cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japānas mobilo telefonu kultūra
Lielākajai daļai Japānas iedzīvotāju pieder keitai, kuri parasti ir aprīkoti ar dažādām modernām tehnoloģijām, piemēram, foto un video kamerām. Šī ārkārtīgi lielā mobilo tālruņu izplatība ir novedusi pie savdabīgas mobilo telefonu kultūras jeb "keitai kultūras" rašanās.
Pazīmes un izplatītākais lietojums
Runāšana pa telefonu, atrodoties sabiedriskajā transportā, ir tik izplatīta, ka tajos regulāri tiek atskaņoti paziņojumi, kuros pasažieri tiek lūgti nerunāt pa telefonu, kā arī pārslēgt tos uz kluso režīmu. Tas, kā arī zemā maksa par īsziņām, kuras var papildināt ar speciāliem simboliem, smaidiņiem, attēliem un nelielām animācijām, ļoti izplatītu ir padarījis īsziņu sūtīšanu mobilo tālruņu lietotāju starpā.
Federiko Garsija Lorka
Literārā darbība
Federiko Garsijas Lorkas lugas mēdz iedalīt farsos, "neuzvedamajās" (irrepresentables) komēdijās, traģēdijās un drāmās. Starp farsiem īpaši jāmin "Burvīgā kurpniece" (La zapatera prodigiosa), starp traģēdijām — "Asinskāzas" un "Jerma".
Olande
Olande jeb Ālandu Salas (sv, fi) ir autonoma, zviedrvalodīga Somijas lēne (administratīvā province), kas aizņem tāda paša nosaukuma salu arhipelāgu Baltijas jūrā, Botnijas līča pašos dienvidos. Īpašu autonomu statusu Tautu Savienība teritorijai piešķīra 1921. gadā pēc Ālandu krīzes.
Iedzīvotāji
Lielākā daļa salu iedzīvotāju lieto zviedru valodu (25 592; 87,60%). Nākamās trīs izplatītākās valodas ir somu (1367; 4,68%), rumāņu (383; 1,31%) un latviešu valoda (354; 1,21%).
Anatols Līvens (virsnieks)
Dzīvesgājums
No 1896. līdz 1908. gadam Līvens bija virsnieks Kavalērijas gvardes pulkā, pēc tam atvaļinājās un dzīvoja savā muižā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma atgriezās savā Kavalērijas gvardes pulkā, 1917. gadā ieguva rotmistra (kavalērijas kapteiņa) pakāpi.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Anatols Līvens kļuva par Latvijas pilsoni un aktīvu krievu emigrantu organizācijas "Krievu Taisnības brālība" (Братство Русской Правды) locekli un kā Latvijas nodaļas delegāts 1921. gadā piedalījās krievu monarhistu kongresā Reihenhallē Vācijā. Dzīvoja Mazmežotnes muižā, kur aktīvi pievērsās dārzkopībai. Vēlāk kļuva par Mazmežotnes ķieģeļu fabrikas īpašnieku un 1931. gadā vadīja kara veterānu savstarpējās palīdzības biedrību.
Django (tīmekļa ietvars)
Komponentes
Sākotnējā Django komplektācija ietver:
Universal Serial Bus
USB standartu izstrādāja, lai tas aizvietotu dažādu veidu datoru paralēlās un virknes un ps/2 pieslēgvietas. Atšķirībā no šiem iepriekšējiem standartiem, USB nodrošina plug'n'play (pievienojot ierīci, operētājsistēma automātiski mēģina atrast tai nepieciešamos dziņus) un hotplug (var spraust iekšā un raut ārā, neizslēdzot datoru un/vai ierīci). Bez tam USB var nodrošināt barošanas spriegumu ierīcēm ar nelielu elektrības patēriņu (5 V, līdz 500 mA). USB datu pārraides ātrums (USB 1.1 līdz 12 Mb/s) ir lielāks nekā paralēlajām un virknes pieslēgvietām.
Dzelzavas muiža
Vēsture
Pirmās ziņas par muižu tagadējā Dzelzavā saglabājušās no 1594. gada, kad muižas īpašnieks bija Jēkabs no Vainekes (Jacob Wainecken) un muiža minēta kā Waineckemoise. 1600. gadā viņa dēls Johans Dzelzavas muižu (Schielschun) pārdeva Cesvaines pilskungam Vilhelmam Frīdriham Taubem. Zviedru Vidzemes laikā daļa no Dzelzavas muižas nokļuva Zviedrijas karaļa īpašumā un kopš tā laika tika dēvēta par "Kroņa muižu" (Kronenhof). 1679. gadā abas muižas par 7000 dālderu nopirka majors Oto Vilhelms Klots (Klodt).
Universal Serial Bus
USB 1.0
Šī USB versija izlaista 1995. gada novembrī.
USB 2.0
USB 2.0 ir 3 datu pārraides režīmi:
Odesas apgabals
Vēsture
1239. teritoriju iekaroja Batuhans, vēlāk apgabala teritorija bija pakļauta Zelta Ordai. Ap 1415. gadu Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais iekaroja Dņestras kreiso krastu un tagadējās Odesas vietā esošo Kocubejas cietoksni. Vēlāk apgabala iedzīvotāji nonāca Moldāvijas vojevodu pakļautībā. 1492. gadā to ieņēma Krimas hanistes valdnieks Mengli Girejs. Dņestras labā krasta daļa ietilpa Osmaņu impērijas Budžakas provincē, bet kreisā krasta daļa Silistras provincē ar Hadžibejas cietoksni tagadējās Odesas vietā. 1728. gadā uz šejieni no Kubaņas novada pārcēlās nogajiešu Jedisanas orda, kas 1774. gadā pakļāvās Krimas haniem.
Apriķi
Ciemā ir pagasta pārvalde ("Tebreniekos"), pamatskola, tautas nams, bibliotēka un luterāņu baznīca, kas tiek uzskatīta par Kurzemes sakrālās mākslas pērli.
Stīvens Stemkoss
Spēlētāja karjera
Pēc tam, kad 2008. gada NHL draftā Stemkosu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Tampabejas "Lightning", 2008. gada 29. jūlijā viņš parakstīja līgumu ar klubu uz nākamajām trim sezonām. Stemkoss aizvadīja savu pirmo NHL spēli Prāgā, Čehijā, 2008.—09. sezonas ievadā, taču ar savu pirmo punktu atzīmējās vien savā astotajā spēlē. Lai gan Stemkoss tika asi kritizēts par savas debijas sezonas pirmo pusi, tās otrajā pusē viņš 20 spēlēs atzīmējās ar 19 gūtiem punktiem. Savu otro sezonu līgā Stemkoss aizvadīja lieliski, to noslēdzot ar 51 gūtiem vārtiem, kas viņam, kopā ar Sidniju Krosbiju, ļāva saņemt Morisa Rišāra balvu kā līgas labākajam vārtu guvējam. Stemkoss ir trešais jaunākais NHL spēlētājs (pēc Veina Grecka un Džimija Kārsona), kas sezonā sasniedzis 50 vārtu robežu.
Arnds Peifers
Arnds Peifers (de; dzimis Volfenbītelā, Vācijā) ir bijušais vācu biatlonists, 2018. gada olimpiskais čempions sprintā un pieckārtejs pasaules čempions.
Karjera
Pasaules kausa posmos debitējis 2009. gadā, jau debijas sezonas nogalē izcīnīja savu pirmo uzvaru PK posmā. Piedalījies 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, taču neguva lielus panākumus. Pasaules čempionātos izcīnījis 13 medaļas, tai skaitā piecas zelta godalgas. Pārsvarā panākumus guvis stafetēs un jauktajās stafetēs, bet 2011. gada Pasaules čempionātā Hantimansijskā guva uzvaru sprinta distancē, bet 2019. gadā Estešundā izcīnīja zelta medaļu 20 km individuālajā distancē.
2021. gada martā paziņoja par kajrejas beigām.
