cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Timebomb av Kylie Minogue
Informasjon
I slutten av 2011 uttalte Minogue at ho ville bli feire K25, årsdagen for Minogue å ha tilbrakt 25 år i musikk. I mars 2012 annonserte ho byrja turneen hennar, Anti Tour, ein serie av konsertar med B-sider. I byrjinga av 2012 annonserte Minogue ho ville gje ut eit samlealbum som ho ville spele inn akustisk til årsdagen. Etter dette kunngjorde Minogue utgjevinga av hennar samlealbum The Best of Kylie Minogue. I mai 2012 kunngjorde Herald Sun at Minogue ville gje ut ein singel med tittelen «Timebomb».
Komposisjon
«Timebomb» er ein dansepopsong, som òg inkluderer element av synthpop, house og nu-disco. Songen har òg likskapar med songen hennar «Cherry Bomb» frå 2007. Songen vart skriven av Karen Poole, Matt Schwartz og Paul Harris.
Listeplasseringar
I Storbritannia nådde songen nummer 31 på UK Singles Chart etter to dagar med sal og selde over 10.000 eksemplar. Songen har opphalde seg på den posisjonen i to veker. I Europa nådde songen nummer førtifire i Nederland og nummer tjueseks i Irland. «Timebomb» nådde nummer elleve i Finland og nummer 61 i Austerrike. I Belgia nådde songen nummer 43 i Flandern og nummer 49 i Vallonia. I Australia nådde songen nummer tolv på hitlistene. Men songen nådde førsteplass på den australske danseliste. I New Zealand nådde songen nummer trettitre på hitlistene.
Raet nasjonalpark
Raet nasjonalpark er ein nasjonalpark i kommunane Arendal, Tvedestrand og Grimstad i Agder fylke. Parken vart oppretta 16.desember 2016 for å verne eit stort naturområde i sjø og på land. Området består av eit variert kystlandskap og interessante økosystem med stort artsmangfald og godt bevarte kvartærgeologiske lokalitetar med stor naturhistorisk verdi.
Raet landskapsvernområde og ei rekke naturreservat vart innlemma i nasjonalparken ved opprettinga.
Fylkesveg 395 i Rogaland
Fylkesveg 395 i Rogaland går mellom Hinna i Stavanger kommune og Grannesbukta i Sola kommune. Vegen er 1,4 km lang.
Det iranske kvinnelandslaget i handball
Iran sitt kvinnelandslag i handball er det kvinnelege landslaget i handball for Iran. Det representerer landet i internasjonale handballturneringar, og vert regulert av Det iranske handballforbundet. Landslaget kvalifiserte seg til sin internasjonale turnering i 2008.
Resultat i internasjonale turneringar
''Resultata som er vist under er berre turneringar der Iran har delteke. Turneringar dei ikkje har tatt del i er ikkje førte opp.''
La Une
La Une er ein fjernsynskanal ått av Radio Télévision Belge Francophone, skipa 3. oktober 1953. Fram til 1960 var namnet INR, mellom 1960 og 1977 var namnet RTB, mellom 1977 og 1997 var namnet RTBF1 og mellom 1997 og 2004 var namnet RTBF La Une.
Aukrust
Aukrust kan syna til:
Ben E. King
Ben E. King, fødenamn Benjamin Earl Nelson var ein amerikansk barytonsongar som har vorte mest kjend for topphit-en «Stand by Me» frå 1961.
Biografi
Benjamin Nelson flytte til Harlem i New York by som niåring og voks opp der. I 1958 blei han med i doo wop-gruppa The Five Crowns. Same året vart medlemmane i The Drifters sparka av manageren sin, for så å erstatta dei med The Five Crowns. Saman med gruppa fekk King ei rekkje hits i løpet av 50-åra, m.a. «Save the Last Dance for Me» og «There Goes My Baby». King forlét gruppa i 1960, og det var fyrst no han begynte å bruka artistnamnet sitt.
Den fyrste solohiten hans, «Spanish Harlem» var ein ballade som vart gitt ut på singelplate i 1961. Den neste singelen hans var «Stand by Me», som vart skriven av Jerry Leiber og Mike Stoller. Singelen var inspirert av ein gospelsong frå 1905 med same namnet og salme 46 i Bibelen, vers 2 og 3. King fekk enorm suksess med denne songen. «Stand by Me» fekk ein renessanse i 1987 då han vart brukt i filmen Stand by Me (1986). I dag finst songen i over fire hundre innspelingar av ulike artistar, men King har originalversjonen.
«Don't Play That Song (You Lied)» frå 1962 vart også ein stor soul-hit for King. Denne vart seinare spelt inn på nytt av Aretha Franklin. Ben E. King sine songar gjorde det bra i USA i både 60- og 70-åra, t.d. har «I (Who Have Nothing)» (1963) populær. King heldt fram med å spela inn plater og turnera heilt fram til sine eldre dagar.
Roger Hunt
Roger Hunt er ein britisk-engelsk tidlegare fotballsspelar som vart verdsmeister med England i 1966, ligameister 1964 og 1966 med Liverpool FC og vinnar av FA-cupen 1965.
Klubbspel
Midtspissen Hunt debuterte på Liverpool FC i september 1959 og skåra 245 ligamål på 404 kampar dei neste ti åra. Einast Ian Rush har skåra fleire mål for Liverpool. Hunt vart toppskårar då Liverpool vann ligaen 1964 og atter i 1966, og han var fyrste målskårar då Liverpool vanne med 2-1 over Leeds United i FA-cupfinalen 1965.
I desember 1969 vart han overført til Bolton Wanderers i 2. divisjon. Fram til han la opp i 1972 spelte han 76 kamapar og skåra 24 for klubben.
Landslagsspel
Hunt fekk sin debut på det engelske landslaget i 1962, men det var fyrst frå 1964 han var i fremte rekke når dei 11 utvalde skulde takast ut. Han spelte alle seks kampane då England vann verdsmeisterskapen 1966 på heimebaner, og skåra tre av England sine fire mål i gruppespelet. Hunt var også med då England vann 2-0 over Sovjetunionen i bornsefinalen under fotball-EM 1968 i Italia. Han spelte sin 34. og siste landskamp 15. januar 1969. Til saman skåra han 18 mål for England, fire av dei då England hausten 1964 slo heimelaget USA 10-0 i ein vennskapskamp.
