cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Retažiedė viksva
Morfologija
Daugiametis, 5– 20(35) cm aukščio, plonu, šliaužiančiu, šakotu, rudų žvynelių padengtu šakniastiebiu ir ilgais palaipas duodantis augalas. Stiebai statūs arba truputį lenkti, laibi, apačioje bukai, viršuje aštriai tribriauniai, pilki, viršutinėje dalyje truputį šiurkštūs, su rudomis makštimis pamate. Stiebo viršūnėje tėra tiktai viena varputė. Lapai 2– 3, siaurai linijiški, apie 1 mm pločio, lovelio pavidalo, šiurkščiakraščiai, apatinėje stiebo dalyje susitelkę: viršutinis lapas pats didžiausias, 2– 7 cm ilgio, žalias, kiti – smulkesni, kartais rusvi; lapų makštys gana ilgos, plėviniais pakraščiais. Žiedynas – varpa; iš pradžių atvirkščiai kūgiška, vėliau praretėjanti, su žemyn atlenktais maišeliais, apie 1 cm ilgio, iš keleto žiedų sudėta. Varputės šviesiai geltonos, vienanamės – toje pačioje varputėje yra ir kuokeliniai, ir piesteliniai žiedai: kuokeliniai žiedai 1– 3, varpos viršūnėje; jų pažiedės lancetiškai yliškos. Piesteliniai žiedai 2– 5, apatinėje varpos dalyje; jų pažiedės platesnės, kiaušiniškai lancetiškos, nusmailėjusiomis viršūnėmis, apie 4(5) cm ilgio ir 2 mm pločio, rausvai rusvos, su siauru, balsvu, plėviniu pakraščiu ir žaliu ruoželiu per vidurį; žiedams peržydėjus, jos nukrinta.
Maišeliai iš pradžių statūs, bręsdami jie vis labiau atsilošia, kol visiškai žemyn nusvyra, sudarydami su varpos ašimi smailų kampą, neaiškiai tribriauniai, lancetiškai yliški, (4)4,5–6(7) mm ilgio, blyškiai rusvi arba gelsvi (šiaudų spalvos), neryškiai gysloti, lygiu paviršiumi; snapelis rausvai rudas, kūgiškas, jo viršūnė vamzdiška, iš jos kyšo liemenėlis. Šerelio pavidalo priedelio (rudimentinė vyriškojo žiedyno ašis) maišelio viduje nėra. Purkos 3.
Žydi birželio – liepos mėnesiais. Vaisius platina gyvuliai; maišeliai įsivelia į gyvulio plaukus ir įsminga į odą. Geofitas.
Augavietės
Auga aukštapelkėse ir pelkėtose pievose, aukštapelkių pakraščiuose kartu su kiminais.
Bendras paplitimas: Šiaurės, Vidurio ir Rytų Europa, Sibiras, Tolimieji Rytai, šiaurinė Mažosios Azijos dalis, Šiaurės Amerika. Priklauso borealiniam floros elementui.
Ivri prie Senos
Ivri prie Senos  – miestas Prancūzijoje, Marnos Slėnio departamente, pietrytinis Paryžiaus priemiestis (5,3 km nuo jo centro). Prieplauka prie Senos. Su Paryžiumi jungia metro linija. Veikia keli technologijų universitetai ir mokyklos.
Istorija
Ivri žinomas nuo seno, pavadinimas, matyt, keltiškas. 1860 m. dalis miesto prijungta prie Paryžiaus (dabartinis Azijiečių kvartalas). Iki XX a. pab. buvo pramoninis miestas (plėtota mašinų gamybos, chemijos, medienos apdirbimo, maisto pramonė, veikė šiluminė jėgainė).
Vilius Piliukaitis
Vilius Piliukaitis (g. 2001 m. kovo 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, Vilniaus „Žalgirio“ klubo saugas. Kitados atstovavo Lietuvos U-17 ir U-19 rinktinėms.
Algė Savickaitė
Biografija
Tėvas Mykolas Savickas buvo tarpukario Lietuvos diplomatu, Lietuvos konsulu Latvijoje, dėdė Jurgis Savickis. Mama Angelė Rudaitytė dirbo Tautos ir „Vilkolakio” teatruose.
Vilius Piliukaitis
Karjera
Nuo 2014 m. žaidė Panevėžio FA ekipose.
Obanas
thumb|right|150px|1601 m. Obanas – senovinė didelės vertės Japonijos aukso moneta, labai suapvalinto stačiakampio formos. Kaldinta 1571-1860 m. Jose būdavo įspaustas nominalas, o monetų valdininko parašas - užrašytas tušu.
Algė Savickaitė
Biografija
Baigė M. Melnikaitės vidurinę mokyklą. 1958–1962 m. mokėsi ir baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, įgijo dramos aktorės specialybę.
Milašiaus telmologinis draustinis
Milašiaus telmologinis draustinis – valstybinis gamtinis draustinis Lietuvoje, Ignalinos rajone, 3 km į pietryčius nuo Mielagėnų. Apima Milašiaus ir Puzarauskinės miškus, Milašiaus ežerą ir pelkę. Įsteigtas 1988 m.
Algė Savickaitė
Biografija
Viso paruošė 113 dramos aktorių ir 50 studentų vokalistų. Operos katedroje nuo 1992 m. jos dėstomą Vaidybą baigė apie 50 studentų vokalistų. Svarbi jos kūrybos sritis – studentų diplominiai spektakliai. Studentų spektakliai gerai įvertinti tarptautiniuose festivaliuose: „Cimbelino“ projekte (1992–1993), S. Mrozeko „Serenada“ Lione (Prancūzija, 1996), Z. Neimano „Užburtoji kiaušinienė“ Bezansone (Prancūzija, 1999). Pastaruosius spektaklius vaidino Operos katedros studentai, su kuriais taip pat pastatė Moliere´o „Tartiufą“, Beaumarchais „Figaro vedybas“, Janio Rainio „Pūsk, vėjeli“, Bernardo Shaw „Sudužusių širdžių namai“.
Milašiaus telmologinis draustinis
Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Dysnos limnoglacialinei lygumai būdingą Milašiaus pelkę. Teritorija paskelbta Natura 2000 objektu – saugomi natūralūs distrofiniai ežerai, šienaujamos mezofitų pievos, žolių turtingi eglynai, pelkėti lapuočių miškai, pelkiniai miškai.
Vilius Piliukaitis
Karjera
2017 m. vasarą perėjo į Nacionalinę futbolo akademiją. Žaidė FK NFA ekipoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.
RK3124
RK3124 – rajoninis kelias, jungiantis Paįstriečius ir Jurgėnus. Kelio ilgis – 1,5 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Vilius Piliukaitis
Karjera
2018 m. FK NFA rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2018 m. balandžio 14 d. rungtynėse prieš FC Kupiškis pasižymėjo dviem įvarčiais.
RK3124
Kelias prasideda Paįstriečiuose, sankryžoje su. Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Paįstriečiai, Kalnas, Jurgėnai. Kelias baigiasi Jurgėnuose.
Vilius Piliukaitis
„Žalgirio“ klubas
Pirmą kartą atstovavo Žalgirio klubui draugiškose rungtynėse 2020 m. spalio 10 d. prieš FK Jonava, kurias žalgiriečiai laimėjo rezultatu 9-1.
Obanas
Tokugavos laikų monetos buvo kaldinamos iš aukso, sidabro ir bronzos. Pirmus obanus 1588 m. ėmė kaldinti Gotō giminė įsakius Hidejošiui.