Rokmūzika
Rokgrupas
Rokgrupās tradicionāli ir elektriskā ģitāra un/vai akustiskā ģitāra, kā arī basģitāra, bungu komplekts un vokāls, dziedātājs. Grupas sastāvu bieži papildina taustiņinstrumenti, piemēram, sintezators. Atkarībā no stila tiek izmantoti arī pūšaminstrumenti, piemēram, fankrokā.
Rokmūzikas kultūra
Par rokmūzikas celmlaužiem uzskata Elvisu Presliju, The Beatles un The Rolling Stones.
Dizains
Dizaina jēdziens pilnveidojas līdz ar dizaina nozares izaugsmi.
Glicerīnaldehīds
Glicerīnaldehīds (2,3-dihidroksipropanāls, HOCH2-CHOH-CHO) ir aldehīdspirts, ogļhidrāts, kas satur 3 oglekļa atomus (trioze). Tā ir vienkāršākā aldoze. Tas ir salda, kristāliska viela, kas ir ogļhidrātu vielmaiņas starpprodukts. Glicerīnaldehīdam ir iespējami 2 optiskie izomēri, un tas ir viena no vienkāršākajām vielām ar optiskajiem izomēriem. Glicerīnaldehīdu var iegūt, oksidējot glicerīnu.
Žubīte
Parastā žubīte jeb vienkārši žubīte (Fringilla coelebs) ir neliels žubīšu dzimtas (Fringillidae) dziedātājputns, kas sastopama Eirāzijā, Ziemeļāfrikā un Kanāriju salās. Introducēta Jaunzēlandē un Dienvidāfrikā. Izšķir 16 pasugas.
Svētais Andrejs
Pēc Jaunās Derības datiem, svētais Andrejs, tāpat kā svētais Pēteris, bijuši zvejnieki. Jāņa evaņģēlijs apgalvo, ka Andrejs sākumā bijis Jāņa Kristītāja sekotājs. Apustuļu darbos Andrejs pieminēts maz. Cēzarejas Eisebijs, atsaucoties uz Origenu, apgalvo, ka svētais Andrejs esot sludinājis Mazāzijā, Melnās jūras ziemeļu krastos, un sasniedzis arī Kijevu. Pamatojoties uz tradīciju, svētais Andrejs arī tiek uzskatīts par Konstantinopoles patriarhāta dibinātāju un pirmo bīskapu.
Omska
Vēsture
Pilsētas attīstība strauji paātrinājās, kad 1890. gadā Omskai cauri izbūvēja Transsibīrijas maģistrāli. Krievijas pilsoņu kara laikā Omska līdz 1919. gada novembrim bija admirāļa Kolčaka valdības rezidence.
The Way I Are
Topi
¹ "The Way I Are" (Timbaland ar Tyssem)
Cara līgava
Sižets
Notikumi risinās 1572. gadā Aleksandrovas slobodā, kur tobrīd dzīvo Ivans Bargais. Šī opera ir veltīta viņa sievai Marfai Sobakinai.
NeXT
1996. gadā Apple iegādājās NeXT, samaksājot 429 miljonus ASV dolāru un 1,5 miljonus Apple akciju. Liela daļa no šībrīža OS X un iOS operētājsistēmām ir būvētas uz OPENSTEP pamata.
Smadzeņu insults
Pazīmes un simptomi
Insulta simptomi parasti sākas pēkšņi, dažu sekunžu vai minūšu laikā, un vairumā gadījumu neprogresējas tālāk. Simptomi ir atkarīgi no skartās smadzeņu zonas. Jo plašāka ir skartā smadzeņu zona, jo vairāk funkciju, iespējams, tiks zaudēta. Dažas insulta formas var izraisīt papildu simptomus. Piemēram, intrakraniālas asiņošanas gadījumā skartā zona var saspiest citas struktūras. Lielākā daļa insulta formu nav saistītas ar galvassāpēm, izņemot subarahnoidālo asiņošanu un smadzeņu vēnu trombozi un dažkārt arī intracerebrālu asiņošanu.
Apakštipi
Ļoti smags stāvoklis rodas pēc asinsizplūduma smadzeņu stumbrā.
Ja insultā ir iesaistīta smadzeņu garoza, CNS ceļi var atkal tikt ietekmēti, taču var rasties arī šādi simptomi:
Saistītie simptomi
Spinālā insulta biežākais cēlonis ir patoloģiskas pārmaiņas aortā, mugurkaula un muguras smadzeņu artērijās, kā arī mugurkaula slimības, it īpaši deformējoši distrofiski procesi. Pēkšņi vai pakāpeniski rodas locekļu paralīze, jušanas traucējumi, urīna aizture vai nesaturēšana.
Ātrais insulta tests
Ja ir aizdomas par insultu, jāveic ātrais insulta tests, izmantojot mnemonisku likumu "ĀTRI":
Ņižņijnovgoroda
No rūpniecības uzņēmumiem vispazīstamākais ir autobūves uzņēmums GAZ. Vēsturiski pazīstama kā visslavenākā Krievijas gadatirgus vieta.
Saku Koivu
Saku Antero Koivu (dzimis 1974. gada 23. novembrī Turku, Somijā) ir bijušais somu hokejists, centra uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Nozīmīgāko karjeras daļu Koivu aizvadījis Nacionālās hokeja līgas klubos Monreālas "Canadiens" un Anahaimas "Ducks", ilgstoši bijis "Canadiens" kapteinis. Kopumā 1124 NHL spēlēs atzīmējies ar 832 rezultativitātes punktiem. Somijas izlases rindās kļuvis par 1995. gada Pasaules čempionu, kā arī četrreiz izcīnījis olimpisko spēļu medaļas.
Bucefals
Aleksandrs un Bucefals
Pamanot dēla apņēmību, Filips tam atļāva pamēģināt uzkāpt zirgā. Aleksandrs mierīgi esot piegājis pie zirga un saņēmis aiz pavadām tieši zem zoda. Tad Aleksandrs zirgam paglaudīja pieri un degunu, un lūpas. Aleksandrs esot lēnām pamasējis tā kaklu, plecus un muguru. Tad zēns izveda zirgu saulē tādā veidā, ka tas nevarēja saskatīt savu ēnu, un uzkāpa tam mugurā. Aleksandrs sāka ar zirgu soļot, tad rikšot un nobeidza savu priekšnesumu ar lēkšiem. Visu skatītāju apjūsmots, Aleksandrs apturēja zirgu tieši sava tēva Filipa priekšā. Un Filips pateica vēsturiskos vārdus: "Manu zēn, Maķedonija tev ir par mazu, tev ir jāatrod lielāka valsts, kurai tu varētu kļūt par valdnieku."
Tā kā zirgam bija liela galva, tad Aleksandrs to nosauca par Bucefalu. Zirgs kļuva par Aleksandra kara zirgu un viņa labāko draugu. Tas bija kopā ar Aleksandru līdz savai nāvei trīsdesmit gadu vecumā, kad viņu ievainoja Hidaspes kaujā 326. gadā p.m.ē. Pēc iemīļotā zirga nāves Aleksandrs nodibināja pilsētu, kuru nosauca sava zirga vārdā — Bucefala — mūsdienās Džalalpuršarifa Pakistānā.
Akmens laikmeta apmetnes Latvijā
Akmens laikmeta apmetnes Latvijā ir Akmens laikmeta (aptuveni 8500.-1500. gadā p.m.ē.) Latvijas iedzīvotāju mītņu paliekas, kas pētītas kopš 20. gadsimta sākuma. 1930. gados izrakumus akmens laikmeta apmetnēs veikuši Hugo Riekstiņš, Eduards Šturms u.c.
Ķirurģiskā lupa
Ķirurģiskā lupa ir optiska ierīce ar palielinājumu līdz 6 reizēm. Ar tās palīdzību tiek veiktas mikroķirurģiskas operācijas, piemēram, nervu šuves vai lielāku asinsvadu šuves. Lupas savā darbā izmanto plastiskie ķirurgi (mikroķirurgi), plaukstas ķirurgi, asinsvadu ķirurgi un neiroķirurgi.
Latvijas sieviešu basketbola izlase 2011. gada Eiropas čempionātā
Latvijas sieviešu basketbola izlase 2011. gada Eiropas čempionātā izcīnīja 8. vietu, finālturnīrā izcīnot trīs uzvaras un piedzīvojot sešus zaudējumus.