Mendelejevsk
Mendelejevsk (russisk Менделе́евск) er ein by i Republikken Tatarstan i Russland med om lag 20 000 innbyggjarar. Han ligg ved Nizjnekamsk-reservoaret i elva Kama, rundt 200 km aust for Kazan og 20 km nord for Naberezjnyje Tsjelny.
Busetnaden voks opp rundt ein kjemisk fabrikk som vart grunnlagt i 1868. Han fekk bystatus i 1967.
Mesolitt
Mesolitt er eit fibrig zeolittmineral med samansetjing Na2Ca2Al6Si9O30·8H2O. Det er sjeldan i Noreg, men finst i Arendal og Lierskogen.
Det vart først skildra i 1816 etter ein førekomst i Kyklopeøyane nær Catania på Sicilia.
Ingalåmi
Ingalåmi er eit skirenn for kvinner som blir halde årleg på Lillehammer. Det har tre distansar; 5, 15 eller 30 km, alle i klassisk stil.
Rennet blir halde til minne om Inga frå Varteig, mor til kong Håkon Håkonsson, som kan ha vore med på delar av ferda mellom Lillehammer og Østerdalen i januar 1206. Det første rennet blei halde i 1993, og hadde 1638 påmeldte. I 2000 var det over 5000 påmeldte. I september 2013 blei arrangementet overført frå Lillehammer Skiklub til Birken AS.
Euro-Vision
«Euro-Vision» var det belgiske bidraget i Eurovision Song Contest 1980, framført på fransk av Télex.
Eurovision Song Contest 1980
Télex vann Eurosong og fekk dimed representere Belgia i Eurovision Song Contest 1980 i Haag i Nederland. Songen starta som nummer 19 i finalen etter Spania med «Quédate esta noche» av Trigo Limpio. Bidraget fekk ti poeng frå Portugal, tre poeng frå Hellas og eitt poeng frå Storbritannia. Belgia fekk til saman 14 poeng og enda på 17. plass av totalt 19 bidrag.
«Euro-Vision» er den fyrste songen som har nemnt Eurovision i songteksten. Det var òg den fyrste synthpop-songen som var med i tevlinga. Marc Moulin hevda etter tevlinga at gruppa ville ende på sisteplass, og at Portugal øydela dette då dei gav Belgia ti poeng.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
Nordiske greiner på ski under Vinter-OL 1984 i Sarajevo bestod av ti øvingar. Tre av øvingane var for kvinner, alle i langrenn, medan resten var for menn. Mennene tevla i både i langrenn, kombinert og skihopping.
Nordisk meisterskap i sykling 1986
Nordisk meisterskap i landevegssykling 1986 vart avvikla ved Århus i Danmark frå 1. til 3. august.
Maybe av Valentina Monetta
«Maybe» er ein song av Valentina Monetta, gjeven ut 14. mars 2014. Songen er skriven av Ralph Siegel og Mauro Balestri. Det finst òg ein italiensk versjon av songen, kalla «Forse».
Nordisk meisterskap i sykling 1986
175 km fellesstart
<br style="clear:both;" />
Maybe av Valentina Monetta
Serenissima - Benvenuti a bordo: Verso Copenhagen
«Maybe» vart presentert av Radiotelevisione della Repubblica di San Marino, i programmet Serenissima - Benvenuti a bordo: Verso Copenhagen, som det sanmarinske bidraget i Eurovision Song Contest 2014 i København i Danmark.
Nordisk meisterskap i sykling 1986
100 km lagtempo
<br style="clear:both;" />
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
15 km
Dato: Måndag 13. februar 1984
Toys in the Attic
Toys in the Attic er det tredje studioalbumet til det amerikanske rockebandet Aerosmith, utgjeve 8. april 1975, av Columbia Records. Den første singelen, «Sweet Emotion», vart gitt ut 19. mai og originalversjonen av «Walk This Way» følgde 28. august same år. Albumet er bandets mest kommersielt vellykka studio-LP i USA, med ni millionar selde eksemplar, ifølgje RIAA. I 2003 vart albumet rangert som nr. 228 på Rolling Stone si liste over dei 500 beste albuma gjennom tidene. Tittelsporet på albumet og samarbeidet deira med Run-DMC på ein coverversjon av «Walk This Way» er inkludert på Rock and roll Hall of Fame si liste over «500 songar som forma Rock and roll».
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
15 km
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Bakgrunn
For det førre albumet til Aerosmith, Get Your Wings, byrja bandet å jobba med plateprodusenten Jack Douglas, som sam-produserte albumet saman med Ray Colcord. I platenotata til nyutgivinga av Greatest Hits frå 1993 vart det sagt av eit ikkje namngitt medlem av gruppa at dei «spikra» albumet.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
30 km
Dato: Fredag 10. februar 1984
Toys in the Attic
Bakgrunn
Ifølgje Douglas var «Aerosmith eit annleis band då me byrja på det tredje albumet. Dei hadde spelt Get Your Wings på vegen i eit år og hadde vorte betre musikarar - annleis. Det viste seg i riffa som Joe [Perry] og Brad [Whitford] tok med seg tilbake frå vegen til det neste albumet. Toys in the Attic var ei mykje meir sofistikert plate enn dei andre tinga dei hadde gjort.» I memoarane til bandet Walk This Way uttalte gitaristen Joe Perry: «Då me byrja å laga Toys in the Attic, var sjølvtilliten vår bygd opp av konstant turnering.» I sjølvbiografien sin utdjupa Perry: «Dei to første albuma våre bestod i utgangspunktet av songar me hadde spelt i årevis på klubbane. Med Toys starta me frå botnen av. Ved å laga denne plata lærte me å vera plateartistar og skriva låtar på ein deadline. I prosessen byrja me å sjå kva Aerosmith kunne utretta. Alle bidrog med idear, og «Toys» vart gjennombrotet vårt. Det gjennombrotet vart mogleggjort av Jack Douglas... I studio tok han plassen som den sjette medlemmen i bandet.»