Vilius Piliukaitis
„Žalgirio“ klubas
2021 m. balandžio 11 d. įvyko oficialus debiutas „Žalgiryje“ prieš Kauno Žalgirį. Pasirodė po keitimo 90–ąją rungtynių minutę ir žaidė iki finalinio švilpuko.
2022 m. spalio 30 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Džiugas. Žalgiriečiai sutriuškino varžovus rezultatu 6:0.
„Bangos“ klubas
2023 m. vasario 3 d. pranešta, kad žaidėjas nuomos pagrindais rungtyniaus „Bangos“ klube.
2023 m. kovo 5 d. A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą oficialiai debiutavo Gargždų „Bangoje“. Panevėžiečiai sutriuškino varžovus rezultatu 4:0.
2023 m. birželio 6 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos“ klubą. Tai buvo vienintelis rungtynių įvartis, lėmęs gargždiškių pergalę (1:0).
Statistika
Spalvų reikšmės:
Obanas
Obanas buvo lygus dešimčiai ryo arba dešimčiai kobanų.
RK3123
RK3123 – rajoninis kelias, jungiantis Saločius ir Namišius. Kelio ilgis – 6,7 km. Visas kelias yra dengtas žvyru, išskyrus gyvenvietėse, kur kelias yra asfaltuotas.
Kelias prasideda Saločiuose, sankryžoje su. Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Saločiai, Deveitoniai, Namišiai. Kelias baigiasi Namišiuose, sankryžoje su.
Naujadvaris (Ščiutinas)
Naujadvaris  – agromiestelis Baltarusijoje, Gardino srityje, Ščiutino rajone, Astrynos apylinkėje, 30 km į šiaurę nuo Ščiutino, prie Navadvorkos upelio ir Astrynos–Rodūnios plento. Yra katalikų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia (1749 m.), buvusi sinagoga, koplyčia (1882 m.). Veikia vidurinė mokykla, ambulatorija, kultūros namai, biblioteka, paštas.
Istorija
Tarpukariu priklausė Lenkijai, buvo Naujadvario valsčiaus centras (jame buvo surašyti 67 lietuviai). 1939 m. prijungtas prie Baltarusijos, 1940–2013 m. buvo apylinkės centras.
Earthling (David Bowie albumas)
Earthling (rašoma EART HL I NG) – dvidešimt pirmasis britų muzikanto David Bowie albumas, išleistas 1997 m. vasario 3 d. Įraše skambanti muzika pratęsia ankstesnio atlikėjo darbo „Outside“ idėjas, maišydama roko skambesį su industrinės muzikos ir drum and bass elementais, o dainų žodžiai liečia socialinės atskirties ir dvasiškumo temas.
Kūrybinė grupė
Techninis personalas
Jonas Dunsas Škotas
Jonas Dunsas Škotas (apie 1265 m. – 1308  m. lapkričio 8 d.) - Viduramžių teologas, palaimintasis. thumb|right|200px|Jonas Dunsas Škotas
Biografija
Tiksli gimimo data nežinoma, bet, sprendžiant pagal įšventinimo į kunigystę datą (1291 m. kovo 17 d.), turėjo gimti prieš 1266 m. kovo 17 d. nes minimalus įšventinimo amžius tais laikais buvo 25 metai.
Gimė Dunso miestelyje Bervikšyro grafystėje, Škotijoje. Dar vaikystėje jį priglaudė pranciškonų vienuoliai, kurių dėka, būdamas dešimties – dvylikos metų amžiaus, pradėjo mokytis Oksfordo universitete. Po parengiamųjų filosofijos kursų Dunsas Škotas pradėjo teologijos studijas. 1301-aisiais buvo išsiųstas į Paryžių, kad tęstų studijas viename prestižinių universitetų Europoje. Tačiau po kelerių metų jis kartu su keliais kolegomis buvo išvarytas dėl konflikto tarp prancūzų karaliaus Pilypo IV ir popiežiaus Bonifaco VIII. Grįžęs į Angliją tęsė studijas Oksforde.
1304 m. vasarą grįžo į Paryžių. 1305 m. apsigynė disertaciją, kurioje, oponuodamas dominikonams-tomistams, gynė nekalto Marijos prasidėjimo tezę. 1306 m. tapo teologijos profesoriumi. 1307-aisiais nusiųstas į Kelną, kur dėstė teologiją pranciškonų studium. Šiame mieste filosofas netikėtai mirė 1308 m. lapkričio 8 d., palikdamas nemažai nepabaigtų darbų..
Palaidotas Kelno pranciškonų bažnyčioje. Jo sarkofagą puošia žodžiai: ''Scotia me genuit. Anglia me suscepit. Gallia me docuit. Colonia me tenet'' („Škotija nešė mane pirmyn. Anglija mane palaikė. Prancūzija mane mokė. Kelnas mane turi“).
Popiežius Jonas Paulius II beatifikavo Joną Dunsą Škotą 1993 m. kovo 20 d.
Kūryba
Vienas iš įtakingiausių viduramžių mąstytojų. Jam Bažnyčios suteiktas doctor subtilissimus (subtiliojo daktaro) titulas.
Svarbiausias veikalas - Petro Lombardi „Sentencijų“ komentaras, kitaip vadinamas Opus Oxoniense. Paryžiuje buvo parašytas trumpesnis komentaras Reportata Parisiensia (arba Opus Parisiense). Žinomi tokie Dunso Škoto kūriniai
Broudas
thumb|right|250px|Broudas Broudas – auksinė Anglijos moneta, verta 20 šilingų, išleista 1656 m. Ši moneta svėrė 9,0–9,1 g (8,34 g gryno aukso), jos skersmuo - 29-30 mm. Monetą sukūrė Thomas Simon (dar vadintas Symonds).
Jonas Dunsas Škotas
Pagrindiniai mokymo principai
Jono Dunso Škoto mokymas grindžiamas trimis postulatais:
Filosofinės idėjos ir škotizmas
Dunsas Škotas įkūrė „naująją pranciškonų mokyklą “, kuri vadinama škotizmu. Joje atsispindėjo Tomo Akviniečio atradimai (tomizmas), kurios dėka atnaujino savo doktriną. Tai dviejų pagrindinių XIII amžiaus filosofijos krypčių – augustizmo (šv. Augustino doktrinos) ir tomizmo - sušvelninimas. Tomizmui buvo padaryta kiek įmanoma daugiau nuolaidų, tačiau pamatinės nuostatos liko šv. Augustino.
Broudas
Monetoje pavaizduota:
Jonas Dunsas Škotas
Filosofinės idėjos ir škotizmas
Škotizmas tyrinėja, kuo skiriasi ir kuo panašios filosofija ir tikėjimas. Teigiama, kad teologija remiasi apsireiškusio Dievo tikrumu, ji yra paslapties ir apreikštosios tiesos išaiškinimas, o filosofijai būdingas akivaizdumas ir išvadų suderinamumas. Abi disciplinos skiriasi tiek objektais, tiek metodais. Jų abiejų tiesos prigimtis skirtinga.