Kvalifikācijas turnīrs
Otrais aplis tika uzsākts ar Arēnā "Rīga" gūto uzvaru pār Rumāniju ar 83—70, kas visās trijās iepriekšējās grupu turnīra spēlēs bija piedzīvojusi zaudējumu. Šajā spēlē Latvijas izlases rezultatīvākā spēlētāja bija Z. Tamane ar 15 punktiem, kopā ar 14 atlēkušajām bumbām viņa sasniedza double-double. Kvalifikācijas turnīra piektajā spēlē Izraēlā Latvijas izlase guva uzvaru divu papildlaiku spēlē ar 83—82. Šajā spēlē I. Kubliņa guva 20 punktus, kas bija Latvijas izlases rekords kvalifikācijas turnīrā vienas spēlētājas gūtajos punktos. Pēdējā spēlē tika gūta uzvara Latvijā pār Serbiju ar 80—55. G. Baško bija izlases rezultatīvākā spēlētāja (22 punkti) un visvairāk atlēkušās bumbas savākusī spēlētāja (11 atlēkušās bumbas), tādējādi tika sasniegts double-double.
Pārbaudes spēles
4. un 5. jūnijā tika aizvadītas pārbaudes spēles ar Lietuvas izlasi. 4. jūnijā Panevēžā Latvija zaudēja ar 68—88, taču dienu vēlāk Rīgā tika gūta otrā uzvara septiņās pārbaudes spēlēs ar rezultātu 65—57. 9. jūnijā tika aizvadīta pārbaudes spēle pret Lielbritānijas komandu, tajā tika gūta uzvara ar 74—50.
Finālturnīrs
Pēc čempionāta noslēguma par karjeras beigšanu izlasē paziņoja G. Baško, I. Kubliņa, kā arī trenera amatu pameta J. Dikeulaks, kam darba attiecības ar Latvijas Basketbola savienību beidzās pēc čempionāta noslēguma.
Azokrāsvielas
Izmantošana
Mūsdienās sintētiskās krāsvielas gandrīz pilnībā aizstāj dabiskās. Sintētisko krāsvielu priekšrocība ir lētas cenas, ērtība izmantošanā, krāsu un toņu daudzveidība, iespēja ražot plašu krāsvielu sortimentu ar vajadzīgām īpašībām. Tas ir īpaši svarīgi, jo nepārtraukti palielinās materiālu skaits, ko nepieciešams nokrāsot ar organiskām krāsvielām. Ja agrāk organiskās krāsvielas lietoja vienīgi tekstilrūpniecībā, kur krāsoja tikai kokvilnas un vilnas šķiedras, tad tagad krāsvielas pielieto vairāku sintētisko šķiedru, plastikātu, gumiju, papīra, kartona, koka, ādas, kažokādas un citu materiālu krāsošanai. Azokrāsvielas plaši pielieto poligrāfijā, lakošanas un krāsošanas, pārtikas, foto un kino rūpniecībā, kā arī medicīnā un citas rūpniecības jomās.
14/88
Skaitlis 14 ir saistīts ar 14 vārdus garo Deivida Leina frāzi: We must secure the existence of our people and a future for White children ("Mums ir pienākums nosargāt mūsu tautas eksistenci un nākotni baltajiem bērniem").
Lībeka
Vēsture
Pēc Lībekas Arnolda ziņām Meinards no Zēgebergas (atrodas netālu no Lībekas) klostera 1186. gadā ieradās Livonijā. 1203.—1224. gadā Lībeka formāli atradās Dānijas pakļautībā, tomēr tas neietekmēja Lībekas tirdzniecības aktivitātes, tai bija sava rāte, kas kārtoja saimnieciskās un administratīvās lietas. 1226. gadā imperators Frīdrihs II piešķīra Lībekai brīvpilsētas statusu.
Etruski
Izcelsme
Pirmo hipotēzi par etrusku izcelsmi izteica sengrieķu vēsturnieks Hērodots, kurš norādīja, ka etruski, iespējams, lai izbēgtu no bada, bija ieradušies Itālijas pussalā ar kuģiem no Līdijas, kas senajos laikos apzīmēja teritoriju mūsdienu Turcijas rietumdaļā. Hērodots un citi sengrieķu autori kā, piemēram, Hellaniks (Hellanicus) atzīmēja, ka etrusku izceļošana no Līdijas uz Itāliju visticamāk varēja norisināties laikā pēc Trojas kara. Tomēr atsevišķi mūsdienu pētnieki atzīmē, ka šo attiecīgo hipotēzi no vēsturiskā viedokļa ir grūti pierādīt, jo tās informācijas avoti visticamāk ir bijuši dažādi nostāsti, kuriem savijoties kopā ir radies stāsts par badu un izceļošanu, kas savā ziņā velk paralēles ar sengrieķu kolonizāciju Vidusjūras reģionā.
Valoda
Etrusku valoda piederēja tirsēniešu valodu saimei. Tā bija radniecīga ar rētu un lemniešu valodām. Tirsēniešu valodu saime bija maza un mūsdienās visas tai piederošās valodas ir mirušas. Etrusku valodas pierakstīšanai izmantoja etrusku alfabētu. Etrusku valoda bija ietekmējusies no blakus esošajām indoeiropiešu valodām, galvenokārt latīņu. Tiek uzskatīts ka arī mūsdienās tiek lietoti no etrusku valodas iegūti tirsēniešu valodu aizguvumi, tādi kā piemēram vārds "persona", kas etrusku un citās tirsēniešu valodās nozīmēja "maska".
Lauksaimniecība
Mūsdienu arheoloģiskie izrakumi no vairākām etrusku apdzīvotajām vietām, kuros tika uzieti dažādu dzīvnieku kauli, liecina, ka uzturā galvenokārt dominēja aitas un cūkas, kas kalpoja par primāro gaļas avotu un mēslojumu zemkopībā. Tāpat antropoloģiskie pētījumi norāda, ka, līdzīgi kā senajiem grieķiem un romiešiem, arī etrusku fizioloģiskais stāvoklis (veselība un uzturs) bija augstākā līmenī nekā vairums strādājošo šķiru pārstāvjiem 19. gadsimtā. Tomēr mūsdienās uzietie zobu paraugi no etrusku apbedījumiem liek secināt, ka zobu higiēna salīdzinājumā ar aizvēsturiskajām mednieku savācējkopienām nebija tik labā stāvoklī, kas lielā mērā ir izskaidrojams ar relatīvi mazāku gaļas saturu uzturā un lielāku paļaušanos uz graudaugiem un citiem ogļhidrātu uzturavotiem.
Duran Duran
Grupas nosaukums ir ņemts no Rožē Vadima zinātniski fantastiskās filmas "Barbarella", kurā vienu no negatīvajiem varoņiem sauca Durans. Popularitāti kolektīvs iekaroja pēc sastāva stabilizēšanās 1980. gadā, un sevišķi pēc nonākšanas MTV apritē, kur viņi izcēlās ar stilīgiem un vērienīgi veidotiem videoklipiem. Topu virsotnēs nonāca pirmie trīs Duran Duran studijas albumi (Duran Duran (1981), Rio (1982) un Seven and the Ragged Tiger (1983)), kā arī koncertalbums Arena (1984), kuri ieguva arī platīna vai dubultplatīna sertifikāciju gan Lielbritānijā gan ASV. Savukārt, singls The Reflex (1984) kļuva par Nr.1 abpus Atlantijas okeānam.
Astoņdesmito gadu vidū Duran Duran dalībnieki darbojas divos dažādos blakus projektos (Arcadia un Power Station) un pēc kopīgas darbības atsākšanas (gan mainīgā sastāvā) savu bijušo popularitāti vairs nespēja atgūt.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (2. diena)
Biatlons
23:00 - 00:10 - Sievietes, 7,5 km sprints
Starptautiskā mērvienību sistēma
{{legend|#b9b9b9|neprecizēts}} {{legend|#000000|nav ieviesta}}
Latvijā
Mēru un svaru reforma radīja problēmas alus rūpniekiem un tā tika pagarināta par gadu, jo pudeles līdz tam bija piemērotas stopam (1 stops atbilda 1,28 litriem). Bija tikai jānorāda tilpums arī litros. Darbietilpīgākais process bija svara bumbu un atsvaru pārmarķēšana. Lai informētu veikalniekus un pircējus, valsts gādāja par svaru salīdzināšanas plakātiem, kas bija izvietoti katrā tirdzniecības vietā.