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
30 km
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
Det tredje albumet til Aerosmith inneheld nokre av dei mest kjende songane deira, blant dei «Walk This Way», «Sweet Emotion» og tittelsporet. «Walk This Way» oppstod i desember 1974 under ein lydsjekk då Aerosmith opna for The Guess Who i Honolulu på Hawaii. Under lydsjekken «tulla Perry rundt med riff og tenkte på The Meters». Han elska «den riff-aktige New Orleans-funken deira, særskild 'Cissy Strut' and 'People Say'», og bad trommeslagaren «legge ned noko flatt med ein groove på trommene.». Gitarriffet til det som skulle bli «Walk This Way» berre «kom frå hendene hans.» Han trong eit mellomspel: «spelte eit anna riff og drog dit. Men eg ville ikkje at songen skulle ha ein typisk, keisam 1, 4, 5 akkordprogresjon. Etter å ha spelt det første riffet i C, skifta eg til E før eg gjekk tilbake til C for verset og refrenget. Ved slutten av lydsjekken hadde eg det grunnleggjande i ein song.»
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
50 km
Dato: Søndag 19. februar 1984
<br style="clear:both" />
4x10 km stafett
Dato: Torsdag 16. februar 1984
<br style="clear:both" />
Normalbakken
Dato: Laurdag 18. februar 1984
Nordisk meisterskap i sykling 1986
62 km fellesstart
<br style="clear:both;" />
Baunatal
Baunatal er ein by i Landkreis Kassel nord i delstaten Hessen i Tyskland. Byen har om lag 28 000 ibuarar. Baunatal vart skipa i 1964 då fire kommunar vart slått saman, sidan den gongen har ytterlegare tre kommunar vorte innlemma i bykommunen.
Maybe av Valentina Monetta
Eurovision Song Contest 2014
«Maybe» vart vald ut av Radiotelevisione della Repubblica di San Marino til å vere det sanmarinske bidraget i Eurovision Song Contest 2014, og vil verte framført på engelsk av Valentina Monetta. Dette vil vere den tredje gongen på rad at San Marino vert representert av Monetta.
Nordisk meisterskap i sykling 1986
50 km lagtempo
<br style="clear:both;" />
Bishop Peak i Antarktis
Bishop Peak er eit pyramideforma fjell i Antarktis med ei høgd opp mot 3460 meter over havet, nær midten av Rampart Ridge i Royal Society Range. Det vart kartlagt av US Geological Survey (USGS) frå landmålingar og flyfoto, og vart namngjeve av Advisory Committee on Antarctic Names i 1963 etter Bernice P. Bishop Museum på Honolulu, som har vore aktivt i forskinga i Antarktis.
Helaba
Helaba er ein europeisk handelsbank basert i Frankfurt am Main og Erfurt i Tyskland og er delvis eigd av den tyske statane Hessen og Thüringen. Bokstavane LB i namnet står for Landesbank. Landesbankane er ei gruppe statseigde bankar i Tyskland. Dei er regionalt organiserte og driv hovudsakleg med bankverksemd.
Baunatal
Ein Volkswagen-fabrikk med i kring 17 000 tilsette er dominerande næringsaktør i Baunatal.
Helaba
Banken vart oppretta 1. juni 1953. Den totale omsetjinga til gruppa var €166,5 mrd. i første halvår 2012 med drift i Kassel, Offenbach, Düsseldorf, New York, London, Paris, Dublin, Madrid, Moskva og Shanghai.
Baunatal
Det norske fotballandslaget vann i Baunatal den 14. november 1979 1-0 over det vesttyske amatørlandslaget i avgjerande kvalifiseringskamp til Sommar-OL 1980. Sigeren var til inga nytte, då Norges Idrettsforbund i mars 1980 valde å lyde USA og boikotte sommarleikane i Moskva.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
Normalbakken
<br style="clear:both" />
Storbakken
Dato: Søndag 12. februar 1984
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
Då songaren Steven Tyler høyrde Perry spela det riffet, «sprang han ut og sette seg bak trommisen og [dei] jamma.». Tyler scat-song «innleiingsvis for å kjenna kvar teksten skulle gå før han la dei til seinare.» Då gruppa var halvvegs gjennom innspelinga av Toys in the Attic tidleg i 1975 på Record Plant i New York City, stod dei fast for materiale. Dei hadde skrive tre eller fire songar til albumet, og måtte «skriva resten i studio». Dei bestemde seg for å prøva songen Perry hadde komme opp med på Hawaii, men han hadde ikkje tekst eller tittel enno. I 1997 hugsa Perry at ideen til den funky, James Brown-influerte «Walk This Way» var inspirert av filmen Young Frankenstein, som bandet hadde gått for å sjå rundt den tida dei jobba med sporet:
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
Kombinert
Dato: Søndag 12. februar 1984
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
"Me jobba med den songen og me tok ein pause for å sjå filmen på Times Square... og me kom til den delen der Marty Feldman som Igor haltar ned trappene på togperrongen og seier til Gene Wilder «Gå denne vegen», som Gene gjer med den same heslege haltinga. Me fall over oss sjølv fordi det var så morosamt i ein gjenkjenneleg Three Stooges-modus."
