cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Жупа Земплин
''Тота статья говорить о историчной мадярской жупѣ. О словацком историчном регионѣ см. Земплин (Словакия).'' Жупа Земплин, Comitatus Zemplinensis,  Zemplén vármegye — административно-териториална часть историчного Мадярского кральовства. Днесь векша часть жупы належить Словакии яко историчный регион Земплин (Словакия), а менша — Мадярщинѣ яко часть днешной жупы Боршод-Абов-Земплин.
География
Жупа положена была в сѣверной части Мадярского кральовства и межовала з австрийсков коруннов земльов Галичина (днесь Польща), на востоку з жупов Унг, на западѣ з жупами Шариш и Абов-Торна, на югу з жупами Боршод и Саболч. Територия жупы была 6282 км2.
Найвекша рѣка — Тиса, котра роздѣлять Земплин од Саболча. Друга найвекша рѣка Бодрог, котра принимать воды з Топлѣ, Ондавы, Лаборця, Уга и Латорицѣ. Басейн тых рѣк обнимать историчны жупы Берег, Унг, Земплин, Шариш.
Южна часть жупы славна з овоцинарства и винарства.
Етимология
Мадярска назва жупы мать славянске корѣня. Zem означать землю, а plén < pln — гойность, богатство, циже гойна, богата земля.
История
Зачаточно центром жупы быв Земплинскый замок, котрый споминать ся в хроницѣ Анонимуса Gesta Hungarorum (конець 12. ст.). Од 18. ст. центром жупы ставать ся Нове Мѣсто под Шатром, Sátoraljaújhely. В року 1918 чехословацке войско заняло сѣверну часть жупы, пак в року 1920 по Трианону тота територия плохов 4507 км2 з 373 населеныма пунктами и 209 763 обывателями одышла Чехословакии. В мадярской части жупы столиця зостала незмѣнена. В сучасности днешна жупа Боршод-Абов-Земплин мать столицю в Мишколцу.
Референции
Земплин
Земля (планета)
Земля є третя планета сонячной сістемы, тыж найвекша терестрічна планета в сістемі і єдине планетарне тїлесо, на котрім є в згодї із сучасным науковым познанём потвердженый жывот. Земля выникла дас перед 4,6 міліардами роками і курто по своїм взнику здобыла свій єдиный природный сателіт – Місяць. Земля кружыть коло Сонця по еліптічной дорозї з дуже малов ексцентріцітов (майже окружной).
Назвы
Земля як домашнїй світ людства має много назв в завіслости на народї, міджі найзнамішы належыть назва латиньского походжіня Terra, Tellus ці ґрецька назва Ґаіа.
Снїг
Снїг є шпеціфічна форма леду, певной формы воды. Твореный є ледовыма крішталиками зосередженыма до снїговых влочок. В природї выникать природно за пригодных кліматічных условій в хмарах, одкы падать на землю. Тота дїя ся зове паданя сїгу. Снїг нагромадженый у векшім множестві на достаточно зимнім земнім поверьху ся зове снїгова прикрывка. На роздїл од доджовой воды з місця допаду не одтїкать такой, представлює так важный елемент кружіня воды в природї. Вызначна є тыж ёго тепелно ізолачна способность, котра уможнює много рослинам і быдлам перебыти морозы.
Земля (планета)
Референции
Катеґорія:Астрономія Катеґорія:Планеты сонячной сістемы Катеґорія:Земля
Скок з тычов
Скок з тычов — атлетична дисциплина, в котрой шпортовець мусить перескочити горизонталну латку, послугуючи ся довгов еластичнов тычов. Тота дисциплина стала ся олимпийскым шпортом про мужи од року 1896, а про жены од року 2000.
Латка е умѣщена на двох стоянах так, же легко з них упаде, кедь ся ку ней дотулити. Шпортовець мать три пробы, а проба ся поважуе за успѣшну, кедь шпортовець перелетѣв над латков, а она зостала недотулена. Тот шпорт е техничный, а резултат моцно зависить од тычи. Первы тычи были з тяжкого дерева, в року 1904 пришли бамбусовы, а в сучасности ся хоснують склоламинатовы. Диаметер и довжка тычи не лимитованы.
Первы олимпийскы рекорды были под 4 м, в сучасности суть над 6 м у мужох и над 5 м у жен.
Референции
Катеґорія:Атлетичны дисциплины
1958
Умерли
Катеґорія:Рокы
12. фебруар
12. фебруар — 43. день рока в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать ( в переступнім роцї).
1368
Вмерли
Катеґорія:Рокы
Холодна война
Термін Холодна война ся хоснує про конфлікт міджі народами, котрый не загорнює воєньскы акції, але є заміряный передовшыткым на акції економічны ці політічны.
Катеґорія:Історія
21. фебруар
21. фебруар — 52. день рока в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать ( в переступнім роцї).
Олга Прокоп
Олга Прокоп, *6. септембер 1940, Крива, жупа Угоча, Мадярске кральовство – *3. септембер 2020, Чинадьово, Мукачовскый район, Украина — людова спѣвачка, зберателька русинскых балад и спѣванок.
Закончила училище културы в Хустѣ. Спочатку спѣвала в церковном хорѣ, пак в хорѣ Чинадьовской деревообробной фабрикы. Ведучый совѣтскый продуцент грамофоновых плит Московскый (Апрелевскый) завод выпустив плиту зо спѣванками Олгы Прокоп. Организовала женскый и мужскый вокалны ансамблы, пропаговала русинску людову спѣванку, была соло спѣвачка Мукачовского хора стародавной спѣванкы подкарпатскых Русинох, котрый организовав Михайло Алмаший.
27. мая 2016 на ІХ. Биенале лемковской русинской културы в Криници была выголошена за лавреатку Премии имени Василя Турока-Гетеша од Свѣтовой рады Русинох за досягнены вызначны резултаты при розвою, популаризации и презентации русинской културы во вшиткых ей аспектах.
Зоз своима ансамблами выступовала на майже 1000 концертах. Вызнаменана честнов титулов Заслуженый културный роботник Украины. Зобрала и выдала три фолклорны спѣванковы зберкы:
A posteriori
A posteriori або тыж aposteriori — од posterior  наступный, позднѣйшый — выраз, котрый в философии означать познаня на основѣ скушености,  ех phaenomenis из явох:  cognitio a posteriori або познаня апостериорне,  ab effectibus ad causas од наслѣдкох ку причинам. Антоним — a priori.
Характеристика апостериорного познаня
Апостериорне познаня характерне про вшиткы природны наукы (астрономия, биология, геология, физика, хемия). Напротив, про формалны наукы (математика, логика) характерне априорне познаня. В сучасности вшак дакотры сферы природных наук розвивають ся подля комбинованых схем: на зачатку на основѣ математичных розрахункох вносить ся гипотеза (априорне познаня), котра наступно в експериментах (апостериорне познаня) або потердить ся, або не потвердить ся.
