Destaļinizācija
"Antipartejiskās grupas" sagrāve, 1957
Pēc Maļenkova atkāpšanās februāri, 1955. gada jūnijā Ārlietu ministra amatu zaudēja Molotovs. 1956. gada jūnijā Kaganoviču atcēla no svarīgās Darba un Algu komitejas vadības un septembrī iecēla par Celtniecības materiālu ministru. 1956. gada rudens nemieri Polijā un revolūcija Ungārijā novājināja Hruščova ietekmi. Oktobrī Molotovs, Kaganovičs, Mikojans un Hruščovs devās uz Polijas krīzes sarunām, un novembrī Molotovu iecēla par Valsts kontroles ministru. Pēc Ungārijas revolūcijas apspiešanas, uz 1957. gada janvāra Austrumu bloka partiju vadītāju tikšanos Budapeštā Hruščovu pavadīja Maļenkovs. Taču 1957. gada februāra Augstākās padomes sesija atkal apstiprināja virkni Hruščova ierosinājumu, tai skaitā, par ministriju lielākās daļas likvidāciju, un sovnarhozu izveidošanu. Nodrošinājies ar Centrālkomitejas atbalstu, Hruščovs šajā laikā sāk gatavoties Maļenkova, un iespējams, arī citu veco staļinistu, atcelšanai no amatiem, apvainojot viņus līdzdalībā staļiniskajā terorā. Vienlaikus, Maļenkovs ar Molotova un Kaganoviča atbalstu, sāk gatavoties Hruščova atcelšanai no amatiem. Sazvērestībai pievienojas arī Bulgaņins, kura kabinetā notiek sapulces. 1957. gada 6.-14. jūnijā Bulgaņins ar Hruščovu atrodas vizītē Somijā, dodot sazvērniekiem pabeigt plānošanu. Hruščovam atgriežoties Maskavā, Maļenkovs lūdza sasaukt Prezidija sapulci par nesvarīgu tēmu. Sākoties 18. jūnija Prezidija sēdei, Maļenkovs izteica neapmierinātību ar to, ka Hruščovs ieņēmis sapulces vadītāja krēslu. Prezidija locekļi nobalsoja sapulces vadību uzticēt Bulgaņinam. Maļenkovs turpināja kritizēt Hruščovu, apvainojot viņu kolektīvās vadības principu pārkāpšanā, kā arī nesaskaņotas un nereālas lauksaimniecības programmas īstenošanā. Izvērsās diskusija, kurā tika kritizēta visa Hruščova darbība kopš 1955. gada. Kritikai pievienojās arī Bulgaņins, Vorošilovs, Šepilovs un Pervuhins. Maļenkovs, Molotovs un Kaganovičs ierosināja Hruščovu atcelt no amata, ļaujot viņam kļūt par Lauksaimniecības ministru. Hruščovs, ar Mikojana atbalstu, noraidīja kritiku un atteicās brīvprātīgi atkāpties. Tikmēr Hruščova atbalstītāji Centrālkomitejā saņēma ziņas par notiekošo Prezidijā, un sāka aicināt Centrālkomitejas locekļus no provincēm steidzīgi ierasties Maskavā. Centrālkomitejas pārstāvji Prezidijam pieprasīja Hruščova jautājumu izskatīt Centrālkomitejas plēnumā. Opozīcija sākumā pretojās, pieprasot Hruščovam atkāpties pirms plēnuma, taču nespēja novērst Centrālkomitejas plēnuma sanākšanu 22. jūnijā. Maļenkovs, Molotovs, Kaganovičs un Šepilovs uzstājās plēnumā, kritizējot Hruščovu. Lielākā Centrālkomitejas daļa atbalstīja Hruščovu un kritizēja opozīciju, ne tikai par pretestību Hruščovam, bet arī par līdzdalību Staļina terorā. Plēnuma gaitā Saburovs, Vorošilovs, Pervuhins un Bulgaņins mainīja viedokli, sāka nosodīt opozīciju un atzina savu kļūdu. Beigās vienīgi Molotovs atteicās nožēlot savu uzvedību. Centrālkomitejas sapulces pēdejā dienā, 29. jūnijā tika pieņemts lēmums, kas nosodīja antipartejisko grupu, un no Centrālkomitejas izslēdza Molotovu, Maļenkovu, Kaganoviču un Šepilovu, ieceļot viņus nenozīmīgos, trimdai līdzvērtīgos amatos. Pārējos opozicionārus no amatiem atlaida pakāpeniski, nākamo gadu laikā.