cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piotr Fijas
Aktiv
Fijas deltok frå 1980 til 1988 i alle dei store meisterskapane i nordiske greiner; sjuandeplassen i normalbakken under vinter-OL i Sarajevo i 1984 vart hans beste plassering. Han vart også nummer sju i sitt siste skiflygings-VM, i 1988 i Oberstdorf.
Fijas la opp som skihoppar etter 1988-sesongen. Han er i dag med i trenar-teamet til det polske hopp-landslaget.
Strange Magic
«Strange Magic» er ein song skriven og framført av Electric Light Orchestra (ELO). Han vart gjeven ut i 1975 på albumet Face the Music.
Songen vart gjeven ut som singel i 1976. Singelen vart korta ned i USA, medan den britiske versjonen berre fekk kutta ut orkesterintroduksjonen. Den amerikanske singelutgåva finst remastra på Face the Music-utgåva frå september 2006. Songen finst òg på The ELO EP frå 1978. Ein remastra versjon vart gjeven ut i plateboksen Flashback i 2000. Den «gråtande» gitarbiten vart spelt av Richard Tandy.
Andre versjonar
Jeff Lynne spelte inn songen på ny i 2013 for eit samlealbum med andre nyinnspelte ELO-songar. Albumet vart gjeve ut som eit ELO-album.
Songen vart nytta i filmen The Virgin Suicides men finst ikkje på musikkalbumet med musikk frå filmen.
Delar av songen, sungen av Darren Hayes, vart nytta i filmen Ella Enchanted.
Songen vart framført som ein del av Broadway-musikalen Xanadu.
Ein kan høyre songen i ein episode av situasjonskomedien «That '70s Show».
Songen vart òg nytta i filmen Hunky Dory [2012].
Radojka Šverko
Radojka Šverko er ein kroatisk songar.
René Cattarinussi
René Cattarinussi er ein italiensk tidlegare skiskyttar frå Tolmezzo i provinsen Udine. Han vann to VM-sølv og to VM-bronsar på 10 km i tida 1996-2001.
Aktiv
Cattarinussi fekk sitt gjennombrot då han overraskande tok bronsemedaljen på 10 km under VM 1996 i Ruhpolding. Året etter, under VM 1997 i Osrblie tok han sølv på same distansen, og bronse på stafetten. På 10-kilometeren syrgde han for italiensk dobbeltsiger, då landsmannen Wilfried Pallhuber tok ein suveren siger. Sidan tok Cattarinussi ein ny bronse- og ein ny sølvmedalje på sprintdistansen over 10 km, under høvesvis 2000 og 2001.
Cattarinussi, som var spesialist på 10-kilometeren, fekk åtte av sine elleve pallplasseringar i verdscupen i skiskyting på den distansen. To gongar vann han verdscuprenn; ein 10 km i Antholz i 1999 og ein 15 km fellesstart i Khanty-Mansijsk i mars 2000.
Han la opp som skiskyttar i 2003.
Verdsmeisterskapen i orientering 1970
Verdsmeisterskapen i orientering 1970, den tredje i sitt slag, vart avvikla ved Friedrichroda i dåverande Aust-Tyskland dagane frå 27. til 29. september. Deltakarane kom frå 15 land. I dei individuelle tevlingane stilte 69 karar og 48 kvinner til start.
Klassisk-distanse – 7,5 km/10 postar
<br style="clear:both;" />
Stafett
<br style="clear:both;" />
Fernand Grosjean
Fernand Grosjean var ein sveitsisk, tidlegare skirennar frå Genève. Han vann sølvmedaljen i storslalåm under alpin-VM 1950.
Aktiv
Grosjean deltok i 1948 Vinter-OL i heimlandet. I St. Moritz gjorde han det best i utforløypa, der han kom på åttandeplassen. To år seinare kom han på andreplass i storslalåm-tevlinga under verdsmeisterskapen i Aspen i deltstaten Colorado. Med tida 2.35,7 var han 1,3 sekundar bak verdsmeisteren Zeno Colò frå Italia.
Grosjean heldt fram med å gjere det best i storslalåm, både under Vinter-OL 1952 i Oslo og to år deretter, i alpin-VM 1954 i Åre kom han på 11. plass i øvinga.
Mellom 1947 og 1955 vann Grosjean fire sveitsiske meisterskap. Den fyrste meistertittelen kom i alpin kombinasjon, medan dei tre siste titlane vann han i spesialøvinga storslalåm; 1952, -54 (delt med Georges Schneider) og -55.
I 1952 vann han i Chamonix slalåmrennet i den såkalla Arlberg-Kandahar-tevlinga.
Lucas Grabeel
Lucas Stephen Grabeel er ein amerikansk skodespelar, songar, dansar, låtskrivar, filmregissør og filmprodusent.
Grabeel er mest kjend for rolla som Ryan Evans i High School Musical, High School Musical 2 og High School Musical 3: Senior Year.
Grabeel har òg spelt den unge Lex Luther i TV-serien Smallville, ei rolle han måtte barbere vekk alt håret for.
Einbeck
Einbeck er ein by i Northeim-krinsen, i sørdelen av delstaten Niedersachsen i Tyskland. Kommunen Einbeck har eit areal på, og vel 26 000 innbyggarar (2011). Om kring 15 000 menneske bur i bykjernen, resten bur i 31 landsbyar og grender.
Byen ligg der elva Ilme renn ned i den større elva Leine.
Næring
Einbeck er kjend som heimstaden til Einbecker Bier, eit øl som har vorte brygga i over 600 år og som vert rekna som det opphavelge bokkølet. Eit verdsomspennande planteforedlingfirma, KWS Saat, har hovudkontoret sitt i byen.
Sugar av Natalia Gordienko
«Sugar» (norsk: sukker), stilisert «SUGAR», er ein elektropopsong frå 2021 som vert framført av den moldovske songaren Natalia Gordienko. Songen er komponert av Dimitris Kontopoulos, Sharon Vaughn og Filipp Kirkorov og vart sloppen for strøyming og digital nedlasting 4. mars 2021. «Sugar» var det moldovske bidraget til Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland, der han enda på 13. plass.