Filosofija ir teologija reikalingos viena kitai. Nors žmogaus protui būdinga daug trūkumų, kurių jis negalėtų įveikti be tikėjimo, bet jo nereikėtų nuvertinti. Deramas ir būtinas proto ir tikėjimo santykis išplaukia iš dieviškosios tvarkos: protas ir tikėjimas kiekvienas atlieka savo specifinę užduotį ir turi bendradarbiauti, aiškindami ir įgyvendindami vieną konkretaus žmogaus likimą. Pasak Dunso Škoto, kai filosofas ir teologas yra tas pats asmuo, jis siekia žmogiškomis savokomis išreikšti Apreiškimo tiesas ir esminę fizinio pasaulio kontingenciją susieti ne su graikiškojo tipo būtinybe, bet su kūrybinga, kontingentiškai veikiančia Dievo laisve. Tokia sąsaja gali įgyvendinti metafiziką, kuri nėra nei pirmoji filosofija, nei mokslas apie Dievą. Škotizmo metafizikai būdingas realios esmės ir egzistavimo perskyros, itin svarbios tomistinei teologinei metafizikai, neigimas. Paprasčiausia esą neteisinga teigti, kad egzistavimas kažkuo skiriasi nuo esmės. Tarp esmės ir egzistavimo yra ne reali, o modali skirtis: egzistavimas yra esmės modusas.
Dunsas Škotas sukūrė iki smulkmenų apgalvotą scholastinę sistemą, kurioje a) tikėjimas pranoksta protą, b) intuicija pranoksta abstrakciją, c) atskirybė pranoksta bendrybes, d) valia pranoksta mintį. Protas čia neteko plataus tiesų baro, jis buvo perduotas tikėjimui; pažinime iškeliamas formos individualumas, pripažįstami intuityvūs veiksniai ir valios vaidmuo; pabrėžiamas valios primatas, o tiesa laikoma laisvos Dievo valios kūriniu ir šia prasme savavališka – štai tipiškiausi škotizmo bruožai, tolimi senovės idėjoms ir iš esmės būdingi krikščionybei.
Srovinis keltas
thumb|right|300px|Litono [[Freizeris|Freizerio upėje (Britų Kolumbija, Kanada). Aukštai virš upės matyti skersinis lynas ir skriejikas (viršutiniame dešiniajame kampe)]] Srovinis keltas  – lyninis keltas, kurį varo upės srovė. Plaukdamas keltas būna pasuktas įstrižai upės srovei, todėl susidaro srovės spaudimo dedamoji, stumianti keltą skersai upės. Lynas prilaiko, kad srovė kelto nenuneštų žemyn. Kuo stipresnė srovė, tuo efektyvesnis srovinis keltas.
Srovinių keltų rūšys
Pagal lyno įtvirtinimo būda sroviniai keltai yra dviejų rūšių:
Pagal korpuso konstrukciją:
Dalis srovinių keltų yra grynai keleiviniai, dalis – gali perkelti ir automobilius (kai kurie – iki 12 automobilių vienu reisu).
Lietuvoje yra vienintelis toks srovinis Padalių-Čiobiškio keltas per Nerį ties Čiobiškiu.
Varad-Sinas
thumb|180px|Varad-Sino atvaizdas Varad-Sinas ( = ARAD-dsuen ) – Larsos, Šumero miesto-valstybės, karalius, valdęs 1890–1878 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją).
Varad-Sino tėvas Kudur-Mabukas išvijo ankstesnį Larsos valdovą Sili-Adadą ir jo vieton paskyrė savo sūnų. Varad-Sino sesuo En-ane-du Ūre buvo paskirta Mėnulio dievo Nanos žyne (septintaisiais valdymo metais).
Varad-Sinas – daugiausia įrašų palikęs Larsos valdovas. Iš šių įrašų (įskaitant vadinamuosius metų vardus) galima spręsti, kad jis daug dėmesio skyrė religiniams pastatams: buvo rekonstruotos šventyklos Ūre, Zabalame ir Larsoje. Pasak įrašų, antraisiais Varad-Sino valdymo metais buvo sugriauta Kazalu miesto siena bei nugalėta Larsą užėmusi Mutibalo kariuomenė. Be to, valdant Varad-Sinui rekonstruota Ūro miesto siena. Dešimtaisiais Varad-Sino valdymo metais atstatyta Šarakumo miesto siena, o dvyliktaisiais Maškan-šapire pastatyta Nin-gaug šventykla.
Po Varad-Sino mirties sostas atiteko jo broliui Rim-Sinui.
Boeing 767
Boeing 767 – ilgų skrydžių, plataus fiuzeliažo dviejų variklių reaktyvinis oro laineris, gaminamas kompanijos Boeing Commercial Airplanes. Tai buvo pirmasis šios kompanijos plataus fiuzeliažo lėktuvas. Jame telpa iki 375 keleivių, skrydžio nuotolis siekia 6385 jūrmyles.
Šio lėktuvo gamyba vyko kartu su siauro fiuzeliažo Boeing 757 modeliu, tad dauguma dalių ir valdymo ypatumų yra panašūs.
Pirmosios šį lėktuvą pradėjo naudoti United Airlines oro linijos 1982 m. rugsėjo 8 d. vietiniams ir tarpkontinentiniams skrydžiams. 1985 m. 767 tapo pirmuoju dviejų variklių lėktuvu, kuriam buvo suteikta licencija reguliariems tarpkontinentiniams skrydžiams. Paskutiniame XX amžiaus dešimtmetyje 767 modelis tapo populiariausiu skrydžiuose tarp JAV ir Europos.
767 modelis tapo pirmuoju dviejų variklių plataus fiuzeliažo lėktuvu, kurio buvo pagaminta daugiau nei 1000. Beveik 600 iš jų yra 767-300ER varianto.
Normundas Valteris
Normundas Valteris (1972 m. gruodžio 17 d. – 1996 m. balandžio 17 d.) – Lietuvos kariuomenės karininkas, Vyresnysis leitenantas. Žuvo vykdydamas užduotį netoli Maglajaus miestelio šiaurinėje Bosnijoje (Bosnija ir Hercegovina).
Biografija
1991 m. baigė Baisogalos (Radviliškio r.) vidurinę mokyklą. Tų pačių metų liepą, pradėjo tarnybą Krašto apsaugos Vilniaus motodesantiniame batalione. Tarnavo "Geležinio vilko“ Vilniaus batalione. Nuo 1992 m. mokėsi Lietuvos karo akademijoje ir buvo vienas pirmųjų ją baigusių šalies karininkų. 1994 m. N. Valteriui buvo suteiktas leitenanto laipsnis.
1996 m. vasario 19 d. Lietuvos taikos palaikymo būrio LITPLA 4 Danijos bataliono sudėtyje išvyko į NATO vadovaujamą taikos įtvirtinimo misiją Bosnijoje ir Hercegovinoje.
N. Valteris žuvo 1996 m. balandžio 17 d., vykdydamas užduotį netoli Maglajaus miestelio šiaurinėje Bosnijoje. Visureigis, kuriuo važiavo keturi Lietuvos ir Danijos kariai, kalnų kelyje užvažiavo ant prieštankinės minos. Per sprogimą žuvo N.Valteris ir Danijos karys. Po mirties N. Valteris už pasiaukojimą ir narsą vykdant NATO taikos įgyvendinimo misiją buvusioje Jugoslavijoje buvo apdovanotas Vyčio Kryžiaus 2-ojo laipsnio ordinu ir NATO medaliu už tarnybą. 1998 m. sausį Vilniuje Tarnybos draugų iniciatyva N. Valteriui atidengtas paminklinis akmuo Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos kieme. Viborge (Danijoje) pastatytame paminkle taip pat įrašyta Lietuvos karininko pavardė. N. Valteris palaidotas Ginkūnų kapinėse Šiauliuose.
Būbliškės dvaras
Būbliškės dvaras – dvaras, esantis Būbliškėje, Pagėgių seniūnijoje. Dvaro sodybos fragmentai apie 1 km į rytus nuo Pagėgių, prie Šilutės–Jurbarko kelio.
Iki šių dienų išliko vienintelis autentiškas dvaro laikų vadinamojo „plytų stiliaus“ statinys svirnas, rūmų vieta, senojo parko plotas su alėjų žymėmis ir tvenkiniais. Rekonstruoti dvaro sodybos gamybiniai pastatai.
