cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paprastasis bukas
Paplitimas ir augavietės Lietuvoje
Paprastojo buko žiedadulkių kartu su kitomis (įskaitant Selaginella selaginoides, Ephedra distachya, Drosera intermedia), jau išnykusiomis Lietuvoje augalų rūšimis buvo rasta Girutiškio gamtiniame rezervate, bet Lietuvoje buvo ilgam išnykęs ir jo riba buvo atsitraukusi tolokai į pietų Europą, dėl klimato pasikeitimų. Dabar paprastasis bukas vėl jau yra beveik pasiekęs Lietuvos pietvakarinę ribą (pačioje Lietuvoje buvo introdukuotas XIX a.), iki čia išplitęs iš ledynmečio vadinamosios prieglobsčio zonos pietų Balkanų pusiasalyje ir manoma, kad klimatui šylant jis ir toliau savaime plis į šiaurę. Paprastasis bukas sėkmingai auga kiek švelnesnio klimato, šiltesnių žiemų ir apskritai šiltesnio klimato Lietuvos dalyje, jos pietvakariuose – Šilutės ir Jurbarko mišriuosiuose miškuose. Lietuvoje auginamas parkuose, želdynuose, yra nedidelių, negausiai augančių paprastojo buko medynų šalies pietvakariuose ir šiaurėje, bet didesnių nei 1 hektaro grynų buko medynų nepasitaiko (pagal 2012 metus).
Nedidelių, mišrių paprastojo buko medynų, kuriuose jie auga pirmajame miško arde, yra Šilutės miškų urėdijos Norkaičių girininkijos teritorijoje – Kliošių ir Ašpurvių miškuose, bei prie Klaipėdos esančiame Girulių miške, taip pat Pajūrio regioniniame parke, netoli Olando kepurės. Auga ir Bubliškių, Paežerių, Renavo, Žagarės, Dabikinės, Degaičių, Eglesių, Paliesių parkuose. Kauno apylinkėse yra apie 20 hektarų mišrių su kitais medžiais medynų. Dar didesnį plotą užima medynai, kuriuose paprastieji bukai auga paprastųjų pušų ir paprastųjų ąžuolų antrame arde, o tokių medynų yra Šilutės miškų urėdijos Norkaičių girininkijoje apie 35 hektarus ir Jurbarko miškų urėdijos Jūravos bei Viešvilės girininkijose (Karšuvos girioje).
Manoma kad didžiausi paprastieji bukai auga Šilutės rajono savivaldybėje bei prie Priekulės miestelio, kairiajame Minijos krante esančiame Kliošių miško parke. Anot V. Ramanausko (1960 m.), čia jie (apie 40 buko medžių) augo su kitais stambiais vietiniais medžiais ir didžiausi iš jų siekė virš 30 m aukštį, o kamieno skersmuo buvo 70 cm storio, šiems medžiams buvo apie 80 metų. Nepaisant to, kad medynas buvo tankus, o trakas gerai sužėlęs, būta ir paprastojo buko čia išdygusių jaunų medelių. Visai neseniai penkiolikai paprastųjų bukų buvo suteiktas augalų nacionalinių genetinių išteklių statusas. Aukščiausi ir stambiausi paprastieji bukai Kliošių miško parke yra 38 metrų aukščio ir 129 cm skersmens kamienu. Anot M. Navasaičio, (2004 metai), kad iš Žagarės parko 1959 metais surinktų riešutų išauginti paprastieji bukai vidurio Lietuvoje yra atsparūs šalčiui, nors rytų Lietuvoje šaltomis žiemomis bukai apšąla arba žūsta.
Paprastieji bukai mėgsta purius, derlingus, drėgnokus priemolius ir priesmėlius. Gerai auga drėgname pajūrio klimate. Pakantus ūksmei, bet neatsparus šalčiui.
Požymiai
Vienanamis augalas. Miškuose augančių paprastųjų bukų laja siaura, pakilusi aukštai, atvirose vietose išplatėjusi, kūgio formos. Žievė lygi, plona ir sidabriškai pilka. Ūgliai apvalūs, tamsiai rausvai rudi, pradžioje plaukuoti, vėliau pliki. Pumpurai 15-20 mm ilgio, liauni, šviesiai rudi su daug žvynelių, pražanginiai, verpstiški, nusmailėjusiais aštriais galais, išsidėstę dviem eilutėmis. Paprastasis bukas žydėti pradeda 30-80 metų amžiaus. Žiedas – žirginys. Lapai paprasti, ovalūs, priešiniai, gale smailėjantys, ryškiai tamsios žalios spalvos, žvilgančios, plikos viršutinės pusės ir šviesesnės, apatinės pusės, 6-10 cm ilgio, iki 5 cm pločio. Lapų kraštai lygūs, truputį dantyti ar banguoti. Rudenį lapai tampa gelsvai oranžiniais ir dalis jų išsilaiko per visą žiemą. Lapkotis apie 1 cm ilgio bei plaukuotas. Kuokeliniai žiedai geltonai rudi, rutuliškuose, apie 1 cm skersmens, į galvutes panašiuose žiedynuose, nusvirusiuose ant ilgų kotelių. Piesteliniai žiedai žali, trumpu plaukuotu koteliu, po 2-3, kartais 4 tų pačių metų ūglių viršūnėje. Goželė 2-2,5 cm ilgio, veltiniškai plaukuota ir su odiškais dygliukais. Goželėje 2-4 tribriauniai apie 1,5 cm ilgio kaštoninės spalvos riešutėliai, kurie prinoksta rugsėjo pabaigoje-spalio mėnesį ir netrukus pradeda kristi, ypatingai po pirmųjų šalnų.
Įprastai bukai žydi lapojant – gegužės mėnesį. Derėti pradeda nuo 30-40 metų ir gausiai dera kas 3-5 metai. Viename kilograme paprastai būna apie 4000 riešutų.
Matmenys
Aukščiausi magnolijunų vietiniai medžiai Europoje. Vidutiniškai užauga 25-35 m, rečiau iki 45 m ir labai retais atvejais iki 52 m aukščio. Belgijos Zonijos miške auga trys medžiai virš 45 m aukščio – 45,65 m, 45,40 m, 45,30 m (remiantis pagal Leo Goudzwaard, Jeroen Philippona 2011 metais). Kamieno skersmuo iki 1,5-2 m, retesniais atvejais, bet senų medžių kamieno skersmuo pasitaiko maksimaliai iki 2,5-3 m skersmens. JK auga 7,80 m kamieno apimties medis (matuotas 1,50 m aukštyje, vasario 5 d., 2012 metais). Jo aukštis 32 m (aukštis matuotas lazerio pagalba).
Paprastieji bukai auga lėtai. Nuo daigo išdygimo iki 30-50 metų paprastasis bukas paauga nuo 40-70 cm aukščio per metus, vėliau su amžiumi augimo tempai lėtėja.
Amžius
Įprastai amžius siekia 200–300, kartais ir daugiau kaip 300 metų. Italijoje žinomi sulaukę 503 metų bukai, bet tokie atvejai ypač reti ir nebūdingi šiems medžiams.
Paprastųjų bukų ir bukynų miškų kitos savybės
Bukai sugeria daug šviesos ir padengia žemę storu nukritusių lapų sluoksniu, todėl antžeminė augmenija tokiame miške gali būti negausi. Bukas auga labai įvairiose dirvose, tiek rūgštinėse, tiek ir šarminėse, jei tik jos nėra užtvindytos.