Апостериорны познаня носять характер несталый, дочасный: то што е днесь истина, в далшых експериментах може быти оправлене або вывернуте.
Земный ґаз
Земный ґаз є природный ґаз хоснованый як вызначне ґазове фосілне паливо. Ёго головнов частёв є метан (звычайно через 90 %) і етган (1–6 %). Находить ся під землёв будь самостатно, або вєдно з ропов ці чорным углём.
Катеґорія:Геология
1367
Умерли
Катеґорія:Рокы
Пиво
Пиво є квашене слабе алкоголове питя вырабляне в пивоварї з зернового сладу, воды і хмелю помочов пивоварьскых квасинок (Saccharomyces cerevisiae ssp.), котре ся тїшыть великій облюбі.
Катеґорія:Алкоголічны напої
Біолоґічна класіфікація
Біолоґічна класіфікація є способ, якым біолоґы катеґорізують екзістуючі і вымерты виды орґанізмів.
Модерна класіфікація мать свої корїня у сістемі, котру створив шведьскый природонауковець Карл Лінней. Тот роздїлив тогды знамы виды до ґруп за фізічныма характерістіками.
Референції
Катеґорія:Біолоґічна сістематіка
Taxonomie Taxonomie
Василий Такач
Василий Такач, Basil Takach, *27. октобер 1879, Вучково, жупа Мараморош, Австро-Мадярщина – †13. май 1948, Питтсбург, Пенсилвания, США — грекокатолицкый священик  и первый епископ Русинской Грекокатолицкой Церкви США.
Роскол грекокатолицкого екзархата
В Америцѣ отець Василий Такач став перед новов проблемов. Там над Грекокатолицков Церквов доминовала Римокатолицка, котра выступовала против восточного обряда и традиций, окреме против права грекокатолицкых священикох быти женатыма. Подкарпатскы грекокатолици стояли за свои права заховати собѣ старый обряд и традиции, котры права им были гарантованы при их вступѣ до унии (Унгвар, 1646). Ватикан схвалив декрет о повинности целибату в року 1890 и потвердив в року 1907 (Ea Semper). Але тото ся не додержовало: женаты грекокатолицкы священици приходили з родинами з Европы, ай епископ Василий Такач высвячовав молодых женатых мужох на священикох в первы рокы свого епископства. Коли в року 1929 быв схваленый третий декрет о повинности целибату (Cum Data Fuerit), епископ Такач мусѣв ся тому подрядити. Наслѣдком того став ся роскол, а часть грекокатолицкых священикох и вѣрникох перешла до Православной Церкви, веденой епископом Алексием Товтом, наконець в року 1936 еще една часть створила нову Карпаторуску православну грекокатолицку диецезию (Джонставн, Пенсилвания), и ей первый епископ Орест Чорнок быв в року 1938 высвяченый константинопольскым патриархом.
Референции
Катеґорія:Грекокатолицкы епископы
Спіська Тєпліца
Спіська Тєпліца є село в окресї Попрад в Пряшівскім краю на северовыходї Словеньска.
Музей модерного умeня Енді Варгола у Меджілабірцях
Музей модерного уменя Енді Варгола у Меджілабірцях (по словеньскы Múzeum Andyho Warhola Medzilaborce) є музей в містї Меджілабірцї на Словеньску, присвяченый америцькому умелцёви русиньского походжіня Енді Варголови.
Катеґорія:Музеї
Зен
Зен (кітайскы　禅 чхан, вєтнамскы тгіен, корейскы сон, санскртьскы дгяна) є означіня ветвы магаянового будгізму, котра взникла в 5. сторочу в Кітаї.
Радикал (хемия)
Радикалы, або вольны радикалы, free radicals, в хемии суть атомы або хемичны злученины, котры мають хотьлем еден неспареный електрон. Такый електрон ся означать мастнов точков (симбол bullet в горном индексѣ), напримѣр: Н•, СН3•, С(С6Н5)3•.
Властности
Радикалы суть парамагнетичны, реакчноспособны. Куротоживучы радикалы выступують як интермедиалны частицѣ во многых хемичных реакциях. Але дакотры суть стабилны и такы были выдѣлены в окремом станѣ. Про то в сучасности в хемии ся поуживать означѣня вольны радикалы (котре ся хоснуе и про куртоживучы.). З участьов вольных радикалох реализують ся важны биохемичны процесы, напримѣр ферментачна оксидация.
История
Первый односно стабилный вольный радикал, трифенилметил, объявив в року 1900 Мозес Гомберг. В той злученинѣ карбон е тривалентный, бо звязаный зоз трьома субституентами, а четвертый електрон мать вольный (е позначеный точков). Такый радикал е стабилный лем в дакотрых органичных роспущалниках и скоро ся знищать, вступивши в ненавратны реакции, кедь прийде до контакту з воздухом, водов або силныма квасами.
Референции
Катеґорія:Орґанічна хемія Катеґорія:Физична хемия
Реінкарнація
Реінкарнація (дословный переклад зновувтїлёваня), перевтїлїня є означіня представы, же поземный жывот ся бівше раз повторює. Будгістічна термінолоґія намісто выразу реінкарнація вжывать зновузроджованя.
Представа, же жывот чоловіка по ёго смерти даяк продовжує, є тота сама скоро про ушыткы реліґії, векшыну култур і ряд філозофічных сістем. З такого погляду годен міджі нима найти дві базово різны позіції.
Про другы, кприкладу індійськы реліґії, є навспак тіпічна представа о повторёваню поземного бытя. Быдла ся родять, жыють, вмруть і потім знову ся зродять (ці уж в тій самій або іншій формі), тай тото ся бівше раз повторює. Конкретна представа може притім быти або ціклічна, значіть же быдло ся може повтореным поземным роджінём дістати до все тых самых статусів (пак говориме о перевтїлёваню, метепсіхозе ці переселёваня душ), або лінеарна, же быдло ся поступныма жывотами вывивать (потім говориме о зновувтїлёваню, о реінкарнації в узшім змыслї слова).
