cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Александер Стойка
Културна ориентация
Напротив, в осени 1938, коли по вѣденьском арбитражи не одышов з Ужгорода, через его лоялность ку мадярской владѣ и културѣ проукраинскы василиане в Святой столици жадали его одстранѣня, Александер Стойка хотѣв быв резигновати, але вмѣшала ся мадярска влада, и так не стало ся.
Честь памяти
В Карачинѣ имя Александра Стойкы несе грекокатолицкый лицей, отвореный в року 2003.
Карате
Карате (японьскы: 空手道; Карате-до), є японьске боёве уменя.
Александер Стойка
Референции
Катеґорія:Русиньскы єпіскопы Катеґорія:Грекокатолицкы епископы Катеґорія:Посланцьове парламента
Карате
Історія
Вшыткы азійскы боёвы уменя суть узко звязаны з выходныма філозофіями, особісто з будгізмом. Будгізм выник в Індії, поступно ся росшырив до цїлой Азії і в тім сторочу міцно овпливнив і філозофічне змышляня западного світа. Індія у тім часї выла остро кастовно подїлена. Як к єднотливым высшыма кастам належали різны прівілеґія, належали к ним ай повинности. Міджі найвызначнїшы з них належало і штудіум боёвых технік і філозофічных дісціплін. Так ся удїяло, же Бодгідгарма (третя дїтина короля Суґандгы) была цвічена в уменю голыма руками (Вайрамушті) і тыж быв монахом Прайнатаров вченый і у будгізми. Прайнатара давав найвекшу вагу на медітачны цвічіня, котры были часто дуже тяжкы і унавны.
Кітай
Даколи коло року 520 (споминать ся і 524 або 527) пришов Бодгідгарма уж як скоро шістьдесятьрочный хлоп до Кітаї. Історічны жрідла ся не згодують, ці там дішов по морю або через горы. Правда але є, же в храмовім комплексі Шаолін започав учіти своє понятя будгізму. Жебы ёго ученици лїпше біровали тяжкы медітачны технікы, створив про монахів проґрам цвічіня на звышованя фізічной кондіції основаный на уж спомянутім уменю голыма руками. Треба підчаркнути, же тоты цвічіня не были становлены на выцвічіня монахів на боёвників, але зато, жебы ёго ученици усвідомили собі функчность єднотливых частей свого тїла і тым клали основу про опанованя медітачных технік.
Занедовго по Бодгідармовой смерти але в Кітаї настали тяжкы часы. Была война і не обходила і монастырь. Монахы были змушованы ся боронити і прото были учены фізічны цвічіня вгодны - шак з боёвого штілу походили. Монастырь ся успішно уборонив і поступом часу боёвы уменя розвивав дале. Даякый час докінце і цісарь посылала на выцвік дакотрых своїй елітных вояків.
Окінава
Властна сорта неозброєного боя выникла тыж на Окінаві, што є єден з островів Ръюкю. Тамтешнїй пановник (даімё) заказав простым людям носити і хосновати хоцьякы збранї. Взглядом к атакам бандітів і крутости панів, были жытелї Окінавы змушены розвивати техніку боя голыма руками. Тоту техніку назвали Те (рука). Дякуючі бізнісовому споїню з Кітаёв ся окінавське Те дістало під вплив Кемпо (Кемпо загорнює кітайскы боёвы уменя) і розвинуло ся в різны самостатны штілы.
Японія
Тото боёве уменя ся дякуючі свому кітайскому походжіню называло спочатку „кітайска рука“. То было і оріґіналне значіня сімболів, котрыма ся карате в Японії означовало. Модерный майстер того уменя Ґічін Фунакоші, котрый вмер в році 1957 во віку 88 лїт, змінив сімболы так, же дословно значіли „порожня рука“. Фунакоші але зволив тоты сімболы і про їх значіня у зенбудгістічній філозофії: „стати ся порожнїм“. Про майстра было карате боёвым уменём, але было і середком творїня характера. Написав: „Як блищачій поверьх зеркала одбивать вшытко, што перед ним, і як ся тихов долинов несе і слабый звук, так собі мусить каждый ученик карате выпорожнити з своёй мыслї еґоізм і попсутость при намазї вгоднї реаґовати на хоцьшто, з чім ся може стрїтити. Тото є значіня кара, або „порожнїй“, в карате“.
Карате было першыраз указане японскій публіцї в роцї 1922, коли Фунакоші, котрый быв професором на окінавскій высокій педаґоґічній школї, быв закликаный, жебы учів і указовав приклады традічных боёвых умень, під охранов міністерства школства. Ёго приклады так запособили на позерачів і слухачів, же зістав учіти в Токію.
Задача карате в модерній добі є многосторонна. Як практічный середок себеобраны ся шыроко вчіє в пріватных клубох. У Японії є частёв тренінґового проґраму про жандарїв і членів озброєных сил.
Фотбал
Фотбал (за анґліцького football, foot=нога, ball=лобда), є колектівна лобдова гра, котра є найпопуларнїшым колектівным шпортом на світї.
У фотбалї грають дві дружства по єденадцять грачів на обдовжниковім гріску, найчастїше на траві. Їх цілём є здобыти веце (ґолів) як противник. Ґол ся здобуде тогды, коли лобда перейде бранковов чаров міджі тычами бранкы. Грать ся переважно ногами, але граче можуть про граня хосновати будьякы части тїла окрем рук. Лем бранкарь може близко властной бранкы грати і руками.
Фотбал пришов з Анґлії.
Найвысшы плацы мають фотбалісте в Европі.
Катеґорія:Шпортовы гры
Зеркало
Зеркало є достаточно гладкый поверьх одражаючій світло, чім выникать образ предметів перед зеркалом. Хоснує ся обычайно дома, в транспортї, оптічных апаратах, освітлёвачіх тїлесах ці мірячіх пристроях ітд.
Іноді в якості дзеркала може виступати плоский шматок металу або поверхню води.
Причина, по якій ви можете бачити себе в дзеркалі, полягає в тому, що світло проникає всередину і відбивається, і саме так ви можете бачити своє відображення.
Дзеркала можуть мати властивості збільшення, в результаті чого зображення здаються менше або більше їх фактичного розміру. Вони також можуть бути увігнутими (вигнутими всередину) або опуклими (вигнутими назовні), що робить кут відображення і огляд менше або більше відповідно. Спеціальні дзеркала можуть зробити зовнішність людини досить дивною.
Електрічный обвод
Електрічный обвод є водиве споїня сучасток, напр. резісторів, кондензаторів, шпулёй, транзісторів, діод і спиначів. Тоты сучасткы творять водиву стежку і сповнюють функції, котры суть од обводу пожадованы, напр. зміцнёваня сіґналів, творїня осцілацій іпод.