Buko mediena sunki, kieta, atspari lenkimui ir dažnai naudojama baldams gaminti. Jaunų medžių mediena tolygios spalvos, senesnių medžių kamieno centre išryškėja raštai. Praeityje tie raštai buvo laikomi defektu, tačiau šiuo metu jie trūkumu paprastai nebelaikomi ir net pageidaujami. Iš jos taip pat kai kada gaminami būgnai, kurių tonas kitoks nei labiau paplitusių klevo ar beržo būgnų. Atvirame ore mediena nėra atspari ir ilgaamžė.
Buko vaisiai iš esmės valgomi, tačiau juose esama šiek tiek silpnai nuodingų medžiagų – suvalgius apie 50 riešutų galima susirgti. Iš riešutų spaudžiamas aliejus jau nebėra nuodingas ir praeityje buvo masiškai išgaunamas maistui. Tai ne visada apsimoka, nes surinkti riešutus reikia daug darbo jėgos.
Pavadinimas ir sinonimai
Mokslinio, lotynų kalba pavadinimo autorius Karlas Linėjus gyvenęs 1707–1778 metais. Turi šiuos sinonimus:
Kazys Merkis
Kazys Merkis, Markevičius (1905 m. sausio 28 d. Liepoja – 1980 m. rugpjūčio 21 d. Bostonas, JAV) – Lietuvos šachmatininkas.
Biografija
Su Lietuvos rinktine dalyvavo 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Amsterdamas, Nyderlandai), kur svorio kategorijoje iki 61,2 kg pralaimėjo pirmąją kovą, užimdamas 17–24 vietą (tarp 24 dalyvių).
1944 m. sutelkė Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos šachmatų komandą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Didžiosios Britanijos okupacinėje zonoje subūrė šachmatininkus. 1941-1949 m. Lietuvos šachmatininkų sąjungos pirmininkas. Švabiš Gmiunde įsteigė lietuvių šachmatininkų klubą, lietuviai laimėjo 1947-1948 m. ir 1948-1949 m. Viurtembergo pirmenybes. 1949 m. išvyko į JAV. 1949 m. Bostone įsteigė lietuvių šachmatų klubą, jo auklėtiniai pasižymėjo valstijų pirmenybėse. Dalyvavo šachmatų turnyruose susirašinėjant: 1950 m. JAV „Grand National“ pirmenybėse užėmė 3 vietą iš apie 700 dalyvių. Buvo tarp JAV „Postal“ žaidėjų meistrų lyderių: 1953 m. ketvirtas, 1954 m. trečias, 1957 m. pirmas, 1965 m. antras, 1967-1968 m. trečias. 1959-1961 m. atstovavo JAV komandai ICCF (Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija) IV olimpiadoje, surinko daugiausia taškų, buvo pirmas tarp trečiosios lentos žaidėjų ir įvykdė tarptautinio meistro pirmąją normą. 1965–1968 m. ICCF VI olimpiadoje užėmė 4 vietą. Nuo 1957 m. Šiaurės Amerikos fizinio lavinimo ir sporto sąjungos šachmatų vadovas. 1958-1962 m. Masačiusetso rinktinių kapitonas. Masačiusetso šachmatų asociacijos garbės vicepirmininkas. Nuo 1950 m. laikraščiuose „Darbininkas“ ir „Draugas“ tvarkė šachmatų skyrius, rašė į latvių žurnalą „Šacha Pasaulē“.
552 m.
552 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys šeštadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gedučiai
Gedučiai – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Vaškų, 1 km nuo kelio. Yra paštas (LT-83037), Gedučių dvaras. Šalia kaimo auga saugomas Gedučių ąžuolas.
Istorija
miniatiūra|250px|left|[[Plonės upelis kerta kelią į Gedučius, kairėje kelio pusėje – Gedučių dvaro sodyba]] miniatiūra|250px|left|[[Plonė Gedučiuose]] miniatiūra|250px|left|[[Teodoras Grotusas|T. Grotuso dvaras Gedučiuose]]
Anksčiau (iki 1587 m.) ši vietovė priklausė Kuršo gubernijai, sudarytai žlugus Livonijos ordinui. Pagal pirmojo visuotinio Lietuvos gyventojų 1923 m. surašymo duomenis kaime buvo 1 ūkis ir 125 gyventojai.
Sovietmečiu priklausė „Pažangos“ kolūkiui.
Negombas
Negombas arba Migamuva – miestas vakarų Šri Lankoje, 37 km į šiaurę nuo Kolombo, 7 km nuo tarptautinio oro uosto. Uostas. Išvystytas turizmas, žvejyba, maisto, keramikos pramonė.
Listerine
thumb|300px|right|Įvairūs Listerine produktai Listerine – antiseptinis burnos skalavimo skystis, vienas populiariausių burnos skalavimo skysčių JAV. . Produkto šūkis – „žudyti bakterijas, sukeliančias blogą burnos kvapą“. Listerine yra pavadintas pagal Joseph Lister, chirurgą, kuris vienas pirmų pradėjo taikyti ir skatinti instrumentų sterilizavimą.
Iš pradžių prekės ženklas priklausė kompanijai „Lambert Pharmacal“ (kuri vėliau tapo „Warner-Lambert“). 2006 m. gruodį įsigijusi „Pfizer“ vartotojų sveikatos apsaugos padalinį, „Listerine“ gamyba ir pardavimu užsiima kompanija „Johnson & Johnson“.
Sudėtis
Aktyvosios Listerine sudedamosios dalys – mentolis, timolis, metilo salicilatas ir eukaliptas. Jų kombinacija pasižymi antiseptiniu veikimu, tikėtina, jog metilo salicilatas taip pat turi ir priešuždegiminį efektą. Paskanintame Listerine yra 21,6 proc. etanolio, „Listerine Gold“ (originaliame) etanolio koncentracija – 26,9 proc. Esant tokiai koncentracijai skalavimo skystyje, etanolis veikia kaip aktyviųjų sudedamųjų dalių skaidytojas.
Efektyvumas
Papildomas burnos skalavimas vandeniu padeda mažinti dantų apnašas (akmenis) ir dantenų uždegimą vaikams, taip pat mažina dantenų kraujavimo riziką.
Preparato efektyvumą lemia 4 eteriniai aliejai, įeinantys į alkoholio bazę ir galintys prasiskverbti pro dantų akmenų biosluoksnį, todėl Listerine gali prasiskverbti į ląstelės sieneles kur kas efektyviau nei bet kuris kitas burnos skalavimo skystis. Dėl šios priežasties skalavimas gali sumažinti dantų apnašų lygį net 52 proc. daugiau nei jų valymas vien tik dantų šepetuku ir siūlu. Listerine geriausiai veikia naudojant jį kartu su siūlu ir šepetuku, tačiau jokiu būdu ne kaip jų pakaitalas.
Saugumas
Buvo susirūpinta, kad alkoholio savo sudėtyje turintys burnos skalavimo skysčiai, tokie kaip Listerine, gali padidinti burnos vėžio riziką.
Pakartotinių mokslinių tyrimų metu, vykusių 1985, 1995 ir 2003 metais, nustatyta, kad alkoholio savo sudėtyje turintys burnos skalavimo skysčiai nėra susiję su burnos vėžiu.
Andoros futbolo varžybos 1998–1999 m.
Andoros futbolo varžybos 1998–1999 m.
Bambalai (Kelmė)
Bambalai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Užvenčio.
Salakpalmė
Salakpalmė (Salacca) – arekinių (Arecales) šeimos palmių gentis, kurių gimtinė – Indonezija.