Atvasinātās mērvienības
Saliekot kopā vairākas pamatmērvienības, var mērīt citas īpašības. Dažām šādām mērvienībām ir īpaši nosaukumi.
Krāsvielas
Krāsvielas ir ķīmiski savienojumi, kas intensīvi absorbē daļu no redzamās gaismas spektra (tātad ir krāsaini) un ar kuriem ir iespējams nokrāsot dažādus materiālus. Parasti par krāsvielām sauc ūdenī šķīstošas krāsojošās vielas (vielas, kuras nešķīst iekrāsojamā vidē, sauc par pigmentiem). Krāsvielas galvenokārt ir organiskas vielas.
Vēsture
Vielas, kas spēj krāsot citas vielas (tajā skaitā šķiedras, audumus, ādu), izmanto jau no seniem laikiem. Šim nolūkam tika izmantoti krāsainie māli, minerālu pigmenti, ekstrakti no augiem un dzīvniekiem.
Krāsvielu krāsas fizikālā būtība
Daudzām vielām piemīt spēja absorbēt noteikta garuma gaismas viļņus. Mūsu redzes orgāni uztver atstaroto neabsorbēto gaismu,kas ir absorbētās gaismas papildkrāsa. Ja, piemēram, viela absorbē zilganzaļās gaismas viļņus, tā pārsvarā atstaro sarkanās gaismas viļņus un izskatās sarkana, bet, ja absorbē sarkanās gaismas viļņus, - tad atstaro zilganzaļās gaismas viļņus un izskatās zilganzaļa. Noskaidrots, ka vielas spēja absorbēt kāda noteikta garuma gaismas viļņus atkarīga no tās elektronu stāvokļa. Elektronus, kuri veido σ saites, spēj ierosināt tikai gaismas kvanti ar lielāku enerģiju, tāpēc organiskas vielas ar vienkāršām saitēm absorbē tikai ultravioletās spektra daļas gaismas viļņus. Elektronus, kuri veido π saites (dubultsaites un trīskāršās saites), spēj ierosināt arī gaismas kvanti ar mazāku enerģiju, tāpēc tādi elektroni absorbē redzamās spektra daļas gaismas viļņus.
Krāsvielu iedalījums
Krāsvielas iedala pēc to ķīmiskās uzbūves, nevis krāsas. Katrai no daudzajām krāsvielu grupām pamatā ir noteikts struktūrelements. Piemēram, azokrāsvielas satur vismaz vienu azogrupu −N=N−, bet antrahinonkrāsvielu struktūras pamatā ir antrahinons.
Edvards Grīgs
Edvards Hāgerups Grīgs (Edvard Hagerup Grieg, dzimis Bergenā, miris  Bergenā) bija norvēģu komponists un pianists. Nacionālā romantisma pārstāvis. Pazīstamākie darbi - Grīga klavierkoncerts, mūzika Ibsena lugai Pērs Gints un "Liriskie skaņdarbi" (Lyriske stykker) klavierēm.
Latvijas brīvības cīņas
Iedzīvotāju atbalsta trūkums
Tautas padome, Pagaidu valdība un tās atbalstītāju nelielais loks pirmajos mēnešos bija pilnīgi atkarīgi no Vācijas. Tas ļoti traucēja jaunās valsts centieniem iegūt vāciešus ienīstošās un boļševikus atbalstošās tautas atbalstu. Pagaidu valdības mēģinājums iegūt 10 miljonus rubļu ar obligāciju pārdošanu izgāzās. Gaidot drīzu boļševiku uzvaru, iedzīvotāju atbalsts Pagaidu valdībai bija minimāls. Strādnieki tai bija naidīgi, bet pilsoniskās aprindas atturīgi gaidīja kara iznākumu. Krievijas armijā dienējušie latvieši neredzēja jēgu turpmākam karam, nestājās landesvērā un atklāti simpatizēja boļševikiem. Pat Tautas padomes priekšsēdētāja biedrs Gustavs Zemgals piedāvāja varu nodot uzbrūkošajiem boļševiku spēkiem. Lielākais patriotiskais entuziasms valdīja vienīgi Studentu rotā, daļa no kuras kareivjiem bija ieguvuši Krievijas armijas apmācību. Tā kā Vācijas armija decembrī aizbildinājās, ka tai vairs nav brīvu formu un apģērbu, ko dot latviešiem, Pagaidu valdība aicināja ziedot kareivjiem drēbes, uz ko tā saņēma 6 cimdu pārus, 6 zeķu pārus un 2 dvieļus. Laikraksts "Jaunais Laiks" 1918. gada 30. decembrī rakstīja: "Lietu faktiskais stāvoklis skaidri un gaiši rāda, ka aiz mūsu Pagaidu valdības nestāv tautas masas, ka šajā drausmīgajā brīdī Pagaidu valdība ir viena, bez masām."
Edvards Grīgs
Biogrāfija
Kad Edvardam bija 15 gadu, ģimenes draugs Ūle Bulls pierunāja vecākus sūtīt Edvardu mācīties mūziku uz Leipcigas konservatoriju. Bulla brālis bija precējies ar Grīga tanti.
Latvijas brīvības cīņas
Rīgas zaudēšana
Pēc tam, kad 1. rota atteicās padoties, 30. decembra rītā pulksten septiņos britu kuģi veica vairākus brīdinājuma šāvienus pāri pilsētai. Daži šāviņi eksplodēja mazapdzīvotajā Purvciemā. Tā kā daļa kareivju un dumpinieku vadoņu jau naktī bija bēguši, mazāk kā 200 palikušie kareivji padevās un tika eskortēti uz ieslodzījumu Citadelē. Vācieši aizturēja arī dažas civilpersonas, ko uzskatīja par boļševikiem, un pārpratuma pēc arī vairākus 3. Rīgas latviešu rotas kareivjus, kurus vakarā atbrīvoja, vācu komandierim izsakot publisku atvainošanos. Pēc padošanās dumpiniekus tiesāja vācu karatiesa, 11 dumpiniekiem piespriežot nāvessodu. Šie notikumi vēl vairāk pasliktināja vācu okupācijas spēku attieksmi pret vājo Pagaidu valdību.
Pretuzbrukuma gatavošana
23. janvārī Oberštābs pavēlēja atgūt Rudbāržus un Kalnmuižu. 25. janvārī Cēsu rota padzina lieliniekus no Lēnas muižas un nākamajā dienā no Rudbāržiem. Trieciengrupa atguva Kalnmuižu, un pēc ziņu saņemšanas, ka Kuldīgā sarkanarmieši apcietinājuši daudz vācbaltiešu, 26. janvārī uz pilsētu devās vairāk nekā 50 kareivju liela Trieciengrupas vienība, kas iebruka pilsētā un atbrīvoja ieslodzītos. Tā kā Kuldīgas vienība atradās pārāk tālu no galvenajiem spēkiem Aizputē, tās pašas dienas vakarā Kuldīgu nācās pamest un atgriezties Aizputē.
Tukuma un Jelgavas atbrīvošana
Pēc Kandavas ieņemšanas 14. martā, Flečers turpināja strauju uzbrukumu, 15. martā ieņemot Tukumu un Irlavu. Sarkanarmieši, atkāpjoties no Tukuma, līdzi aizveda daudzus gūstekņus. Pēc 20 kilometru pakaļdzīšanās Trieciengrupas kavalērijai izdevās atbrīvot 108 gūstekņus. Ar Tukuma ieņemšanu landesvērs bija izpildījis tam uzticēto uzbrukuma daļu. Kurzemes ziemeļi joprojām atradās boļševiku rokās, kuru spēki koncentrējās Slokā.