Spėjama, Būbliškė – viena seniausių skalvių gyvenviečių. Apie tai byloja piliakalnis Nemuno terasoje. Šalia piliakalnio galėjo išaugti ir gyvenvietė, vėliau virtusi dvaru. Manoma, kad pirmas dvarininkas buvo Būblys, o nuo jo pavardės kilęs ir vietovardis (šio krašto tyrinėtojų Vytenio Almonaičio ir Junonos Almonaitienės versija).
Heinrich Baubel prašė hercogo Albrechto apginti jo nuosavybę nuo Tilžės valdininkų. 1566 m. Georg Kotzer iš Prūsijos valdovo kunigaikščio Albrechto gavo raštą, kuriuo dvareliui Būbliškėse suteikiamos Magdeburgo teisės, kurias gaudavo tik reikšmingos gyvenvietės.
1697 m. dvaro smuklei, kuri buvo Joseph Grunniet sodyboje, suteikta kulmiškoji privilegija. 1736 m. vykdant valdų reformas Būbliškės oficialiai tapo administraciniu centru, iš kur buvo valdomi nemaži plotai Tilžės apylinkėse. XVIII a. pro Būbliškę ėjo pagrindinis krašto vieškelis Tilžė–Šilutė–Klaipėda, veikė malūnas. 1773 m. Būbliškės dvaro nuomininkų tapo valstybės tarnautojas amtmonas Michel Stumber. Jam mirus 1774 m., jo žmona Frederike Stumber nusipirko Jekšterkių dvarą, o žentas Milichas perėmė Būbliškės dvarą. 1807 m. prieš pasirašant Tilžės taiką su Napoleonu, dvare buvo apsistojęs caras Aleksandras I. Frederike Milich, gim. Stumber, 1808 m. po vyro mirties išpirko už 20 314 talerių. Dvaras buvo 98 ūbų, 17 margų dydžio. 1816 m. našlei priklausė nemažas turtas: Būbliškės palivarkas, Mikytų dvaras, kalvės sodyba, Schönwaldės užeigos namai, miško plotai.
1824 m. Būbliškę įsigijo leitenantas Ludwig Wilhelm Eduard von Sanden, iš viso 2057 margai žemės. Jis sugebėjo šiai valdai pelnyti aukščiausią Prūsijoje – riteriškojo dvaro statusą. 1827 m. dvaras parduodamas Tilžės apskrities viršininkui kapitonui Eduard Heinrich Schlenther. Nuo tada prasidėjo Būbliškės klestėjimo laikai. Jis nupirko durpynus prie Būbliškės, kurie sudarė 108 margus. Savo sūnui Florian nupirko Mikytų dvarą. 1858 m. mirus savininkui, sūnus perėmė ne tik visą jo nuosavybę, bet ir pareigas. 1883 m. mirus Florian, Mikytai buvo sujungti su Būbliškėmis. Savininkas - kitas sūnus Wilhelm. 1913 m. W. Schlenther gavo bajoro titulą. Augino trakėnų veislės žirgus, už tai 1914 m. Vokietijos ūkio mininstras apdovanojo jį sidabro medaliu. 1919 m. po Versalio sutarties padalijus Tilžės apskritį, W. Schlenther išėjo į pensiją. Jo sūnus Heinrich, gimęs 1893 m., studijavo teisę ir tarnavo valstybei. XIX a. netoli Būbliškės nutiestas tarptautinis plentas Karaliaučius–Tilžė–Tauragė–Ryga–Sankt Peterburgas, vėliau geležinkelis Tilžė–Pagėgiai–Šilutė–Klaipėda. Taip Būbliškę iš trijų pusių apjuosė svarbiausios krašto transporto trasos. 1922 m. po Klaipėdos krašto atskyrimo, dirbo rajono administracijoje. 1925 m. dalyvavo naujo Lietuvos Pagėgių rajono Komiteto darbe, o 1926 m. išrenkamas apskrities viršininku. Tuo metu valdyta per 1000 ha žemės. Būbliškės dvaras (kartu su Endriškės ir Mikytų palivarkais) pagal savo dydį buvo antrasis (po Šereiklaukio) dvaras visame Klaipėdos krašte. 1939 m. baigėsi Schlenther, kaip apskrities viršininko kadencija, jis pradėjo dirbti Gumbinės vyriausybėje. 1941 m. išleidžiamas į pensiją, daugiau laiko galėjo skirti savo dvarui. Dvaras Schlenther šeimos rankose buvo net 109 m. Šlenterių dinastijos valdymas tęsėsi iki II pasaulinio karo, dvaras
Po II pasaulinio karo įsigalėjus sovietinei okupacijai, garsioji Būbliškės dvaro sodybos nebeliko. Kiti dvaro sodybos pastatai (ar bent dalis jų) buvo sunaikinti jau pokariu, naujos valdžios ar atsikėlusiųjų čia gyventi iniciatyva.
Įdomus dvaro parkas, supantis piliakalnį. Jame auga didžiausias Lietuvos bukas, parke yra riešutmedžių, maumedžių, dvi alėjos.
FK Automobilininkas Klaipėda
Klaipėdos „Automobilininkas“ – buvęs Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos.
Isliamas Girėjus
Isliamas Girėjus  – Krymo chanas 1532 m., Astrachanės chanas 1531–1532 m. Priklausė Girėjų dinastijai, Mehmedo I Girėjaus sūnus, Mengli I Gerėjaus anūkas.
Biografija
Nuo pat Saadeto I valdymo pradžios priešinosi naujajam chanui, pasitelkdamas Širinų šeimos paramą. Maištas buvo nesėkmingas, Isliamas atgailavo prieš Saadetą I Girėjų, ir jam buvo atleista. 1531 m. persikėlė į Chadžitarchaną, nuvertė vietinį chaną Kasimą. Remiantis įvairiais šaltiniais, valdžioje išsilaikė nuo 2 iki 8 mėnesių.
Valdė vos penkis mėnesius. Ne visi didikai buvo linkę jį palaikyti, o pagalbos iš Osmanų imperijos jam taip pat nereikėjo laukti. Isliamas Girėjus nusprendė, kad geriau susitaikyti su sultonu, pažadėjo sutikti su bet kokia jo pasiūlyta kandidatūra į Krymo sostą. Galimai Isliamas I Girėjus tikėjosi, kad sultonas patvirtins jį į sostą, tačiau chano titulą suteikė Sahibui I Girėjui.
1536 m. Isliamą I Girajų nužudė murza, norėjęs įgyti Sahibo I Girėjaus palankumą.
Patrankos grūstuvas
Aprašas
Senosios artilerijos grūstuvų šepetinės galvutės buvo cilindrinės (patrankų) arba kūginės (mortyrų ir haubisų) formos. Haubicos turėdavo du grūstuvus – vieną vamzdžio kanalui, antrą parako kamerai. Kad grūstuvas efektyviau gesintų rusenančius likučius vamzdyje, grūstuvo šepetį pamirkydavo vandenyje su actu. Indas su šiuo skiediniu stovėdavo prie pabūklo. Lauko artilerijos grūstuvai kitame koto gale turėdavo specialų cilindrinį antgalį, kuriuo užtaiso maišą nustumdavo į parako kamerą.