Зеркало
Крім того, в дзеркалі лист відображається задом наперед, як "дзеркальне відображення" оригінального листа.
Дзеркала зазвичай виготовляються зі скла з металом на зворотному боці, що називається "срібленням", навіть якщо метал не Срібний. Деякі дзеркала зроблені з полірованого металу, який менш б'ється.
Електрічный обвод
Катеґорія:Електротехніка
Зеркало
Дзеркала з вигнутою поверхнею можуть змушувати предмети здаватися більше або менше, як це робить лінза.
Союзна Република Югославия
Сою́зна Репу́блика Югосла́вия (курто СРЮ, неофициално Мала або Третя Югославия) была створена 27. апрѣля 1992 по роспадѣ СФРЮ и загортала в собѣ двѣ републикы: Сербию и Чорну Гору.
В року 1999 република дознала бомбардованя од НАТО (военна операция Споенецка сила).
В року 2000 в резултатѣ Булдозеровой револуции президентом републикы став ся Воислав Коштуница, а старый президент Слободан Милошевич, официално выгравшый вольбы, быв принученый одступити.
Союзна Република Югославия заникла 4. фебруара 2003 створѣньом конфедерации (державного сполку) двох ровноправных републик под назвов Сербия и Чорна Гора.
Етничне зложѣня
Вшиткы горожане Союзной Републикы Югославии называли ся до року 2003 Югославами, але фактично подля народностного зложѣня дефинитивно переважали Сербы.
Референции
Катеґорія:Бывшы штаты
Кондензатор
Кондензатор є електротехнічна сучастка хоснована в електрічных обводах на дочасне ухованя електрічного набоя, і тым і на ухованя потенціалной електрічной енерґії. Основнов властностёв шацованя кондензаторів є ёго електрічна капаціта.
Катеґорія:Електротехнічны сучасткы
Індукчна шпулька
Шпулька є електротехнічна сучастка хоснована в електрічных обводах:
Катеґорія:Електротехнічны сучасткы
Карачин
Карачин, Karácsfalva,  Karačiny — село в Виноградовском районѣ Закарпатской области Украины, административно однесене ку Перекрестовской сельской радѣ.
Полога
Од районного центра Виноградово лежить о 15 км на запад-югозапад. Од желѣзницѣ (штация Вилок) оддалене о 8 км.
История
Село упоминать ся од року 1260. Назва, найправдоподобнѣйше звязана з Роздвом.
В року 1910 в селѣ были 506 обывателѣ, з того 503 Мадяре, з них 18 грекокатолици, 455 реформаты, 25 израелиты.
В року 1930 зоз 447 обывателей были: 305 Мадяре, 115 Русины, 27 — чужоземцѣ. Село мало грекокатолицку муровану церкву Св. Михаила з громадов числом 410 вѣрникох и русинску 2-класну школу.
В року 2001 подля списованя в селѣ жило 400 особ, з котрых 336 Мадяре. В року 2003 отворив ся Грекокатолицкый лицей имени Александра Стойкы з мадярскым языком выукы.
Референции
Катеґорія:Населены пункты Украины Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области
Транзістор
Транзістор є полуводичова сучастка, котру творить двоїця переходів PN. Є базов вшыткых днешнїх інтеґрованых обводів, як наприклад процесорів, памятї ітд.
Основов властностёв транзістора є способность зосилованя - малы зміны потенціялу або пруду на вступі можуть выкликати великы зміны потенціялу на выступі.
Катеґорія:Електротехнічны сучасткы
Конґо (чеперушка)
Конґо може означовати єдну з двох сучасных держав у Середнїй Африцї, што гранічать з ріков Конґо: Хоснує ся тыж на означіня такых понять:
Шведьска Вікіпедія
Шведьска Вікіпедія (Svenskspråkiga Wikipedia) — шведьскоязычна часть Вікіпедії, находит ся на четвертом місцї по чіслу статей серед усїх роздїлів Вікіпедії. Була створїня 23. мая 2001 року.
Днём 1 2023 року Шведьскый оддїл Вікіпедії обсягує  NaN статьиs. Зарегистрированы NaN участникs, з них  учинили даяку операцію за послїдны 30 днї. Обще число оправ выносить.
Одказы
Катеґорія:Языковы верзії Вікіпедії
Атентат на Леонида Брежнева
Атентат на Леонида Брежнева учинив 22. януара 1969 дезертер зоз Совѣтской Армии Виктор Ильин, острѣлявшый колону авт, в котрой мав быти совѣтскый лидер з козмонавтами. Хоть Брежнев не утерпѣв зранѣня, кулѣ забили шофера и легко ранили даколькох козмонавтох. Атентатник быв влапленый на мѣстѣ чину, а на всякы медийны вѣсти о том атентатѣ быв на вельо рокы покладеный строгый заказ.
Оголошена стрѣча козмонавтох
16. януара 1969 совѣтскы козмонавты Владимир Шаталов, Борис Волынов, Алексей Елисеев и Евгений Хрунов первый раз успѣшно споили в козмосѣ два апараты и створили перву во свѣтѣ орбиталну козмичну станицю. На 22. януара 1969 в Москвѣ в Кремлю мала ся одбыти велика славность, де новы Герои СССР мали достати державны вызнаменаня. Колону авт з козмонавтами перед Кремльом з великов честьов стрѣчали зобраны ряды людей и оддѣлы милиции.
Атентатник
Виктор Иванович Ильин родив ся в Ленинградѣ в року 1947. Закончив науку в промысловцѣ в року 1968, а такой по штудиях быв мобилизованый до войска в шаржи лайтнанта. Ильин не таив ся, же го мерзило нежадане поволаня до войска и быв знепокоеный совѣтсков инвазиов до Чехословакии.
21. януара 1969 Ильин украв двѣ пиштолѣ и набои ку ним и дезертовав з военской единкы. Вылетѣв до Москвы и подарило ся му прилетѣти, хоть на тот час уже в единцѣ увидѣли, што ся стало и сповѣстили безпеку. В Москвѣ пришов ку свому шовгору, котрый служив в милиции, и повѣв му, же пришов увидѣти козмонавтох. Од шовгора украв милицийну униформу и став меджи двома оддѣлами милиции, котры ся не познавали, и так каждый думав, же он е з другого оддѣла.
Атентат
22. януара 1969 в 2 год. 15 мин., коли колона авт переходила воротами Кремля, Ильин, держачи по пиштоли в каждой руцѣ, зачав пальбу по другому авту в колонѣ. Позднѣйше он признав ся, же подля его знатя, в другом автѣ звык ся везти Брежнев. Але на тот раз мав пех, в той лимузинѣ были лем козмонавты зоз скоршых мисий: Алексей Леонов, Валентина Терешкова, Георгий Береговой и Андриан Николаев.