Референції
Катеґорія:Джінізм Катеґорія:Індуістічны понятя Катеґорія:Будгістічны понятя Катеґорія:Індійська література
Антоній Годинка
Жывотопис
Своє дїтинство прожыв у селі Сокырниця на Марамороші. Учів ся в ґімназіях Марамарош-Сіґета і Ужгорода (1871-1882), в Ужгородьскім духовнім семінарї, в 1882-1886 – в Будапештьскій Централній Теолоґічній Академії. Од 1888 робив як научный сполупрацёвник Мадярского Народного музея в Будапештї. В 1889 штудовав у Віднї в Австрійскім Історічнім Інштітуті. Штудовав діпломацію, палеоґрафію, славяньску філолоґію під веджінём знамого славісту В. Ягича. Написав дізертацію о історії Сербії (PhDr. 1891). Од 1892 до 1906 робив бібліётекаря і архівісту Імператорско-кралёвской фидеокомісіонной бібліотекы у Вені. В 1895-1896 быв штипендантом Мадярской АН в Рімі. В 1905 за роботу «История венґерско-славянских контактов до 1526 ґ. » дістав названя пріват-доцента філозофічной факулты Будапештьской універзіты. Од 1906 быв професором Пожонской Братіславськой універзіты. Од 1923 до 1935 быв ведучім катедры всеобщой історії Пейчськой універзіты. В 1918-1919, 1926-1927 декан філозофічной факулты, в 1932 быв ректор той універзіты. В 1941-1943 председа «Подкарпатского Общества Наук». Быв знамый як історіёґроф духовной історії, автор многых історічных, церьковно-духовных, публистічных робот із Історії Венґрії, Підкарпатьской Руси: «История Мукачевской ґреко-католической епархии», 1909; зборник документів із історії епархії (527 документів, 1458-1715); зборник документів із історії Ужгородськой домінії і міста, (1917); «Утцюзнина, ґаздувство, и прошлость южнокарпатськых русинув» (1923). Годинка передемонстрував богатьство русиньского народного языка, можность поужываня ёго як інштрумента научного выскуму. О културї русинів написав по мадярьскы діло «Die österreichisch-ungarische Monarchie im Wort und Bild», (1900), де написав голову «Die Ruthenen / A Ruthének». Позберав много матеріалів о Русинах із світьскых і церьковных архівів. В 1995 быв публиковный ёго зборник «Пісні нашых предків». В 1922 завершыв зоставлїня русиньско-мадярьского словаря (7500 слов, 1991). Годинка ся тримав поглядів о етнічній самостатности русинів і приналежности їх ку централному европскому културному ареалу.
Жрідла
Катеґорія:Русиньскы історіци Катеґорія:Етнографы Катеґорія:Педаґоґы
Злотый
Злотый є офіціална валута у Польску. Єден злотый ся ділить на 100 ґрошів.
Одказы
Катеґорія: Валуты штатів Катеґорія:Валуты Европы
13. децембер
13. децембер — 347. день рока (348. в переступнім роцї) в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать.
1366
Вмерли
Катеґорія:Рокы
Ганковцї (окрес Бардеёв)
Ганковцї (по ) є село в окресї Бардеёв в Пряшовскім краю на северовыходї Словенска.
Чісло (ґраматіка)
Чісло є морфолоґічнов катеґоріов, котра означать множество предметів названых даным назывником.
Катеґорія:Ґраматіка
23. фебруар
23. фебруар — 54. день рока в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать ( в переступнім роцї).
Продукція
Продукція може быти:
Катеґорія:Технолоґія
Нїжин
Нѣжин (Нї́жин) є місто в Українї, Чернїгівска область. Находить ся на берегах рікы Остер. Жыє тамкы 74 058 жытелїв. Перше ся споминать у 1078 роцї.
Катеґорія:Міста Україны Катеґорія:Чернїгівска область
Хорхе Луїс Борхес
Хорхе Луїс Борхес (24. авґуста 1899, Буенос Аірес – 14. юна 1986, Женева) — арґентиньскый писатель. Борхес ся інакше народів в Арґентинї, але ёго родиче ся року 1914 перестяговали до Европы, де пак жыли в Женеві, Італії і в Іспанії. В тій добі добыв много контактів з різныма авантґардныма ґрупами і художныма школами (Дада, ултраісты).
Катеґорія:Писателе Аргентины Катеґорія:Испаноязычны писателе
1969
Умерли
Катеґорія:Рокы
1365
Умерли
Катеґорія:Рокы
Штвола
Штвола є село в окресї Попрад в Пряшівскім краю на северовыходї Словеньска.
Форінт
Форінт, Мадярьскый форінт є офіціална валута у Мадярьску. Єден форінт ся ділить на 100 філерів.
13. октобер
13. октобер — 286. день рока (287. в переступнім роцї) в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать.
Катеґорізація
Катеґорізація - поступ, у котрім суть думкы і предметы розпознаваны і розлишованы. Катеґорізація значіть, же суть обєкты зґрупованы за шпеціфічным цілём, або властностёв. Катеґорії суть множины характерізованы ґрупов знаків, котры мають елементы сполочны. Ідеална катеґорізація представлює математічне одношіня міджі субєктівным і обєктівным знанём. Катеґорізація ся базує на выядрованю, проґнозах, дедукціях, рїшінях і вшыткых тпах інтеракції зо середовищом.
Екзістує много теорій і технік катеґорізації. Але в шыршім історічнім контекстї годен познати три ґенерації приступів до катеґорізації:
Референції
Катеґорія:Наукова метода Катеґорія:Класіфікачны сістемы
Віртуална реалность
Віртуална реалность або віртуална реаліта (ВР) є технолоґія котра уможнює участникови інтераґовати із сімулованов околїцёв. Технолоґії віртуалной реалности творять ілузію реалного світа (напр. тренованя войны, пілотованя, лїкарство), або фіктівного світа компютеровых гер.
Є то творїня візуалного зажытку зображованого на моніторї компютера, шпеціалны авдіовізуалны прилбы, ці облечіня детекуюч рух і стімулуюче дотык.
Чеська коруна
Чеська коруна є офіціална валута у Чеську. Єдна чеська коруна ся ділить на 100 галерів.
Катеґорія: Валуты штатів Катеґорія:Валуты Европы
Падуа
Падуа, Padova — главный город провинции Падуа в регионѣ Венето на сѣверовыходѣ Италии з обывательством 212 224 особы (апрѣль 2019).
Покровителями города ся поважують Святый Антоний и евангелиста Лука, святый апостол. Первый ту умер и спочивать в криптѣ базиликы Santo Antonio, другого мощи суть перенесены до базиликы Santa Giustina. День города ославують 13. юна.
История
Римский Patavium (Патавия) первый раз споминать под роком 302 до н. е. римскый историк Ливий, котрый ся там родив (59 до н. е.).
В часѣ Другой Пунской войны Патавия была по боку Римской републикы. В року 408 была спустошена Визиготами под велительством Аларика I. Вельо разы переходила из рук в рукы. Од року 1222, коли ту основана универзита, друга найстарша в Италии по болоньской, ставать ся научным центром. В року 1231 ту умер Святый Антоний Падуанскый, котрый наступного року быв канонизованый. В сучасности Святый Антоний е покровительом Падуи, знаменита базилика Santo Antonio (1232–1307), де святый спочивать в криптѣ, ся бечелуе меджи найвекшыма архитектурныма памятниками своей добы, а Падуа меджи головнѣйшыма одпустовыма мѣстами.