Vėliau kombinuotus grūstuvus nustojo naudoti: Jei užtaisas sprogdavo dedamas, o artileristas užtaiso maišą stumdavo tiesiu kombinuotu grūstuvu, artileristas dažniausiai žūdavo; o jei artileristas naudodavo atskirą kreivą užtaiso stumtuvą ir užtaisas sprogdavo dedamas, artileristas paprastai prarasdavo ranką, bet likdavo gyvas. Grūstuvo šepetį darydavo iš kiaulės šerių, avikailio. Šaudant sviediniais su švininiu apvalkalu naudodavo grūstuvus su metaliniais šeriais, kad iš vamzdžio būtų išvalomi švino likučiai. .
Šileikiai (Kupiškis)
Šileikiai – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į rytus nuo Puožo.
Stemplių dvaras
Stemplių dvaras – dvaras, esantis Stemplėse, Švėkšnos seniūnijoje, Šilutės rajone. Sodybos fragmentai prie Švėkšnos – Kvėdarnos kelio, apie 10 km nuo Švėkšnos, prie Ašvos upelio.
Dvaro ponų namas medinis, ant aukštų akmenų mūro pamatų, statytas 1812 m., ne kartą remontuotas, prižiūrėtas. Apgriuvęs svirnas. Dvaro laikus mena senų liepų alėja.
Dvaras toje vietoje minimas 1695 m. Nuo 1766 m. priklausė Pliateriams. Dvaras susijęs su poeto ir tautosakininko Simono Stanevičiaus (1799–1848) atminimu. Apie tai primena memorialinė lenta. Kai 1820 m. mirė Švėkšnos žemių valdytojas grafas Jurgis Pliateris, Stemplės atiteko jo sūnui Kazimierui (1805–1872). Šio brolis Jurgis Pliateris (1810–1836) – vienas ryškiausių šviesuolių Pliaterių giminėje, – lietuvių kalbos ir raštijos tyrėjas, lietuviškosios bibliografijos pradininkas. Jis gyveno Raseiniuose, nes buvo išrinktas Raseinių pavieto bajorų maršalka. Sekretoriumi jam tarnavo pasakėčių kūrėjas Simonas Stanevičius. J. Pliateris savo lėšomis Rygoje išleido S. Stanevičiaus parengtas lietuviškų dainų melodijas. Kai J. Pliateris staiga, dar labai jaunas mirė, jo brolis Kazimieras ėmėsi globoti pasiligojusį poetą ir globojo savo dvare Stamplėse iki pat poeto mirties. Palaidojo jį Švėkšnoje. Deja, tiksli S. Stanevičiaus kapo vieta nėra žinoma. Švėkšnos kapinėse jam pastatytas simbolinis paminklas.
RK3125
RK3125 – rajoninis kelias, jungiantis Diliauskus ir Kiemelius. Kelio ilgis – 1,3 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Kelias prasideda Diliauskuose, sankryžoje su. Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Diliauskai, Kiemeliai. Kelias baigiasi Kiemeliuose.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Susumavus turnyrų rezultatus, paaiškėjo, kad nugalėjo Estijos didmeistris Kaidas Kulaotsas. Jis pateko į 2017 m. pasaulio šachmatų taurės varžybas.
Dalyviai
2016-17 m. Baltijos zoninėse šachmatų varžybose dalyvauja žaidėjai iš Baltijos šalių: po aštuonis iš Estijos, Latvijos ir Lietuvos.
Varžybų formatas
Per dvejus metus (2016–2017 m.) rengiami trys turnyrai. Kiekvieną turnyrą sudaro 24 žaidėjai, kurie žaidžia 9 ratus šveicariška sistema. Už pirmą vietą atskirame turnyre dalyvis gauna 25 balus, už antrą – 18-ka ir t. t. Susumavus trijų turnyrų žaidėjų balus aukštesnę bendrą vietą užima dalyvis, turintis daugiau balų. Jei du ar daugiau žaidėjų surenka vienodai balų, aukštesnę vietą užima dalyvis, surinkęs per tris turnyrus daugiau taškų. Daugiausiai balų surinkęs dalyvis tampa Baltijos zonos varžybų nugalėtoju.
Son Gokas
Son Gokas – išgalvotas personažas ir pagrindinis Akiros Torijamos sukurtos manga ir animė serijos „Dragon Ball“ veikėjas. Jis sukurtas pagal klasikinio kinų romano „Kelionė į Vakarus“ (XVI a.) pagrindinį veikėją Sun Vokungą (Japonijoje žinomą kaip Son Gokū, vakaruose – beždžionių karalius), ir taip pat pagal Džekio Čano ir Briuso Li kovos menų filmus. Pirmą kartą jis debiutavo pirmajame „Dragon Ball“ skyriuje „Bulma ir Son Gokas“, išspausdintame 1984 m. gruodžio 3 d. japonų žurnale „Weekly Shōnen Jump“. Gokas pristatomas kaip ekscentriškas berniukas su beždžionės uodega, praktikuojantis kovos menus ir turintis antžmogišką jėgą. Jis sutinka Bulmą ir kartu su ja keliauja ieškoti septynių norus pildančių drakono rutulių. Pakeliui jis susiranda naujų draugų, kurie seka jo kelionę, kad taptų stipresniu kovotoju. Augdamas Son Gokas tampa galingiausiu Žemės kovos menų meistru ir, padedamas draugų ir šeimos, kovoja su įvairiais piktadariais, taip pat įgyja naujų sąjungininkų.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Prizai
Varžybų nugalėtojas gauna kelialapį į pasaulio šachmatų taurės varžybas bei piniginį prizą.
Prizinis fondas kiekvienam turnyrui – 10 000 eurų. Piniginius prizus gauna 12-ka Baltijos zonos turnyro dalyvių. Jų dydis priklauso nuo užimtos vietos.
Son Gokas
Kaip pagrindinis „Dragon Ball“ veikėjas, Gokas pasirodo daugumoje adaptacijų („Dragon Ball“, „Dragon Ball Z“) ir tęsinių („Dragon Ball GT“, „Dragon Ball Super“) serijų, filmų, specialiųjų serijų ir OVA, taip pat daugelyje franšizės vaizdo žaidimų. Dėl tarptautinio serijos populiarumo Son Gokas tapo vienu iš labiausiai atpažįstamų ir kultinių manga ir animė personažų visame pasaulyje.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Vietų nustatymas turnyre
Aukštesnę vietą turnyre užima žaidėjas surinkęs daugiau taškų. Surinkus po lygiai taškų, vietos nustatomos atsižvelgiant į:
Jei nugalėtojas jau anksčiau buvo patekęs į 2017 m. pasaulio šachmatų taurės varžybas, tai į jas patenka sekančią vietą po jo užėmęs žaidėjas.
Laiko kontrolė
Kiekvienam žaidėjui iki partijos pabaigos skiriama po 90 min.. Be to, po kiekvieno ėjimo pridedama po 30 sek.
2016–2017 metų turnyrai
Per dvejus metus buvo sužaisti 3 turnyrai: po vieną kiekvienoje šalyje.
Piarnu
Antradienį, 2017 m. gruodžio 13 d. Piarnu baigėsi Baltijos zoninių šachmatų varžybų 1-asis etapas. Jį laimėjo daugkartinis Estijos čempionas Kaidas Külaotsas, surinkęs 7 tšk. iš 9 partijų. Estijos didmeistris, pasiekęs 5-ias pergales, turnyrą baigė be pralaimėjimų. Svarbiausios jo pergalės buvo – 4 rate: baltaisiais prieš latvį Arturą Neikšaną ir 7 rate: juodaisiais prieš kitą jaunesnį Latvijos atstovą Nikitą Meškovą.
