Ama
Apranga ir įranga
Amų nardymo būdas primityvus – tradiciškai jos nenaudojo jokios įrangos ar specialios aprangos. Moterys įprastai nardydavo pusiau nuogos – jos mūvėdavo strėnjuostes (jap.ふんどしfundoshi； こしまきkoshimaki), taip apsirengusios nardytojos buvo vadinamos nuogosiomis amomis (jap.hadaka-ama). Nuo XIX a. pabaigos amos ėmė dėvėti medvilninius arba vilnonius apatinius ilgarankovius rūbus (jap.じゅばんjuban). Nuo XXa. antros pusės amos ėmė dėvėti guminius nardymo kostiumus. Prieš nardydamos amos plaukus susirišdavo, o galvas apsirišdavo skarelėmis (jap.手拭いtenugui). Taip pat jos paprastai dirbdavo be pirštinių ar kitų rankų apsaugų, tik išimtinais atvejais renkant dumblius jos nardytojos mūvėdavo specialius antpirščius, kad išvengtų sužalojimų. Paprastai amos nardydavo basos, išimtinais atvejais, jos avėdavo japoniškas kojines (jap.足袋 tabi) arba virvelinius sandalus (jap.草履 zori). Dažniausiai apavas buvo skirtas nesusižeisti į aštrius akmenis ir uolas. XXa. pradžioje amos ėmė dėvėti nardymo akinius. pirmieji nardymo akiniai buvo pagaminti iš bambuko ir nebuvo pritaikyti nardyti giliai, tad giliai panėrusios ama jausdavo skausmą, kartais akys imdavo kraujuoti. Dėl šių priežasčių tokie akiniai buvo naudojami tik pradedančiųjų amų, kurios nardydavo negiliai ir netoli kranto. Po kiek laiko akinių šonuose atsirado specialūs kriaušės formos odiniai arba guminiai maišeliai, kurias būdavo galima reguliuoti slėgį akinių viduje panėrus giliai. Amai panėrus giliai minkštas odinis rezervuaras automatiškai susispausdavo ir jame esantis oras patekdavo į akinių vidų. Taip pat atmosferinis slėgis akinių viduje susireguliuodavo su vandens spaudimu. š Kai kuriuose regionuose amos naudodavo nardymo kaukes, kurios dengdavo abi akis, kartais ir nosį. Patobulintas kaukės variantas taip pat turėjo specialius prietaisus, leidžiančius reguliuoti slėgį kaukės viduje. Istoriškai susiklostė taip, kad Japonijos jūroje nardančios amos daugiausiai naudoja nardymo akinius, tuo tarpu Ramiajame vandenyne nardančios amos – nardymo kaukes. Saugumo sumetimais ama prieš nerdama prie liemens prisiriša virvę, kurios kitas galas yra pririštas prie medinės statinės, kuri atstoja plūdurą. Į jį ama taip pat dėdavo savo laimikį. Iškilusios į paviršių jos taip pat naudoja statinę poilsiui – užsigula ant jos ir kvėpuodamos sureguliuoja kvėpavimą. Aplink juosmenį ama taip pat prisiriša nertą maišą (jap.あわび網 awabi ami), į kurį susidėdavo surinktas jūrines auseles. Svarbiausias ama įrankis yra aštri mentelė (jap. kaigane), kuria jos iškrapšto tarp akmenų įstrigusias jūrines ausinukes ir kitus moliukus. Prieš nerdama ama jį užsikišdavo už diržo, apjuosto aplink liemenį. Taip pat mentelė yra naudojama kaip svoris, padedantis ama greičiau panerti į didelį gylį. Kiekviena amų bendruomenė turėjo skirtingą mentelių stilių ir dizainą, tai buvo labai vertingas ir brangus įrankis. Dažniausiai menteles amoms dovanodavo imperatorius arba kilmingieji, kurie taip išreikšdavo padėką joms už jų darbą. Tikėta, kad kaigane apsaugos šeimininkę nuo piktųjų dvasių. Renkančios jūros ežius ama turėdavo specialų įrankį lenktu galu (jap. uni-tori), kurį naudodavo norėdamos nuo uolų atkabinti jūrų ežius. Paprastai krante ama būdavo pasistačiusios pavėsinę (jap. amagoya), kurioje ilsėdavo po nardymo bei susitikdavo su kitomis ama. Kai kuriose vietovėse, viena valties pusė turėdavo aukštesnes sienas ir stogą, kurie atlikdavo pavėsinės funkciją. Tokia pavėsinė buvo privati amų erdvė, kurioje jos ne tik ilsėdavo ir kalbėdavosi, tačiau ir atsitraukdavo nuo namų gyvenimo.