Ботанична загорода Падуи, основана в року 1545, ся поважуе за найстаршу в Европѣ. Была створена на пестованя лѣчебных ростлин про медицинску факулту тутешной универзиты. В сучасности записана до списку Свѣтовой дѣдовизны ЮНЕСКО (1997) як памятник ч. 824.
Газдовство
Основу газдовства чинить сфера служб: торговля, транспорт, логистика, култура и едукация,туристичный бизнес. Регуларно ся одбывають меджинародны выставкы-торговицѣ. В року1946 в Падуи была створена индустриална зона, в котрой теперь суть около 1300 розличных промысловых фирм зоз сумарным числом затрудненых около 50 тысяч особ, што выробляють продукцию машинарства (желѣзничны вагоны и локомотивы, металообробны и земледѣлскы машины, обладунок про скоряно-обувну выробу, розлична електроника; бициклѣ и моторкы), хемичну, потравинову, полиграфичну продукцию, обув, текстилии, убраня, бутор.
Хрістіанство
Хрістіанство (із слова хрістіан < лат. christianus < ґрецькы χριστóς, хрістос помазаный также Месіаш) є монотеістічна, універзална, історічна (заложена) і місійна віра (реліґія), котра є зосереджена коло жывота і учіня Ісуса з Назарету, котрого розуміть як месіаша (тй. Хріста), спасителя світа, Божого сына і самого Бога, котрый ся в Хрістови зъявив. Хрістіанство выникло із жыдівства на земли Палестины, де Ісус дїяв. Тото дїяня і початкы хрістіанства захоплює Новый закон, молодша часть хрістіаньской Біблії.
Пад
Пад є морфолоґічнов катеґоріов, котров флектівны языкы звычайно выражають одношіня назывників ку другым членам речіня.
Проксіма Центаурі
Проксіма Центаурі тыж В 645 Центаурі во вздалености 4,22 світловых років (приближно 1,3 pc або 43×1012 кілометрів) є найближша звізда сонячной сістемы.
Катеґорія:Звізды
1970
Умерли
Катеґорія:Рокы
Хыжа
Хыжа є обще означіня про базову єдиніцю місця жытя. Функція хыжы ся може дале залежно од їй функцій значно одрізняти, може быти хоснована на бываня, складованя, адміністратіву і подобно. Базове значіня є але звязане з быванём.
Деизм
Деизм, од deus  Бог —  чисто розумова вѣра в божественне зряджѣня свѣта, в особного Бога творця, котрый вшак до сотвореного в минулости регуларного бѣга свѣта уже веце не засягуе.
Деизм екзистовав во формѣ дакус розличных меджи собов филозофо-религийных напрямох в Европѣ и Сѣверной Америцѣ в XVI.–XVIII. сторочах.
История
Термин деизм зафиксованый первый раз в року 1564 в трактатѣ Поучѣня христианом од калвина Пьера Вире. Деистичны погляды выклав французскый филозоф Жан Боден в роботѣ Бесѣда сѣмох о скрытых тайнах взнесеных дѣл, 1593, называвшый их природнов религиев (робота ширила ся в рукописных копиях, термин деизм не быв хоснованый). В року 1624 в Парижу в найвеце рационалной формѣ выклав тоты идеи англицкый филозоф Едвард Герберт з Чербери в роботѣ Трактат о истинѣ, хоть и ту сам термин деизм не быв хоснованый. Наперек тому Трактат о истинѣ, 1624 поважуе ся за первый документ деизма. Идеи были розвиты наступниками и росширили ся на Францию и США.
Деизм сопротив иншых напрямох
Деизм принципиално одличуе ся як од теизму, так и од пантеизму. Теизм вызнавать Бога не лем як створителя, але и як вседержителя свѣту, якый рядить свѣтом и наперед становлять долю вшиткого сущого во свѣтѣ; пантеизм роспущать Бога в природѣ, наконець атеизм не вызнавать самое ествованя Бога.
24. фебруар
24. фебруар — 55. день рока в ґреґоріаньскім календарю. До кінце рока оставать ( в переступнім роцї.
Basshunter
Basshunter, Jonas Erik Altberg (* 22. децембер 1984, Халмштад) — співак.
Одказы
Катеґорія:Співаци Катеґорія:Швеция
Знаня
Знаня значить провѣреный практично резултат познаня реалиты, его точне одбитя в мышлѣню чоловѣка (познаток).
На роздѣл од неясного, неовѣреного и так несполягливого значѣня, припадно лем прииманого вѣрованя, резултатом познаваня е точне, сполягливе и провѣрене знаня.
Референции
Катеґорія:Філозофія Катеґорія:Знаня
Бережничка
Бережничка (по ) є село на Словеньску в окресї Стропков Пряшовского края, з переважно словацькым обывательством.
Чай
Чай або тыж тей (з высловованя кітайского 茶 – чха в мандарінскім і кантонскім діалектї; в діалектї менше вызначного приставу Сіа-мен чітане те – одты названя в дакотрых другых языках) є културный напой, готовленый звычайно лугованём листків рослины чаёвника в горячій водї. Про самы листкы ся тыж хоснує назва чай. Означіня чаю ся часто поужывать і на іншы одвары, запары з різных рослин (наприклад тзв. былиновы чаї або свербогузковый чай). Чай мать в много припадах тыж благодарный вплив на орґанізм дякуючі субстанціям, в нім обсягнутых.
Бережничка
Полога
49.22472°N, 21.70278°W Лежить о 6 км на северовыход од Стропкова.
Чай
Плеканя і спрацованя чаю
Чай взникать спрацованым листків чаёвника. З ботанічного погляду є чаёвник всезеленый кряк, доростаючій в природї до вышкы 5 аж 15 метрїв, вынятково аж коло тридцять метрів. На плантажах суть крякы утримованы у вышцї коло єдного метра, што уможнює комфортнїше збераня чаёвых листків і звышує уроджай.
Бережничка
Обывательство
Зложіня обывательства подля народности (2011. р.) : -- Сполу — 135 (100%)
Чай
Плеканя і спрацованя чаю
Природно чаёвник ріс в юговыходній Азії, коло граніць Кітаї і Індії. Як културна рослина ся плекать на много місцях з пригодныма условіями, міджі знамы чай продукуючі країны належыть Індія, Пакістан, Іран, Шрі Ланка, Тайван, Японія, Індонезія, Непалl, Австральскый союз, Арґентіна і Кеня.
См. тыж
Катеґорія:Ростлины
Бережничка
Обывательство
Русиньскый язык за материньскый в року 2011 означіли 53 жытелї (39,3%).
Історія
Перша змінка — 1430 (Novabriza); далшы: 1454 (Kysbriznicze); 1773 (Mala Breznicza); 1920 (Brežnička); 1927 (Breznička). Зачатком XIX. стороча поставленый мурованый ґрекокатолицькый храм. Подля штатістік найвеце обывательох было в року 1940 — 227 особ.