Ильиновы кулѣ засягли авто четыринадцять разы, забивши шофера, Илью Жаркова, скорше як охранцѣ зразили атентатника моторков. Иншы пасажеры авта зостали недоткнуты, або лем легко ранены. Ильин быв арештованый, а церемония вызнаменаня одбыла ся, як было плановано, лем ся мало опозднила.
Наслѣдкы
Ильин быв довго выслухованый безпеков. Наконець быв вызнаный психично хворым и быв умѣщеный в самотцѣ Казанского психиатричного шпиталя, де перебыв до року 1988. В року 1988 мати Ильина выпросила, жебы го перемѣстили до Ленинградского психиатричного шпиталя, а по пару роках быв выпущеный на волю.
Референции
Брежнев
Резістор
Резістор є пасівна електротехнічна сучастка проявуюча ся в електрічным обводї в ідеалнім припадї єдинов властностёв - електрічным одпором. Прічінов про запоїня резістора до обводу є звычайно знижіня великости електрічного пруду або здобытя даякого знижіня потенціалу.
Катеґорія:Електротехнічны сучасткы
Діода
Діода є електронічна сучастка з двома електродами. Термін діода спочатку значів електронка з двома електродами, в сучасности ходить практічно лем о полуводичову сучастку. Кажда діода мать два працовны выводы, котры ся зовуть катода і анода. Основнов функціов є, же дозволює ток пруду напрямом од аноды ку катодї од дуже низкого потенціалу, напр. Шхотткіго діода 0,3 V, кремікова діода 0,7 V. В спачнім напрями, то єсть од катоды к анодї, пруд звычайно не тече.
Катеґорія:Електротехнічны сучасткы
FictionBook
FictionBook — формат електронных книжок на базї XML. Созданый в Росії, де и достав популарность. Файлы сёго формата мавут росширеня .fb2.
Формат FictionBook не опредїляє вызир документа; вмісто того описує структуру. Напримір, сут спеціалні теґы для епіґрафув, вершюв а цітат. Также у файлови присутствує всї метадані, якож то: имня автора, назва, выдаватель. Се чинит сесь формат удобным до автоматичної обробкы, конвертованя, індексованя, всокоченя.
Правилно пудготовеный електронный текст у форматї FictionBook вміщає всю потребну інформацію о книзї: структурованый текст, ілустації, інформацію об авторї а выданї, айбо не сут привязані д інформації о вызирови документа. Як буде вызирати текст, достатый из формата .fb2, зависїт од штімовань проґрамы-конвертора, авадь проґрамы для пересмотру сёго формата, авадь од завданых параметрув. Катеґорія:Форматы файлув
Георгий Геровскый
Георгий Юлианович Геровскый (*6. октобер 1886, Львов, Австро-Мадярщина — †5. фебруар 1959, Пряшов, Чехословакия) — карпаторуськый лингвиста, етнограф, педагог. Внук Адолфа Добрянского, брат Алексея Геровского.
Биография
Георгий Геровскый родив ся *6. октобра 1886 во Львовѣ, Австро-Мадярщина. Отець му быв адвокат Юлиан Геровскый (†1910), русофил, посланець австрийского парламента, а мати — дѣвка Адолфа Добрянского, Алексия Геровска (родж. Добрянска, 1857–1916). Дѣдо му, А. Добрянскый, обвиненый з русофилства, по арештѣ и судовом процесѣ року 1882 мусѣв лишити Львов и жив тогды во Вѣдню. Тета му, Олга Грабарь (родж. Добрянска), старша сестра матери таксамо лишила Львов и емигровала до России. Року 1887 и родина Геровскых переберать ся в Иннсбрук, де отець достав роботу, а до них переходить и дѣдо, котрый там жие з нима до конця живота под полицайным дозором, без права вернути ся до Галичины и Подкарпатской Руси.
Курз школы и гимназии Георгий Геровскый учив ся по нѣмецкы, а завершив гимназию уже в Черновцях, куды родина перебрала ся року 1895. Славянску филологию учив ся на Черновецкой универзитѣ (1907–1909), продовжив на Лайпцигской универзитѣ (1919–1911), а закончив на Харьковской универзитѣ (1917), де наступив до ашпирантуры. Ступень доктора зыскав позднѣйше на Братиславской универзитѣ.
Георгий Геровскый навщивляв Подкарпатску Русь в рр. 1903 и 1913–1914, въедно з братом Алексеем, и были два раз арештованы и обвинены з русофилской, православной и антидержавной агитации. Тоты обвинѣня не были необгрунтованы: братя агитовали против грекокатолицкой церкви, за навернутя до православия и организовали выуку православных монахох в России, Румынии и Греции; лем в послѣдной были выучены минимално двадцятеро монахы з самого села Иза, ядра православия, а еще кельо з иншых сел. По другом арешту, на зачатку року 1914 удало ся им утѣкнути до России. За то были арештованы их мати, сестра Ксения и Алексеева жена Магдалина. В часѣ войны служив в царском войску, в повоенны рокы учив нѣмецкый язык на гимназии в Саратовѣ (1918–1922) и быв библиотекарьом в Саратовской универзитѣ (1922–1924).
Од року 1924 переселив ся на Подкарпатску Русь. Занимав ся научнов роботов. Зостав ту и по приходѣ Мадярох (1939) и по приходѣ Червеной армады (1944). В Закарпатской Украинѣ достав пост референта Народной Рады (1945), але скоро трафив под росслѣд безпекы, была му конфишкована домашна библиотека и архив, по чому, не чекаючи горшого, перебрав ся жити до Пряшова. Ту як универзитный професор учив курз русского языка на универзитѣ П.Й. Шафарика и оддавав ся далшым научным штудиям културы Русинох. Умер в Пряшовѣ 5. фебруара 1959.
Трансформатор
Трансформатор є електрічна неціркулуюча машына, котра уможнює переношати електрічну енерґію з єдного електрічного обводу до іншого за помочі взаємной електромаґнетічной індукції. Хоснує ся переважно на переміну мінливого потенціалу (напр. з низкого на высоке) або на ґалванічне оддїлїня обводів.
Приповідка
Приповідка є звычайно курте епічне росповіданя, в котрім ся дуже часто обявують надприродны або выдуманы бытости, як наприклад лїсны жінкы або дракы).
Оріґінално іде о народный жанер, найчастїше писаный в прозї. В модерній добї ся термін приповідка заужывав тыж про росповіданя, котре кінчіть незвычайно серенчливо "приповідковым" романтічным кінцём.
Спочатку не были росповіданя, котры бы сьме днесь назвали приповідками самостоячій жанер. Приповідкы як самостоячій жанер вычленили аж писателї в часї ренесанції. Тот термін быв наслїдно певно укотвеный дїлами многых литератів.