Om songen
«Sugar» er skriven av det internasjonale låtskrivarlaget Dimitris Kontopoulos, Sharon Vaughn og Filipp Kirkorov. Det same laget stod òg bak den forrige låten til Gordienko, «Prison», som ho skulle ha delteke med i Eurovision Song Contest 2020.
«Sugar» vart sloppen 4. mars 2021, men låttittelen vart offentleggjord 14. februar 2021. I samband med offentleggjeringa la Gordienko ut følgjande tekst på sin Instagram-konto: «Livet er kort – bryt reglane, sei farvel rask, le ukontrollert, kyss sakte og elsk ømt. God valentinsdag og gjer dykk klar for å ynskja våren velkomen med masse sukkar i liva dykkar!».
Eurovision Song Contest
«Sugar» vart framført av Natalia Gordienko som skulle ha representert Moldova i Eurovision Song Contest 2020, men tevlinga vart avlyst på grunn av koronaviruspandemien. Den moldovske allmennkringkastaren TRM vedtok at Gordienko i staden skulle få representere landet i 2021 med ein ny song.
Moldova deltok i den andre semifinalen, som vart arrangert i Rotterdam Ahoy i Nederland torsdag 20. mai. Der kom «Sugar» på sjuandeplass og kvalifiserte seg til finalen laurdag 22. mai. Under finaleframsyninga mista Gordienko mikrofonen i scenegolvet midtveges i framføringa, men ein av dansarane fekk plukka han raskt opp, og Gordienko kunne halda songen fram utan avbrot. Ifølgje uoffisielle rapportar inneheldt songen den lengste tonen i Eurovision Song Contests historie, 15 sekund.
«Sugar» enda til slutt som nummer 13 av 26 bidrag med 115 poeng.
Berlinfilharmonien
Berlinfilharmonien (tysk Berliner Philharmoniker) er eit tysk symfoniorkester som blei skipa våren 1882.
Sidan 2002 har orkesteret vore ei stifting finansiert av delstaten Berlin. I 2004 fekk orkesteret Herbert-von-Karajans musikkpris i Baden-Baden.
Etter at den gamle Filharmonien blei øydelagd ved bombardement i 1944 har nybygget Berliner Philharmonie i Tiergarten utforma av Hans Scharoun husa orkesteret sidan 1963.
Skeiselandskampen Sovjetunionen–Noreg 1961
Skeiselandskampen Sovjetunionen–Noreg 1961 fann stad i Kirov i dåverande Sovjetunionen onsdag 1. og torsdag 2. mars 1961. Sovjetunionen vann landskampen med 248,5 poeng mot Noregs 170,5 poeng. Landa stilte med åtte utøvarar kvar som gjekk alle distansane, unnateke 10 000 meter der sju mann frå landa var med. Noregs mannskap bestod av Reidar Bettum, Knut Johannesen, Edmond Lundsten, Fred Anton Maier, Torstein Seiersten, Svein Erik Sogge, Magne Thomassen og Odd Wilhelmsen.
5000 m
Dato: 1. mars <br style="clear:both;" />
1500 m
Dato: 2. mars <br style="clear:both;" />
10 000 m
Dato: 2. mars <br style="clear:both;" />
Valdres tingrett
Valdres tingrett er ein førsteinstansdomstol under Eidsivating lagdømme, og ligg på Fagernes i Oppland fylke. Domssoknet er identisk med distriktet Valdres, det vil seie kommunane Etnedal, Nord-Aurdal, Sør-Aurdal, Vang, Vestre Slidre og Øystre Slidre. Domstolen består av sorenskrivar Pål Prestesæter og éin dommarfullmektig.
Historikk
Valdres heradsrett blei skipa i 1786 ved deling av Hadeland, Land og Valdres heradsrett. Domstolen heldt til i Aurdal fram til 1979, då den flytta til rådhuset på Fagernes. I 2002 blei nemninga endra til Valdres tingrett.
Skorstein
Skorstein, pipe og skorsteinspipe er nemningar for slike røykkanalar i bustadhus, fabrikkbygningar og andre innretningar, skip, damplokomotiv osb. som førar røyken eller avgassen frå eldstader, dampmaskinar, motorar og liknande opp i fri luft.
Røyken eller avgassen vert drive opp i skorsteinen og ut i fri luft som fylgje av at avgassøyla i skorsteinen er lettare enn lufta i omgjevnaden. For at denne sokalla skorsteineffekten skal oppstå og verke tilfredsstillande, må det vere rett tilhøve mellom høgda og den indre diameteren på skorsteinen i høve til temperaturen og mengda på røyken eller avgassen som skal førast vekk. Dessutan må ein syte for at skorsteinen er innretta slik at vinden ikkje kan presse røyken nedover i skorsteinen. Industriskorsteinar, som kan vere frittståande eller integrert i bygningen skorsteinen skal tene, er ofte særs høge for å få tilfredsstillande effekt, og for å få spreia avgassane i så stor høgd over bakken at dei vert til minst mogleg ulempe for omgjevnaden. Skorsteinar i bustadhus er så godt som alltid bygd som ein integrert del av huset, og stikk meir eller mindre høgt opp over taket på huset.
Skorsteinar kan lagast av oppmurt teglstein, betong, stål og andre eldfaste eller ikkje brennbare materiale, ofte i ulike kombinasjonar.
Crow-elva i Canterbury
Crow-elva renn gjennom nasjonalparken Arthur's Pass National Park i regionen Canterbury på New Zealand. Ho har utspringet sitt nær Mount Rolleston, renn sørover og munnar ut i Waimakaririelva.
Elva fekk namn etter ein gråflikfugl (lōkako), som vart sett i 1865 under ei utforsking av området. Sørøy-kokakoen vart sist sett i 1930-åra, og er truleg utdøydd.
Miljøverndepartementet, Department of Conservation (DOC), vedlikeheld ei fottur-rute langs elva og ei villmarkshytte er tilgjengeleg for tugåarar.