Antra-trečia vietomis pasidalijo reitingo favoritas Latvijos didmeistris Igoris Kovalenka ir 19-metis Estijos didmeistris Otomaras Ladva, surinkę po 6,5 taško. Bendrojoje įskaitoje I.Kovalenkai, 2-ąją vietą ir 18 balų bendroje įskaitoje, lėmė šiek tiek aukštesnis už varžovo papildomas Bergerio rodiklis. Trečias likęs O.Ladva gavo 15-ka balų.
Lietuvos atstovų pasirodymas Piarnu: Šarūnas Šulskis – 5 tšk.; 7-a vieta; 6 balai bendrojoje zoninio čempionato įskaitoje; Darius Zagorskis – 5 tšk.; 8-a vieta; 4 balai.
2016 m. Baltijos zoninio turnyro Piarnu partijos.
Vilnius
Varžybų eiga pasižymėjo aiškia 23-ejų metų latvio Tomo Kantano dominavimu. Praleidęs pirmąjį etapą, Tomas bandė kautis dėl vienintelio kelialapio į metų pabaigoje Batumyje vyksiančią FIDE Pasaulio taurę. Be to, jis siekė Vilniuje įvykdyti paskutinį trūkstamą didmeistrio (DM) normos balą. Varžybų Vilniuje pradžioje, T.Kantanui neišsyk pavyko įsitvirtinti pirmoje vietoje.
Antrajame rate jis patyrė vienintelį pralaimėjimą prieš jauną Estijos didmeistrį O.Ladvą, kuris Piarnu etape buvo pelnęs 15 balų, ir kuris atvyko į Vilnių kovoti dėl kelialapio į Pasaulio taurę.
San Ignasijus (Belizas)
San Ignasijus  – miestas vakarų Belize, Kajo rajono administracinis centras. Įsikūręs į pietus nuo Mopano ir Makalio upių santakos, 35 km į vakarus nuo šalies sostinės Belmopano.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Vilnius
Po nesėkmės T.Kantanas pateikė trijų pergalių seriją, kurių viduryje palaužė Vilniaus etapo reitingo favoritą Arturą Neikšaną iš Rygos. Po šios serijos, T. Kantanas baltosiomis figūromis susitiko su bendrosios įskaitos lyderiu Kaidu Kulaotsu iš Talino. Siciliškojoje gynyboje Estijos didmeistris palaipsniui perėmė iniciatyvą, laimėjo pėstininką ir ilgai “spaudė” T. Kantaną, tačiau šis atsilaikė ir nuo bendrosios įskaitos lyderio išsaugojo pustaškio atotrūkį.
Prieš paskutinį ratą teorinių vilčių pavyti T.Kantaną turėjo tik K.Kulaotsas, atsilikęs nuo lyderio tašku. Jam dar galėjo padėti A.Kveinys, kuris žaidė baltosiomis figūromis su T.Kantanu. Tačiau A.Kveinys nebuvo nusiteikęs kautis. Nepadaręs dešimties ėjimų, A.Kveinys pasiūlė T.Kantanui lygiąsias ir pirmas pasveikino Baltijos zoninio čempionato Vilniaus etapo nugalėtoją.
San Ignasijus (Belizas)
Maisto, medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė, verčiamasi žemės ūkiu, turizmu. Veikia ligoninė, Galeno universitetas, kelios kolegijos.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Vilnius
Antrąją vietą Vilniaus etape užėmė estų didmeistris Kaidas Kulaotsas, surinkęs 6,5 taško. Jis nepatyrė pralaimėjimų, o finiše įveikęs jaunuosius lietuvius Andrių Brazdžionį ir Roką Klabį užėmė antrąją vietą, kuri jo bendrą įskaitinį kraitį praturtino 18 balų ir priartino prie kelialapio į FIDE Pasaulio taurės varžybas Batumyje.
Trečią vietą Vilniaus etape užėmė kitas Estijos didmeistris Otomaras Ladva (5,5 tšk.). Jo šaltakraujiškumas ir neprilygstamas pasitikėjimas savo jėgomis kritiniais partijos momentais kėlė kai kam iliuzijų, kad O.Ladva galėtų laimėti Vilniaus etapą. Tačiau to padaryti jam nepavyko, nes vėliau jį įveikė rygietis A. Neikšanas, o aštuntajame rate - šiaulietis Rokas Klabis,  galutinai sustabdęs jaunąjį estų didmeistrį.
San Ignasijus (Belizas)
San Ignasijus pasižymi didele etnine įvairove: daugumą gyventojų sudaro metisai ir kreolai, tačiau yra ir majų (mopanų), libaniečių, kinų, vokiečių menonitų.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Vilnius
Alinančią varžybų distanciją, kur net 2 kartus teko žaisti po 2 partijas per dieną, R.Klabis pakėlė žvaliai ir be nuovargio. Jis Vilniaus etape pelnė pirmąjį tarptautinio meistro normos balą.
2017 m. Baltijos zoninio turnyro Vilniuje partijos.
San Ignasijus (Belizas)
Istorija
Miestas susikūrė britų laikais kaip medienos kirtimo ir eksporto centras. XX a. pab. prisijungė gretimą Santa Elenos gyvenvietę.
2016-17 m. Baltijos zoninės šachmatų varžybos
Liepoja
Turnyro viduryje po lygiųjų serijos prieš K.Kulaotsą, A.Neikšaną ir N.Miezį, A.Kveinys septintajame rate baltosiomis figūromis įveikė Š.Šulskį, o aštuntajame – pasiekė juodosiomis figūromis svarbią pergalę prieš Vilniaus etapo nugalėtoją latvį T.Kantaną. Prieš paskutinįjį, devintąjį ratą, A.Kveinys buvo vienvaldžiu lyderiu, o artimiausiasis jo persekiotojas N.Meškovas buvo atsilikęs pustaškiu.
Paskutiniojo rato partiją A.Kveinys žaidė baltosiomis figūromis ir jau dvyliktuoju ėjimu atvedė partiją į lygiųjų uostą. Tai užtikrino jam pirmąją vietą Liepojos turnyre.
N.Meškovas (6 tšk.) liko antroje vietoje, o trečiojoje – T.Kantanas (6 tšk.), paskutiniajame rate juodosiomis figūromis įveikęs Š.Šulskį.
Šešis taškus pelnė ir estas O.Ladva, paskutiniajame rate juodosiomis figūromis įveikęs Baltijos zoninio čempionato bendrosios įskaitos lyderį K.Kulaotsą, tačiau pagal papildomus rodiklius jam atiteko ketvirtoji vieta.
Papildomi rodikliai:
TB1: Bucholcas - 1 – varžovų surinktų taškų suma (atėmus mažiausią).
TB2: Bucholcas – varžovų surinktų taškų suma.
TB3: parodytas reitingas.
TB4: žaidėjų tarpusavio rezultatas (turinčių po vienodai taškų).
TB5: pergalių skaičius.
2017 m. Baltijos zoninio turnyro Liepojoje partijos.
Dalyvių vietos po trijų etapų
Sėkmingiausiai Baltijos zoninėse varžybose žaidė Estijos didmeistris Kaidas Kulaotsas, kuris nepaisant kuklaus pasirodymo Liepojos turnyre (5 tšk.; 7-a vieta), sugebėjo tapti Baltijos zoninių varžybų bendrosios įskaitos nugalėtoju. Jis, prie po dviejų etapų turėtų 43 balų, pridėjo dar 6 balus iš Liepojos turnyro ir bendroje įskaitoje, surinkęs 49 balus, septyniais aplenkė savo tautietį O.Ladvą (42). Trečias buvo latvis Tomas Kantanas (40).
Lietuvos šachmatininkų vietos: Aloyzas Kveinys – penktas (31), (Šarūnas Šulskis – septintas (20), Rokas Klabis- 11-as (8), o Darius Zagorskis – 14-as (4).