О приповідках панує скреслена представа, же были становлены про дїти а же все мусять кінчіти добрї. Але єсть знамых велё (нелем авторьскых) приповідок, якых конець не годен означіти за добрый і нияк не были выдуманы про дїти. Тоты приповідкы были якысь прикладовым росповіданём о людьскых властностях тай были росповіданы, коли уж дїти ішли спати.
Звычайным цілём приповідкы є побавити, ці поучіти чітателя.
Одказы
Русиньскы приповідкы в архіві радія Русин ФМ
Катеґорія:Фолклор Катеґорія:Литературны жанры
Умела інтеліґенція
Умела інтеліґенція (УІ), ці штучный інтелект (ШІ) — є область інформатікы занимаюча ся творїнём строїв, котры мають знакы інтеліґентного хованя. Дефініція терміну „інтеліґентне хованя“ є фурт темов діскузії, найчастїше ся як еталон інтеліґенції хоснує людьскый розум.
Сербия и Чорна Гора
Се́рбия и Чорна Го́ра, Србија и Црна Гора,  Serbia and Montenegro — куртоживша конфедеративна держава в Европѣ, екзистовавша в роках 2003 аж 2006.
Створѣня конфедерации
Была створена в року 2003 году яко правонаступниця Союзной Републикы Югославии з рокох 1992 аж 2003.
Атентат
Атентат, attentatum — не цѣлком точно одповѣдаюче формулам криминалного права понятя, котре говорово означать забивство, або пробу забивства головы штату, або иншой вызнамной публичной особы.
Сербия и Чорна Гора
Розвязаня конфедерации
В конштитуции конфедерации было тыж и сѣмя ей розвязаня: предвидѣло ся, же по трьох роках сполочного живота може быти держаный референдум в обох републиках, ци мають быти дале въедно, ци розойти ся. Коли пришов час такого референдума, в маю 2006, 55% Чорногорцьох выбрали росход. Скоро по тому Чорна Гора декларовала независимость и выступила з конфедерации. Сербия вызнала независимость Чорной Горы и выголосила себе за независиму державу, правонаступницю конфедерации Сербия и Чорна Гора.
Референции
Катеґорія:Бывшы штаты
Атентат
Мотивами атентату можуть быти особна помста, политичне незадовольство, набоженскый фанатизм, психична поруха тай инше. В середновѣку мотивом навеце познатых атентатох была особна помста. В XVI. — XVII. сторочах частым мотивом ся став набоженскый фанатизм.
Референции
Катеґорія:Атентаты
Александр II. Николаевич
'''Александр II. Николаевич''' Романов (Ослободитель), *17. апрѣль (29. апр.) 1818, Москва –†1. марец (13. мар.) 1881, Санкт-Петербург — передпослѣдный российский император (од 19. фебруара (2. мар.) 1855). За выслободжѣня милионох селян зо стану панщарского подданства, ай балканскых народох спод османского ярма достав прозывку Ослободитель.
Походжѣня
Быв старшым сыном великого князя Николая Павловича, (од року 1825 — император Николай I. Павлович) и его жены Александры Федоровны (до сопружества з великым князьом и покрещѣня в православие — принцезна Шарлотта Прусска).
Найвекшы реформы
Во внуторной политицѣ зреализовав Селянску реформу (1861) и цѣлый ряд либеральных реформ (1860–1870-ы), котры приспѣли ку модернизации державы: Розбудовав желѣзницѣ за час свого панованя од 965 км до 22 525 км, што оживило економику. Лайтмотивом тых реформ была модернизация России, выслободжѣня од феодализма и принятя западной културы и технологий. Основов реформ было знижѣня класовых привилегий, гуманитарный прогрес и економичный розвой.
Во вонкашной политицѣ росширив спектр напрямох: окрем европского и выходного додав середньоазийскый и далековыходный.Зачав панованя в часѣ Крымской войны (1853–1856), поражка в котрой змусила го до реформ в державѣ. Наперек тому, же война была програна, царской дипломатии ся удало застачити мирны условия, потребны про внуторны реформы; вывести Россию з меджинародной изолации; пак змягчити поражку в Крымской войнѣ, добивши ся скасованя в року 1871 рештриктивной статьи Парижского мирного уклада 1856 о невтрализации Чорного моря и утримовати ровновагу в Европѣ, де ся Россия переважно ориентовала на Германию и Австро-Мадярщину, з котрыма в року 1873 подписала даколько догод.
Либерализация политикы привела ку наросту револучных рухох и тероризма, на императора были учинены шѣсть атентаты, з котрых послѣдный досяг свою цѣль. 1. марца (13. мар.) 1881 Александр II. Ослободитель быв забитый въедно з даколькыма людми охраны в резултатѣ терористичного акта, учиненого членами организации Народная воля.
Референции
Катеґорія:История России Катеґорія:Пановници
Албанцѣ
Албанцѣ, самоназвов Shqiptarët Шкиптары — основне обывательство Албании и сосѣдных регионох юговосточной Европы, потомкы найдавнѣйшого обывательства Балканского полуострова.
Референции
Катеґорія:Народы і етніка
Монах
Мона́х або мнѣх од μοναχός  самотный, жиючый одсторонено, походить од  μόνος  еден, самый — чоловѣк, приявшый монашый способ живота, цѣлком ся оддавшый занятю молитвов, аскетичным и духовным геройскым чинам.
В старославянчинѣ монахох называли иноками, а монашество – иночеством од иной (иншакый).
Референции
Катеґорія:Монашество
Виктор Ильин (атентатник)
Ви́ктор Ива́нович Ильи́н (*26. децембра 1947, Ленинград, СССР) — младшый лейтенант Совѣтской армии, учинившый 22. януара 1969 атентат на лидера СССР Леонида Брежнева.
Биография
Виктор Ильин родив ся 26. децембра 1947 в Ленинградѣ, в родинѣ хроничных алкоголикох, быв умѣщеный в леленц, пак адоптованый бездѣтнов родинов. В 10-рочном вѣку дознав ся о своем походжѣню и достав з того психичну травму.
Ильин зыскав фах топографа, офицерску шаржу, але быв идеалистом и видѣв, же реалность е барз далека од идеала, котрый рисовала совѣтска пропаганда. Написав писмо Брежневови о своем планѣ реформованя сполоченства, але одповѣдь не достав. И тогды наплановав, же Брежнева забье.
Намѣсто славы достав 20 рокы психиатричного шпиталя и незнамости.
Зоз психиатричного шпиталя быв выпущеный в року 1990. Окрем него на Брежнева никто вецей в СССР не сягав.
Днесь Ильин пензиста и, подля его слов, кедь бы еще раз мог пережити живот, жадный атентат бы не учинив.