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
Kombinert
<br style="clear:both" />
5 km
Dato: Søndag 12. februar 1984
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
På hotellet den kvelden skreiv Tyler teksten til songen, men la han igjen i drosjen på veg til studio neste morgon. Han seier: «Eg må ha vore stein. Alt blodet rann ut av ansiktet mitt, men ingen trudde meg. Dei trudde eg aldri kom til å skriva teksten.» Opprørt tok han eit kassettband med instrumentalsporet dei hadde spelt inn og ein berbar kassettspelar med hovudtelefonar og «forsvann ut i trappeoppgangen». Han «tok nokre blyantar nr. 2», men gløymde å ta med seg papir. Han skreiv teksten på veggen i «toppetasjen på Record Plant og deretter ned nokre trappetrinn i baktrappa». Etter «to eller tre timar» sprang han «ned for å henta ei skriveblokk og sprang opp igjen og skreiv dei ned.» Teksten, som fortel historia om ein high school-gut som mistar jomfrudommen, blir sungen av Tyler med stor vekt på dei rimande tekstane.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
5 km
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
Bassist Tom Hamilton kom opp med hovudriffet på «Sweet Emotion». I 1997, under eit bandintervju med Alan Di Perna frå Guitar World, diskuterte medlemmene utviklinga av songen, som delvis var inspirert av Jeff Beck-komposisjonen «Rice Pudding» frå albumet Beck-Ola. Hamilton fortalde:
"Eg skreiv den linja på bass, og eg innsåg at eg burde tenkja på nokre gitarparti for ho viss eg nokon gong skulle få sjansen til å presentera han for bandet. Eg trudde ikkje at eg nokon gong ville.... Steven hadde ideen om å ta det intro-riffet, som vart basslinja i refrenget under «sweet emotion»-delen, og transponera det til tonearten E, og gjera det til ein verkeleg tung Led Zeppelin-aktig greie." Sjølv om mykje av teksten til «Sweet Emotion» handlar om spenninga og hatet mellom bandmedlemmene og kona til Joe Perry, har Tyler sjølv sagt at berre noko av teksten var inspirerte av kona til Perry. Det vart uttalt i sjølvbiografien til Aerosmith Walk This Way og i ein episode av Behind the Music at veksande feidar mellom konene til bandmedlemmene (inkludert ei hending med «sølt mjølk» der Elyssa Perry kasta mjølk over kona til Tom Hamilton, Terry) kan ha bidrege til at den opphavlege besetninga til bandet vart mellombels oppløyste på slutten av 1970-talet.
Hamilton og Tyler samarbeidde òg på «Uncle Salty», og Tyler fortel i sjølvbiografien sin frå 2001: «Her tenkte eg på ein barneheim då eg skreiv desse tekstane. Eg ville prøva å få melodien til å gråta av tungsinnet ein kjenner når eit barn blir forlate.» Om tittelsporet la Tyler til: «Joe jamma eit riff og eg byrja å ropa: 'Leker, leikar, leikar...'.organisk, omgåande, smittsamt ... Eg berre byrja å syngja, og det sat som sjokolade og peanøttsmør. Joe speler ræva av seg på den songen.»
Den mest komplekse produksjonen på albumet var «You See Me Crying», ein pianoballade som var tungt orkestrert. Jack Douglas henta inn eit symfoniorkester til songen, som vart dirigert av Mike Mainieri. Sjølve songen vart skriven av Tyler og den eksterne samarbeidspartnaren Don Solomon. Nokre av bandmedlemmene vart frustrerte over songen, som tok lang tid å fullføra, på grunn av dei mange komplekse tromme- og gitarpartia. Plateselskapet til bandet, Columbia Records, var likevel svært imponert over songen og innspelingsprosessen. Bruce Lundvall, dåverande direktør i Columbia Records, kom inn på innspelinga av Toys in the Attic då bandet jobba med songen, og noterte: «De har noko utruleg på gang her. Eg kom nettopp frå ein Herbie Hancock-økt, og dette er mykje morosamare.» Medan Aerosmith planla konsertturneen «Back in the Saddle» og spelte inn albumet Done with Mirrors i 1984, spelte ein radio-DJ songen. Tyler, som på den tida leid av hukommelsestap på grunn av mange års narkotikabruk, likte «You See Me Crying» så godt at han foreslo at gruppa skulle spela inn ein coverversjon, berre for å bli fortald av bandkameraten Perry: «Det er oss, din kødd.».
Albumet inneheld òg ein coverversjon av Bullmoose Jackson-songen «Big Ten-Inch Record», ein R&B-hit spelt inn i 1952 og først høyrt av bandet på Dr. Demento sitt radioshow på KMET. I staden for å produsera ei rocke-tolking, held versjonen til Aerosmith seg stort sett tru mot originalsongen, ned til instrumentasjonen i jazzstil. I platenotata til Pandora's Box insisterer Tyler på at han syng «cept on my big ten inch... ikkje suck on my big ten inch», men beklagar at ingen på jorda trur han.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
10 km
<br style="clear:both" />
20 km
Dato: Laurdag 18. februar 1984
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
I 1997 delte Tyler sine minne om å skriva og spela inn fleire av spora til plata med forfattaren Stephen Davis:
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
20 km
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
I byrjinga av 1975 byrja bandet å jobba i The Record Plant i New York City for albumet som vart Toys in the Attic. Sesjonane for Toys in the Attic vart produsert av Douglas utan Colcord, med Jay Messina som lydteknikar og Rod O'Brien, Corky Stasiak og Dave Thoener som assisterande lydteknikarar. Songane på Toys in the Attic vart spelt inn med eit Spectrasonics miksebord og ein 16-spors bandopptakar.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
4 x 5 km stafett
Dato: Onsdag 15. februar 1984
Toys in the Attic
Komposisjon og innspeling
Perry har uttalt at han ønskte å kalla LP-en Rocks, som ville bli brukt på deira neste studioalbum.
Nordiske greiner under vinter-OL 1984
4 x 5 km stafett
<br style="clear:both" />
Toys in the Attic
Mottaking
Samtidige meldingar var blanda. Rolling Stone-skribenten Gordon Fletcher samanlikna albumet negativt med Get Your Wings, som etter hans meining var «eit vitnesbyrd om dei rå evnene til bandet». Han kritiserte produksjonen til Douglas og skreiv at bandet, trass i «gode stunder», ikkje unngjekk «tilfelle av retningslaus slingring og direkte svakt materiale.» Robert Christgau var meir positiv, og noterte framgangen Aerosmith hadde gjort på kort tid, musikalsk og lyrisk. Greg Kot kalla albumet ein milepåle i hardrocken.
Meiningane har vorte meir positive over tid. AllMusic-kritikaren Stephen Thomas Erlewine noterte korleis Aerosmith «endeleg perfeksjonerte blandinga si av Stones-aktig råleik og Zeppelin-aktig riffing», takka vera «ei auka kjensle av låtskrivarferdigheiter og formål», og skapte ein ny stil som «fullt ut omfamna sleskheit» i tekstane til Tyler, støtta av «ein passande feittete» musikk. I Blender meinte Ben Mitchell at «Aerosmith fyrte på alle kokain-tilstoppa sylindrar». Han lovprisa alle songane på albumet og kalla arrangementet av «You See Me Crying» «eit typisk 70-tals rock-ekstravaganse.»