Nuorodos
Liepojoje prasidėjo Baltijos zoninio čempionato 3-iasis etapas
GW
GW gali reikšti:
Rusijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Iškrito iš elito diviziono:
Lukšių kapinių koplyčia
Istorija
Lukšiuose stovinti koplyčia – Sinkevičių šeimos koplyčia, pastatyta (nepatvirtintais duomenimis) apie 1989 m. ant senojo giminės laidojimo rūsio.
Rusijos futbolo varžybos 2018–2019 m.
Pokyčiai
Pakilo iš nacionalinės futbolo lygos:
Lukšių kapinių koplyčia
Architektūra
Koplyčia iš tolo išsiskiria lygiame kraštovaizdyje, stovinti šalia stambaus ūkio sodybos toje pačioje kelio pusėje. Statinys mūro sienomis, padengtomis struktūriniu tinku, stačiakampio plano. Pastatas priekiniu fasadu orientuotas į pietryčius. Frontonas su varpinės bokšteliu ir šoninėmis, pinaklius imituojančiomis smailėmis. Varpinės bokštelis kvadratinio plano, su akustinėmis angomis, piramidiniu stogeliu. Pastato stogas dvišlaitis, jo priekinių bokštelių viršūnėse įtaisyti trys ažūriniai metaliniai kryžiai, dar vienas – virš galinės sienos. Šoninių sienų langų ir įėjimo durų angos arkinės.
Budžakas
thumb|260px|Budžakas - istorinis geografinis regionas [[Ukraina|Ukrainoje ir jo administracinis suskirstymas]] thumb|260px|Piemuo Budžake (1940 m.) thumb|260px|Vesela Dolyna (Tarutyne, Cleaștiţa/Klöstitz iki 1940 m.), kaimas Budžako regione, kuriame gyveno [[Besarabijos vokiečiai, kurių protėviai atsikėlė 1814—1842 m.]] thumb|260px|XIV amžiaus [[Moldavija|Moldovijos tvirtovė Akermanas (Cetatea Albă) Budiažkoje.]]
Budžakas  – istorinis geografinis regionas Ukrainoje. Teritorija plyti prie Juodosios jūros, tarp Dunojaus ir Dniestro upių.
Regionas užima 13,188 km² pietinę Besarabijos dalį. Šiaurės rytuose siauru sausumos ruožu ir per Dniestro limaną jungiasi su pagrindine Ukrainos Odesos srities teritorija, šiaurėje ir šiaurės vakaruose siena ribojasi su Moldavija, pietvakariuose su Rumunija ir iš pietryčių skalaujamas Juodosios jūros.
Ši etniškai nevienalytė teritorija po Antrojo pasaulinio karo tapo Ukrainos dalimi. Gyventojų skaičius siekia 600,000 žmonių,
Pavadinimo kilmė ir geografija
Istoriškai regionas buvo Moldavijos kunigaikštystės dalis, kurioje buvo Budžako stepė.
Budžako pavadinimu regionas vadinosi valdant Osmanų imperijai, 1484–1812 m. Turkiškai bucak reiškia pasienis, pasienio regionas.
Po 1812 m., kai šias žemes, tarp Pruto ir Dniestro, prisijungė Rusijos imperija, regionas tapo Besarabijos dalimi. Dažnai buvo vadinamas pietų Besarabija.
O taip pat vadinamas Akermanščyna, bei bulgarų Besarabija, kadangi po 1831 m. į regioną masiškai ėmė keltis bulgarų kilmės pabėgėliai.
Istorija
thumb|260px|Budžakas - istorinėse [[Moldavijos kunigaikštystė|Moldavijos kunigaikštystės žemėse]] thumb|260px|right|Moldavijos-Rusijos, bei Rumunijos-Rusijos siena 1856/1857 ir 1878 thumb|260px|Tarp 1812-1920 m. Budžakas kartu su [[Besarabija Rusijos imperijos dalis (raudonos-žalios skersinės linijos)]] thumb|260px|Budžiakas - 1920-1940 m. [[Rumunijos karalystė|Rumunijos karalystės dalis (tamsiai gelsva spalva)]] thumb|260px|Geografinė Budžako padėtis [[Ukraina|Ukrainoje. Nuo 1940 m. Budžakas pirmą kartą tapo Ukrainos dalimi, kurį prie Ukrainos TSR prijungė Stalinistinė TSRS (gelsva spalva)]]
Ankstyvoji istorija
Regione gyvavo Jamanajos kultūra dar 3,600–2,300 metais prieš Kristų.
Antikos laikais šias žemes valdė skitų gentys, savo kolonijas steigė ir graikai.
Moldavijos ir Osmanų valdymas
1241 m. į regioną įsiveržė mongolai, pavergė kraštą, ir jame kelis amžius šeimininkavo Aukso Ordos chanai.
Vėliau į šias žemes ėmė pretenduoti valachai ir moldavai. Iki 1484 m. priklausė moldavams.
1484 m. Moldavijos kunigaikštis Steponas III, dar vadinamas Didžiuoju, turėjo šalį ginti nuo turkų. Osmanų valdovas Bazajitas II norėjo prisijungti Moldavijos valdomas žemes prie Osmanų imperijos. Dalis užkariautų žemių atiteko Krymo chanato valdovų Girėjų giminei. Jie čia apgyvendino iš Ponto stepių persikėlusius nogajus. Naujieji gyventojai apie 1620–1630 metus įkūrė Budžiakos Ordą, statė tvirtoves, įtvirtinimus Akermane (Bilahorade prie Dniestro), ir Kilijoje. Puldinėjo kaimynines šalis (Lietuvą, Lenkiją, Moldaviją). Sukeldavo neramumus pasienyje.
Budžiakos regionas buvo atiduotas nogajams, kurie pripažino ir turkų, ir Krymo chanų viršenybę.
Osmanų valdymo metu Buvo statomi nauji įtvirtinimai. Išaugo Benderų miestas, Izmajilas. Po turkų ir Rusijos imperijos karų 1812 m. nogajai išsikėlė į Dobružą, o į ištuštėjusias teritorijas ėmė keltis gyventojai iš kitų regionų (bulgarai, vokiečiai, rusai).
Šių laikų istorija
Napoleono karų metu Budžaka užėmė Rusijos imperija. 1806–1812 m. vyko Rusijos ir Turkijos karas, o 1812 m. Bukarešto taikos sutartimi Besarabijos regionas atiteko Rusijai.
1940 m. vasarą rumunų karaliui Karoliui II įteiktas ultimatumas perleisti Besarabiją ir Bukoviną sovietams. Pietinė Besarabijos dalis buvo atiduota valdyti sovietų Ukrainai, o likusi Besarabija tapo Moldavijos sovietų respublika. 1940 m. rugpjūčio 7 d. regionas pavadintas Akermano sritimi ir suskirstytas į 13 rajonų.
Akermanas (dabar Dniestro Bilhorodas) tapo srities centru. 1940 m. gruodžio 7 d. regionas pervadintas į Izmajilo sritį, o administracinis centras iškeltas į Izmajilą.
Antrojo Pasaulinio karo metu Vokietija ir Ašies valstybės užėmė Budžaką, ir priskyrė prie Rumunijos karalystės.
Po karo sritis vėl atiteko sovietams. Buvo atiduota valdyti Ukrainai. 1954 m. Izmajilo sritis likviduota. Visi rajonai priskirti Odesos sričiai.
Šiuo metu Budžiaka yra nepriklausomos Ukrainos dalis. Su Odesos gubernija sujungta dviem tiltais per Dniestrą.