Референции
Катеґорія:Атентаты
Цітосоль
Цітосоль є капалина внутрї бункы. Є то росток на воднім закладї в котрім плавають  орґанелы, білковины а інше вунковы штруктуры. Находить ся у еукаріотичних і прокаріотичних бунках.
Катеґорія:Біолоґія
Мощена
Мощена (Мощена) — село в Українї, Волиньскій области, Ковельськім районї. Жытелїв — 581 (2010).
Історія
Заложене у 1543 роцї.
Жрідла інформацій
Катеґорія:Села Волиньской области
Лѣтопис
Лѣтопис — в широкому вызнамѣ е всякый историко-литературный жанр, в якому повѣданя слѣдуе за роками. В узкому вызнамѣ лѣтописами называють лем рукописны тексты, створены в тому жанрѣ в середновѣку. Меджи нима, вшак, суть не лем тексты з точно датованыма за роками записами о подѣях, якы ставали ся, але и записы, умѣщены подля хронологичного шора без дѣлѣня по роках.
Етимология
Назва походить од слов "въ лѣто", якыми в XI. – XVII. сторочах авторы лѣтописох зачинали опис подѣй дакотрого року, а за тыма словами наслѣдовало число рока ай хронографичны, часто календарны, записы. Историкы хоснують термин "лѣтопис", за правило, ку хроникам даякого регионалного характера, походжѣньом зо земель выходных славянох. В Западной Европѣ подобны историко-литературны записы называють анналами, од annales libri – рочны книгы, и хрониками, од  χρονικάς – звязаный з часом.
Лѣтописы, звязаны з Угорсков Русьов
Меджи найдавнѣйшыма лѣтописами, непрямо звязаныма з Угорсков Русьов, мож указати на Gesta Hungarorum, де суть записы о подѣях X. стороча и приходѣ Мадярох в Паннонию через Карпаты. Але вецеро историкох не поважують тоту хронику за сполягливе историчне жерело.
Напротив, цѣлком одповѣдать означѣню лѣтописа Гукливскый лѣтопис, запис подѣй з року 1660 до 1830-х, зробленый священиками в селѣ Гукливому на Угорской Руси.
Тісяча і єдна ніч
Тісяча і єдна ніч (كتاب ألف ليلة وليلة‎, Kitāb Alf Layla wa-Layla;, Hazār-o Yak Šab) — є середовікый арабскый анонімный зборник народных приповідок, баёк, анекдот і далшых оповідань, котрый выникнув дас од 7. до 16. стороча і котрый подавать вірный образ соціалных сітуацій, мравів і звычаїв тогдышнёго арабского світа.
Посилання
Катеґорія:Арабска література
Немеш
Немеші (мад. nemes) — представникы дворянського класу в Мадярськум кральовстві, што мали подаякі невеликі привілеґії, тай мали влив як політичный, так економічный.
Історія
Немешами в Мадярськум кральовстві были люди из вшелиякых етнічных ґруп, помежи котрыма были ай Руснакы. Історично тото были родины, што из давнього часу мали даякоє булшоє ґаздувство, мали гроші, землї, авадь воєнські заслугы, што вызнавало ся політично правлячов елітов, за што тым людьом давав ся офіціалный статус немешув. Много немешув было ай в Пудкарпатьови, в Марамороши, но булша часть не мали много земли авадь слуг тай рузнили ся выд простой челяди лишек даякыми привілеґіями.
Федор Арістов
Федор Арістов (російскы Аристов, Фёдор Фёдорович) (14.(26.) октобра 1888 Варнавіно - 5. октобра 1932 Москва) - основатель російской карпатолоґії, літературознавець, славіста, етноґраф, історік.
Література
Катеґорія:Етнографы
Рудльов
Рудльов, Rudlov — село в Словакии, в окресѣ Вранов над Топльов Пряшовского краю. Село мать захранку, закладну школу (словацку), водовод, е газофиковане.
География
Розложене на востоку Словакии над потоком Соленый, правым притоком Топлѣ. Сосѣдне село — Соль, з котрым уже майже злучив ся. Околичны верхы поднимають ся до вышкы 755 м.н.м. Готарны назвы: Земичкы, На обшари, На загумнѣ, Табличка, Загуменкы... При селѣ е ложиско соли в глубцѣ 270-450 м.
В околичных лѣсах суть жерела питной воды, дакотры суть солены, во двох жерелах тече желѣзиста «квасна вода». Суть тыж лѣчивы багна, а при них в минулости были купелѣ. В катастрѣ села лежать природны резервации Замутовска ольшинá (0,66 га) и Замутовскы скалы (30,66 га).
История
Подля Крайознательского архиву в Пряшовѣ село взникло в року 1402. Закладательом села быв шолтис Рудло, первы упоминкы суть под назвов Rudelfalva. Село належало ку жупѣ Земплин. Днешна назва села заховала ся од року 1920.
Днешна грекокатолицка церква Пресвятой Богородицѣ выставлена в року 1822 на середновѣком фундаментѣ. 11. апрѣля 1991 на хыжи, де ся родив Адолф Добрянскый (грекокатолицка фара) святочно отворили памятну таблу.
Референции
Катеґорія:Населены пункты Словакии
Філіпіны
Філіпіны, офіціалнов назвов Філіпіньска републіка — островный штат на северо-западї Юговыходной Азії.
Катеґорія:Країны Катеґорія:Южновыходна Азія Катеґорія:Островны штаты
Сѣверна Македония
Сѣверна Македония, Република Северна Македонија — балканска держава на юговыходѣ Европы. Сѣверна Македония мать границѣ з Албаниев, Болгариев, Грециев, Сербиев. Головне мѣсто — Скопие. Обывательство — 2 077 132 (31.12.2018) особы. Плоха 25 713 км²; густота залюднѣня — 81/км².
Назва
Назва державы была предметом спора з Грециев. 17. юна 2018 Сѣверна Македония и Греция рѣшили спор, котрый ся тяг 27 рокы. Нова назва державы — Сѣверна Македония — была догоджена обома сторонами и в року 2019 были учинены потребны легислативны крокы, так же тоты змѣны достали платность од 12. фебруара 2019.
География
Краина гориста, найвысша точка, Кораб, 2752 м, лежить на граници з Албаниев. Главна рѣка Вардар, належить до базена Егейского моря. Територия сейсмично активна, найвекше остатне трясѣня было в року 1967 (епицентер Дебар). Главный город Скопие быв во векшой части збуряный трясѣньом в року 1963.
История
До роспада Югославии Сѣверна Македония мала назву Социалистична Република Македония и была частьов Социалистичной Федеративной Републикы Югославия (СФРЮ). В минулости тот регион быв 500 рокы под владов Османской империи и лежав на важных торговых путях. Хоть обывательство в основѣ славянске и православне, але тота минулость наклала на нього свою печать. Значну часть обывательства творять Албанцѣ, Турци, Арумыны и Ромы, та з того погляду то переходна зона меджи Европов и Азиев.