Whitebreen
Whitebreen er ein brei sidebre som flyt vestover til Landbreen på nordsida av Mount McCoy i Marie Byrd Land. Han vart kartlagt av US Geological Survey (USGS) frå landmålingar og flyfoto tekne av U.S. Navy i 1959-65. Han vart namngjeven av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter general Thomas D. White i United States Air Force (USAF), stabssjef og medlem av Joint Chiefs of Staff, 1957–61, som deltok i planlegginga og organiseringa av Operasjon Deep Freeze. Namnet vart føreslått av admiral Richard E. Byrd.
Edward Sokoine
Edward Moringe Sokoine var ein tanzaniansk politikar som var statsminister i landet i to perioder, fyrst frå 1977 til 1980 og så frå 1983 til han døydde i ei bilulukke 1984.
Tin Machine Live: Oy Vey, Baby
Tin Machine Live: Oy Vey, Baby er eit konsertalbum og ein konsertvideo av det engelsk-amerikanske rockebandet Tin Machine, opphavleg gjeven ut på London Records i 1992.
Albumet inneheld songar spelte inn mellom 20. november 1991 og 11. februar 1992 frå fem ulike spelestader på den nordamerikanske og asiatiske delen av It's My Life-turneen. Konsertvideoen er ein enkelt konsert hovudsakleg frå The Docks i Hamburg den 24. oktober 1991.
Slaget ved Mons
Slaget ved Mons var eit slag under den første verdskrigen som fann stad 23. august 1914 ved den belgiske byen Mons. Det var ein del om slaget om grensene, der belgiske og allierte styrkar prøvde å halda tilbake invaderande styrkar frå Det tyske keisardømet. Slaget ved Mons var dei første større kamphandlingane til British Expeditionary Force (BEF) under verdskrigen. Den britiske hæren prøvde å holda linja mellom Mons og Condé-kanalen mot dei talrikt overlegne tyskarane. Til slutt måtte britane trekka seg tilbake, særleg etter at den franske femte armeen plutseleg trekte seg tilbake. Den britiske «store retretten» langs elva Marne tok to veker og førte BEF til utkanten av Paris, der dei deltok i det første slaget ved Marne.
Tin Machine Live: Oy Vey, Baby
Albumet fekk stort sett negativ kritikk og vart det første albumet med Bowie sidan debutalbumet frå 1967 som ikkje gjekk inn på albumlista i Storbritannia.
Slaget ved Mons
Bakgrunn
Storbritannia erklærte krig mot Tyskland den 4. august 1914. 9. august byrja British Expeditionary Force overfarten til Frankrike. Styrken var mykje mindre enn dei ulike kontinentale hærane. Medan den tyske og den franske hæren omfatta godt over ein million mann kvar, hadde BEF rundt 80 000 profesjonelle soldatar i to korps. BEF var truleg den best trente og mest erfarne av dei europeiske hærane i 1914. Dei hadde mellom anna skytetrening som gjorde at ein britisk gjennomsnittssoldat kunne treffa eit mål med menneskestorleik femten gonger i minuttet på 300 yards avstand (ca. 270 meter) med ei Lee-Enfield-rifle. Rask og presis rifleskyting spelte ei viktig rolle i slaga i 1914 som BEF var med i.
Under slaget om grensene var BEF stasjonert til venstre i den allierte linja, som strekte seg frå Alsace-Lorraine i aust til Mons og Charleroi sør i Belgia i vest. Den britiske stillinga ved den franske flanken meinte at troppane stod i vegen for den tyske første armeen, den ytre delen av den kraftige styrken som etter Schlieffenplanen skulle omringa og knusa dei allierte styrkane. BEF bidrog til å hindra denne omringinga.
Britane kom fram til Mons 22. august. Då var den franske femte armeen til høgre for dei allereie i kraftige kampar med dei tyske 2. og 3. armeane i slaget ved Charleroi. Etter førespurnad frå den franske kommandanten general Charles Lanrezac gjekk BEF-kommandanten, feltmarskalk John French, med på å halda Mons–Condé kanallinja i eit døgn for å verna den franske venstre flanken mot den tyske 1. armeen. Dei britiske soldatane brukte derfor dagen på å grava forsvarsverk langs kanalen.
<!--
British defensive preparations
At the Battle of Mons the BEF had c. 80,000 men in the Cavalry Division, an independent cavalry brigade and two corps, each with two infantry divisions. I Corps was commanded by Sir Douglas Haig and was composed of the 1st and 2nd Divisions. II Corps was commanded by Sir Horace Smith-Dorrien and consisted of the 3rd and 5th Divisions. Each division had 18,073 men and 5,592 horses, in three brigades of four battalions. Each division had twenty-four Vickers machine guns – two per battalion – and three field artillery brigades with fifty-four 18-pounder guns, one field howitzer brigade of eighteen 4.5-inch howitzers and a heavy artillery battery of four 60-pounder guns.
The British II Corps, on the left of the British line, occupied defensive positions along the Mons–Condé Canal, while I Corps was positioned almost at a right angle away from the canal along the Mons–Beaumont road (see map). I Corps was deployed in this manner to protect the BEF's right flank, in case the French were forced to retreat from their position at Charleroi. In the event, however, the fact that I Corps did not line the canal meant that it played very little role in the battle and the German attack was faced mostly by II Corps. The dominant geographical feature of the battlefield was a loop in the canal, which jutted outwards from Mons towards the village of Nimy. This loop formed a small salient which was difficult to defend and formed the focus of the battle.
The first contact between the two armies occurred on 21 August, when a British bicycle reconnaissance team encountered a German unit near Obourg; and Private John Parr became the first British soldier to be killed in the war. The first substantial action occurred on the morning of 22 August. At 6:30 a.m., the 4th Dragoon Guards laid an ambush for a patrol of German lancers outside the village of Casteau, to the north-east of Mons. When the Germans spotted the trap and fell back, a troop of the dragoons, led by Captain Hornby gave chase, followed by the rest of his squadron, all with drawn sabres. The retreating Germans led the British to a larger force of lancers, whom they promptly charged and Captain Hornby became the first British soldier to kill an enemy in the Great War, fighting on horseback with sword against lance. After a further pursuit of a few miles, the Germans turned and fired upon the British cavalry, at which point the dragoons dismounted and opened fire. Drummer Edward Thomas is reputed to have fired the first shot of the war for the British Army, hitting a German trooper.
