Гармоничный_шор_звуків
Психофізічные свойства
Вертикальний гармонічний ряд або співзвук, як різновид складного звуку, робить активними нервові волокна деякої групи, що розділена групами неактивних волокон, притому активні волокна відповідають партіалам. Властивості нервових волокон окремо проводити відчуття відповідного для кожного з них партіалу розвиваються, ймовірно, ще до народження організму, під впливом невтомного звуку серця матері. Взаємодія нервових волокон у процесі сприйняття партіалів декількох складних звуків робить істотний вплив на загальну оцінку приємності/неприємності одержуваних відчуттів. У разі сприйняття декількох співзвуків не викликає сумнівів залежність відчуттів консонансу/дисонансу від виражених раціональними числами співвідношень частот фундаменталів. Datta, Sengupta, Dey and Nag 2006, с. 21: «Передбачається, що сприйняття складних тонів починається на пізнішій стадії розвитку плода. Рідина, у яку занурений плід передає пульсацію серця матері, постійно активізуючи слухові процеси. Поняття партiалів розробляється на цій стадії. Це експериментальний факт: коли музичні ноти, які знаходяться у простих цілих співвідношеннях, звучать разом, вони звучать приємно. Таке не завжди справедливо для чистих тонів. Одна теорія полягає у тому, що, коли деякі верхні партiали двох тонів збігаються, тодi виходить консонанс. Фактично, Гельмгольц пояснив міру консонансів у виразах збігу й близькості обертонів та різницевих тонів. Ці тони виникають, коли складні тони що звучать одночасно збуджують дійсні нелінійні фізичні резонатори, наприклад, людський слух. Тією ж мірою, в якій найбільш потужні вторинні тони інтервалу точно збігаються, є консонантне або ніжне звучання. Тією ж мірою, якщо деякі з його вторинних тонів розділені по частоті досить невеликою різницею щоб «бити» біля оцінки, яку він ставить на позначці 33 к/с, воно дисонантне або грубе. Такі ж результати спостерігаються навіть тоді, коли ці два звуки не одночасні, але в послідовності. Складна хвиля буде приводити до ряду активних груп нервових волокон, розділених групами неактивних волокон. Активні волокна пасують партіалам. Відбитки гармонійних будов у слуховий корі А1 засвідчили нещодавні дослідження. Інша теорія переваг пари тонів залежить від подібності тимчасових зразків розряду нейрону для тонів, що мають прості співвідношення частот. (It is suggested that the perception of complex tones begins at a later stage of development of the foetus. The fluid in which a foetus is immersed transmits the throbbing of the mother's heart, activating continuously the auditory processes. The concept of partials is developed at that stage. It is an experimental fact that when musical notes, which are in simple, integral ratios, are sounded together they sound pleasant. This does not always hold true for pure tones [15]. One theory is that when some upper partials of the two tones match consonance results. In fact, Helmholtz [16] in 1862 explained the dimension of consonance in terms of the coincidence and proximity of the overtones and difference tones. These tones arise when simultaneously sounded complex tones excite real non-linear physical resonators, e.g. the human ear. To the extent that an interval's most powerful secondary tones exactly coincide, it is consonant or sweet sounding. To the extent that any of its secondary tones are separated in frequency by a small enough difference to "beat" at a rate, which he puts at around 33 c/s, it is dissonant, or harsh. Same effects are observed even when these two sounds are not simultaneous but in succession. A complex wave would give rise to a series of active groups of nerve fibres separated by groups of inactive fibres. The active fibres correspond to partials [12], Recent studies revealed prints of harmonic structures in the auditory cortex A1 [17]. The other theory of preference of pair of tones relies on the similarity of the temporal patterns of neural discharge for tones having simple frequency ratios [18].)»