Cogito ergo sum
Cogito, ergo sum —  выраз, уведеный французскым филозофом Рене Декартом в его роботѣ Основы филозофии (Principia Philosophiae, 1644), котрый значить «Мыслю, значить ествую» и в концентрованой формѣ подавать главну идею филозофии рационализма.
История выраза
Первый раз тот выраз Декарт поужив в роботѣ Дискурс о методѣ, як справнѣ напрямити розум и гледати истину в науках (Discours de la méthode pour bien conduire sa raison, et chercher la verité dans les sciences, 1637), написаной по французскы: Je pense, donc je suis.
Потолкованя
Циже постулат Cogito, ergo sum е безспорным постулатом, а не силлогизмом, выведеным подля схемы: 1. кто мыслить — ествуе; 2. я мыслю; значит 3. я ествую.
Свята Столиця
Свята Столиця, Sancta Sedes — официална зберна назва Папы римского и Римской курии.
Вид (біолоґія)
Вид (species) є основна катеґорія біолоґічной номенклатуры. З таксономічного погляду є найнизшов основнов катеґоріов єрархічной класіфікації орґанізмів.
Означує ся двословнов науковов назвов, ку котрій бывать припоєне імя автора назвы (т.є. імя того, што першыраз вид описав під тов назвов) і рік опису, напр.:
Дакотры найчастїшы імена ся пишуть скорочено (напр. Лінней - Л.). Імена компілаторів ся пак пишуть до скобок.
Виды ся ґрупують до родів, дакотры ся дїлять підвиды.
Референції
Катеґорія:Біолоґічна сістематіка
Фридек-Містек
Фридек-Мѣстек, Frýdek-Místek,  Frydek-Mistek,  Friede(c)k-Mistek, за протекторату  Friede(c)k-Friedeberg — мѣсто в Моравскошлезском краю Чешской републикы.
История
Найстаршы писемны жерела свѣдчать о ествованю моравского села, означеного яко Фридеберк (Friedeberg), позднѣйше Мѣстек, на лѣвом березѣ рѣкы Остравиця при ей сутоку з Моравков, спомянутого в тестаментѣ оломоуцкого бискупа Бруно з Шауенбурку (Bruno ze Schauenburku) в року 1267. Остравиця творила природну границю историчных земель Моравы и Шлезии, и на правом березѣ уж в зачатку 14. ст. упоминать ся замок, котрый хранив границю, днешный Фридецкый замок.
Од 1. януара 1943, подля рѣшѣня министерства внутра ч. 25.625/42-III/1 з дня 15. децембра 1942, Фридек, Мѣстек и прилеглы Старе Мѣсто, Лѣсковець и Свяднов были злучены въедно под назвов Фридек, Friedeberg.
По выслободжѣню з нѣмецкой окупации споиня ся заховало, але быв зачатый довгый демократично-бюрократичный процес вызначѣня новой назвы мѣста и статуса, в резултатѣ котрого было мѣсто переменовано спочатку на Мѣстек (1950), пак осамостатнили ся Старе Мѣсто, Лѣсковець и Свяднов, подля волѣ працуючого люду (1954), а до мѣста прилучили иншы 147 га зо 152 домами и 1536 обывателями (1954), наконець была схвалена нова назва: Фридек-Мѣстек (1955). В року 1979 Старе Мѣсто, Лѣсковець и Свяднов были зась припоены ку мѣсту, але в року 1990 еще раз осамостатнило ся Старе Мѣсто, а в року 1992 и Свяднов. Резултатом того е, же мѣсто теперь складать ся зоз двох, териториално не прилеглых, части.
Днешность
В сучасности докончена реновация важнѣйшых исторично-архитектурных объектох. Суть добры можности про шпорт и рекреацию: в околици мѣста е водоем Олешна, аквапарк, атлетичный штадион, шпортовый комплекс Поларка, база гокейового клуба HC Frýdek-Místek.
Економика
В мѣстѣ передо вшиткым розвивать ся машинарство. Продукция: авта значкы Hyundai, металопродукция, екологичны малы електрарнѣ на биомасу и тверды палива, деревовыроба, текстил, годинкы, декоративне скло и порцелан, пластовы выробкы, потравинова продукция.
В послѣдных роках велике множество фирм инвестовало довъедна милиарды евр до мѣстной економикы.
Гармоничный шор звуків
Гармоничный шор, тыж ряд вадь серія звуків — наступа звуків, де основа каждого звука ― рувно дїлимоє основї майнизшого звука; тыж называют верьхная натуралная гармоничная шка́ла лебо натуралный ци обертоновый звукоряд.
У звука гармонічного шора ачий имня алiквотный, парцiальный, частичный тон вадь обертон. Штобы писати вадь говорити про обертоны и частичные тоны чісленно, гія правильно нумеровать каждый без плутанини міджі ними: другый обертон не ачий третїй частичный тон, потому что это другый звук шора, чом и першый частичный тон, вадь фундаментал, ачий першым обертоном, кой гія.
Психофізічные свойства
Одночасне звучання усіх обертонів гармонічного ряду утворює так званий со́звук (анґліцька сторінка), зазвичай чутний як одна висота на рівні фундаменталу, тобто найнижчого, першого партіалу. Тембр співзвуку залежить від розподілу гучності на множині усіх партiалів та може переміщати відчуття висоти співзвука на рівень другого чи третього або якогось іншого партiалу у окремих випадках близької до нуля гучності деяких партiальних підмножин.
Обертон як частковий чи партіальний тон, на відміну від частки чи партіалу, не єдиний чистий тон, але складний звук, утворений особливою підмножиною партіалів будь-якого співзвуку, тобто співзвук у співзвуці, чому є докладний опис та нотний приклад:
Ноти наочно показують те, що математично виглядає як не менш наочний вираз:
Западны Карпаты
Западны Карпаты — западна геоморфологична провинция Карпат, розложена на териториях Австрии (найменша часть), Мадярщины, Словакии (найвекша часть), Польщи, Чехии. Найвысша точка — Герлаховскый щит, 2655 м.н.м.
Гармоничный шор звуків
Музична нотація
Для надійного письмового запису висот обертонів гармонічного ряду є особливий нотний приклад, який може допомогти:
Дотримання правопису, що дав Мерсен для розподілу октави на 12 недотонов, переконує, що у першом приближыни (без енгармонічных, тота єст мікротоновых, виправлень) найбарже вірна ачий, наприклад, музична нотація Кетлін Шлезінгер (анґліцька сторінка) :
\mathsf{H}ARMONIC \mathsf{S}ERIES IN \mathsf{C}
Нотація Шлезінгер, продовжена за правописом Мерсена до 32-го обертону з натякаючими на уточнення фіктами над нотами і подвійними номерами під нотами виглядає так:
Западны Карпаты
Членѣня
Провинцию Западны Карпаты геоморфологично дѣлять на двѣ подпровинции (зелена): Не треба поплести з Румынскыма Западныма Карпатами (на схемѣ число 6, червена).