Etter at Toys in the Attic vart gitt ut i april 1975 nådde det til slutt ein 11. plass på den amerikanske Billboard200-lista, 63 plassar høgare enn Get Your Wings. Gitt ut som singel vart «Sweet Emotion» ein mindre hit på BillboardHot 100 og nådde 36. plassen i 1975, og «Walk This Way» nådde 10. plassen på Hot 100 i 1977.
Menzelinsk
Menzelinsk (russisk Мензелинск, tatarisk Minzälä) er ein by i Republikken Tatarstan i Russland med om lag 16 000 innbyggjarar. Han ligg ved elva Menzelja, rundt 250 km aust for Kazan.
Busetnaden vart grunnlagd i 1586 og fekk byrettar i 1781.
Toys in the Attic
Mottaking
Aerosmith refererer til albumet og tekstane på albumet i songen «Legendary Child» spelt inn i 2011. Linja «But we traded them toys for other joys» refererer til tittelen på albumet og kampen deira med avhengnad. Det kan òg referera til tittelsporet med same namn. Linja «I took a chance at the high school dance never knowing wrong from right» refererer til tekstar frå «Walk This Way» og «Adam's Apple».
Det britiske bandet Caravan-albumet Cunning Stunts skulle heita Toys in the Attic, før Aerosmith kom dei i forkjøpet.
Medverkande
I følgje plateomslaget. Spornummera referer til CD og digitale utgåver av albumet.
Andre medverkande
Produsent
Westward Ho!
Westward Ho! er ein kystby i Devon i England. Han ligg i distriktet Torridge, nær Bideford. Namnet til byen er teke frå tittelen på Charles Kingsley-romanen Westward Ho!, og er den einaste staden i Storbritannia med eit utropsteikn i namnet.
Merenskyitt
Merenskyitt er eit sjeldan mineral, eit palladiumtellurid med noko platina, (PD,Pt)Te2. Det opptrer som mikroskopiske korn i Lillefjellklumpen nikkelførekomst i Grong.
Westward Ho!
Han var tidlegare første og fremst ein feriestad, men har etterkvart fått stadig fleire fastbuande sidan turistanlegga har lagt ned; dette gjeld blant anna det kjende anlegget Torville Camp. Nokre anlegg er enno i drift.
Merenskyitt
Det vart først skildra i 1966 etter ein førekomst i Merensky Reef vest i Bushveld vulkankompleks i Sør-Afrika, og er kalla opp etter den sørafrikanske geologien Hans Merensky (1871–1952)
Dachau
Dachau er ein by i Landkreis Dachau i delstaten Bayern i Tyskland. Byen har om lag 47 000 ibuarar og ligg ei 20 kilometer nordvest om München. Byen Dachau voks fram på 800-talet. Eit slott/borg ligg på ei høgde sentralt i byen.
Nazi-Tyskland oppretta i 1933 den berykta Dachau konsentrasjonsleir i ein nedlagd ammunisjonsfabrikk i utkanten av byen.
Gandhara
Gandhara (Gandhāra) er eit tidlegare rike i den noverande regionen Khyber Pakhtunkhwa i Pakistan, rundt Peshawar. Det omfatta Peshawar-dalen og strekte seg etterkvart til både dagens Jalalabad-distrikt i Afghanistan og til Taxila i Pakistan. Under akamenidedynastiet og hellenismen var hovudstaden i riket Charsadda. Hovudstaden blei flytta til Peshawar av Kusjan-herskaren Kanisjka den store rundt år 127.
Gandhara fast rundt same tida Rigveda blei til (ca. 1500–1200 f.Kr.). Det blir omtalt i parsarboka Avesta som Vaēkərəta, den sjette vakraste staden i verda, skapt av Ahura Mazda.
Gandhara blei erobra av det persiske Akamenideriket på 500-talet f.Kr. I 327 blei det erobra av Aleksander den store, og seinare blei det del av Mauryariket. Det var eit senter for baktrisk parsisme, hinduisme og seinare greko-buddhisme. Riket er kjend for sin greko-buddhistiske kunst. Frå det første til det femte hundreåret blomstra det som del av Kusjanriket.
Etter at det blei erobrar av Mahmud av Ghazni i år 1001, forsvann namnet Gandhara. Under det muslimske styret blei området styrt frå Lahore eller Kabul. Under Mogulriket var det eit sjølvstendig distrikt som omfatta Kabul-provinsen.
<!--
Name
Gandhara was known in Sanskrit as गन्धार , in Avestan as Vaēkərəta, in Old Persian as Para-upari-sena, in Chinese as 犍陀罗, and in Greek as Παροπαμισάδαι Paropamisadae.
The name Gāndhāra occurs later in the classical Sanskrit of the epics. It is recorded in Avestan as Vaēkərəta. The Gandhari people are a tribe mentioned in the Rigveda, the Atharvaveda, and later texts. One proposed origin of the name is from the Sanskrit word gandha, meaning "perfume" and "referring to the spices and aromatic herbs which they [the inhabitants] traded and with which they anointed themselves." Some authors have connected the modern name Kandahar to Gandhara.
Geography
The boundaries of Gandhara varied throughout history. Sometimes the Peshawar Valley and Taxila were collectively referred to as Gandhara; sometimes the Swat Valley (Sanskrit: Suvāstu) was also included. The heart of Gandhara, however, was always the Peshawar Valley. The kingdom was ruled from capitals at Kapisa (Bagram), Pushkalavati (Charsadda), Taxila, Puruṣapura (Peshawar) and in its final days from Udabhandapura (Hund) on the River Indus.
Stone age
Evidence of the Stone Age human inhabitants of Gandhara, including stone tools and burnt bones, was discovered at Sanghao near Mardan in area caves. The artifacts are approximately 15,000 years old. More recent excavations point to 30,000 years before the present.