Citu vienību darbība
20. martā latviešu bataljonam pienāca papildinājums divu rotu (300 vīru) sastāvā. 1919. gada 21. martā latviešu bataljonu pārformēja par 1. Latviešu atsevišķo brigādi, rotas pārveidojot par bataljoniem — 1. Neatkarības bataljonu, 2. Cēsu bataljonu, 3. Studentu bataljonu. Šos spēkus apvienoja un nosauca par Latvijas armijas dienvidu grupu (biežāk saukta par Dienvidlatvijas brigādi). To pastiprināja 2 jātnieku eskadroni, artilērijas baterija, velosipēdisti-izlūki un vezumieki. Brigādes skaitliskais sastāvs pieauga līdz 1000 kareivjiem un kavalēristiem.
Lai arī Lielupe vairākās vietās bija šķērsota un bija iespējams izvērst uzbrukumu Rīgai, tālāki uzbrukumi apstājās uz gandrīz diviem mēnešiem. Starp abām pusēm izveidojās plaša neitrālā zona, kurā notika regulāras sadursmes, kas gan frontes stāvokli kopumā nemainīja. Landesvēra vācbaltiešu vienības atvilka no Lielupes uz Tukumu un Talsiem, bet vēlāk atpakaļ uz Liepāju. Fronte 1. aprīlī gāja pa Slokas—Kalnciema—Jelgavas—Bauskas—Paņevežas līniju. Dienvidlatvijas brigādes frontes līnija stiepās Kauguru—Slokas—Ložmetējkalna—Kalnciema līnijā. Valgundes—Līvbērzes līniju turēja Līvena rota, kurā bija 250 kareivji. Lielupes līniju Jelgavas apkārtnē ieņēma Dzelzsdivīzija, kamēr 1. gvardes rezerves divīzija ieņēma Bauskas apkārtni. Tie atsita regulārus Sarkanās armijas pretuzbrukumus, atvieglojot stāvokli Jelgavas sektorā. Cīņās pie Bauskas īpaši izcēlās Brandisa Vācijas brīvprātīgo brīvkorpuss.
Igaunijas atbalsts
Arī Igaunijai bija grūtības ar savas nacionālās armijas izveidošanu boļševiku iebrukuma apstākļos, un tā noslēdza militāru savienību ar vācbaltiešu Baltenregiment un 1918. gada 6. decembrī ar "balto" Krievu ziemeļu korpusu. Igauņu virspavēlnieks Johans Laidoners aizstāvēja ideju par to, ka Igaunijas robežas var nosargāt, atbalstot krievu, latviešu, ingru armijas, kas veidotu buferzonu pret boļševikiem. Laidoners šo stratēģiju sauca par aktīvo aizsardzības karu (aktiivne kaitsesõda). 1919. gada 13. maijā ap 3500 kareivju lielais Krievu Ziemeļu korpuss sāka uzbrukumu Petrogradas virzienā. Laidoneram tas bija izdevīgi, jo tie piesaistīja Sarkanās armijas uzmanību, un ļāva igauņiem pievērsties savai dienvidu robežai, kur tie ātri atbrīvoja Vidzemi no boļševikiem. Konfliktu ar vācbaltiešu landesvēru un Dzelzsdivīziju Igaunijā sauc par Landesvēra karu (Landesveeri sõda), un 23. jūnija uzvaru Cēsu kaujās kopš 1934. gada tā svin kā savu Uzvaras dienu. Landesvēra sakāve demonstrēja igauņu kaujasspējas arī Antantes pārstāvjiem, kas turpmāk daudz noteiktāk atbalstīja Igaunijas neatkarību.
Ziemeļlatvijas armijas veidošanās
1919. gada 10. janvārī par Latvijas militāro pārstāvi Igaunijā ieceltais kapteinis Zemitāns Latvijas valdības uzdevumā, un ar Igaunijas atbalstu 20. janvārī sāka organizēt latviešu brīvprātīgo rotas no Igaunijā esošajiem latviešu bēgļiem, liekot pamatus Ziemeļlatvijas brigādei. No 26. līdz 28. janvārim pēc Zemitāna un Gailīša iniciatīvas Tallinā, Pērnavā un Tartu latviešu karaspēkā pieteicās 657 vīrieši, kuru apbruņošanai igauņi izsniedza ap 400 šautenēm. Brīvprātīgos katru dienu apmācīja divas stundas, pēc tam atkal atlaižot mājās.
Dalība kaujās
24. maijā igauņi ieņēma Izborsku, bat 26. maijā — Pleskavu. 25. maijā igauņu karaspēks kopā ar latviešu daļām ieņēma Ainažus, 26. maijā — Salacgrīvu un Strenčus, bet 27. maijā — Limbažus, 28. maijā — Api, 29. maijā — Alūksni, no kurienes devās uz Vecgulbeni. 31. maijā latviešu, igauņu un dāņu vienības iegāja Vecgulbenē, kur ieguva Padomju Latvijas armijas pamestās 15 lokomotīves, 80 vagonus, 3 lielgabalus, 60 zirgus un daudz munīcijas. Straujā uzbrukumā 1. jūnijā rītā 34 vīru lielai grupai Lubānā izdevās pārsteigt 4. sarkano strēlnieku pulka saimniecības daļu, sagūstot 300 sarkanarmiešu kopā ar 4. pulka karogu, iegūstot 100 zirgu un lielus naudas krājumus. Tajā pašā dienā pulka 1. un 5. rota sagūstīja vēl 650 un 750 kareivju, kā arī ieguva 15 ložmetēju un 2000 šauteņu. Turpmākajās dienās pulks ieņēma Jaungulbeni, Cesvaini, Madonu un Ļaudonu un 5. jūnijā sasniedza Krustpili, kur no boļševiku pamestiem vagoniem izveidoja ar lielgabalu un ložmetējiem bruņotu vilcienu. Daudzi no šeit saņemtajiem karagūstekņiem bija nesen mobilizētie vietējie iedzīvotāji, kurus uzņēma Ziemeļlatvijas brigādes rindās. Sakarā ar Cēsu kauju sākšanos tālāku uzbrukumu nācās apturēt.
Pagaidu valdības atzīšana
Naktī uz 3. jūliju fon der Golcs uzņēmās vācu un vācbaltiešu vienību komandēšanu un pavēlēja tiem atiet uz Pārdaugavu. Šādu lēmumu ietekmēja viņa bailes, ka igauņu kuģi varētu iznīcināt Daugavas tiltus, un nogriezt vāciešiem atkāpšanās ceļu. 3. jūlijā, uzreiz pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas, pulkvedis Talents Rīgā izplatīja paziņojumu par vācu un landesvēra atkāpšanās termiņiem, un ka Ulmaņa valdības atkāpšanās dēļ Rīgu pagaidām pārvaldīs Antantes civilgubernatori, britu pulkvedis Talents un amerikāņu pulkvedis Davlejs. Viņš arī nekavējoties pārtrauca nāvessodu izpildi Rīgā aizturētajiem.
Diplomātiskā darbība kara laikā
Paralēli militārajiem notikumiem, ne mazāk svarīgi bija Latvijas Pagaidu valdības centieni iegūt ārvalstu politisko, finansiālo un militāro atbalstu. Latviešu politiķi izmantoja katru iespēju, lai nodibinātu ciešākus sakarus ar Antantes valstīm, īpaši Lielbritāniju, kuras karaflote atradās Baltijas jūrā. Pagaidu valdībai bija diplomātiskas attiecības ar Vācijas pārstāvi Vinnigu un jauno Vācijas vēstnieku Gisbertu fon Rombergu. Uz Vāciju bija nosūtīts Latvijas pārstāvis Vilhelms Šreiners.
Ulmaņa ārzemju brauciena laikā pastiprinājās padomju iebrukums Latvijā, un 1918. gada 7. decembrī jaunais Apsardzības ministrs Zālītis ar Vinnigu parakstīja līgumu par Landesvēra izveidošanu. Vinnigs finansiāli atbalstīja Pagaidu valdību, no 22. novembra līdz 4. janvārim tai piešķirot vismaz 3,75 miljonus marku. 17. decembrī Stučka izplatīja Padomju Latvijas izveidošanas manifestu, pasludinot Pagaidu valdību par gāztu.