Гармоничный шор звуків
Музична нотація
Відомо, що будь-яка ска́ла, а натуральна особливо, тісно пов'язана з піфагорійськимы висотамы (україньска сторінка). Таке порівняння виявляє у множині перших 32-х обертонів фрагмент піфагорійського ланцюжка з 3-х чистих квінт, утворений чотирма обертонами з номерами 8, 12, 18, 27; і підмножыну обертонов піфагорійськых высот, што містить не толькы перераховани обертоны, але и такие з октавных ланцюжкив, де знаходятся ци перераховани. Цей факт наочно демонструє відношення на множині матричної будовы, што відображає висоты нотного приклада із залученням буквеной нотацыи Гельмгольца, де приставками \theta (від Πυθαγόρας) відзначени піфагорійськи ноти і стрілками
Западны Карпаты
Членѣня
Централну позицию в провинции занимають Татры и велике число дробнѣйшых горскых пасем, указаных на схемѣ.
Гармоничный шор звуків
Музична нотація
― ланцюжок чистих квінт:
Западны Карпаты
Референции
Катеґорія:Горства Австрии Катеґорія:Горства Мадярщины Катеґорія:Горства Польщи Катеґорія:Горства Словакии Катеґорія:Горства Чехии
Гармоничный шор звуків
Музична нотація
Підмножина не піфагорійських обертонів залишається після видалення піфагорійської підмножини з множини усіх обертонів ряду:
Перекладення на ноти цього вираження теорії множин відповідає партитурі:
=
= \setminus
Кой непіфагорійськи висоты сравнивати з підходящимы піфагорійськимы, то першы відрізняються від другых на нявелики інтервали, звани комами (україньска сторінка), серед різноманіття яких є одна з найбільш відомих ― синтонічна кома Дідима (російска сторінка) (подальше позначення ― від Δίδυμος ― для підвищення, та інвертоване ―  ― для пониження):
Ги непифагорийскы висоты ачий отриманы з піфагорійскых  путём понижения последних на, их надо нотировать как. Действительно:
Для чёткой нотации высот нужна ещё одна кома, відома як септимальна кома Архита (україньска сторінка) (подальше позначення  ― від Αρχύτας ― для підвищення, та інвертоване ―  ― для пониження):
Висоті f^2[11] необхідна ундецімальна кома аль-Фарабі (україньска сторінка) (позначення ― від αλ-Φαράμπι ― для підвищення, та інвертоване ―  ― для пониження):
Префікс підвищення призводить піфагорійську нотацію  до виду, який відповідає чіткому інтонуванню f^2[11]:
Пониження на  дає, що означає чітке інтонування a^2[13]:
Треба врахувати, що подвійність існування кратності гармонічної і субгармонічної, а також інтервалів і тонів, відбилася в подвійності  нумерації (через косу, рідше звичайну, дробну рису) висот системи чіткої інтонації. Перед (над) рисою пишуть номер висоти в ряду обертонів, а після (знизу) риси ― номер унтертону, від якого цей ряд збудований.
Обертони нотного прикладу Кетлін Шлезінгер пронумеровані натуральними числами, але гармонічний ряд є підсистема чіткої інтонації. Тотожне перенумерування в подвійній манері, з одиницею після риси, явно виразить, що увесь ряд збудований від першого унтертону (збігається з першим обертоном) і кожен номер перед рисою вказує на його приналежність саме до ряду обертонів від загальної основи, тобто від першого унтертону в ряду таких від цієї загальної основи.
Таким чином, якщо для повної визначеності додати ще й позначенням відсутності будь-якої коми \chi{,} (від χωρίς), множина перших 16-ти обертонів має вигляд:
Суміщення з нотним прикладом показує, що буквені імена йому сповна відповідають. Тому й нотація Кетлін Шлезінгер виділяється з інших відомих як найбільш вірна для застосування до неї енгармонічних фікт (в цьому прикладі вони над нотами), які наказують всі необхідні мікротонові вигини висот для досягнення їх чіткого інтонування.
АРМОНIЧНЫЙ \mathsf{P}ЯД IN \mathsf{C}
Звертаючи увагу на факт присутності у кожній енгармонічній фікті символу \theta, вказуючого піфагорійський рівень висоти, слід пам'ятати, що вигин звичайної темперованої висоти, наприклад, до висоти чіткого інтонування треба спочатку виконати до піфагорійського рівня, а потім або таким й залишити, якщо коматичного префікса немає чи є безкоматичний \chi{,} префікс, або від піфагорійського рівня виконати ще вигин, вказаний коматичним префіксом.
Значок \pitchfork над \theta висоти a^2 ув'язує її піфагорійський рівень зі стандартною частотою настройки, що виражає рівність:
Одказы, причандалля
Катеґорія:Фізіка Катеґорія:Музика
Берегуйфалу
Історія
Заложене у 1242 роцї.
Жрідла інформацій
Катеґорія:Берегівскый район Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области Катеґорія:Населены пункты подля алфавиту Катеґорія:Села Україны Катеґорія:Населены пункты Украины
1363
Вмерли
Катеґорія:Рокы
Пролоґ (язык проґрамованя)
Пролоґ — язык лоґічного проґрамованя.
Гаргай
Гаргай (по ) є село в окресї Бардеёв в Пряшовскім краю на северовыходї Словенска.
Штрба
Штрба є село в окресї Попрад в Пряшівскім краю на северовыходї Словеньска.
Євґеній Фенцик
Євґеній Фенцик (псевдонім Владимір) (*5. октобра 1844, Мала Мартинка – †5. децембра 1903, Горинчово) - ґрекокатолицькый священик, писатель, журналіста, публіціста, русофіл.
Біоґрафія
Народив ся 5.10.1844 в Мартинцї на Підкарпатю. Вчів ся в Ужгородьскій і Сатмарьскій ґімназіях. Закінчів богословську факулту Віденьской универзіты. В часах штудентьскых быв участный в патріотічных кружках славяньского штудентства. В осени 1869 быв рукоположеный на священика. Служыв в русиньскых селах Люта, Богаревиця, Буковець, Дусино, Порошково, Великый Раковець, Горинчово. Быв членом Общества св. Василія Великого.