Референции
Катеґорія:Країны Европы Катеґорія:Країны Катеґорія:Штаты і теріторії, котры основаны 1991
Михаил Котрадов
Михаил Котрадов, Michal Kotradov — *30. новембер 1831, Торискы, окрес Левоча, Мадярске кральовство – †29. януар 1901, Пряшов, Мадярске кральовство — священик, педагог, просвѣтитель, меценаш.
Походжѣня и штудии
Походив з родины богобойного грекокатолицкого земледѣлця. Учив ся в мѣстной церковной школѣ, де указав велику здалость ку «книжной науцѣ», зато го отець дав учити найлѣпшому учительови в околици, «за горы-лѣсы» до села Якубяны, де ся научив, окрем иншого, основы латины и нѣмецкого языка. Гимназиалне образованя достав во Левочи (1.–3. класа), Пряшовѣ (4.–6. класа) и Кошицях (7.–8. класа) и быв приятый в клер Пряшовской епархии (диакон). Богословскы штудии мав на духовной семинарии в Унгварѣ, за чим ся вернув домов и при освячѣню новой церкви в Камюнцѣ епископом Осифом, неженатый, быв высвяченый на пресбитера (1858).
Священича служба
По высвячѣню первый рок служив яко писарь в епархиалной канцеларни, а в роках 1859–1868 в парохиях Пстрина, Нехваль-Полянка (1862–1863), Гостовицѣ (1863–1868), в часѣ куртой войны 1866 служив священиком при войску во Львовѣ. В роках 1868–1876 в парохии Шайовпетри около Мишколца, а в року 1876 новый епископ Николай взяв го до Пряшова за свого секретаря и уже року 1878 повысив на каноника. По смерти епископа Николая (1883) капитула еднодушно выбрала Котрадова за викаря и быв он на чолѣ епархии до прихода нового епископа Йоанна. Под новым епископом в капитулѣ поступно аванжовав аж до препозитора, а тыж стало майже до своей кончины быв ректором Пряшовской богословской семинарии (1880–1889). Довгый час быв иншпектором школ (1880–1888) и професором богословия. Выступовав и з многыма публикациями переважно о вылѣпшѣню людовой просвѣты, в ровной мѣрѣ го интересовало школство и позашколне воспитаня молодежи, бой против пияцтва, газдовскы порады селянам.
Меценашство
Уже в року 1881 Котрадов заложив двѣ первы фундации, а то про Торисску и Шайовпетрянску школы, за тыма пак една за другов слѣдовали ай далшы, так же до конця року 1900 сягли сумарно до сто тысяч корун. Таку можность му дав его скромный, щадливый способ живота. Его фундации творив частьов пѣняжный капитал, частьов земля, котру купив. Фундацийны акты своих фондох передав на справованя Пряшовской капитулѣ з повинностьов рочно подати справозданя министерству. Вшиткых фундаций его числить ся 40, котры мож на такы 5 категорий задѣлити:
Референции
Катеґорія:Педаґоґы Катеґорія:Русиньскы церьковны дїятелї
Новинка Недѣля (1935–1941)
Недѣля — тыждньова русинска политично-сполоченско-литературна новинка, котра выходила в Ужгородѣ в роках 1935–1941. Од року 1939, по роспадѣ Чехословакии и обновлѣню юрисдикции Мадярского кральовства, выходила под модификованыма назвами (Нова недѣля, Карпатска недѣля).
Характер новинкы
Позиция новинкы в том часѣ збѣгала ся з новов политиков чехословацкой влады в Подкарпатской Руси. Редакция выступала ай против украинского иредентизму, ай против российского панславизму: Редакция и авторы новинкы достали од опонентох назывку недѣляшѣ. Новинка пропаговала такый погляд, же Русины уже суть окремов народностнов ентитов через «историко-правны и културны условия», а мають ся тым гордити.
Новинка по роспадѣ Чехословакии
Коли в новембрѣ 1938 Перва вѣденьска арбитража передала южны округы Подкарпатской Руси, Берегово, Мукачово, Ужгород назад до Мадярского кральовства, Недѣля перестала выходити. Она ся обродила в януарѣ 1939 под назвов Нова недѣля як непартийный политико-литературный тыжденник. Редактором быв Александер Илницкый, але тыж практично редаговали новинку Тивадар Ортутай и Александер Немет. Одповѣдно новой политичной ситуации, новинка выступовала за автономию Русинох в мадярской державѣ и остро критизовала владу Карпатской Украины в Хустѣ аж до ей паду (15. марца 1939). Послѣдне число вышло 22.октобра 1939, а довъедна Нова недѣля мала 32 числа. Надале по рок 1941 выходила под назвов Карпатска недѣля як «орган мадярско-руського братерства».
Школный референдум 1937
Школный референдум в року 1937 быв плебисцит, организованый школныма урядами в Подкарпатской Руси, в котром родичове мали выбрати межи двома граматиками, хоснованыма в чехословацкой добѣ в школах Подкарпатской Руси при выучованю русинского языка.
Языкова традиция дочехословацкой добы
Од первых выданых граматик (1830, Лучкай) русинскый литературный язык розвивав ся в едной традичной линии: приближѣня од своей основы, церковнославянского языка, ку народному з непремѣнным етимологичным правописом аж до чехословацкой добы (1919–1939). О том свѣдчать и слова самого А. Волошина.
Украинска ориентация
Подля ст.11 Сен-Жерменского договора (1919), з котрой тота клаузула перешла до Генералного штатута, дочасного конштитучного закона Подкарпатской Руси, и до §6 чехословацкого закона ч.122, в Подкарпатской Руси мав быти скликаный Сойм, еднов из задач и правом котрого было "унормовати язык той територии так, обы не розрывати едность з Чехословацков републиков". Але обѣцяного Сойму не скликали аж до року 1938.
Намѣсто того чехословацка влада, нарушаючи закон, взяла школну справу в свои рукы. До края были масово населены иммигранты з востока, котры достали учительскы посты. В чешской пресѣ публиковали ся статьи и брожуры, твердившы, же в Подкарпатю Чехы мають лем едну прихылну им орьентацию — украинску (малоруську), и на тоту мусять операти ся. Главным иншпектором школной справы Подкарпатской Руси быв менованый Чех Йозеф Пешек, а тот нараз покликав до Ужгороду из Галичины Ивана Панькевича, котрый достав практично монополне право регуловати язык в школной выуцѣ и в официалной документации. Панькевич взяв ся за выпрацованя граматикы, котра бы застачила переход од мѣстных диалектох ку литературному украинскому языку. Граматика вышла року 1922 и перевыдавала ся два раз (1927, 1936), каждый раз вецей очищаючи ся од мѣстных диалектизмох и приближаючи ся ку украинскому литературному языку.