Uz Pagaidu valdības lūgumu pēc Lielbritānijas militārās iejaukšanās briti atbildēja, ka ir gatavi latviešu karaspēku atbalstīt ar ieročiem, taču nekāda militāra desanta Rīgā nebūs. Britiem nevēloties militāri palīdzēt un latviešiem negribīgi pievienojoties Pagaidu armijas vienībām, Ulmanis pēc konsultēšanās ar Bosenketu vērsās pie Vinniga pēc palīdzības un 1918. gada 29. decembrī noslēdza līgumu par pilsonības piešķiršanu Vācijas brīvprātīgajiem kareivjiem. Tas drīz radīja problēmas ar vāciešu un vācbaltiešu militārajiem formējumiem, kas bieži vien veidojās patvaļīgi, bez skaidra juridiskā statusa, militārās un politiskās pakļautības. Protestējot pret šo līgumu, 30. decembrī sociāldemokrāti pameta Tautas padomi.
Antantes politika
Lielbritānijas pirmajā Baltijas misijā bija gandrīz 40 cilvēku. 1919. gada februārī un martā briti sāka piešķirt šaujamieročus latviešu un igauņu vienībām. Britu kara flote Baltijas jūrā pieauga līdz 100 kuģiem, nodrošinot satiksmi un piegādes. Franču misiju vadīja apakšpulkvedis Emanuēls Diparkē (Du Parquet). ASV misijas vadītājs apakšpulkvedis Vorviks Grīns 1919. gada pavasarī personīgi iepazinās ar situāciju frontē un 12. aprīlī ziņoja uz Parīzi, ka bez vācu karaspēka (kurā esot 73 000 kareivju) šī zeme tūlīt kritīs boļševiku rokās. Aprīlī Grīns daudz pūļu veltīja tam, lai nodrošinātu Kurzemē bāzētā vācu karaspēka netraucētu apgādi. Amerikāņi un franči pavasarī sāka pārdot jaunajām Eiropas valstīm savus pārpalikušos karamateriālus. ASV piešķīra kredītu Baltijas valstu apgādei ar pārtiku. Pirmā pārtikas piegāde Liepāju sasniedza 9. aprīlī. Kopumā ASV Latvijai pārdeva pārtiku 2,6 miljonu ASV dolāru vērtībā.
16. aprīļa apvērsuma dēļ 4. maijā Lielbritānijas ārlietu ministrs Balfūrs pieprasīja fon der Golca atsaukšanu, ko Vācijas valdība noraidīja 9. maijā. Vācija paziņoja, ka plāno visdrīzākajā laikā izvest karaspēku no Baltijas, tā apklusinot britu protestus, kuriem vācu karaspēka klātbūtne bija nepieciešama cīņā pret boļševikiem (pakāpeniski sākās 1. gvardes divīzijas daļu pārvietošana uz Polijas robežu). Tikmēr Vorviks Grīns regulāri tikās ar fon der Golcu un atbalstīja ģenerāļa darbības. 22. aprīļa Antantes misiju pārstāvju sapulce Liepājā vienojās par vēstuli fon der Golcam, pieprasot Manteifeļa un Pfefera vienību nosūtīšanu atpakaļ uz fronti, kā arī tādas Latvijas valdības sastādīšanu, kurā būtu pārstāvētas visas Latvijas etniskās grupas. Tādējādi radās priekšnoteikumi Niedras valdības veidošanai. Grīns, neapmierināts ar Niedras valdības provācisko sastāvu, 30. aprīlī noturēja kopīgas sarunas ar Niedru un Ulmani, kas beidzās bez panākumiem. Grīns piedāvāja Ulmaņa vadītu valdību, kurā Ulmaņa ministri ieņemtu 7—8 vietas, bet 4—5 būtu Latvijas vāciešiem un ebrejiem. Ņemot vērā vācbaltiešu aktīvo dalību karā pret boļševikiem, Grīns uzskatīja, ka viņiem pienākas pārstāvniecība valdībā.
Valsts robežas izveide
Kad 24. augustā sākās nelielas sadursmes starp abām pusēm, Latvijas armijas štāba priekšnieka vietnieks Jānis Ceplītis un Zemgales divīzijas komandieris Oskars Dankers steigšus devās uz Kauņu, kur veda sarunas ar Lietuvas aizsardzības ministru Konstantīnu Žuku. 26.-27. augustā Bauskas pulks pulkveža Kriša Ķūķa vadībā piespieda lietuviešus atkāpties līdz agrākajai demarkācijas līnijai, 1920. gada 27. augustā K. Žuks parakstīja vienošanos par Lietuvas armijas atkāpšanos uz dienvidiem no līnijas Subate-Lašmuiža-Ilūkste, turpinot izmantot Kalkūnu dzelzceļa staciju. Tomēr 1. septembrī 6. Lietuvas kājnieku pulks kopā ar robežsargiem un žandarmērijas vienībām vēl arvien atradās Subatē (apmēram 50 karavīri ar 2 ložmetējiem), 150 karavīri ar 2 ložmetējiem bija izvietota Baltmuižas dzirnavās, bet 6. pulka štābs joprojām atradās Jaunsventē. Lietuvieši ieņēma pozīcijas līnijā Kazimirišķi-Laucesa-Demene-Beļmonti-Raki. Tālāk uz austrumiem pozīcijas ieņēma 9. Lietuvas kājnieku pulks. 2. septembrī Lietuvas militārais pārstāvis Rīgā Talats-Kelpša (Kazys Tallat-Kelpša) tika informēts, ka nākamajā dienā Latvijas karaspēks ieņems Subates ziemeļu daļu, kā arī Lašu un Pilskalnes pagastus. 3. septembra rītā latviešu karavīru ieņēma Subati, sagūstot 21 lietuviešu karavīru. Pēc dažām stundām sākās apšaude, kurā krita lietuviešu karavīrs Justīns Krupšaitis un divi Lietuvas armijas karavīri tika ievainoti. Pulksten 14 Subatē ieradās pulkvedis Krišs Ķūķis, kurš ar diviem komandieriem devās uz lietuviešu pozīcijām. Lietuviešu rotas komandieris A. Šimkus pēc sarunām pieņēma lēmumu atkāpties no pilsētas. Tikai vakarā Lietuvas militārais pārstāvis Rīgā paziņoja par dotu pavēli atkāpties, bet vietējie komandieri joprojām noliedza rīkojuma saņemšanu. 4. septembra rītausmā lietuvieši apšaudīja latviešu vienības pozīciju pie Lašu muižas. Oficiālu pavēli atkāpties lietuviešu vienības saņēma 5. septembrī, dienu pēc Bulduru konferences noslēguma. 7. septembrī Subatē ieradās apvienotā Latvijas un Lietuvas komisija, lai uz vietas nokārtotu demarkācijas līnijas jautājumu. 9. septembrī latviešu komendantūru pārvietoja no Subates uz Kazimirvāles muižu. 18. septembrī Latvijas prese ziņoja, ka lietuvieši aizejot izdemolējuši Lašu (Stendera) mācītājmuižu.
Karā kritušie un ievainotie
Brīvības cīņas ilga 628 dienas. To laikā notika vismaz 75 lielākas kaujas. Salīdzinot ar Pirmā pasaules kara kauju upuru skaitu Latvijā, brīvības cīņas prasīja salīdzinoši niecīgus upurus (neskaitot civiliedzīvotāju upurus terora, bada un slimību dēļ). Precīzu kritušo skaitu daudzi avoti nepiemin vispār, bieži arī nepiemin kritušo tautību, kas neļauj noteikt, vai kritušie bija latvieši, krievi vai vācbalti. Landesvēra vācbaltu veterānu dati liecina, ka brīvības cīņu laikā (tai skaitā, Cēsu kaujās) krituši un bezvēsts pazuduši vismaz 291 karavīri, kā arī vēl vairāki desmiti miruši no slimībām un dažādos negadījumos. Tāpat neskaidrs ir Latvijā karojušo Padomju Latvijas armijas, nedz arī Vācijas, Igaunijas un Polijas armiju kritušo karavīru skaits.