Gentyje šiuo metu yra žinomos 28 rūšys:
Irako vyrų futbolo rinktinė
Irako vyrų futbolo rinktinė – Irakui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Irako futbolo asociacija. Rinktinė dalyvavo 1 pasaulio čempionate, 8 žemyno čempionatuose (2007 m. tapo čempionais).
Istorija
Iraką valdant Sadamui Huseinui, o už Irako sportą esant atsakingam jo sūnui Udajui Huseinui, nacionalinės rinktinės žaidėjai buvo gąsdinami bausmėmis, po nesėkmingų varžybų jiems buvo taikomos įvairios bausmės, kankinimai. 2003 m. nuvertus Sadamą Huseiną, Irako rinktinė pradėjo rodyti kur kas geresnius rezultatus, negu ligi tol (4 vieta Vasaros Olimpinėse žaidynėse, 2004 m., dalyvavimas Azijos taurės finale 2007 m.).
Irako rinktinė dalyvavo vieninteliame. Irakiečiai, pralaimėję visas trejas grupės turnyro rungtynes, į kitą etapą nepateko.
Rinktinė Azijos čempionatuose ilgą laiką nerodė aukštų rezultatų (išskyrus 1976 m., kai buvo užimta 4 vieta), tačiau sužibėjo 2007 m. Azijos taurėje. Po istorinės pergalės prieš Australiją 3-1 rinktinė sužaidė lygiosiomis su kitomis komandomis ir iš grupės turnyro pateko į kitą etapą. Ketvirtfinalyje nesunkiai įveikę Vietnamą, irakiečiai susitiko su pajėgia Pietų Korėjos rinktine. Irakas pergalę išplėšė tik po baudinių serijos. Finale irakiečiai susitiko su Saudo Arabijos rinktine. Irako rinktinė visas rungtynes turėjo iniciatyvą ir dažnai atakavo Saudo Arabijos vartus. Artėjant rungtynėms į pabaigą, Juniso Mahmudo po kampinio įmušė įvartį ir Irakas iškovojo istorinę pergalę.
Kirgizai
Kirgizai (kirg. кыргыз, кыргыздар) – Azijos tauta. Iki 1925 m. vadinti kara - kirgizais. Gyvena daugiausia Kirgizijoje (apie 3,5 mln.), dar Uzbekijoje, Kazachijoje, Tadžikijoje (Pamyro kirgizai), Kinijoje (Sindziango Uigūrų autonominis rajonas), Rusijos Federacijoje, Mongolijoje, Afganistane, Pakistane, Turkijoje.
Kilmė
Kirgizai priskiriami mongolidų rasės Pietų Sibiro antropologiniam tipui. Jų etnogenezėje susipynę Centrinės Azijos, Pietų Sibiro ir Vidurinės Azijos etniniai elementai. Kirgizų tautybės branduolys pradėjo formuotis I tūkstantmečio antrojoje pusėje į rytus nuo dabar gyvenamų vietų. Ankstyvoji kirgizų tautos istorija susijusi su seniausiomis hunų, dinlinų, sakų ir usunų genčių sąjungomis.
Vėliau, VI a. - X a., tiurkų kaganato ir genčių vienijimosi laikotarpiu, kirgizų etnogenezėje dalyvavo Sajanų, Altajaus, Pairtyšės ir Rytų Tian Šanio tiurkų gentys. Nuo XIII a. po mongolų-totorių užkariavimo, o ypač XV a., dalis tų genčių atsikėlė į Vidurio ir Vakarų Tian Šanį iki Pamyro ir sumišo su vietinėmis Vidurinės Azijos tiurkų (kariukai, uigūrai) ir mongolų gentimis, XVI a. - XVII a. – su kazachų ir nogajų kilmės genčių dalimi. Nuo XVI a. pr. Tian Šanyje kirgizai gyvuoja kaip atskira tauta.
Istorija
thumb|left|150px|Kirgizai tautiniais rūbais XVII a. - XVIII a. kirgizai kovojo su Džungarijos chanais. 1756 m. didžiumą kirgizų žemių prisijungė Kinija, XIX a. jas užėmė Kokando chanatas, kurį 1876 m. užėmė Rusijos imperija. XXI a. pr. iš viso buvo apie 4 mln. žmonių.
Etnologija
Kalba kirgizų kalba. Tikintieji – musulmonai sunitai. Tradiciniai verslai - žemdirbystė, iki XX a. pr. vyravo klajoklinė gyvulininkystė. XX a. tapę sėsliais, verčiasi nugintine ganykline gyvulininkyste. Miestų gyventojai dirba kasybos, metalurgijos, lengvosios ir sunkiosios pramonės įmonėse.
Senovės gyvenamasis būstas – jurta, dalijama į vyrų ir moterų pusę. Iki XIX a. antrosios pusės kirgizai gyveno klajoklių bendruomenėmis (ailas) po 100-200 ir daugiau jurtų. Nuo XX a. vyrauja sėslios gyvenvietės (kišlakas).
Moterų tautiniai drabužiai - plačios ilgos ryškių spalvų suknelės, plačkelnės (šalvari), aksominiai ar pliušiniai švarkeliai, įimti per liemenį, paltai, minkšti auliniai batai be kulnų ir kietų užkulnių, galvos apdanga – aukšti turbanai (eleček), vyrų - medvilniniai chalatai, ilgos tamsios berankovės striukės, plačkelnės, kailiniai, balto veltinio skrybėlės (ak kalpak), žiemą - kailinės kepurės (tebetej).
Kirgizai turi gausų folklorą – didvyrių epas „Manas“, poetų improvizuotojų eilėraščiai, liaudies dainos, instrumentinė muzika. Populiarios žirgų lenktynės, raitelių varžytuvės.
Žiežmarių dvaras
Žiežmarių dvaras išlikęs Žiežmarių pakraštyje. B. Tiškevičiaus dvaro rūmai pastatyti 1858 m. (tikriausiai pagal C. Anikinio projektą).
Kriauniai
Kriauniai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Rumbonių.
Kolsajaus ežerai
Kolsajaus ežerai – trys alpiniai ežerai Kazachstane, Almatos srityje. Telkšo 110 km į rytus nuo Almatos. Ežerai telkšo 1800-2500 m aukštyje. Aplink ežerus auga mišrieji miškai.
553 m.
553 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Mirtys
Nedatuota
Vėdrynas
Vėdrynas (Ranunculus) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos augalų gentis. Pavadinimas iš – varlė, ranunculus – varliūkštis (keletas rūšių auga stovinčiame, varlių gyvenamajame vandenyje). Tai vienamečiai arba žoliniai augalai su pirštiškai ar plunksniškai skaldytais lapais. Žiedai geltoni, pavieniai arba po keletą susibūrę į žiedynus. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisiai – riešutėliai. Augalus apdulkina vabzdžiai. Visos vėdryno rūšys yra nuodingos.
Paplitę visame žemės rutulyje. Gentyje yra apie 400 rūšių, Lietuvoje – 12 rūšių:
Pasaulio paveldo sąrašas
220px|thumb|right|Pasaulio paveldo emblema miniatiūra|Pasaulio paveldo emblema lietuvių kalba 220px|thumb|right|Ženklas [[Juodkrantėje apie Kuršių Nerijos įtraukimą į Pasaulio paveldo sąrašą]] Pasaulio paveldo sąrašas įsteigtas ir palaikomas remiantis 1972 m. lapkričio 16 d. UNESCO būstinėje Paryžiuje vykusios UNESCO Generalinės konferencijos septynioliktos sesijos metu priimta Pasaulio kultūros ir gamtos paveldo globos konvencija.