Традична ориентация
Року 1924 Евмений Сабов под крылом Общества А. Духновича выдав модернизовану традичну граматику. Окрем того, в традичном духу была написана граматика А. Волошина про зачаточну школу (1919). И едну и другу одобрив авторитетный чешскый слависта Иржи Поливка, котрого ся опросив пражскый министер културы. Учительскый зъѣзд року 1923 (Берегово) голосовав за граматику Волошина (544 голосы), за граматику Панькевича дали 2 голосы. Подобны протесты были на далшых учительскых зъѣздах, як тыж и од Общества А. Духновича.
Противна сторона борола ся за "свою правду", аж и озброеным атентатом на автора граматикы Е. Сабова, котрый став ся 1. юна 1930.
Уважаючи на протесты чехословацка влада дозволила граматику Е. Сабова до хоснованя в школах, але аж року 1936.
Референдум-1937
Року 1937 проблема обострила ся до такой мѣры, же 14. септембра на росказ министра школства Чехословакии в «руськых» школах Подкарпатской Руси одбыв ся референдум. Родичове школоповинных дѣтей мали выбрати межи двома граматиками: И. Панькевича и Е. Сабова. За Сабова было 313 (73,3%), за Панькевича 114 (26,7%) голосох.
На Верховинѣ и в Гуцулщинѣ выбрали Панькевича, в долинѣ Сабова, а в народностных "неруськых" школах не голосовали. Напримѣр, в Березнянском окрузѣ 30 школ были за Сабова, а другы 30 за Панькевича; в Раховском окрузѣ з 29 школ были 19 за Панькевича, а в 10 школах не голосовали; в Береговском окрузѣ з 20 школ были 5 за Панькевича, 2 за Сабова, а в 13 школах не голосовали.
Еще и в року 1937 про 4/5 обывательства края зоставало понятя "украинскый" еще все чужым.
Реакция на референдум
Задоволены резултатами референдума были чешска влада, же рѣшила проблему демократичным способом, и сторонникы традичной граматикы. Незадоволена была украинска сторона и комунистична партия.
Украинска сторона и комунисты зобрали 17. октобра 1937 митинг в Ужгородѣ, де выступив А. Волошин и О. Борканюк, и было пропоновано проголосовати за то, обы во всѣх школах Подкарпатской Руси украинский язык став языком выучбы. Позднѣйше тото митингове голосованя комунисты и украинофилы назвали «сполоченскым референдумом».
Стримба (Раховскый район)
Стримба, (укр.) Стримба, (мад.) Almáspatak — село в Раховском районі, Закарпатской области, Україны. В минулости было приселком села Верхное Водяное.
Школный референдум 1937
Референции
Катеґорія:Образованя в Чехословакии Катеґорія:Русинськый язык Катеґорія:Референдумы
Стримба (Раховскый район)
Ґеоґрафія
Село положене в Раховском районі, Закарпатской области. Од року 1967 достало статус села, але свуй сельскый уряд не має, административно належить ку сельскому уряду села Верхное Водяное. Айбо мавуть свою школу (Стримблянська ЗЗСО I-III ступенів №1) . Село окружено горнимы хребтамы, єден з нїх має місцеву назву Камен Ворун. В севернуй части села бере зачаток ріка Стримба, котра пак вплыває до рікы Апшиця.
История
Перша споминка о селови датована роком 1390. В тот час, кедь там обывателямы были волохы (румыны), тай із-за рікы котра є выгнута, достала назву (рум.) strĭmb, што є крыва, выгнута. З того часу ріка тай село начали хоснувати назву Стримб, Стримба.
В року 1904 за подданства Австро-Угорьска, село офіцільно хосновало назву (мад.) Almáspatak. В конци 40-х року ХХ. стороча за подданства СССР, село ся вернуло к старуй назві Стримба.
За списованьом обывательства УССР од року 1989, в селї были 1180 особ.
В року 1998 была поставена церьков св. Петра тай Павла.
За списованьом обывательства Україны од року 2001, в селї были 1320 особ.
Перва вѣденьска арбитража
Перва вѣденьска арбитража — меджинародный договор, подписаный во Вѣдню 2. новембра 1938, котрый рѣшав чехословацко-мадярскы териториалны споры, при участи в роли арбитрох Германии тай Италии. Быв то зачаток ревизии Трианонского мирного договора з рока 1920.
Референции
Катеґорія:История Подкарпатской Руси Катеґорія:Мировы договоры Катеґорія:История Чехии Катеґорія:История Словеньска Катеґорія:Історія Европы Катеґорія:История Мадярщины
Георгий Береговой
Георгий Береговой, Гео́ргий Тимофе́евич Берегово́й,  *15. апрѣль 1921, село Федоровка, Полтавска губерния, Украинска ССР — †30. юн 1995, Москва, Россия) — пилот-козмонавт СССР, двараз Герой Совѣтского Союза (единый, кто достав перву звѣзду Героя за Другу свѣтову войну, а другу — за лет в козмосѣ).
Киловаттгодина
Киловаттгодина — мѣра роботы електричного пруду — робота пруда з выконом еден КВт, тырваюча едну годину.
Георгий Береговой
Биография
Георгий Береговой выростав в Енакиевѣ Донецкой губернии УССР, де выходив середню школу (1936) и аероклуб (1938) и наруковав до войска, де ся выучив на военного пилота (1941). Воевав яко военный пилот и в року 1944 быв вызнаменаный титулом Героя Совѣтского Союза. По войнѣ дале служив в авиации, а од року 1963 — в групѣ козмонавтох. Абсолвовав Военно-воздушну академию (1956, нынѣ несе имя Ю. Гагарина).
Киловаттгодина
Выкон еден киловатт е 1000 ватт або 1,36 конской силы. Киловаттгодина переважно поуживать ся на мѣряня спотребленой електричной енергии в домашности або во выробѣ, але може ся таксамо хосновати як мѣра теплоты або механичной роботы. Киловаттгодина е несистемна мѣра, котра в меджинародной системѣ мѣр SI мать величину 3600 килоджовлы:
Георгий Береговой
Биография
Георгий Береговой уродив ся скорше одо вшиткых люди, што побывали на орбитѣ (он родив ся на 3 месяцѣ перед Джоном Гленном.