Vedic Gandhara
Gandhara was an ancient kingdom of Purushpura, extending between the Swat valley and Potohar plateau regions of Pakistan as well as the Jalalabad district of northeastern Afghanistan. Gandhara is mentioned in the Mahabharata as well as Ramayana also mentions it as a western kingdom. Gandhara prince Shakuni was the root of all the conspiracies of Duryodhana against the Pandavas, which finally resulted in the Kurukshetra War. Shakuni's sister was the wife of the Kuru king Dhritarashtra and was known as Gandhari. Gandhara was in modern Pakistan. Puskalavati, Takshasila (Taxila) and Purushapura (Peshawar) were cities in this Gandhara kingdom. Takshasila was founded by Raghava Rama's brother Bharata. Bharata's descendants ruled this kingdom afterwards. During epic period it was ruled by Shakuni's father Suvala, Shakuni and Shakuni's son. Arjuna defeated Shakuni's son during his post-war military campaign for Yudhishthira's Aswamedha Yagna.
The name of the Gandhāris is attested in the Rigveda (RV 1.126.7 ) and in ancient inscriptions dating back to Achaemenid Persia. The Behistun inscription listing the 23 territories of King Darius I (519 BC) includes Gandāra along with Bactria and Sattagydia (Θataguš). In the book Histories by Herodotus, Gandhara is named as a source of tax collections for King Darius. The Gandhāris, along with the Balhika (Bactrians), Mūjavants, Angas, and the Magadhas, are also mentioned in the Atharvaveda (AV 5.22.14), as distant people. Gandharas are included in the Uttarapatha division of Puranic and Buddhistic traditions. The Aitareya Brahmana refers to King Sailusha of Gandhara who was a contemporary of Janaka, king of Videha.
The primary cities of Gandhara were Puruṣapura (Peshawar), Takṣaśilā (Taxila), and Pushkalavati (Charsadda). The latter remained the capital of Gandhara down to the 2nd century AD, when the capital was moved to Peshawar. An important Buddhist shrine helped to make the city a centre of pilgrimage until the 7th century. Pushkalavati, in the Peshawar Valley, is situated at the confluence of the Swat and Kabul rivers, where three different branches of the River Kabul meet. That specific place is still called Prang (from Prayāga) and considered sacred; local people still bring their dead there for burial. Similar geographical characteristics are found at site of Prang in Kashmir and at the confluence of the Ganges and Yamuna, where the sacred city of Prayag is situated, west of Benares. There are some legends in which the two rivers are said to be joined here by the underground Sarasvati River, forming a triveṇī, a confluence of three rivers. However, Rigvedic texts, and modern research, suggest that the path of the Sarasvati River was very different. It ended in the ocean at Kachchh in modern Gujrat and not at Prayag. The Gandharan city of Taxila was an important Buddhist and Hindu centre of learning from the 5th century BC to the 2nd century.
Achaemenid Gandhara
The main Vedic tribes remaining in the Indus Valley by 550 BC were the Kamboja, Sindhu, Taksas of Gandhara, the Madras and Kathas of the River Chenab, Mallas of the River Ravi and Tugras of the River Sutlej. These several tribes and principalities fought against one another to such an extent that the Indus Valley no longer had one powerful Vedic tribal kingdom to defend against outsiders and to wield the warring tribes into one organized kingdom. The area was wealthy and fertile, yet infighting led misery and despair. King Pushkarasakti of Gandhara was engaged in power struggles against his local rivals and as such the Khyber Pass remained poorly defended. King Darius I of the Achaemenid Empire took advantage of the opportunity and planned for an invasion. The Indus Valley was fabled in Persia for its gold and fertile soil and conquering it had been a major objective of his predecessor Cyrus The Great. In 542 BC, Cyrus had led his army and conquered the Makran coast in southern Balochistan. However, he is known to have campaigned beyond Makran (in the regions of Kalat, Khuzdar, Panjgur) and lost most of his army in the Gedrosian Desert (speculated today as the Kharan Desert).
In 518 BC, Darius led his army through the Khyber Pass and southwards in stages, eventually reaching the Arabian Sea coast in Sindh by 516 BC. Under Persian rule, a system of centralized administration, with a bureaucratic system, was introduced into the Indus Valley for the first time. Provinces or "satrapy" were established with provincial capitals:
Gandhara satrapy, established 518 BC with its capital at Pushkalavati (Charsadda). Gandhara Satrapy was established in the general region of the old Gandhara grave culture, in what is today Khyber Pakhtunkhwa. During Achaemenid rule, the Kharosthi alphabet, derived from the one used for Aramaic (the official language of Achaemenids), developed here and remained the national script of Gandhara until 200 AD.
The inscription on Darius' (521–486 BC) tomb at Naqsh-i-Rustam near Persepolis records Gadāra (Gandāra) along with Hindush (Hənduš, Sindh) in the list of satrapies. By about 380 BC the Persian hold on the region had weakened. Many small kingdoms sprang up in Gandhara. In 327 BC, Alexander the Great conquered Gandhara as well as the Indian satrapies of the Persian Empire. The expeditions of Alexander were recorded by his court historians and by Arrian (around AD 175) in his Anabasis Alexandri and by other chroniclers many centuries after the event.
Sir Mortimer Wheeler conducted some excavations there in 1962, and identified various Achaemenid remains.
Macedonian Gandhara
In the winter of 327 BC, Alexander invited all the chieftains in the remaining five Achaemenid satraps to submit to his authority. Ambhi, then ruler of Taxila in the former Hindush satrapy complied, but the remaining tribes and clans in the former satraps of Gandhara, Arachosia, Sattagydia and Gedrosia rejected Alexander's offer.