Šiame dokumente identifikuojamos vietos, esančios skirtingų valstybių narių teritorijose ir pripažintos kaip tarptautinės reikšmės ištekliai, todėl šios vietos nusipelno ypatingo įvertinimo ir apsaugos. Konvencijoje kultūros paveldas pagal konkrečius kriterijus suskirstytas į tris kategorijas: paminklus, statinių grupes ir vietas.
Šis dokumentas tapo plačiausiai pripažintu ir veiksmingiausiu tarptautinę galią turinčiu kultūros ir gamtos paveldo apsaugos instrumentu. Pasaulio kultūros ir gamtos paveldo globos konvenciją iki 2004 m. pabaigos buvo pasirašiusios 181 šalys. 1992 m. prie Pasaulio kultūros ir gamtos paveldo globos konvencijos prisijungė ir Lietuva.
Valstybė gali prisijungti prie Konvencijos arba ją ratifikuoti. Pasirašiusi Pasaulio paveldo konvenciją, valstybė tampa valstybe – nare ir įsipareigoja saugoti jos teritorijoje esantį kultūros ir gamtos paveldą dabarties ir ateities kartoms.
Vaitonka
Vaitonka – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4,5 km į šiaurės rytus nuo Suvieko. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,35 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 139,9 m. Rytinis krantas aukštokas, kiti – žemi, pietuose pelkėti. Krantai apaugę medžiais ir krūmais. Iš vakarų prieina miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link Lukštos upės intako L-1. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Raudinės kaimas. Rytine pakrante eina kelias.
Pasaulio paveldo sąrašas
Už Pasaulio kultūros ir gamtos paveldo globos konvencijos įgyvendinimą atsakingas Pasaulio paveldo komitetas, kuris priima sprendimus dėl objektų (vertybių) įtraukimo į Pasaulio paveldo sąrašą. Jis taip pat vertina šiame sąraše esančių objektų būklę ir skatina valstybes imtis priemonių, jeigu objektai neatitinka gamtos ir kultūros paveldo apsaugai keliamų reikalavimų.
Pasaulio paveldo komitetą sudaro 21 valstybė, kurios narystė komitete trunka 6 metus. Valstybės į komitetą yra renkamos UNESCO Generalinės konferencijos metu. 2003-2007 m. Pasaulio paveldo komitete kartu su Argentinos, Benino, Čilės, Egipto, Indijos, Norvegijos, Omano, Pietų Afrikos Respublikos, Portugalijos, Rusijos, Sent Lusijos valstybėmis buvo ir Lietuvos atstovas.
Administracinius Pasaulio paveldo komiteto sprendimus įgyvendina nuolat dirbantis Pasaulio paveldo centras. Pasaulio paveldo koncepcija yra tokia:
Didysis Lūžių slėnis
thumb|200px|Šiaurinė Didžiojo Lūžių slėnio dalis. Viduryje – [[Sinajaus pusiasalis, dešiniau viršuje – Akabos įlanka ir Negyvoji jūra.]] Didysis lūžių slėnis – ilgiausias planetoje (įvairiais vertinimais, nuo 6400 iki 8700 km ilgio) riftinis slėnis, besidriekiantis nuo Sirijos Artimuosiuose Rytuose iki Mozambiko Rytų Afrikoje. Slėnio plotis svyruoja nuo 30 iki 100 km, gylis – nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių metrų (žemiausia vieta – apie -410–417 m (Negyvosios jūros dugnas), aukščiausias taškas ~1830 m (Kenijoje). Pavadinimą šiam riftiniam slėniui suteikė britų geologas J. V. Gregoris (John Walter Gregory).
Pasaulio paveldo sąrašas
2021 m. Pasaulio paveldo sąrašą sudarė 1 154 objektai: 897 kultūros objektų, 218 gamtos objektų ir 39 mišrūs kultūros ir gamtos objektai 167 valstybėse. Su 58 pasaulio paveldo objektais Italija yra pirmoje vietoje pasaulyje.
Didysis Lūžių slėnis
Slėnio geografija
Šiaurinė slėnio dalis formuoja Bekos slėnį Libane, skiriantį Libano kalnus ir Antilibano kalnus. Piečiau, Izraelyje, slėnis skiria Galilėjos aukštumas ir Golano aukštumas, pereina į Jordano slėnį, o dar piečiau jame telkšo Tiberiados ežeras ir Negyvoji jūra.
Pasaulio paveldo sąrašas
2021 m. duomenimis iš pasaulio paveldo sąrašo buvo išbraukti 3 objektai: 2007 m. išbrauktas Arabijos oriksų rezervatas Omane, 2009 m. – Dresdeno Elbės slėnis Vokietijoje, 2021 m. – Liverpulio uostas.
Pasaulio kultūros paveldo vietovių atrankos kriterijai
Konvencijos įgyvendinimo gairėse nurodomi šeši kriterijai, taikomi atrenkant kultūros paveldo paminklus, pastatų grupes bei vietoves, kuriuos būtų galima priskirti pasaulio paveldui. Kultūros paveldo objektas gali būti nominuojamas, jeigu jis:
Didysis Lūžių slėnis
Slėnio geografija
Toliau Didysis lūžių slėnis eina Arabah vadžiu, Akabos įlanka, Raudonąja jūra ir jos pietuose, ties Danakilių įduba Eritrėjoje, išsišakoja į Adeno įlanką, besidriekiančią rytų kryptimi, ir pietinę lūžio dalį, kuri dalina Etiopijos aukštumas. Nuo šios vietos į pietus besidriekianti lūžio dalis vadinama Didžiuoju Rytų Afrikos lūžiu.
Rytų Afrikoje lūžis suskyla į dvi dalis – Rytų lūžį ir Vakarų lūžį. 200px|thumb|Didžiojo Rytų Afrikos lūžio dislokacija
Pasaulio paveldo sąrašas
Pasaulio kultūros paveldo vietovių atrankos kriterijai
Nominuojama vietovė taip pat turi atitikti autentiškumo kriterijų, būti tinkamai saugoma ir administruojama. Pati svarbiausia sąlyga yra objekto autentiškumo pripažinimas.
Pasaulio gamtos paveldo vietovių atrankos kriterijai
Konvencijos įgyvendinimo gairėse nurodomi keturi pasaulio gamtos paveldo vietovių atrankos kriterijai. Gamtos paveldo objektas gali būti nominuojamas, jeigu jis:
Didysis Lūžių slėnis
Slėnio geografija
Vakarų lūžis (dar vadinamas Albertinos lūžiu) eina palei vienus iš aukščiausių Afrikos kalnų – Virungą, Ruvenzorį; jame telkšo antrasis pagal gylį planetoje Tanganikos ežeras. Vakarų lūžis driekiasi Ugandos, Ruandos, Kongo Demokratinės Respublikos, Burundžio ir Tanzanijos teritorijomis.
Pasaulio paveldo sąrašas
Mišraus kultūros ir gamtos paveldo atrankos kriterijai
Mišraus paveldo vietovės yra išskirtinės gamtos ir kultūros vertybės, todėl į Pasaulio paveldo sąrašą yra įtraukiamos remiantis ir kultūros, ir gamtos paveldą apibrėžiančiais kriterijais. Šiuo metu Pasaulio paveldo sąraše yra 23 mišraus kultūros ir gamtos paveldo vietovės (tarp jų istorinė Maču Pikču šventovė Peru, Laplandija Švedijoje ir Suomijoje, Uluru-Kata Tjuta nacionalinis parkas, Australijoje).