German offensive preparations
Advancing towards the British was the German 1st Army, commanded by Alexander von Kluck. The 1st Army was composed of four active corps (II, III, IV, and IX Corps) and three reserve corps (III, IV and IX Reserve Corps), although only the active corps took part in the fighting at Mons. German corps had two divisions each, with attendant cavalry and artillery. The 1st Army had the greatest offensive power of the German armies, with a density of c. 18,000 men per 1 mi of front, or about ten per 1 m.
Late on 20 August General Karl von Bülow, the 2nd Army commander, who had tactical control over the 1st Army while north of the Sambre, held the view that an encounter with the British was unlikely and wished to concentrate on the French units reported between Charleroi and Namur, on the south bank of the Sambre; reconnaissance in the afternoon failed to reveal the strength or intentions of the French. The 2nd Army was ordered to reach a line from Binch, Fontaine-l'Eveque and the Sambre next day to assist the 3rd Army across the Meuse by advancing south of the Sambre on 23 August. The 1st Army was instructed to be ready to cover Brussels and Antwerp to the north and Maubeuge to the south-west. Kluck and the 1st Army staff expected to meet British troops, probably through Lille, which made a wheel to the south premature. Kluck wanted to advance to the south-west to maintain freedom of manuoeuvre and on 21 August, attempted to persuade Bülow to allow the 1st Army to continue its manoeuvre. Bülow refused and ordered the 1st Army to isolate Maubeuge and support the right flank of the 2nd Army, by advancing to a line from Lessines to Soignies, while the III and IV Reserve corps remained in the north, to protect the rear of the army from Belgian operations southwards from Antwerp.
On 22 August, the 13th Division of the VII Corps, on the right flank of the 2nd Army, encountered British cavalry north of Binche, as the rest of the army to the east began an attack over the Sambre river, against the French Fifth Army. By the evening the bulk of the 1st Army had reached a line from Silly to Thoricourt, Louvignies and Mignault; the III and IV Reserve corps had occupied Brussels and screened Antwerp. Reconnaissance by cavalry and aircraft indicated that the area to the west of the army was free of troops and that British troops were not concentrating around Kortrijk, Lille and Tournai but were thought to be on the left flank of the Fifth Army, from Mons to Maubeuge. Earlier in the day, British cavalry had been reported at Casteau, to the north-east of Mons. A British aeroplane had been seen at Louvain on 20 August and on the afternoon of 22 August, a British aircraft en route from Maubeuge was shot down by the 5th Division. More reports had reached the IX Corps, that columns were moving from Valenciennes to Mons, which made clear the British deployment but were not passed on to the 1st Army headquarters. Kluck assumed that the subordination of the 1st Army to the 2nd Army had ended, since the passage of the Sambre had been forced and wished to be certain to envelop the left (west) flank of the enemy forces to the south but was again overruled and ordered to advance south rather than south-west on 23 August.
Late on 22 August, reports arrived that the British had occupied the Canal du Centre crossings from Nimy to Ville-sur-Haine, which revealed the location of British positions, except for the left flank. On 23 August the 1st Army began to advance north-west of Maubeuge, to a line from Basècles to St. Ghislain and Jemappes. The weather had turned cloudy and rainy, which grounded the 1st Army Flieger-Abteilung all day, despite an improvement in the weather around noon. News that large numbers of troops had been arriving at Tournai by train were received and the advance was suspended, until the reports from Tournai could be checked. The IX Corps divisions advanced in four columns against the Canal du Centre, from the north of Mons to Roeulx and on the left (eastern) flank met French troops at the canal, which was considered to be the junction of the British and French. The corps commander, General von Quast, had ordered an attack for 9:55 a.m. to seize the crossings, before the halt order was received. The two III Corps divisions were close to St. Ghislain and General Ewald von Lochow ordered them to prepare to attack from Tertre to Ghlin. In the IV Corps area, General Sixt von Armin ordered an attack on the canal crossings of Péruwelz and Blaton and ordered the 8th Division to reconnoitre from Tournai to Condé and to keep contact with the II Cavalry Corps. -->
Slaget
Ved daggry 23. august byrja eit tysk artilleribombardment mot dei britiske linjene. Dei tyske åtakarane fokuserte på eit område der kanalen bøygde seg. Klokka 9 byrja det første infanteriåtaket, der tyske styrkar prøvde å ta seg over fire bruer som kryssa kanalen ved dette punktet. Fire tyske bataljonar gjekk til åtak ved Nimy-brua, som var verna av eit kompani frå 4. bataljon, Royal Fusiliers og ein maskingeværseksjon. Dei frammarsjerande tyske kolonnane var lette mål for dei britiske soldatane, som skaut dei på 900 meters avstand med rifler, maskingevær og artilleri.
Etter store tap i det fyrste åtaket bytta tyskarane til open formasjon og gjekk til åtak igjen i ein lausare formasjon. Dette åtaket gjekk betre ettersom britane hadde mindre sjanse til å skyta mange soldatar raskt. Det var færre forsvararar enn åtakarar, og britane som vakta bruene blei hardt pressa. Særleg Nimy- og Ghlin-bruene såg harde kampar. Berre sporadiske forsterkingar og stor innsats frå dei to maskingeværbataljonane gjorde at dei tyske styrkane blei haldne tilbake. Ved Nimy tok løytnant Maurice Dease kontroll over sitt makingevær etter at alle dei andre medlemmene i seksjonen hans var blitt drepne eller såra sjølv om han blei skoten fleire gongar. Etter det femte skotet blei han evakuert til førstehjelpsstasjonen, der han døydde. Ved Ghlin syrte meinige Sidney Godley det andre maskingeværet heile dagen og blei verande att for ådekkja retretten til Fusiliers ved slutten av slaget. Godley overgav seg etter å ha kasta delar av geværet i kanalen for å hindra tyskarane i å ta det. Begge soldatane blei seinare tildelte Victoria-krossen, dei første to som blei gjevne i den første verdskrigen.