Rajonai
Budžakos teritorija skirstoma į du miestus ir devynis rajonus:
Etninės grupės ir demografija
Šiandieninėje Budžiakoje pagrindinės etinės grupės yra ukrainiečiai, bulgarai, rusai ir moldavai. Taip pat yra nojagaus totorių, valachų (aromunų) ir kitų etinių grupių.
Nogajaus totoriai, musulmonai, kalbantys viena iš tiurkų kalbų. Čia gyvena nuo viduramžių.
Budžiaka tapo namais iš atvykėliams vokiečiams, kurie persikraustė iš Prūsijos ir Württemberg`o dar XIX amžiaus pradžioje. Regioną jie vadina Kronsland map). Tačiau regioną užėmus sovietams ši bendruomenė buvo deportuota.
Regione yra gagaūzų mažuma, kurie čia atsikėlę iš įvairių Balkanų regionų.
Bulgarai yra daugiausiai palikuonys atėjūnų iš Balkanų, daugiausiai iš Bulgarijos bei Makedonijos, kurie čia rado prieglobstį nuo osmanų viešpatavimo.
Lipovanai čia atsidūrė, kai nuo persekiojimo pabėgo iš Rusijos į Budžiaką.
Pagal 2001 m. gyventojų surašymą regione gyveno 617,200 žmonės, iš jų: ukrainiečiai 248,000 (40%), bulgarai 129,000 (21%), rusai 124,500 (20%), moldavai 78,300 (13%) ir gagaūzai 24,700 (4%). (lentelė pateikiama žemiau.)
Viso Odesos srityje (pagal 2001 m. gyventojų surašymą) gyveno 2,469,000.
Pakrantinė viksva
Pakrantinė viksva (Carex riparia) – viksvuolinių (Cyperaceae) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.
Budžakas
Etninės grupės ir demografija
Bulgarai didžiausia etninė grupė Arcyzo (39%), Bolhrado (61%), and Tarutynės (38%) rajonuose.
Pakrantinė viksva
Pakrantinės viksvos pavadinimas kilo iš lotyniškų žodžių: „carex“ – viksva, „riparia“ – pakrantinė, krantinė.
Budžakas
Etninės grupės ir demografija
Moldavai – Renio rajone (50%).
Rusai – Izmajilo mieste (44%)
Ukrainiečiai – Kilijos mieste (45%), Tatarbunarų (71%), Saratos (44%), Dniestro Bilhorodo (Akermano) (82%) rajonuose, bei Dniestro Bilhorodo (Akermano) mieste (63%).
Pakrantinė viksva
Morfologija
Žydi gegužės ir birželio mėnesiais. Vaisius išplatina vandens srovės. Hemikriptofitas, hidrofitas.
Augavietės
Auga upių, pelkės, ežerų, tvenkinių krantuose, grioviuose, žemapelkėse, dažnai kartu su Lieknąja viksva ( Carex gracilis).
Paplitimas Lietuvoje: Gana dažnas visoje šalyje.
Bendras paplitimas: Beveik visa Europa (išskyrus arktinius bei šiaurinius rajonus ir didesnę Pirėnų pusiasalio dalį), Kaukazas, Sibiras (iki Baikalo), mažoji ir vidurinė Azija, Iranas, Šiaurės Afrika. Priklauso Euroaziniam floros elementui.
Panaudojimas
Jaunas augalas gyvulių ėdamas. Šiene jį geriausiai ėda galvijai. Augale susidaro ciano rūgšties, todėl tik atsargiai jį galima vartoti pašarui. Stiebai tinkami demblių pynimui. Dekoratyvinis augalas.
Budžakas
Etninės grupės ir demografija
Pastabos: Kai kurios gyvenvietės (9 čia) turi tarpinį statusą tarp kaimo ir miesto. Jie priskiriami rusiškai kaip PGT, kuris tiesiog reiškia „miesto tipo gyvenvietę“ ir dažnai verčiamas kaip anglų kalba. Kaimai yra įtraukiami atskirai arba kaip nedidelė grupė. Čia mes turime 163 kaimiškąsias apylinkes, kuriose yra 250 kaimų. Kiekviename rajone yra rajono miestai, PGT ir kaimų tarybos, finansuoja ir vadovauja jų veiklai.
Palumpių dvaras
Palumpių dvaras  yra Palumpiuose, Lumpėnų seniūnijoje, Pagėgių savivaldybėje, įsikūręs prie nedidelio Lumpės upelio, maždaug 120 m nuo Lumpėnų – Vilkyškių kelio.
RK3126
RK3126 – rajoninis kelias, jungiantis Valakėlius ir Šimonėlius. Kelio ilgis – 0,6 km, visas kelias yra asfaltuotas.
Palumpių dvaras
Dvaro sodyboje XIX a. antrosios pusės – XX a. pradžios pastatai – rūmai, arklidė, karvidė, svirnas, pietryčių kumetynas, šiaurės vakarų kumetynas, ūkvedžio namas, parko fragmentai.
RK3126
Kelias prasideda Valakėliuose, sankryžoje su ir. Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Valakėliai, Šimonėliai. Kelias baigiasi Šimonėliuose.
Palumpių dvaras
Rašytiniuose šaltiniuose Palumpių dvaras minimas nuo 1660 m. (kitų šaltinių duomenimis – net nuo 1542 m.). Iki mūsų dienų išlikusių dvaro pastatų architektūra – prūsiškojo ir istorizmo laikotarpio „plytų“ stiliaus. Palumpių dvarelio mūriniai rūmai išsiskiria labai retai Lietuvoje pasitaikančiu neomarinistiniu frontonu. Iškilęs pagrindiniame fasade jis – ryškiausias rūmų akcentas, traukiantis akį savo grakščiai banguotu kontūru. Rūmai, manoma, statyti XIX a. antrojoje pusėje.
Dvaro parko fragmentai išlikę sodybos centrinėje dalyje, aplink rūmus ir į šiaurės rytus nuo jų, stačiame Lumpės upės šlaite.
Šmogrovas-Fėrovas
Šmogrovas-Fėrovas  – komuna Vokietijoje, Brandenburge.
Priklauso Šprė-Neisės apskričiai, Burgo valdybai. Komunos plotas – 30,11 km². Oficialusis kodas – 12 0 71 341.
Komuna skirstoma į 2 kaimo apylinkes.
Gyventojai
Šmogrove-Fėrove gyvena 812 žmonių (2019 m. gruodžio 31 d. duomenys).
Komuna įeina į Sorbų gyvenamąją sritį. Pagal Saksonijos ir Brandenburgo įstatymus, šioje srityje saugomos ir plėtojamos sorbų kalbos ir sorbų kultūra, todėl Šmogrove-Fėrove greta vokiečių kalbos oficiali yra ir žemutinių sorbų kalba.
Šileikiai (Obeliai)
Šileikiai – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Obelių, tarp Akmenės ir Rastupio upelių. Nuo XXI a. pradžios apima ir Obelių geležinkelio stoties prieigas.
Langkavis
thumb|300px|Žemėlapis Langkawi. thumb|300px|Paplūdimys Langkavio saloje thumb|300px|Kabantis tiltas virš atogrąžų miškų kupolo. Langkavis (MS Langkawi) − sala šiaurės vakarų Malaizijoje, Kedaho valstijoje, prie sienos su Tailandu; archipelagas iš 99 salų Andamanų jūroje, 30 km nuo Malaizijos pakrantės. Sostinė ir didžiausias salos miestas − Kuahas. Salos plotas − 478,5 km². Gyventojų − 67,792.