Nematerialaus kultūrinio paveldo kriterijai
Nematerialaus paveldo vertybių kandidatūros vertinamos pagal šešis atrankos kriterijus:
Dirbtinė gravitacija
thumb|right|Pasiūlyta tarptautinės kosminės stoties Nautilus-X centrifugos demonstracija Dirbtinė gravitacija – menamos gravitacijos keitimas (didinimas arba mažinimas) dirbtiniu būdu, ypač kosminėje erdvėje, bet taip pat ir Žemėje. Tai praktiškai galima pasiekti įvairiais būdais, ypač panaudojant įcentrinę jėgą ir linijinį pagreitį.
Pasaulio paveldo sąrašas
Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų paskelbimai
2001 m. UNESCO sudaryta Tarptautinė žodinio ir nematerialaus kultūrinio paveldo žiūri paskelbė pirmuosius devyniolika Žmonijos žodinio ir nematerialaus kultūros paveldo šedevrus, tarp kurių – Lietuvos pasiūlyta Kryždirbystė ir kryžių simbolika Lietuvoje. Tarp kitų pasaulio paveldu pripažintų vertybių: gruzinų polifoninė muzika, Opera dei Pupi – Sicilijos lėlių teatras (Italija), Nogaku teatras (Japonija) ir kitos per amžius tęsiamos unikalios kultūros, meno, amatų, gyvensenos tradicijos.
Kriauniškė
Kriauniške vadinami kaimai:
Pasaulio paveldo sąrašas
Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų paskelbimai
2003 m. antruoju paskelbimu Žmonijos žodinio ir nematerialaus kultūros paveldo šedevrais buvo pripažintos dar dvidešimt aštuonios tradicijos, tarp kurių Lietuvos, Latvijos ir Estijos bendrai pasiūlyta Dainų švenčių tradicija ir simbolika Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje.
Didysis Lūžių slėnis
Slėnio geografija
Rytų lūžyje susiformavę mineralų gausūs Magadžio, Elmenteitos, Baringo, Bogorijos, Nakuru, Naivašos ežerai.
Pasaulio paveldo sąrašas
Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų paskelbimai
2005 m. Trečiuoju paskelbimu Žmonijos žodinio ir nematerialaus paveldo šedevrų sąrašas pasipildė naujomis kultūrinėmis vertybėmis.
Dirbtinė gravitacija
Dirbtinės gravitacijos sukūrimas laikomas pageidautinu ilgalaikėms kosminėms kelionėms ir gyvenimui kosmose, siekiant palengvinti mobilumą ir skysčių valdymą kosminėje erdvėje bei išvengti nesvarumo būsenos sukeliamo neigiamo ilgalaikio poveikio sveikatai.
Varezės Pallacanestro
Varezės „Cimberio“ – Italijos krepšinio komanda. Ši komanda net 5 kartus tapo Eurolygos čempione.
Varezės sporto klubas įkurtas 1946 m., krepšinio sekcija veikia nuo 1961 m.
Dirbtinė gravitacija
Jau daugelį metų siūlyta įvairių metodų, kuriais būtų bandoma sugeneruoti dirbtinę gravitaciją, taip pat dar didesnis skaičius metodų, kur būtų panaudojamos tiek realios, tiek fiktyvios jėgos, buvo išsakyta mokslinės fantastikos srityje. Praktiniai žmonėms tinkamos dirbtinės gravitacijos pritaikymo kosminėje erdvėje būdai dar nesukurti, daugiausia dėl to, kad nėra sukurta tam reikalingo didelio natūralaus dydžio erdvėlaivio, kuris leistų įgyti įcentrinį pagreitį sukimosi momentu.
Didysis Lūžių slėnis
Geologiniai procesai
Geologinis slėnio amžius – apie 20 mln. metų. GPS duomenų analizė rodo, kad slėnis ir toliau platėja.
Seisminis aktyvumas
Kaip ir visi tektoninių plokščių pakraščiai, Didysis lūžių slėnis pasižymi seisminiu aktyvumu. Jame iškilo aukščiausias Afrikoje Kilimandžaro kalnas, taip pat Kenija, Niragongas, Meru bei kiti aukščiausi žemyno kalnai. Ol Doinyo Lengai iki šiol yra aktyvus vienintelis Žemėje karbonatinis ugnikalnis.
Pjaulės
Pjaulės – kaimas Rietavo savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Rietavo, 2 km į šiaurės vakarus nuo Labardžių, prie kelio. Šalia kaimo teka Kirkšnis, Aitra, Dabrakas.
Trinkomalis
Trinkomalis – miestas šiaurės rytų Šri Lankoje. Rajono centras, uostas. Tarp gyventojų vyrauja tamilai. Yra karinė jūrų pajėgų bazė, išlikusi olandų tvirtovė.
Lyduvėnų II piliakalnis
Lyduvėnų II piliakalnis, vadinamas Barsukalniu – piliakalnis Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, Lyduvėnuose, Šiluvos seniūnija.
Piliakalnis
Piliakalnis yra 350 m į pietvakarius nuo Lyduvėnų pirmojo piliakalnio. Jis įrengtas aukštumos kyšulyje Lyduvos kairiajame krante. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 44 m ilgio, 5-20 m pločio, 2 m žemesniu šiaurės rytų galu. Jos pietvakarių krašte supiltas 14 m ilgio, 1,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 2,5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 10 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa, dar 3 m žemiau – kita 9 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 18 m aukščio.
Aikštelės kraštai nugriuvę. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 11000 m².
Legenda
Pasak legendos, kadaise piliakalnyje stovėjo pilis, kurioje gyveno kunigaikštytė Danutė. Ji išlydėjo savo mylimąjį į karą su kryžiuočiais ir nesulaukė jo grįžtant. Likusi viena ji vis liejo ašaras ir taip susidarė Lyduvos upelis. O Danutės liūdesio vietą pradėta vadinti Lyduvėnais.
Tyrimai
1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Bambėniškė
Bambėniškė – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Inturkės.
Gandis (filmas)
Gandis  – 1982 m. režisieriaus Richard Attenborough sukurtas epinis biografinis filmas apie Indijos tautinio išsivadavimo lyderio Mohando Gandhi gyvenimą. M. Gandhi suvaidino Ben Kingsley.
55-osios Oskarų teikimo ceremonijos metu filmas laimėjo 8 Oskarus, taip pat 30 kitų prizų bei pelnė dar 16 nominacijų.
Siužetas
Filmas pradedamas Gandžio nužudymo scena. Vėliau siužetas persikelia į Pietų Afriką, kur jaunas teisininkas Mohandas Gandis išmetamas iš traukinio, už tai, kad būdamas spalvotasis, keliavo pirma klase. Jis suorganizuoja vietinę indų bendruomenę siekti lygių teisių su kitais Britų imperijos piliečiais. Nors Gandis kelis kartus buvo suimtas, jam dalinai pavyko iškovoti geresnes teises indams.
Grįžęs į Indiją jis sutinkamas kaip didvyris, pakviečiamas į Indijos nacionalinę tarybą, kur Indijos lyderiai (Džina, Nehru ir kt.) skatina Gandį pasinaudoti savo populiarumu ir padėti nuversti britų valdžią. Tačiau Gandis nėra linkęs veltis į politiką, jam taip pat nepriimtinas smurtiškas pasipriešinimas.