Kara izmaksas un parādi
1923. gada 9. novembrī Lielbritānija pieprasīja Igaunijai, Latvijai un Lietuvai kara gada parāda atmaksu. 1925. gada 18. februārī trīs Baltijas valstu pārstāvji tikās Rīgā un konstatēja, ka: 1925. gada 13. augustā Latvija un Lielbritānija noslēdza vienošanos, ar kuru parādu noteica uz 1,3 miljoniem angļu mārciņu, kuras pakāpeniski jāatmaksā 30 gadu laikā.
Kārlis Levits
Filozofiskie uzskati
Laika posmā pēc 50. gadiem visai ievērojamu daļu savu domu, kā arī traktātu “Vēstures jēga” viņš veltījis tieši vēstures un vēsturiskā laika pārdomāšanai un analīzei, protams, ontoloģiski to cieši sasaistot ar cilvēku. Taču arī te viņš vairāk balstās uz Burkharda idejām, no savas puses vairāk akcentējot vēstures filozofijas teoloģiskos priekšnosacījumus: “Vēsture ir kas vairāk nekā vienkārši civilizācijas vēsture. Tā arī (un pat pirmām kārtām) ir reliģijas vēsture, un reliģijas… nav viendabīgs kultūras izpausmes veids… un iziet ārpus savu kultūru rāmjiem.” Tādas nacionālās vēstures nav, iesot tikai cilvēces civilizācijas vēsture, kaut kā par izņēmumu var runāt par vienu vien nacionālo vēsturi — ebreju vēsturi. Arī par kristīgās pasaules vēsturi nevarot runāt, jo kristieši vēsturiski nav un nevar būt nācija. “Pasaules vēsture radusies un ies bojā kopā ar cilvēku, bet pasaule var eksistēt arī bez mums, pati par sevi; tā stāv pāri cilvēkam un ir absolūti pašpietiekama.” T.i., runājot par vēsturisko realitāti, mēs varot aplūkot tikai cilvēces vēsturi, ignorējot visu pārējo: dabas kataklizmu vēsturi, Zemes un kosmosa vēsturi. Līdz ar to vēstures zinātne pēta tikai to, kas attiecas uz cilvēka dzīves jēgu: “Plašo jautājumu par vēstures jēgu mēs nevaram reducēt uz visai šauro jautājumu par konkrētu notikumu nozīmi. Un abus šos jautājumus jānošķir no dabas procesu izpētes, kuri noris paši par sevi, bez cilvēka iejaukšanās, kura rīcība rada mokošo vēstures procesu. Viss notiekošais, kas attiecas uz Zemes vai kosmosa vēsturi, tā nav vēsture no cilvēka viedokļa. Tas viss ir ārpus laba un ļauna, jēgas un bezjēgas. Varam uzdot jautāmumu par vēsturisko revolūciju jēgu, lai noskaidrotu to nozīmi, taču nevar jautāt par revolūcijas jēgu burtiski, kā par debesu ķermeņu kustības likumsakarībām. Civilizāciju dzimšana un sabrukums nav adekvāti saullēktam un saulrietam. Tāpēc dabas kataklizmas mēs pārdzīvojam citādi, nekā vēsturiskās, kaut arī zemestrīces radītie postījumi pilsētā var neatšķirties no tehniski aprēķinātas aviobombardēšanas sekām.”
Zināmā mērā Levits cenšas it kā atgriezties pie pirmskristīgā, hellēņu priekšstata par dabu, kura pamatojumu rod Nīčes idejā par mūžīgo atgriešanos, ciklu, taču beigās sanāk tāda kā eklektiska sintēze no pirmssokrata, Nīčes un kristīgās teoloģijas doktrīnām. Līdz ar to Levits kā ideālists, taču ne īsti kristīgs antropocentrisks ideālists neizbēgami iedziļinājās historicisma skolu kritikā. Pēc viņa domām XIX gs. vēsturiskuma (Hēgelis, Markss) skatījums uz vēsturi būtībā ir kristīgais skatījums uz vēsturi kā uz glābšanās, pestīšanas procesu, taču sekulārā formā, bez teoloģiska un metafiziska pamata.
Par savu dzīves mērķi Levits pats uzskatīja cilvēka “cilvēciskās filozofijas” radīšanu. Cilvēka nemainīgajā dabā pēc viņa domām ietilpst bez bioloģiskajiem dotumiem arī valoda, kultūra un saskarsme ar līdzcilvēkiem. Līdz ar to, ņemot cilvēka kultūru un morālo darbību kā pamatu un telpu, ir jāapzinās “nemainīgo un sevī esošo dabu”. Būdams ideālists, Levits neizbēgami ir arī maķenīt kreisi noskaņots. Taču ideālistiski kreiss. Te viņam daudz tuvāks ir Kirkegors, kurš arī noliedza kapitālismu, daudzviet pat vēl radikālāk nekā Markss, taču no ideālistiskām pozīcijām — uztverot kapitālismu kā “kristīgu Kristus gara izvarošanu”. Kā Levits izsakās: “Kapitālisms tā dominējošajā ekonomiskajā nozīmē nebūt nevar pretendēt uz racionālisma pirmssākuma lomu; drīzāk gan sākotnēji reliģiski motivētais racionālais dzīvesveids ļāva kapitālismam izaugt par galveno dzīvības spēku arī ekonomiskajā nozīmē.”
Daugavgrīvas bāka
Daugavgrīvas bāka atrodas Rīgā, Daugavas grīvas kreisajā krastā, t.s. Rīgas Jūras vārtos. Tā ir pirmā bāka ar torni Daugavas grīvā.
Vēsture
Pirmsākumos tā atradās šodienas Vecāķu teritorijā, bet, upei mainot savu gultni, XVI gs. bāku uzcēla pie jaunās Daugavas ietekas (Neumünde), kur attēlota jau 1536. gada Rīgas kartē. 1582. gada 5. decembrī Žečpospolitas karalis Stefans Batorijs (Stephanus Rex) izdeva pavēli par bākas celtniecību Daugavgrīvā.
1721. gadā pieminēta Krievijai pievienoto teritoriju bāku sarakstā. 1788. gadā tika uzcelts baļķu tornis, kura virsotnē uz dzelzs platformas kurināja ugunskuru. 1818. gadā 31 m augstā koka tornī uz mūra pamatnes sāka darboties cita bāka, kuras gaismas avots bija vairākas eļļas lampas. Krimas kara laikā 1854. gadā torņa augšējo koka daļu nojauca, bet 1857. gadā to atjaunoja. 1863. gadā tika uzstādītas saliekamas konstrukcijas čuguna tornis uz granīta pamata (augstums 31 m). Bākā bija 2 ugunis — balta zibšņu uguns un zem tās sarkana, nepārtraukta uguns, kas redzama mazākā attālumā, nekā pirmā. 1915. gadā krievu armija bāku uzspridzināja, bet pēc tam vācu okupācijas iestādes izbūvēja aptuveni 30 m augstu koka pagaidu torni, kas Bermonta karaspēka apšaudes laikā nodega.
Sviests
Bojāšanās
Vienā gramā svaiga sviesta var būt no 104—105 mikroorganismu, lielākoties pienskābes baktērijas, bet mazākā daudzumā arī raugs, pūšanas baktērijas, endosporu veidojošās baktērijas un fluorescējošas baktērijas. Sviestā masveidā savairojoties raugam, tas iegūst rūgtenu garšu. Līdzīga garša sviestam veidojas arī no pūšanas baktērijām. Ja sviestu uzglabā mitrās telpās, tas var sākt pelēt, uz tā virsmas attīstoties Penicillum spp. un Geotrichum candidum pelējumsēnēm un sviestam iegūstot rūgtu garšu un pelējuma smaku. Savukārt nesālīta sviesta ūdens fāzē lielākoties attīstās koliformas, enterokoki un pseidomonas.