The first tribe they encountered were the Aspasioi tribe of the Kunar Valley, who initiated a fierce battle against Alexander, in which he himself was wounded in the shoulder by a dart. However, the Aspasioi eventually lost and 40,000 people were enslaved. Alexander then continued in a southwestern direction where he encountered the Assakenoi tribe of the Swat & Buner valleys in April 326 BC. The Assakenoi fought bravely and offered stubborn resistance to Alexander and his army in the cities of Ora, Bazira (Barikot) and Massaga. So enraged was Alexander about the resistance put up by the Assakenoi that he killed the entire population of Massaga and reduced its buildings to rubble - similar slaughters followed in Ora. A similar slaughter then followed at Ora, another stronghold of the Assakenoi. The stories of these slaughters reached numerous Assakenians, who began fleeing to Aornos, a hill-fort located between Shangla and Kohistan. Alexander followed close behind their heels and besieged the strategic hill-fort, eventually capturing and destroying the fort and killing everyone inside. The remaining smaller tribes either surrendered or like the Astanenoi tribe of Pushkalavati (Charsadda) were quickly neutralized where 38,000 soldiers and 230,000 oxen were captured by Alexander. Eventually Alexander's smaller force would meet with the larger force which had come through the Khyber Pass met at Attock. With the conquest of Gandhara complete, Alexander switched to strengthening his military supply line, which by now stretched dangerously vulnerable over the Hindu Kush back to Balkh in Bactria.
After conquering Gandhara and solidifying his supply line back to Bactria, Alexander combined his forces with the King Ambhi of Taxila and crossed the River Indus in July 326 BC to begin the Archosia (Punjab) campaign. Alexander founded several new settlements in Gandhara, Punjab and Sindh. and nominated officers as Satraps of the new provinces:
In Gandhara, Oxyartes was nominated to the position of Satrap by Alexander in 326 BC.
Mauryan Gandhara
Chandragupta Maurya, the founder of the Mauryan dynasty, is said to have lived in Taxila when Alexander captured the city. According to tradition, he trained under Kautilya, who remained his chief adviser throughout his reign. Supposedly using Gandhara and Vahika as his base, Chandragupta led a rebellion against the Magadha Empire and ascended the throne at Pataliputra in 321 BC. However, there are no contemporary Indian records of Chandragupta Maurya and almost all that is known is based on the diaries of Megasthenes, the ambassador of Seleucus at Pataliputra, as recorded by Arrian in his Indika. Ambhi hastened to relieve Alexander of his apprehension and met him with valuable presents, placing himself and all of his forces at his disposal. Alexander not only returned Ambhi his title, and the gifts, but he also presented him with a wardrobe of: "Persian robes, gold and silver ornaments, 30 horses and 1000 talents in gold". Alexander was emboldened to divide his forces, and Ambhi assisted Hephaestion and Perdiccas in constructing a bridge over the Indus where it bends at Hund (Fox 1973), supplied their troops with provisions, and received Alexander himself, and his whole army, in his capital city of Taxila, with every demonstration of friendship and the most liberal hospitality.
On the subsequent advance of the Macedonian king, Taxiles accompanied him with a force of 5000 men and took part in the battle of the Hydaspes River. After that victory he was sent by Alexander in pursuit of Porus, to whom he was charged to offer favourable terms, but narrowly escaped losing his life at the hands of his old enemy. Subsequently, however, the two rivals were reconciled by the personal mediation of Alexander; and Taxiles, after having contributed zealously to the equipment of the fleet on the Hydaspes, was entrusted by the king with the government of the whole territory between that river and the Indus. A considerable accession of power was granted him after the death of Philip (son of Machatas); and he was allowed to retain his authority at the death of Alexander himself (323 BC), as well as in the subsequent partition of the provinces at Triparadisus, 321 BC. Later Ambhi was deposed and killed by Chandragupta Maurya, emperor of the Mauryan Empire. Gandhara was acquired from the Greeks by Chandragupta Maurya.
After a battle with Seleucus Nicator (Alexander's successor in Asia) in 305 BC, the Mauryan Emperor extended his domain up to and including present Southern Afghanistan. With the completion of the Empire's Grand Trunk Road, the region prospered as a center of trade. Gandhara remained a part of the Mauryan Empire for about a century and a half.
Ashoka, the grandson of Chandragupta, was one of the greatest Indian rulers. Like his grandfather, Ashoka also started his career in Gandhara as a governor. Later he supposedly became a Buddhist and promoted this religion in his empire. He built many stupas in Gandhara. Mauryan control over the northwestern frontier, including the Yonas, Kambojas, and the Gandharas, is attested from the Rock Edicts left by Ashoka. According to one school of scholars, the Gandharas and Kambojas were cognate people. It is also contended that the Kurus, Kambojas, Gandharas and Bahlikas were cognate people and all had Iranian affinities, or that the Gandhara and Kamboja were nothing but two provinces of one empire and hence influencing each other's language. However, the local language of Gandhara is represented by Panini's conservative bhāṣā ("language"), which is entirely different from the Iranian (Late Avestan) language of the Kamboja that is indicated by Patanjali's quote of Kambojan śavati 'to go' (= Late Avestan šava(i)ti).
Graeco-Bactrians, Sakas, and Indo-Parthians
The decline of the Empire left the sub-continent open to Greco-Bactrian invasions. Present-day southern Afghanistan was absorbed by Demetrius I of Bactria in 180 BC. Around about 185 BC, Demetrius invaded and conquered Gandhara and the Punjab. Later, wars between different groups of Bactrian Greeks resulted in the independence of Gandhara from Bactria and the formation of the Indo-Greek kingdom. Menander I was its most famous king. He ruled from Taxila and later from Sagala (Sialkot). He rebuilt Taxila (Sirkap) and Pushkalavati. He became a Buddhist and is remembered in Buddhist records for his discussions with the great Buddhist philosopher, Nāgasena, in the book Milinda Panha.
Around the time of Menander's death in 140 BC, the Central Asian Kushans overran Bactria and ended Greek rule there. Around 80 BC, the Sakas, diverted by their Parthian cousins from Iran, moved into Gandhara and other parts of Pakistan and Western India. The most famous king of the Sakas, Maues, established himself in Gandhara.
By 90 BC the Parthians had taken control of eastern Iran and, around 50 BC, they put an end to the last remnants of Greek rule in today's Afghanistan. Eventually an Indo-Parthian dynasty succeeded in taking control of Gandhara. The Parthians continued to support Greek artistic traditions. The start of the Gandharan Greco-Buddhist art is dated to about 75–50 BC. Links between Rome and the Indo-Parthian kingdoms existed. There is archaeological evidence that building techniques were transmitted between the two realms. Christian records claim that around AD 40 Thomas the Apostle visited India and encountered the Indo-Parthian king Gondophares.