Vėliau, patyręs, kokia neteisybė klesti Britų Indijoje, jis pradeda kampaniją be smurto prieš britus, dėl ko nuolat yra suimamas. Filme taip pat pavaizduotos Amristaro žudynės.
Britams sutikus pasitraukti iš Indijos, kyla įtampa tarp musulmonų ir hinduistų. Gandis ragina Džiną kurti Indiją drauge, siūlo jam premjero postą, tačiau Džina atsisako ir įkuria Pakistaną. Įsiplieskia žudynės tarp abiejų religijų atstovų, nepaisant Gandžio raginimų elgtis taikiai. Tik jo bado streikas nuramina liaudį. Tačiau hindų nacionalistas Godsė nušauna Gandį vienos iš jo išvykų metu.
Filmavimas
Šis filmas tapo režisieriaus Richard Attenborough viso gyvenimo projektu. Diskusijos apie filmą prasidėjo dar 1962 metais. Režisierius dalyvavo susitikimuose su Mohandą Ghandi pažinojusiais asmenimis: Indijos ministru pirmininku Jawaharlal Nehru, jo dukterimi Indira Gandhi, paskutiniuoju Britanijos atstovu Indijoje lordu Louis Mountbatten. Nehru palaimino filmo kūrimą ir pažadėjo pagalbą, tačiau jo mirtis 1964 metais tapo vienu iš daugelio priežasčių, nukėlusių filmavimą.
Režisierius David Lean ir prodiuseris Sam Spiegel planavo sukurti filmą apie Gandhį baigę kurti filmą „Tiltas per Kvai upę“, o pagrindiniam vaidmeniui buvo numatytas Alec Guinness. Vis dėlto projektas buvo atidėtas, nusprendus kurti filmą „Arabijos Lorensas“.
Attenborough kreipėsi į Lean su savo filmo pasiūlymu. Režisierius sutiko, o Gandhi vaidmuo būtų atitekęs Attenborough, tačiau filmavimas taip ir neprasidėjo.
1976 metais Attenborough dėl filmo kreipėsi į „Warner Bros.“, tačiau tuo metu Indijos ministrė pirmininkė Indira Gandhi šalyje paskelbė nepaprastąją padėtį, dėl kurios filmavimo darbai tapo neįmanomi.
Galiausiai 1980 metais filmo kūrimas prasidėjo, tačiau netrukus paaiškėjo, kad planuojamas biudžetas sudarys tik trečdalį išlaidų. Kad juosta būtų sėkmingai baigta, Indija skyrė papildomus 10 milijonų dolerių.
Kinšasa
Kinšasa  – Kongo Demokratinės Respublikos sostinė, vienas iš didžiausių Afrikos miestų ir vienas sparčiausiai augančių megamiestų pasaulyje. Mieste gyvena 15,6 mln. gyventojų. Turi didelį uostą prie Kongo upės, kurios kitame krante įsikūręs Brazavilis, Kongo Respublikos sostinė. Tarptautinis oro uostas. Išvystyta tekstilės, maisto, chemijos, mašinų, statybų pramonė, metalo apdirbimas, motociklų ir dviračių gamyba, laivų statyba ir remontas, medžio apdirbimas. Malupu rajone yra metalurgijos kompleksas. Yra nacionalinis universitetas, dailės menų akademija; etnokultūros muziejus.
Gandis (filmas)
Filmavimas
Filmavimo darbai truko nuo 1980 metų lapkričio iki 1981 metų gegužės. Finalinėje laidotuvių scenoje dalyvavo 300 tūkstančių statistų.
Filmo kūrimas kainavo 22 milijonus JAV dolerių, o uždirbo daugiau kaip 52 milijonus ir užėmė 12 vietą 1982 metų pelningiausių filmų sąraše.
Kinšasa
Kinšasa pagal socialinės raidos rodiklį smarkiai lenkia šalies vidurkį ir 2019 m. tarp 11 senųjų provincijų vienintelė turėjo ne žemą, o vidutinį socialinės raidos rodiklį (0,577, t. y., panašų kaip Sirijos ar Kenijos vidurkis).
Istorija
Miestą kaip prekybos postą dar prieš Kongo laisvosios valstybės, privačios Belgijos karaliaus Leopoldo II privačios valdos, įsteigimą 1881 m. įkūrė Henris Stenlis. Pradinis miesto pavadinimas - Leopoldvilis. Anksčiau miesto teritorijoje buvo žvejų ir prekeivių kaimeliai. Miestas sparčiau augti pradėjo 1898 m., baigus tiesti Matadžio-Kinšasos geležinkelį, kuris gerokai palengvino prekių transportą. 1914 m. buvo įrengtas dujotiekis, žaliavinei naftai iš Matadžio į Leopoldvilį gabenti. Bent 1923 m. miestas tapo Belgijos Kongo sostine ir administraciniu centru, pakeisdamas Kongo žiotyse įkurtą Bomos miestą.
1959 m. mieste kilo didelio masto riaušės, per kurias žuvo bent 49 žmonės. Riaušės paskatino Belgija ir Kongo nepriklausomybės aktyvistus sėsti prie derybų stalo ir derėtis dėl šalies nepriklausomybės nuo Belgijos salygų. 1960 m. Kongo DR atkūrus nepriklausomybę tapo nepriklausomos Kongo DR (kurį laiką vadinto Zairu) sostine. Miestas sparčiai augo valdant ilgamečiam Zairo diktatoriui Mobutu, kuomet daug įvairiausių genčių kongiečių iš visos šalies vyko į sostinę ieškoti geriau apmokamų darbų ar bėgdami nuo etninių konfliktų.
1991 m. mieste kilo kareivių riaušės. Kareiviai sukilo po to, kai vyriausybė neišmokėjo jiems atlyginimų. Po riaušių sekė sukilimas, kuris 1997 m. nuvertė Mpbutu režimą. Kinšasa nukentėjo nuo Mobutu vadovybės milžiniškos korupcijos, nepotizmo ir režimo žlugimą sukėlusio pilietinio karo. Nepaisant to, Kinšasa išlieka pagrindinis Centrinės Afrikos kultūrinis ir intelektualinis traukos centras, kuriame klesti muzikantų ir menininkų bendruomenė. Tai taip pat pagrindinis šalies pramonės centras, perdirbančių daug iš kitų šalies vietų atvežtų natūralių produktų.
2001–2019 m. prezidento pareigas ėjęs Žozefas Kabila Kinšasoje nebuvo labai mėgiamas, tad 2006 m. jam iškovojus pergalę ginčytinuose 2006 m. prezidento rinkimuose, mieste kilo didelio masto neramumai, kuriuos slopinti mėgino ne tik JT taikdariai, bet ir Europos Sąjungos dislokuoti kariai (EUFOR RD Congo). Taip pat 2016 m., paskelbus, kad nauji rinkimai bus atidėti dvejiems metams, rugsėjį ir gruodį kilo dideli protestai, kurių metu gatvėse buvo statomos barikados, žuvo dešimtys žmonių, dėl smurto protrūkių buvo priverstos užsidaryti mokyklos ir įmonės.
Pavadinimo kilmė
Henris Stenlis miestą pavadino Leopoldviliu Belgijos karaliaus Leopoldo II garbei, kuris įkūrė Kongo laisvosios valstybės karalystę. Leopoldas II buvo privatus kolonijos valdovas nuo 1885 iki 1908 m. Šis pavadinimas naudotas iki pat 1966 m. ir pakeistas praėjus šešeriems metams po šalies nepriklausomybės, į valdžią atėjus Mobutu Sese Seko, siekusiam atsikratyti kolonijinius laikus menančių vietovardžių. Nuo tol miestas vadinamas Kinšasa - greta sostinės buvusio kaimelio (dabartinė Kinšasos komuna) vardu.