Киловаттгодина
Референции
Катеґорія:Физикалны единкы
Георгий Береговой
Референции
Катеґорія:Козмонавты
Лексика
Лексика — од τὸ λεξικός дотычный слова (слово, выповѣджѣня) — сума слов языка, его словниковый фонд. Тот термин ся тыж хоснуе односно окремой части, пласта словникового фонда (лексика каждоденна, лексика бюрократична, лексика поетична), або односно сумы слов, поуживаных дакотрым писательом (лексика Павловича), або односно сумы слов едного литературного дѣла (лексика Марка Шолтыса). Роздѣл лингвистикы, котрый общо штудуе лексику — лексикология.
Каждый язык мать велике множество слов, але не вшиткы слова ся в даном языку хоснують еднако часто.
Богатство словника у бесѣдуючых росте з вѣком, з прибываньом скушеностей, з подвышѣньом освѣты. Дѣтвакови, котрый зачинать бесѣдовати, выстачить пару слов, штырирочна дѣтина знать уж коло тысяч слов. Чим веце слов чоловѣк знать, тым мать векшу можность выбрати слова про свое выповѣджѣню, а выбор слов, тото уже штилизация. В каждоденной бесѣдѣ люде хоснують около 500 слов. Текст приповѣдкы, написаный на 10 странах мать 500–700 слов.
Референции
Катеґорія:Лексика
Пелтонова турбина
Пелтонова турбина — гидротурбина, в котрой вода на робоче колесо приходить через сикницѣ тангентно при вонкашном обводѣ колеса, по линии, проходячой через середину двоитых черпакох. В российской литературѣ Пелтонова турбина называться часто черпаковов турбинов од конштрукции ей робочого колеса.
История
Л.А. Пелтон вынайшов тот тип турбины в року 1880.
Днешны Пелтоновы турбины основаны на конштрукции, запатентованой Л.А. Пелтоном в року 1889.
Найвысшый спад при такых турбинах — около 1800 м — мать гидроелектрарня Рейсек в Австрии.
Три Пелтоновы турбины фунгують од року 1956 на Теребле-Рѣцкой гидроелектрарни.
Конштрукция и принцип роботы
Колесо Пелтоновой турбины находить ся цѣлком незанорене до воды, поганять ся лем кинетичнов енергиов сика воды, подаваной через регулованы сикницѣ. З той причины говорять, же е то активна гидротурбина, на одмѣну од водного колеса, котре е понорене до водного потока и ним поганяне. Сикниця мать регулачну иглу, котра регулуе проток воды и тым самым выкон турбины. Жебы турбина не набрала надмѣрно высокы оберты и не збуряла ся, на сикницях суть дефлекторы, котрыма в такых припадах ся сик воды одхылить цѣлком або часточно и не трафить на черпакы. Турбины з горизонталнов осьов мають 1-3 робочы колеса на едной оси, з 1-2 сикницями на каждом колесѣ; з вертикалнов осьов мають едно робоче колесо и веце (до 6) сикниць. Пелтонова турбина поуживать ся зо спадами до 2000 м, обычайно ся вода спущать з горы трубами (циже проток е односно невеликый). Пелтонова турбина е чисто импулзна турбина и фунгуе на основѣ другого закона Ньютона, подля котрого импулз е продукт масы воды и скорости ей руха. Черпак робочого колеса мать в серединѣ ребро, котре ростинать сик воды на двѣ части, а округлы бокы черпака завертають воду назад и в бокы, и тым ся импулс максимално передавать робочому колесови. На едно робоче колесо монтують до 6 сикниць. Проток через кажду сикницю е гладко регулованый посувнов иглов, а гаварийно може быти одхыленый од робочого колеса дефлектором. Сик воды бие на черпак тангентно, розбивать ся на ребрѣ черпака и одходить з него на бокы. Максимална ефективность турбины досягать ся тогды, коли скорость руха черпакох чинить половку скорости сика воды. Ефективность Пелтоновой турбины сягать 91%.
Референции
Катеґорія:Турбины
Сербы
Се́рбы Срби — южнославянскый народ, представителѣ котрого жиють в Сербии, Чорной Горѣ, Боснии и Герцеговинѣ, Хорватии, Германии, Австрии и другых штатах. Обще число особ около 12–13 млн. Основна конфесия — православие.
Сербскый язык належить ку славянской групѣ индоевропской родины.
История и култура
Сербы появляють ся на Балканском полуостровѣ в 6. сторочу. В 9. сторочу створюють сербске княжество, в 13. – 14. сторочу значно росширюють свои границѣ, але в року 1389 терплять поражку на Косовом Поли и на пять сторочи трафляють под владу Османской империи, пак Австро-Мадярщины, што лишило печать на сербской културѣ.
Сербы аж до 20. стороча мали два типы родины: проста, обычайна, мала и велика, росширена, так называна задруга, до 50 и веце людей, котры вели сполочное газдовство. Тота форма сполоченского живота была у давных славян, але Сербы захранили ю аж донедавна. Серед календарных и родинных обычайох шпецифичным е православна традиция Слава, коли ся славить день святого, котрый е патроном рода (групы родин), або даколи и цѣлого села. Характерным танцьом Сербох е карѣковый танець коло.
Референции
Катеґорія:Народы і етніка Катеґорія:Славяне
Друга вѣденьска арбитража
Друга вѣденьска арбитража — меджинародный договор, подписаный во Вѣдню 30. августа 1940, котрый рѣшав румынско-мадярскы териториалны споры, при участи в роли арбитрох Германии тай Италии. Было то закончѣня ревизии Трианонского мирного договора з рока 1920.
Референции
Катеґорія:Мировы договоры Катеґорія:История Румынии Катеґорія:Історія Европы Катеґорія:История Мадярщины
Лестер Аллан Пелтон
Лестер Аллан Пелтон (*5. септембер 1829 — †14. марец 1908) быв америцкый вынаходник, котрый додав вызнамный принос ку розвою гидроенергетикы в США и в цѣлом свѣтѣ. В конци 1870-х вынайшов водне колесо Пелтона, в тот час найефективнѣйшу конштрукцию импулзной водяной турбины. Быв вызнаный едным из отцьох гидроелектрарень, вызнаменаный медальов Еллиотта Крессона и титулованый поволанцьом Народной Сѣни Славы Вынаходникох.
Биография
Родив ся во Вермилионѣ, Огайо. В добѣ золотой горячкы, в року 1850 одышов до Калифорнии, але не повело ся му збогатѣти на вымываню золота. Зачав працовати яко тесарь при выставбѣ млинох. Ту ся водны колеса поуживали в горництвѣ и их выкон быв недостаточный. Пелтон в конци 1870-х придумав, як схосновати кинетичну енергию водного сика, радше як просту вагу воды в потоцѣ. Поступно вывинув колесо зоз двоитыма черпаками, котре могло ефективно выхосновати енергию невеликой масы воды, летячой з великов скоростьов. По далшых експериментах досяг ефективность понад 90% попри тому, же иншы тогдышны водны колеса при найлѣпшом мали ефективность 40%.