Til høgre for Royal Fusiliers var 4. bataljon frå Middlesex Regiment og 1. bataljon frå Gordon Highlanders også hardt pressa av det tyske åtaket. Begge bataljonane hadde store tap, men med forsterkingar frå mellom anna Royal Irish Regiment klarte dei forsvara bruene. Dei meir talrike tyske styrkane utvida åtaket, og under dekke av bartre på ein plantasje nord for kanalen kunne dei koma tett opp til kanalen og råka britane med rifle- og maskingeværeld. Britane hadde store tap, men heldt stillingane.
Britisk retrett
På ettermiddagen blei det klart at den britiske stillinga var uhaldbar. I 4. Middlesex Regiment hadde 15 offiserar og 353 andre soldatar falle eller blitt såra.. Aust for den britiske stillinga hadde det tyske IX-korpset byrja kryssa kanalen slik at den britiske høgre flanken var truga. Ved Nimy hadde meinige Oskar Neimeyer symd over kanalen under britisk eld og operert ei svingbru slik at tyskarane kunne kryssa før han blei drepen. Dermed kunne tyskarane auka presset mot 4. Royal Fusiliers.
Kloka 15.00 fekk den britiske 3. divisjonen ordre om å trekka seg tilbake til stillinga like søre for Mons, og om kvelden fekk 5. divisjon ein liknande ordre. Då natta fall hadde II Corps laga ei ny forsvarslinje som gjekk gjennom landsbyane Montrœul, Boussu, Wasmes, Paturages og Frameries. Tyskarane hadde laga pontongbruer over kanalen, og store styrkar nærma seg dei britiske stilingane. Dei fekk også beskjed om at den franske 5. armeen var i ferd med å trekka seg tilbake, noko som gjorde den britiske høgreflanken utsett.
Tin Machine Live: Oy Vey, Baby
Albumtittelen
Tittelen vart eit forslag frå Hunt Sales og var eit ordspel på U2-albumet Achtung Baby (1991). Planar om eit andre konsertalbum (Use Your Wallet, eit anna ordspel frå Sales, denne gongen frå Guns N' Roses-albuma Use Your Illusion I og II) vart skrinlagd då Oy Vey, Baby selde dårleg og fekk dårleg kritikk.
Video
I motsetnad til albumet som bestod av opptak frå ulike stader på turneen, vart konserten på videoen filma på ein enkel konsert på The Docks i Hamburg den 24. oktober 1991. VIdeoen er 88 minuttar lang og vart distribuert av PolyGram Video Limited i Storbritannia.
Slaget ved Mons
Britisk retrett
<!--
German 1st Army
On 23 August, the 18th Division of IX Corps advanced and began to bombard the British defences near Maisières and St. Denis. Part of the 35th Brigade, got across the canal east of Nimy with light casualties and reached the railway beyond in the early afternoon but the attack on Nimy was repulsed. The 36th Brigade captured bridges at Obourg against determined resistance, after which the defenders at Nimy gradually withdrew; the bridges to the north were captured at 4:00 p.m. and the town stormed. Quast ordered the 18th Division to take Mons and push south to Cuesmes and Mesvin. Mons was captured unopposed, except for a skirmish on the southern fringe and by dark the 35th Brigade was in the vicinity of Cuesmes and Hyon. On higher ground to the east of Mons, the defence continued. On the front of the 17th Division, British cavalry withdrew from the canal crossings at Ville-sur-Haine and Thieu and the division advanced to the road from St. Symphorien to St. Ghislain. At 5:00 p.m. the divisional commander ordered an enveloping attack on the British east of Mons, who were pushed back after a stand on the Mons–Givry road.
By 11:00 a.m. reports from the IV, III and IX corps revealed that the British were in St. Ghislain and at the canal crossings to the west, as far as the bridge at Pommeroeuil, with no troops east of Condé. Intelligence reports from 22 August had noted 30,000 troops heading through Dour towards Mons and on 23 August 40,000 men had been seen on the road to Genlis south of Mons, with more troops arriving at Jemappes. To the north of Binche, the right flanking division of the 2nd Army had been forced back to the south-west by British cavalry. In the early afternoon the II Cavalry Corps reported that it had occupied the area of Thielt–Kortyk–Tournai during the night and forced back a French brigade to the south-east of Roubaix. With this report indicating that the right flank was clear of Allied troops, Kluck ordered the III Corps to advance through St. Ghislain and Jemappes on the right of IX Corps and the IV Corps to continue towards Hensis and Thulies; the IV Corps was already attacking at the Canal du Centre and the II Corps and the IV Reserve Corps were following on behind the main part of the army.
III Corps had to advance across open meadows to an obstacle with few crossings, all of which had been destroyed. The 5th Division advanced towards Tertre on the right, which was captured but then the advance on the railway bridge was stopped by small-arms fire from across the canal. On the left flank, the division advanced towards a bridge north-east of Wasmuel and eventually managed to get across the canal against determined resistance, before turning towards St. Ghislain and Hornu. As dark fell Wasmuel was occupied and attacks on St. Ghislain were repulsed by machine-gun fire, which prevented troops crossing the canal except at Tertre, where the advance was stopped for the night. The 6th Division was counter-attacked at Ghlin, before advancing towards higher ground south of Jemappes. The British in the village stopped the division with small-arms fire, except for small parties, who found cover west of a path from Ghlin to Jemappes. The isolated parties managed to surprise the defenders at the crossing north of the village, with the support of a few field guns around 5:00 p.m., after which the village was captured. The rest of the division crossed the canal and began a pursuit towards Frameries and Ciply but stopped as dark fell.
The IV Corps arrived in the afternoon, as the 8th Division closed on Hensies and Thulin and the 7th Division advanced towards Ville-Pommeroeuil, where there were two canals blocking the route. The 8th Division encountered the British at the northernmost canal, west of Pommeroeuil and forced back the defenders but then bogged down in front of the second canal, under machine-gun fire from the south bank. The attack was suspended, after night fell and the British blew the bridge. The 7th Division forced the British back from a railway embankment and over the canal, to the east of Pommeroeuil but was pushed back from the crossing. Small parties then managed to cross by a footbridge built in the dark and protected repair parties at the blown bridge, which allowed troops to get across and dig in 400 m south of the canal, on either side of the road to Thulin.