Geografija
thumb|[[Ngaliema|Ngaliemos komuna Kongo žemupyje]] Kinšasa – ryškių kontrastų miestas. Šalia turtingų gyvenamųjų ir prekybinių kvartalų ir trijų universitetų driekiasi lūšnynai. Miestas išsidėstęs išilgai Kongo upės pietinio kranto, šalia Malebo, t. y., priešingoje pusėje nei Kongo Respublikos sostinė Brazavilis. Kongo upė yra antra ilgiausia upė Afrikoje po Nilo ir turi didžiausią debitą žemyne, dėl to didžioji dalis Kongo baseino naudojama laivybai. Kongas tinkamas upių baržoms tarp Kinšasos ir Kisanganio; daugelis upės intakų taip pat tinka laivybai. Be to, upė naudojama elektrai gaminti. Skaičiuojama, kad pasroviui nuo Kinšasos ji turi potencialą pagaminti pusę visos Afrikos gyventojų suvartojamos elektros energijos.
Hereford United FC
Herefordo „United“ – Anglijos futbolo klubas iš Herefordo.
Kinšasa
Miesto dalys ir administracinis suskirstymas
Kinšasa turi tiek miesto, tiek provincijos statusą. Miestas toliau dalinamas į 24 komunas (savivaldybes), o šios į 369 kvartalus. 79% miesto ploto sudaro rytuose esanti kaimiška Maluku komuna, nors joje gyvena tik 200 000–300 000 gyventojų. Komunos sugrupuotos į keturias apskritis, nors pastarosios neturi administracinio vieneto statuso.
center|Kinšasos komunų ir kvartalų žemėlapis (2021 m.)
Hereford United FC
2008-2009 m. sezone Anglijos Pirmojoje futbolo lygoje užėmė paskutinią vietą ir iškrito į Anglijos Antrąją futbolo lygą.
Leidimas dirbti
Lietuva
Išduodant leidimą dirbti užsieniečiui Lietuvoje pagal darbo sutartį/komandiruotam užsieniečiui/stažuotojui ar praktikantui reikalingi šie dokumentai (užsienio valstybių dokumentai turi būti nustatyta tvarka legalizuoti ar patvirtinti pažyma (Apostille), jeigu kiti teisės aktai nenustato kitaip. Dokumentų, sudarytų ne lietuvių kalba, vertimas į lietuvių kalbą turi būti patvirtintas jį atlikusio vertėjo parašu):
Darbdavys ne vėliau kaip per 2 mėnesius nuo leidimo dirbti užsieniečiui gavimo dienos privalo teritorinei darbo biržai tvirtinimui pateikti su užsieniečiu sudarytą darbo sutartį (po 2 egzempliorius lietuvių ir užsieniečiui suprantama kalba). Teritorinė darbo birža ją registruoja Lietuvos darbo biržos direktoriaus nustatytos formos žurnale ir deda antspaudą „Gauta“. Per nurodytą terminą nepateikus darbo sutarties, Lietuvos darbo birža panaikina užsieniečiui išduotą leidimą dirbti.
Kinšasa
Klimatas
Pagal Köppen klimato klasifikaciją, Kinšasai būdingas tropinis savanų klimatas (Aw). Turi du metų laikus - drėgnąjį, trunkantį nuo spalio iki gegužės, ir trumpesnį sausąjį, trunkantį nuo birželio iki rugsėjo.
Kultūra
Kinšasoje klesti muzikinė estrada, kurią nuo XX a. septintojo dešimtmečio globojo miesto elitas. Mieste įsikūrę nacionalinis muziejus ir Kinšasos vaizduojamojo meno akademija. Kinšasoje taip pat gyvena didelė dalis šalies inteligentijos, įskaitant Mobutu valdymo laikotarpiu subrendusią politinį elitą. Veikia kimbangistų simfoninis orkestras, įkurtas 1994 m.
Popkultūros idealas Kinšasoje yra mikiliste, pasiturintis stileiva, buvęs išvykęs į Europą. Ankstyvieji mikiliste stiliaus pavyzdžiai – atlikėjai Adrienas Mombele, dar žinomas kaip Stervos Niarcos, ir muzikantas Papa Wemba. Mieste egzistuoja Kongo dendžių kultūra, La Sape, kurios atstovas vadinamas Le Sapeurs. Kongo dendžių esmė – puoštis, atrodyti prabangiai. Daugelis dendžių nėra turtingi, gyvena kukliuose būstuose, skurdžiausiuose miesto rajonuose, tačiau drabužiams tauposi ilgus metus, o po darbų puošiasi ir eina susitikti su kitais Le Sapeurs atstovais.
Švietimas
Visos švietimo įstaigos nuo vaikų darželio iki universiteto yra mokamos. Švietimo sistema remiasi belgišku modeliu: treji metai darželio, šešeri metai pradinės mokyklos (vaikams nuo 6 iki 12 metų) ir šešeri metai vidurinės mokyklos (vaikams nuo 12 iki 18 m.) Universitetuose bakalauro studijos trunka trejus metus, magistro - dar dvejus. Už mokyklą mokama nuo 100 JAV dolerių iki 20 000 JAV dolerių per metus. Švietimo kokybė taip pat stipriai skiriasi, priklausomai nuo mokyklos.
Mieste veikia keturi universitetai (Kinšasos universitetas (įsteigtas 1954 m.), Nacionalinis pedagoginis universitetas (įsteigtas 1961 m.), Kongo katalikiškasis universitetas (įsteigtas 1957 m.) ir Kongo protestantiškasis universitetas (įsteigtas 1959 m.)), Menų akademija, Aukštesnysis pramonės institutas, Aukštesnysis taikomųjų technologijų institutas ir Aukštesnysis pedagoginis institutas.
Muziejai ir galerijos
Kinšasoje yra Nacionalinis Kongo Demokratinės Respublikos muziejus, Nacionalinis Kinšasos muziejus, Kinšasos priešistorės muziejus ir Marmuro rūmai. Laikinos parodos rengiamos Kinšasos menų akademijoje.
Pastatai ir architektūra
Kinšasoje yra keli objektai, kurių aukštis viršija 50 m: 98 m aukščio Gekamino komercinis pastatas Gombės komunoje (dar vadinamas Sozakomo pastatu), Memlingo viešbutis, 74,6 m Kongo komercinio banko pastatas, 58,2 m Režidezo bokštas, Transporto ministerijos pastatas, 98 m Fliov viešbučio pastatas, Lingvalos komunoje pastatytas 98 m Nacionalinis radijo bokštas. Aukščiausias objetas - 1970 m. pradėtas ir nebaigtas statyti brutalistinės architektūros pavyzdys - Limetės bokštas.
Kadangi Kinšasoje įsikūrusi šalies vyriausybė, mieste veikia daug valdžios institucijų. Tarp jų - Gombės komunoje esantys Tautos namai, šalies prezidento rezidencija, Lingvalos komunoje esantys Liaudies namai, kuriuose renkasi abu parlamentai, Gombėje įsikūrę Teisingumo rūmai, Ngaliemoje įsikūrę buvę Afrikos vienybės organizacijos rūmai (dabar priklauso vyriausybei).
Matongės komuna žinoma dėl savo naktinio gyvenimo ir pramogų.
Valdžia ir politika
Kinšasos vadovas turi gubernatoriaus titulą. Šias pareigas nuo 2019 m. eina Žentinis Ngobila. Kiekvienai komunai vadovauja burmistras.