Eduards Kusiņš
Dzīves gājums
1917. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku (boļševiku) partijā. 1918. gadā janvārī no Leibgvardes jātnieku pulka kareivjiem un apakšvirsniekiem Petrogradā tika izveidots 1. Strādnieku un zemnieku Sarkanās Armijas kavalērijas pulks, par kura komandieri ievēlēja Kusiņu, tā kā liela daļa pulka 2. diviziona kareivju 1918. gada jūlijā pārgāja balto pusē, pulku pārdēvēja par 73. Petrogradas kavalērijas pulku.
Marianna Feitfula
Marianna Evelīna Feitfula (en, dzimusi Londonā, 1946. gada 29. decembrī) ir angļu dziedātāja, dziesmu autore un aktrise. Feitfulas kritiķu atzinīgi novērtēto solokarjeru mūzikā bieži aizēnoja viņas privātā dzīve un narkotisko vielu lietošana. Par Feitfulas veiksmīgāko ierakstu tiek uzskatīts 1979. gada albums Broken English.
Livonijas Konfederācija
Konfederācijas subjekti
Lielāko laika periodu te pastāvēja piecas valstis (pēc pāvesta legāta Vilhelma no Modenas sadalījuma, kā kompromisu starp baznīcu un Ordeni): Dažreiz pieskaita arī sesto valsti, kas pastāvēja līdz 1346. gadam — Dāņu Igauniju, pazīstama arī kā Igaunijas hercogiste (Ducatus Estonie), bet tā tieši (la) pakļāvās Dānijas karalim.
Konfederācijas monetārā sistēma
Pieaugot turībai, no 1515. gadā Rīgā sāka kalt lielākas sudraba monētas — vērdiņus (ferdings), markas un dālderus (thaler). Starp naudas vienībām bija šādas attiecības: 1 dālderis = 4,5 markas = 18 vērdiņi, savukārt 1 vērdiņš = 9 šiliņi = 27 feniņi.
Zviedrijas īpašumi
Tā kā Ordenis bija gandrīz pilnībā iznīcināts un Sigismunda II karaspēks nesteidzās palīgā, Ziemeļigaunijas bruņniecība sāka sarunas ar Zviedriju. 1561. gada 4. jūnijā Harju, Viru un Jervas bruņniecība pārgāja Zviedrijas pakļautībā, kam 6. jūnijā sekoja Tallinas pilsēta. 2. augustā Zviedrijas karalis Ēriks XIV spēkā atstāja visas iepriekš pastāvošās Livonijas augstmaņu privilēģijas. Izveidojas Zviedru Igaunija.
Esteres grāmata
Saturs
Grāmata sākas Persijas valdnieka Ahasvera trešajā valdīšanas gadā. Valdnieks Ahasvers parasti tiek identificēts ar Kserksu I, kas valdīja no 486. līdz 465. gadam p.m.ē., taču dažreiz tiek minēts, ka tas varētu būt bijis arī Artakserkss.
Iesnas
Iesnas jeb rinīts ir deguna dobuma gļotādas iekaisums. Biežākie iesnu simptomi ir aizlikts deguns, šķaudīšana un pilošs deguns vai izteikta puņķu veidošanās. Atkarībā no iesnu cēloņa un simptomiem, iesnas var būt akūtas un hroniskas, alerģiskas, vazomotoriskās jeb neirogēnās iesnas un ozēnu (smakojošās iesnas).
Alerģiskās iesnas
Alerģiskās iesnas ir multifaktoriāla slimība, kuras attīstība tiek saistīta ar daudziem un dažādiem faktoriem, piemēram, iedzimtību, pastiprinātu gaisa piesārņojumu, izmainītu mutes dobuma, elpceļu, gremošanas trakta, ādas un uroģenitālā trakta mikrobiomu, hormonu statusu, atsevišķu medikamentu lietošanu, kaitīgajiem arodfaktoriem. Tomēr no visa minētā būtiskākais provocējošais faktors ir gaisa piesārņojums (rūpniecības un transporta radītais piesārņojums) un cigarešu dūmi (aktīvā un pasīvā smēķēšana), kas tieši bojā elpceļu gļotādas skropstiņas, pasliktinot gļotādas barjerfunkciju un veicinot alerģiju attīstībai nozīmīgo iekaisuma mediatoru atbrīvošanos. Šo iemeslu dēļ sastopamība atkarībā no ģeogrāfiskā reģiona populācijā svārstās no 10 līdz 40%.
Heinrihs Himlers
Biogrāfija
Dzimis Minhenē skolotāja ģimenē. Mācījies ģimnāzijās Minhenē un Landshūtē. Pirmajā pasaules karā nepiedalījās — laikā, kad absolvēja karaskolu, karš jau bija beidzies. Iestājās paramilitārajā organizācijā "Brīvprātīgo korpuss". No 1919. līdz 1922. gadam studēja agronomiju Minhenes Tehniskajā universitātē (toreiz Tehniskajā augstskolā).
Bushmaster ACR
ACR ir viena no šautenēm, kas nākotnē varētu aizvietot M4 karabīni. Automātiskās versijas bruņotajiem spēkiem un likumsargiem ražo Remington, bet pusautomātiskās civilās versijas ražo Bushmaster. Pagaidām ACR nav nevienas valsts bruņojumā. Tā tirgū nonāks 2010. gadā. ACR cena tiek prognozēta 1400—1700 ASV dolāru.
Lielā baltā haizivs
Evolūcija
Lielās baltās haizivis dzīvoja jau miocēna laikā. Vecākā zināmā fosilija ir 16 miljonus gadu veca. Tomēr lielās baltās haizivs izcelsme un radniecība ar citām haizivīm līdz galam nav noskaidrota joprojām. Ilgstoši par tās tuvāko radinieci tika uzskatīta aizvēsturiskā haizivs megalodons (Carcharocles megalodon). Abas sugas ir lielas un to anatomija ir līdzīga. Valdīja uzskats, ka abām sugām ir bijis kopīgs priekštecis, līdz ar to abas sugas ilgstoši tika sistematizētas kopīgā lielo balto haizivju ģintī (Carcharodon). Tomēr pēdējo gadu pētījumos atklājies, ka tās savstarpēji nemaz nav tik tuvu radniecīgas, kā agrāk tika pieņemts. Atklājās, ka lielajai baltajai haizivij daudz tuvāk radniecīga ir aizvēsturiskā mako haizivs Isurus hastalis. Turklāt iespējams, ka aizvēsturiskā milzu haizivs patiesībā jāizdala atsevišķā ģintī Carcharocles, kas būtu jāsistematizē aizvēsturisko makreļhaizivju dzimtā Otodontidae.
Barošanās
Visbiežāk haizivs upurim uzbrūk pēkšņi un no apakšas. Tās parasti medī rīta stundās uzreiz pēc saullēkta. Uzbrukuma taktika atkarībā no upura var būt dažāda. Piemēram, Dienvidāfrikas kotikus tā medī, strauji uzbrūkot no apakšas un iekožoties kotika vēderā. Tās ātrums ir tik liels, ka haizivs pilnībā izlec no ūdens. Sprintā lielās baltās haizivs ātrums ir apmēram 40 km/h. Ja pirmais uzbrukums neizdodas, tā upurim seko. Lielam dzīvniekam, piemēram, ziemeļu jūraszilonim tā iekožas gurnā, to smagi savainojot. Pēc tam haizivs gaida līdz lielais dzīvnieks noasiņos un zaudēs spēkus. Toties plankumaino roni tā vienkārši sagrābj un ievelk dzelmē, turot to tik ilgi zem ūdens, kamēr tas beidz pretoties.
Sīnāja un Palestīnas operācija
Sīnāja un Palestīnas operācija (angļu: Sinai and Palestine Campaign, turku: Sina ve Filistin Cephesi) bija militāru sadursmju sērija Pirmā pasaules kara Tuvo Austrumu karadarbības ietvaros. Karadarbība risinājās no 1915. gada 28. janvāra līdz 1918. gada 28. oktobrim Sīnāja pussalā, Palestīnā un Sīrijā. Vācijas Impērijas un Osmaņu impērijas spēki karoja pret Lielbritānijas, Austrālijas un Jaunzēlandes karaspēku.