Творчость
Як літерат продовжав традіції підкарпатьского будительства і ёго можеме прираховати ку єдным з послїднїх представителїв того напряму. Свої літературны діла, вешы, драматічны діла, повести, природознавчі черты публіковав на сторінках новинок «Свѣтъ», «Новый свѣтъ»,«Слово», «Листокъ». Писав по русскы. Ідеалізовав Россію, прирісовав єй месіяшску ролю ослободителю славянів. В 1885 зачав выдавати новинкы «Листокъ» і «Додатокъ» ку нёму в русиньскім языку. Так як і карпатьскы будители перед ним, писав о вшыткых проблемах тогдышнёго русиньского «Общества». Написав «Мысли и составленіи нашей исторіи». Публіковав «Очеркъ угро-русской писменности». В «Листку» публіковав про священиків выше як 200 проповідей. Рады ґаздім писав в «Додатку». Зоставив 5 учебників про русиньскы школы: з фізікы, історії, природных наук, ґраматікы. Зоставив «Литурґику» (1878) і «Молитвословъ» (1892).
Централный процесор
Централный процесор (CPU – Central Processing Unit) є основна часть компютера. Даколи бывать тыж порівнаваный ку „сердцю“ або „мозґу“ компютера. Процесор чітать з памятї строёвы інштрукції і на їх основі выконовать проґрам. Зато бо процесор, котрый бы выконовав проґрам записаный в даякім высшым языку проґрамованя быв бы дуже зложытый, каждый процесор мать свій властный язык - строёвый код, котрый ся залежно од тіпу процесора складать з простїшых ці зложытїшых строёвых інштрукцій. Під понятём процесор ся днесь майже все скрывать електронічный інтеґрованый обвод, і кідь на самім початку компютеровой еры были реалізованы процесоры і електромеханічно.
Катеґорія:Процесоры
Централноевропска Уния
Централноевропска Уния, The Mid-European Union — (Союз притѣсненых народох Середньой Европы), организация, створена по Первой свѣтовой войнѣ представителями притѣсненых народох Середньой и Юговосточной Европы под предсѣдництвом Томаша Гаррига Масарика.
Америцкы Русины просили помоч од Президента Вилсона и Президент обѣцяв помочи, жебы Русиния достала автономию. Он тыж зазначив, же Русинам было бы розумно вступити до Централноевропской Унии, союза еденадцяти малых народох.
26. октобра 1918 Централноевропска Уния прияла меджи свои члены Русинох (через Америцку Народну Раду Угро-Русинох, котру представляв Григорий Жаткович) яко самобытный народ (нацию).
1362
Умерли
Катеґорія:Рокы
Промысел
Промысел є вызначным конарём світового господарьства. Промысловы выробкы хоснує чоловік на роботу, дома і во вольнім часї. Промысел дуже швыдко приводить до выробы науковы обявы і технічны вынаходы. Новы выробкы так все веце і веце полегшують людям жывот.
Межгорье (Закарпатска область)
Межго́рье (укр. Міжгір'я, руськ. Воловое (до року 1953), Межгорье, мад. Ökörmező — мѣстечко в Закарпатской области Украины, административный центер Межгорского района, мать официалный статус селище городского типа. Лежить в долинѣ рѣкы Рѣка, межи полонинами Боржава и Красна. Найвысша вершина в околици – гора Камянка (1578 м) на сѣверо-востоку, около 10 км оддалена. Мѣстечко звязане автодорогами з Хустом на югу, Долинов Ивано-Франковской области на сѣверѣ и Воловцем на западѣ. Одстояня од Ужгорода: 161 км через Сваляву и 193 км через Хуст.
Днешность
Обывательство — 9607 особ (2001). Много людей суть заняты в туристицѣ и купельництвѣ. В Межгорью находить ся деревообробна фабрика, лѣсокомбинат, промкомбинат. Медичный колледж, основаный року 1964, готовить медсестер и фелдшеров. Профессийный лицей готовить специалистов про купельництво, лѣсництво, будовництво и сферу служб.
Купельництво
Межгорье славне своима минералныма жерелами. Недалеко од мѣстечка (3 км), в селѣ Соймы находять ся купелѣ «Верховина», де лѣчать печунковы, жалудковы и черевны хвороты. Мѣстны жерела «квасной воды» суть хлоридно-гидрокарбонатно-натриевы высокой минерализации, аналогичны кавказскым водам Джава (Южна Осетия), Арзни (Армения), Холодный Нарзан (Пятигорск, Ставропольскый край).
Рекреация
В Межгорью суть добры условия про недороге зимушне лыжованя: три лыжны трасы на горѣ Маковиця, найдовжа —2500 м, найкуртша — 1500 м. Перепад высот – 303 метры, еден 3-креселный вытяг, а тыж веце облуковых. Едно вытягнутя коштуе 8–15 грн, зависимо од вытяга. Суть недорогы позычалнѣ спортового обладунку, за невеликы грошѣ (порядка 50 грн. за день). Уквартельованя доступне на одпочивной базѣ Камянка, в готелах и панзионатах. Про авансованых лыжарьов в близкости мѣстечка суть векшы и серйознѣйшы лыжарскы локалиты. Влѣтѣ мѣстны рекреацийны установы организують екскурсии и пѣшы туры по околицях и в первом рядѣ на озеро Синевир.
История
Перва упоминка сягать року 1415, де село называть ся Ukurmezew. До рока 1953 Межгорье звало ся Воловое, по мадярскы Ökörmező (Воловое Поле). Року 1910 в селѣ жило 3649 особ, з того были Русины — 2678, Нѣмцѣ — 695, Мадяре — 266. По установлѣню Мадярской Совѣтской републикы в марцу 1919 на притлумѣня револуции на территорию края вступили чешскы и румынскы войска, Воловое в конци апрѣля 1919 было оккуповано Румынами, котры ту зоставали до лѣта 1920, по их одходѣ установила ся чехословацка администрация. Подля списованя року 1930 в Воловом были 4425 жителѣ, з того Русины — 3323, Евреи — 839, Чехы и Словаци — 172, Мадяре — 38, Нѣмцѣ — 21, чужоземцѣ — 32. Найвекшы религийны громады были: грекокатоликы — 1840, православны — 1508. З найстаршых церков была грекокатолицка мурована церковь св. Михаила (1803). Была руська 7-классна народна школа и 4-классна горожанка, чешска 3-классна народна школа и чешска секция на горожанцѣ. З державных установ ту были: окружный суд Воловского округу, окружна жандарьска управа, нотариат, пошта, телеграф, телефон, ходив державный автобус. З промысловых объектов были: електрарня, три фиресы (пилорамы), бензопумпа, карьер на выробу деревного угля (в Стрыгални). В роках 1931—1935 Воловое много раз навщѣвив познатый чешскый писатель Иван Олбрахт. В Закарпатской трилогии правдиво и романтично описав нелегкое житя верховинцьов. 17. марца 1939 Воловое заняло мадярское войско и обновило мадярску администрацию в окрузѣ. 24. октобра 1944 мѣстечко выслободила Червена армада. Од року 1953 Воловое переименоване на Межгорье. Року 1958 отворив ся санаторий Верховина на 150 мѣст, року 1961 — тубдиспансер, року 1964 — болниця на 150 постелей. Року 1966 зачав высылати телевизный ретранслатор.