Late in the day, the II Corps and the IV Reserve Corps rested on their march routes at La Hamaide and Bierghes, after marching 32 and 20 km respectively, 30 and 45 km behind the front, too far behind to take part in the battle on 24 August. In the mid-afternoon of 23 August, IV Corps was ordered to rest, as reports from the front suggested that the British defence had been overcome and the 1st Army headquarters wanted to avoid the army converging on Maubeuge, leaving the right (western) flank vulnerable. In the evening Kluck cancelled the instruction, after reports from IX Corps that its observation aircraft had flown over a column 3 km long, moving towards Mons along the Malplaquet road. Two more columns were seen on the Malplaquet–Genly and the Quevy–Genly roads, a large force was seen near Asquillies and cavalry was found further east, which showed that most of the BEF was opposite the 1st Army. It was considered vital that the second canal crossings were captured along the line, as had been achieved by the IX and part of III corps. IV Corps was ordered to resume its march and move the left wing towards Thulin but it was already engaged at the canal crossings. The III and IX corps attack during the day had succeeded against "a tough, nearly invisible enemy" but the offensive had to continue, because it appeared that only the right flank of the army could get behind the BEF.
The situation remained unclear at the 1st Army headquarters in the evening, because communication with the other right flank armies had been lost and only fighting near Thuin by VII Corps, the right-flank unit of the 2nd Army had been reported. Kluck ordered that the attack was to continue on 24 August, past the west of Maubeuge and that II Corps would catch up behind the right flank of the army. IX Corps was to advance to the east of Bavai, III Corps was to advance to the west of the village, IV Corps was to advance towards Warnies-le-Grand 10 km further to the west and the II Cavalry Corps was to head towards Denain, to cut off the British retreat. During the night there were several British counter-attacks but none of the German divisions was forced back over the canal. At dawn the IX Corps resumed its advance and pushed forwards against rearguards until the afternoon, when the corps stopped the advance due to uncertainty about the situation on its left flank and the proximity of Maubeuge. At 4:00 p.m. cavalry reports led Quast to resume the advance, which was slowed by the obstacles of Maubeuge and III Corps congesting the roads.
On the III Corps front to the west, the 6th Division attacked Frameries at dawn, which held out until 10:30 a.m. and then took La Bouverie and Pâturages, after which the British began to retreat; the division turned west towards Warquignies and the 5th Division. St. Ghislain had been attacked by the 5th Division behind an artillery barrage, where the 10th Brigade had crossed the canal and taken the village in house-to-house fighting, then reached the south end of Hornu. A defensive line had been established by the British along the Dour–Wasmes railway, which stopped the German advance and diverted the 9th Brigade until 5:00 p.m., when the British withdrew. The German infantry were exhausted and stopped the pursuit at Dour and Warquignies. During the day Kluck sent liaison officers to the corps headquarters, stressing that the army should not converge on Maubeuge but pass to the west, ready to envelop the British left (west) flank.
The IV Corps headquarters had ordered its divisions to attack over the canal at dawn but found that the British had blown the bridges and withdrawn. Repairs took until 9:00 a.m. and the 8th Division did not reach Quiévrain until noon; the 7th Division reached the railway at Thuin during the morning and then took Élouges late in the afternoon. As the 8th Division moved on, the vanguard was ambushed by British cavalry before an advance to Valenciennes could begin and then attacked a British rearguard at Baisieux, which then slipped away to Audregnies. The rest of the division skirmished with French Territorials south-west of Baisieux. The IV Corps attack forced back rearguards but inflicted no serious damage, having been slowed by the bridge demolitions at the canals. The cavalry divisions had advanced towards Denain and the Jägerbattalions had defeated troops of the French 88th Territorial Division at Tournai and then reached Marchiennes, after a skirmish with the 83rd Territorial Division near Orchies.
Air operations
German air reconnaissance detected British troops on 21 August, advancing from Le Cateau to Maubeuge, and on 22 August from Maubeuge to Mons, as other sources identified halting places, but poor communication and lack of systematic direction of air operations led to the assembly of the BEF from Condé to Binche being unknown to the Germans on 22–23 August. British reconnaissance flights had begun on 19 August with two sorties and two more on 20 August, which reported no sign of German troops. Fog delayed flights on 21 August but in the afternoon German troops were seen near Courtrai and three villages were reported to be burning. Twelve reconnaissance sorties were flown on 22 August and reported many German troops closing in on the BEF, especially troops on the Brussels–Ninove road, which indicated an enveloping manoeuvre. One British aircraft was shot down and a British observer became the first British soldier to be wounded while flying. By the evening Sir John French was able to discuss with his commanders the German dispositions near the BEF which had been provided by aircraft observation, the strength of the German forces, that the Sambre had been crossed and that an encircling move by the Germans from Grammont was possible. During the battle on 23 August, the aircrews flew behind the battlefield looking for troop movements and German artillery batteries. -->
Etter slaget
Ved kveldinga 24. august hadde britiske styrkar trekt seg tilbake til dei forventa nye forsvarslinjene sine ved Valenciennes–Maubeuge-vegen. Med den tyske første armeen meir talrik og tilbaketrekkinga til den franske femte armeen måtte dei britiske styrkane fortsetja retretten – I Corps til Landrecies og II Corps til Le Cateau. «Den store retretten» langs Marne varte i to veker og dekte over 40 mil. Britane blei tett følgde av tyskarane og hadde fleire trefningar, som slaget ved Le Cateau 26. August, trefninga ved Étreux den 27. august og trefninga ved Néry 1. september.
Begge sider kunne rekna slaget ved Mons som ein suksess: Britane hadde vore mindretalig med rundt 3:1 men klarte likevel stå imot den tyske hæren i to døgn, bita frå seg og deretter slå ordna retrett. Dei hadde beskytta flanken til den franske femte armeen, som var det strategiske hovudmålet. Britane, som ikkje hadde kjempa på Kontinentet sidan Krimkrigen, forlét slaget med ei kjensle av å ha hatt overtaket og med ein styrkt moral. Tyskarane hadde undervurdert dei.