Kushan Gandhara
The Parthian dynasty fell about 75 to another group from Central Asia. The Kushans, known as Yuezhi in China (argued by some to be ethnically Asii) moved from Central Asia to Bactria, where they stayed for a century. Around 75, one of their tribes, the Kushan (Kuṣāṇa), under the leadership of Kujula Kadphises gained control of Gandhara and other parts of what is now Pakistan.
Gandhara's culture peaked during the reign of the great Kushan king Kanishka the Great (128–151). The cities of Taxila (Takṣaśilā) at Sirsukh and Peshawar were built. Peshawar became the capital of a great empire stretching from Gandhara to Central Asia. Kanishka was a great patron of the Buddhist faith; Buddhism spread to Central Asia and the Far East across Bactria and Sogdia, where his empire met the Han Empire of China. Buddhist art spread from Gandhara to other parts of Asia. Under Kanishka, Gandhara became a holy land of Buddhism and attracted Chinese pilgrims eager to view the monuments associated with many Jatakas.
In Gandhara, Mahayana Buddhism flourished and Buddha was represented in human form. Under the Kushans new Buddhists stupas were built and old ones were enlarged. Huge statues of the Buddha were erected in monasteries and carved into the hillsides. Kanishka also built a great 400-foot tower at Peshawar. This tower was reported by Chinese monks Faxian, Song Yun, and Xuanzang who visited the country. This structure was destroyed and rebuilt many times until it was finally destroyed by Mahmud of Ghazni in the 11th century.
Hepthalite Invasion
The Hephthalite Huns captured Gandhara around 451, and did not adopt Buddhism, but in fact "perpetrated frightful massacres." Mihirakula became a "terrible persecutor" of the religion. During their rule, Hinduism revived itself and the Buddhist Gandharan civilization declined.
The travel records of many Chinese Buddhist pilgrims record that Gandhara was going through a transformation during these centuries. Buddhism was declining, and Hinduism was rising. Faxian traveled around 400, when Prakrit was the language of the people, and Buddhism was flourishing. 100 years later, when Song Yun visited in 520, a different situation was described: the area had been destroyed by the White Huns and was ruled by Lae-Lih, who did not practice the laws of the Buddha. Xuanzang visited India around 644 and found Buddhism on the wane in Gandhara and Hinduism in the ascendant. Gandhara was ruled by a king from Kabul, who respected Buddha's law, but Taxila was in ruins, and Buddhist monasteries were deserted.
Kabul Shahi
After the fall of the Sassanid Empire to the Arabs in 644, today's Afghanistan region and Gandhara came under pressure from Muslims. But they failed to extend their empire to Gandhara. Gandhara was first ruled by local kings who later expanded their kingdom onto an empire.
Gandhara was ruled from Kabul by Kabulshahi for next 200 years. Sometime in the 9th century the Kabul Shahi replaced the Shahi. Based on various Muslim records it is estimated this occurred in 870. According to Al-Biruni (973–1048), Kallar, a Brahmin minister of the Kabulshahi, founded the Shahi dynasty in 843. The dynasty ruled from Kabul, later moved their capital to Udabhandapura. They built great temples all over their kingdoms. Some of these buildings are still in good condition in the Salt Range of the Punjab.
Decline
Jayapala was the last great king of this dynasty. His empire extended from west of Kabul to the river Sutlej. However, this expansion of Gandhara kingdom coincided with the rise of the powerful Ghaznavid Empire under Sabuktigin. Defeated twice by Sabuktigin and then by Mahmud of Ghazni in the Kabul valley, Jayapala gave his life on a funeral pyre. Anandapala, a son of Jayapala, moved his capital near Nandana in the Salt Range. In 1021 the last king of this dynasty, Trilochanapala, was assassinated by his own troops which spelled the end of Gandhara. Subsequently, some Shahi princes moved to Kashmir and became active in local politics.
The city of Kandahar in Afghanistan is said to have been named after Gandhara. According to H.W. Bellow, an emigrant from Gandhara in the 5th century brought this name to modern Kandahar. Faxian reported that the Buddha's alms-bowl existed in Peshawar Valley when he visited around 400 (chapter XII). In 1872 Bellow saw this huge begging bowl (seven feet in diameter) preserved in the shrine of Sultan Wais outside Kandahar. When Olaf Caroe wrote his book in 1958 (Caroe, pp. 170–171), this relic was reported to be at Kabul Museum. The present status of this bowl is unknown.
Al Biruni writing c. 1030 CE, reported on the devastation caused during the conquest of Gandhara and much of northwest India by Mahmud of Ghazni following his defeat of Jayapala in the Battle of Peshawar at Peshawar in 1001:
"Now in the following times no Muslim conqueror passed beyond the frontier of Kâbul and the river Sindh until the days of the Turks, when they seized the power in Ghazna under the Sâmânî dynasty, and the supreme power fell to the lot of Nâṣir-addaula Sabuktagin. This prince chose the holy war as his calling, and therefore called himself al-Ghâzî ("the warrior/invader"). In the interest of his successors he constructed, in order to weaken the Indian frontier, those roads on which afterwards his son Yamin-addaula Maḥmûd marched into India during a period of thirty years and more. God be merciful to both father and son ! Maḥmûd utterly ruined the prosperity of the country, and performed there wonderful exploits, by which the Hindus became like atoms of dust scattered in all directions, and like a tale of old in the mouth of the people. Their scattered remains cherish, of course, the most inveterate aversion towards all Muslims. This is the reason, too, why Hindu sciences have retired far away from those parts of the country conquered by us, and have fled to places which our hand cannot yet reach, to Kashmir, Benares, and other places. And there the antagonism between them and all foreigners receives more and more nourishment both from political and religious sources."
"During the closing years of the tenth and the early years of the succeeding century of our era, Mahmud the first Sultan and Musalman of the Turk dynasty of kings who ruled at Ghazni, made a succession of inroads twelve or fourteen in number, into Gandhar – the present Peshwar valley – in the course of his proselytizing invasions of Hindustan.<"