Референции
Катеґорія:Міста Україны Катеґорія:Населены пункты Закарпатской области Катеґорія:Населены пункты Украины
Сак, Юрий Михайлович
Сак Юрий Михайлович (*7. апрѣль 1917, Брод Иршавского округа, жупа Берег, Мадярщина, †4. август 1998, Ужгород, Украина) — классичный филолог, латиниста, универзитный профессор, товмач.
Биография
Родив ся в многодѣтной фамилии яко дванадцята дѣтина, ще малым дѣтваком утратив отця. Учив ся в сельской школѣ, де сельскый учитель, увидѣвши его здатность ку наукам, забеспечив го материално и помог му вступити до Ужгородской гимназии. По закончѣню гимназии учив ся на филозофской факултѣ Карловой универзиты, Прага (1936–1939), котру мусѣв лишити по роспадѣ Чехословакии, и закончовав науку на филозофской факултѣ Дебреценской универзиты (1939–1941). Доставши квалификацию гимназиалного профессора латинского языка и литературы, в роках 1941–1942 робив на Ужгородской гимназии, але пак быв мобилизованый до мадярского войска.
Року 1946 быв позваный на роботу до новоствореной Ужгородской универзиты, де робив до конця живота. Умер и погребеный в Ужгородѣ.
Научна карьера и главны роботы
Кандидатску диссертацию обгаив при Киевской державной универзитѣ року 1956. Ей темов были сатиры Персия, а содержаньем — потовмачены на украинскый язык творы римлянского сатирика, допроводжены текстологичным комментарьом. Пиля роботы доцента катедры классичной филологии немало робив над товмачѣнями латинскых авторох, штудировав латиноязычны памятникы середновѣку, добы Ренессанции и позднѣйшы. В библиотецѣ универзиты перештудировав инкунабулы и выдав каталог «Інкунабули Ужгородського державного університету» (1974). Выглядав в библиотецѣ «страченый» шеститомный латиноязычный рукопис «Истории карпатскых Русинох» Михайла Лучкая потовмачив (первый том сам, иншы з коллегами) по украинскы и выдав го в рр. 1983, 1986, 1988, 1990, 1991, 1992 в материалах Музея украинской културы в Свиднику. Окремое выданя в Ужгородѣ вышло уже по его смерти. Потовмачив по украинскы И. Базиловича, В. Довговича, А. Духновича, М. Лучкая, И. Пастелия, обы латиноязычны творы подкарпатскых писательох зробити доступными днешному читательови, и написав много робот о их творчости. Библиография его научных робот числить понад сто позиций. Много статьох, проникнутых духом великого патриотизма, о давных подкарпатскых писателях появив в новинковых публикациях.
Референции
Катеґорія:Русиньскы педаґоґы Катеґорія:Русиньскы лінґвісты
Бжаны
Бжаны (по ) є село на Словеньску в окресї Стропков.
Гиадор Стрипскый
Гиадор (Миколаюв) Стрипскый, Sztripszky Hiador, *7. марец 1875, Шелестово, жупа Берег, Мадярске кральовство – †9. марец 1946, Будапешт — мадярскый и русинскый етнограф, библиограф, лингвиста, товмач.
Школы
Гиадор Стрипскый походив з родины грекокатолицкого священика Миколая Стрипского и Юлианны Васьовчик. До школы зачав ходити в сосѣдньом Фридьешовѣ, а закончовав школу уже в Русковцях (Собранецкый округ, днесь Словакия), куды на тот час переклали отця. В року 1893 закончив Унгварску кральовску католицку гимназию и такой того року зачав штудии на гуманитарной факултѣ Будапештской универзиты, а року 1896 перейшов до коложварской Универзиты Франца Йозефа (днесь Универзита Бабеша-Бояи), де ся тогды отворила перва в Мадярщинѣ катедра етнографии. В школном року 1897/98 еден семестер быв на польской штипендии на штудийном побытѣ во Львовѣ, де ся спознав з Иваном Франком, Володимиром Гнатюком, Иваном Верхратскым и добрѣ ся научив польскый язык.
Карьера
По львовскых штудиях за еден рок служив во войску в Кошицях, а в роках 1901–1903 доставать роботу етнографа в музею Ардялского Карпатского Общества, де еще в штудентскых роках працовав яко помочник етнографа Яноша Янко и формовав з ним експозицию новоствореного музея. В року 1903 через проблемы з финанцованьом музея пришло на покуртаня той функции и хоть в роках 1903–1909 доставав роботу в Обществѣ музейох Ардяла, але не на сталом мѣстѣ. В року 1904 оженив ся и фурт гледав лѣпше плачену роботу, жебы годен утримовати родину. В року 1908 зыскуе докторат з етнографии. Паралелно з роботов в музеях, преподавать русскый язык во своей alma mater яко приватный професор. Аж в року 1909 закончуе ся коложварска доба его карьеры: Стрипскый доставать мѣсто помочника школского иншпектора на Подкарпатю, в Сигетѣ, а од марца 1910 в Будапештѣ принимать сталый пост в етнографичном оддѣлѣню Народного Музея и зоставать в Будапештѣ уже до конця живота. 22. децембра 1918, на другый день по створѣню Руськой Крайны, лишать научну роботу в Народном Музею и принимать пост чиновника Департамента народностных меншин в Министерствѣ Вѣры и Просвѣты. Йому довѣрена важна функция в културной политицѣ Руськой Крайны: выдаваня урядной пресы в русинском языку и приготовлѣня учебникох. В куртой добѣ Мадярской Совѣтской Републикы Стрипскый служив в Русинском Народном Комисариатѣ, а по ей падѣ — в Министерствѣ Народностей, але уже в року 1921 быв одставленый з поста до резервы, як ай иншы чиновникы, котры были во важных функциях в часѣ пролетарской револуции.
Рокы во выслужбѣ
В року 1922 наслѣдовав дефинитивный конець карьеры: Стрипскый передчасно пензионованый во вѣку 47 рокы. Послѣднѣ 25 рокы живота уже не занимать ся етнографиев, но пише роботы филологичны и библиографичны. Жебы застачив родинѣ прожитя при невеликой пензии, занимать ся перекладами з русского, русинского, польского и словацкого. Зажившый крах карьеры и росчарованый в Русинах, в 1930-х роках заглублять ся в штудии словацкой културы и ставать ся словакофилом, але ся при том поносуе, же не стрѣчать взаемности од Словакох. В року 1941, коли было створене Подкарпатске Общество Наук (ПОН), Стрипскый з ентузиазмом вертать ся на поле русинской културы, як активный член ПОН, выступать зо статьями и организуе роботу в сферах лексикографии и ономастикы.