Tyskarane hadde likevel ein strategisk suksess, og kunne kryssa Mons–Condé kanal-linja og byrja gå inn i Frankrike. Tyskarane dreiv dei britiske og franske styrkane framfor seg nesten til Paris, før dei blei stoppa i det første slaget ved Marne.
Tap
Den offisielle britiske historikaren J.E. Edmonds talde «såvidt over» 1 600 britske skadde og drepne, dei fleste i dei to bataljonane av 8. brigade som hadde beskytta kanalen. John Keegan estimerte tyske tap til ca. 5 000 mann. I 1997 rekna D. Lomas tyske tap til mellom 3 000 og 5 000 mann. I 2009 rekna Herwig med 1 600 britiske og ca. 5000 tyske skadde eller drepne. Kluck og Kuhl offentleggjorde ikkje tapa til den 1. armeen.
<!--
Legacy
The Battle of Mons has attained an almost mythic status. In British historical writing, it has a reputation as an unlikely victory against overwhelming odds, similar to the English victory at the Battle of Agincourt. Mons gained a myth, a miraculous tale that the Angels of Mons – angelic warriors sometimes described as phantom longbowmen from Agincourt – had saved the British army by halting the German troops.
Soldiers of the BEF who fought at Mons became eligible for a campaign medal, the 1914 Star, often colloquially called the Mons Star, honouring troops who had fought in Belgium or France 5 August – 22 November 1914. On 19 August 1914, Kaiser Wilhelm allegedly issued an Order of the Day which read in part: "my soldiers to exterminate first the treacherous English; walk over Field Marshal French's contemptible little Army." This led to the British "Tommies" of the BEF proudly labelling themselves "The Old Contemptibles". No evidence of the Order of the Day has been found in German archives and the ex-Kaiser denied giving it. An investigation conducted by General Frederick Maurice traced the origins of the Order to the British GHQ, where it apparently had been concocted for propaganda purposes.
Wotkynsbreen
Wotkynsbreen er ein isbre som flyt nord frå Michigan Plateau langs vestsida av Caloplaca Hills og ut i Reedybreen. Han vart kartlagt av US Geological Survey (USGS) frå landmålingar og flyfoto tekne av U.S. Navy i 1960-64. Han vart namngjeven av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Grosvenor S. Wotkyns, ein sjukepassar ved Byrd-stasjonen i 1962.
Warpasgiljobreen
Warpasgiljobreen er ei dalbre kring 40 km lang, som flyt vest til Sulzbergerisen mellom Swanson Mountains i nord og Mount Rea og Mount Cooper i sør i Edsel Ford Ranges i Marie Byrd Land. Denne breen vart oppdaga av og kalla opp etter dei fire Geological Party Expedition-medlemmane frå West Base frå U.S. Antarctic Service (USAS), på flyturar og frå landmålingar i november–desember 1940. Som ein del av Antartic Expedition i 1939-1941 leia av kontreadmiral Richard E. Byrd.
Denne breen vart seinare gjeve namnet «Arthur Davisbreen» av US-SCAN etter kontreadmiral Arthur C. Davis, ein av dei tidlege leiarane innan luftfart i US Navy.
I februar 1940, kort tid etter West Base var oppretta ved Little America III, førte Paul Siple eit fly frå West Base til Edsel Ford Ranges for å finne ut kvar ein skulle utforske og gjere geologisk arbeid sommaren etter, og det vart teken mange flyfoto. I løpet av dei lange vintermånadane som følgde, vart det laga ganske nøyaktige kart av sørlege Edsel Ford Ranges. Dette er eit område på kring 18 000 kvadratkilometer med kystfjell nordvest i region i Marie Byrd Land. I løpet av vinteren 1940 vart fire menn frå Geological Party Expedition organisert og dei førebudde seg for ein særs lang tud på to hundesledar til Edsel Ford Ranges. Dei fire var Lawrence A. Warner, leiar og geolog, Charles F. Passel, ein geolog og radiotelegrafist, Harold P. Gilmour «Gil», innsamlar av biologiske prøvar og Loran Wells «Joe», fotograf og observatør.
Målet til Geological Party's Expedition var å kartlegge og ta geologiske prøvar av så mykje av den sørlege delen av Edsel Ford Range som mogeleg, og i tillegg undersøke naturressursane i området og gjere trianguleringar slik at karta vart meir nøyaktige. Dei drog frå West Base den 17. oktober 1940 og kom attende 82 dagar seinare, den 7. januar 1941 etter å ha reist totalt 691 nautiske mil med to hundesledar. I neste tre månader fekk dei støtte av fly som slapp forsyningar kvar 160 km langs den kartlagte ruta. Geologiencal Party Expedition oppdaga og vitja for første gongen kring 50 fjelltoppar, dalar og isbrear i denne regionen og samla inn 300 geologiske prøvar. Warpasgiljobreen var ein av breane som vart oppdaga.
Den store Warpasgiljobreen vart oppdaga og kalla opp etter dei fire medlemmane i West Base Geological Party Expedition:
WARner + PASsel + GILmour + JOe = WARPASGILJO.
Global utveksling av militær informasjon
Global Exchange of Military Information (norsk 'global utveksling av militær informasjon') er ein avtale om årleg utveksling av informasjon skipa av Organisasjonen for tryggleik og samarbeid i Europa i 1994. I samsvar med denne avtalen vil alle deltakarland utveksla informasjon om alle sine militære styrkar over heile verda. Denne utvekslinga skil seg frå Wiendokumentet i og med at ho ikkje er avgrensa til styrkar i Europa, det vil seia mellom Atlanterhavet og Uralfjella.
Informasjonsutvekslinga vert gjennomført årleg i april, og skal reflektere tilstanden per 1. januar.
Slaget ved Lodi
Slaget ved Lodi, eller slaget ved Lodi bru, var eit slag mellom franske og austerrikske styrkar utanfor Lodi den 11. mai 1796.
Det var ein del av Den første koalisjonskrigen under dei franske revolusjonskrigane. Franskmennene kom sigrande ut av slaget. Sigeren opna vegen til Milano for den franske hæren. Slaget var også viktig for Napoleon si utvikling fransk leiar. I følgje han sjølv var det dette slaget som overtydde han om at han var overlegen andre generalar, og at det var skjebnen hans å oppnå store ting.
I opptakten til slaget forfølgde franske troppar dei austerrikske, som trekte seg tilbake gjennom Italia. Franskmennene kom fram til Casal klokka 3 om morgonen den 11. ma. Klokka 9 støtte dei franske fortroppane på austerrikske troppar som forsvara området ved Lodi. Napoleon sende kavaleriet han rådde over mot dei, og divisjonane til generalane Pierre Augereau og André Masséna blei sett i marsj. Fortroppane klarte å jaga fiendetroppane på flukt og erobra ein kanon. Dei franske styrkane rykka inn i Lodi og forfølgde dei austerrikske, som då hadde kryssa Adda.
Austerrikarane, under befalet til Johann Peter Beaulieu, stilte seg i formasjon med 30 kanonar som forsvar for brua på bortsida av elva. Franskmennene posisjonerte artilleriet sitt på andre elvebreidda. I nokre timar skaut partane på kvarandre. Imens stilte dei gjenverande franske styrkane seg i åtaksformasjon. Andre bataljon gjekk fremst, følgd av grenaderbataljonane. Først makta ikkje dei franske troppane å slå gjennom, men leia av generalane Louis Alexandre Berthier, Massena, Jean-Baptiste Cervoni, Claude Dallemagne, brigadesjefen Jean Lannes og bataljonsjefen Dupat fekk dei til slutt eit gjennombrot. Dei austerrikske fottroppane flykta. Det austerrikske kavaleriet blei sett inn for å dekka flukta dei. Franske styrkar slo dei tilbake, men var etter å ha marsjert over 5 mil for trøytte til å kunna forfølgja austerrikarane.
Kjelder
Kjelder oppgjevne av Engelsk Wikipedia:
Kjelder oppgjevne av Svensk Wikipedia:
Troglodytes
Troglodytes er ei biologisk slekt av små sporvefuglar i gjerdesmettfamilien.
Som andre gjerdesmettslekter er dei ofte lite synlege når dei jaktar på små insekt og edderkoppar, men dei avslører posisjonane sine gjennom sine kraftfulle songar. Dette er territorieale fuglar, men vintersmett, Troglodytes hiemalis, i Nord-Amerika vil ofte samlast i eit holrom i kaldt vêr for å spare varme.
Mange Troglodytes-gjerdesmettar lever stort sett i noko kjøligare habitat enn dei fleste av slektningane i andre slekter i familien. Fire av artane er funne i fjella frå Mexico til nordlege Sør-Amerika.
Fleire av artane har berre ei avgrensa utbreiing og nokre av desse igjen er raudlista: falklandssmett, endemisk for Falklandsøyane, sårbar; socorrosmett, endemisk for Socorroøya, nær truga; clarionsmett, endemisk for øya Clarion i Stillehavet, meir enn 700 km frå fastlandet i Mexico er sårbar; rustbrynsmett, i fjellstrøk i Chiapas i Mexico, Honduras, El Salvador, Guatemala og nordvestre Nicaragua; okersmett, i fjella i Costa Rica og Panama; santamartasmett, endemisk for Sierra Nevada de Santa Marta, Colombia, kritisk truga; tepuissmett, isolerte populasjonar i søraustlege Venezuela og litt inn i tilgrensande Guyana og kanskje litt inn i Brasil.
Dei næraste slektningane av denne slekta er moglegvis bambussmett (Thryorchilus) og Cistothorus-artane.
Artslista
Troglodytes i rekkjefølgje etter EBird/Clements Checklist v2017 med norske namn etter Norske navn på verdens fugler:
Salsk
Han vart grunnlagt i 1830 som Torgovaja (russisk Торго́вая) og i 1899 opna ein jernbanestasjon her. Han fekk bystatus og det noverande namnet sitt i 1926.
Hedenbergitt
Hedenbergitt er eit grønleg, jernrikt mineral av pyroksengruppa med kjemisk formel CaFeSi2O6. Det dannar blandkrystall med diopsid, CaMgSi2O6 (salitt og ferrosalitt). Mineralet finst i metamorfe bergartar og skarn.
Itzehoe
Itzehoe er ein by i den tyske delstaten Schleswig-Holstein i det nordlege Tyskland. Byen har vel 32 000 innbyggjarar (2011) og er hovudstad i Steinburg-krinsen.
Acidalia Planitia
Acidalia Planitia er eit stort basseng i dei nordlege låglanda på Mars. Det er stort nok til at amatørastronomar kan sjå det frå jorda. Området har mange mogelege muddervulkanar.
Itzehoe
Itzehoe ligg ved elva Stör, ei farbar sideelv til Elben. Byen ligg 51 km nordvest for Hamburg og 24 km nord for Glückstadt.
Mellom bygningane finn ein St. Laurentii-kyrkja frå 1100-talet, rådhuset, der delar av bygningen er frå 1695, samt Klosterhof, restane av eit cisterciensarkloster som vart grunnlagt i 1256.
Soge
Itzehoe er den eldste byen i Holstein og voks fram rundt ei borg som vart bygt frå 809. Byggearbeida var sett i sving under greiven Egbert, ein vasall under Karl den store, og skulle forsvare maktområdet hans mot danskar.
Byen vart lagt øyde i 1201, og gjenoppbygd frå 1224. Både under trettiårskrigen, i 1644, og den fyrste nordiske krig, 1657, vart byen øydelagd. Itzehoe vart lagt under Prøyssen i 1867, som ein del av hertugdømmet Schleswig-Holstein.
Hedleyitt
Hedleyitt er eit sjeldant mineral, eit vismuttellurid Bi7Te3. Det opptrer lokalt i sulfidmalmane i Váddasområdet i Troms.
Det er kalla opp etter lokaliteten Hedley i British Columbia i Canada.