Kinšasoje valdžia labiau konsoliduota nei likusioje šalies dalyje, čia yra prieiga prie tarptautinių organizacijų ir finansavimo. Kinšasa gyventojų skaičiumi kelis kartus lenkia antrą pagal dydį šalies miestą Lubumbašį.
Kinšasoje įsikūrusi Jungtinių Tautų organizacijos stabilizavimo misijos Kongo Demokratinėje Respublikoje, žinomos prancūzišku akronimu MONUSCO, būstinė. 2016 m. Jungtinės Tautos, reaguodamos į neseniai kilusius neramumus prieš Kabilą, padidino taikdarių kontingentą.
Nevyriausybinės organizacijos atlieka svarbų vaidmenį miesto valdyme. Kimbansekės komunoje įsikūrusi Belgijos techninės plėtros agentūra nuo 2006 m. remia Kinšasą 6 milijonų eurų programa, skirtą ekonomikos plėtrai. Ji pradėjo dirbti Kimbanseke, kalvos komunoje, kurioje gyventojų skaičius siekia milijoną.
Gyventojai
thumb|Kinšasos turgus Paskutinis oficialus surašymas šalyje pravestas 1984 m. – tuo metu mieste gyveno 2,6 mln. gynvetojų. Nuo to laiko gyventojų skaičius apskaičiuojamas ekstrapoliacijų metodu. 2005 m. apskaičiuotas gyventojų skaičius – tarp 5,3 ir 7,3 mln. 2017 m. apskaičiuotas gyventojų skaičius – 11 855 000 gyventojų.
Manoma, kad kasmet į Kinšasą imigruoja apie 390 000 žmonių. Pagrindiniai motyvai – bėgimas nuo karo ir geresnės ekonominės galimybės.
Kinšasos metropolinė zona laikoma trečiąja didžiausia Afrikoje po Kairo ir Lagoso. Skaičiuojama, kad gyventojų skaičius 2050 m. joje pasieks 35 mln., 58 mln. 2075 m. ir 83 mln. 2100 m. ir miestas taps vienu didžiausiu pasaulyje.
Kalbos
Oficiali kalba mieste, kaip ir šalyje, – prancūzų. Vietinę tarmę suformavo ngalų ir Belgijos prancūzų kalbos, nors vietinėje kalboje yra unikalių neologizmų (pvz., posakis article 15 reiškia „susižinok pats“. Kinšasa yra didžiausias prancūzakalbis miestas pasaulyje,  nors ngalų išlieka paplitusi kaip šnekamoji kalba. Prancūzų kalba vyrauja užrašai ir ženklai gatvėse, ji vartojama plakatuose, vyriausybės dokumentuose, mokyklose; ji dominuoja spektakliuose, televizijoje ir žiniasklaidoje, dažniausiai vartojama formaliame registre. Kita vertus, tos pačios socialinės klasės žmonės bendraudami tarpusavyhe dažniausiai vartoja Kongo kalbas (Kikongo, ngalų, lubų ar suahilių).
Religijos
Mieste veikia šios religinės organizacijos: Kinšasos Romos katalikų arkivyskupija (Katalikų bažnyčia), kimbangistų bažnyčia, Kongo baptistų bendruomenė, Kongo upės baptistų bendruomenė, Dievo susirinkimai, Anglikonų bažnyčia, Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčia, Kongo presbiterijonų bendruomenė. Taip pat yra keletas musulmonų mečečių. 2022 m. duomenimis, mieste statomi bahajų maldos namai.
Sportas
thumb|[[De Martir stadionas]] Kinšasoje populiariausios sporto šakos – futbolas ir boksas. 1974 m. Kinšasoje įvyko mačas tarp garsių boksininkų Muhamado Ali ir Džordžo Formano, kuriame nugalėjo Muhamadas Ali. Nuo 1994 m. veikia De Martir stadionas, talpinantis 80 tūkst. žiūrovų.
554 m.
554 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Olegas Antonovas
thumb|right|250px|O. Antonovas ir jo sukurti lėktuvai
Olegas Antonovas (1906 m. vasario 7 d. Maskvos gubernijoje – 1984 m. balandžio 4 d. Kyjive) – tarybinis aviakonstruktorius.
Biografija
right|228px Gimė bajorų šeimoje. 1924 m., besimokydamas Saratovo pramonės technikume, pagamino pirmą savo sklandytuvą. 1925–1930 m. mokėsi Leningrado politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete. Baigęs įsidarbino inžinieriumi.
1931 m. įsidarbino Maskvos sklandytuvų gamyklos vyriausiuoju konstruktoriumi. Suprojektavo sklandytuvus Upar, Rot front, Standart.
Nuo 1938 m. dirbo A. Jakovlevo KB. 1940 m. vadovavo vokiško žvalgybinio lėktuvo Fieseler 156 sovietinės kopijos OKA-38 kūrimui. Perkeltas į neseniai okupuotą Kauną, kur buvusių Lietuvos Karo aviacijos dirbtuvių pagrindu įkurtose DVRA 55-osios aviacijos remonto dirbtuvėse, vėliau tapusiose SSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariato gamykla Nr. 365, turėjo prasidėti šio orlaivio serijinė gamyba.
Prasidėjus Didžiajam Tėvynės karui sukūrė desantinių sklandytuvų. 1942 m. išbandytas jo sukurtas sklandytuvas lengvajam tankui T-60 gabenti.
Nuo 1946 m. vadovavo Jakovlevo OKB filialui. Vėliau – savo OKB-153, 1984 m. pervadintas į OKB Antonov.
1947 m. sukūrė vienmotorį biplaną An-2.
1952 m. su savo OKB persikėlė į Kyjivą. 1953 m. Antonovo KB gavo užsakymą sukurti transportinį lėktuvą su dviem turbosraigtiniais varikliais, o 1958 m. lėktuvas An-8 buvo paleistas į serijinę gamybą Taškento aviacijos gamykoje.
1960 m. Maskvos aviacijos institute apsigynė technikos mokslų daktaro disertaciją. Tais pačiais metais išrinktas Ukrainos mokslų akademijos nariu korespondentu.
1962 m. tapo savo OKB generaliniu konstruktoriumi.
Plunkėnai
Plunkėnai – kaimas Rietavo savivaldybėje, 12 km į pietus nuo Rietavo, kur Plunkė įteka į Jūrą, dešiniajame jos krante.
Olegas Antonovas
Biografija
Ukrainos (1968 m.) ir Sovietų (1981 m.) mokslų akademijų akademikas.
Paskutinis jo sukurtas lėktuvas buvo An-124 Ruslan. Vienas galingiausių transportinių lėktuvų, juo užfiksuota 30 pasaulio rekordų.
Iki 2005 m. pabaigos Antonovo OKB kurtais lėktuvais pasiekti 483 pasaulio rekordai, kurių 378 tuo metu dar buvo nesumušti.
Sukurti lėktuvai
Vadovaujant O. Antonovui sukurti:
Fodža
Fodža – miestas pietų Italijoje, Apulijoje; provincijos centras. Išvystyta žemės ūkio mašinų, maisto, popieriaus, chemijos pramonė. Yra XII a. katedra, Dogana rūmai, trys arkos, archeologijos parkas.
Anafilaksinis šokas
Anafilaksinis šokas ( – prieš, phylaxis – apsauga) – tai ūmi, gyvybei pavojinga sisteminė alergenui įjautrinto organizmo reakcija į pakartotinai patekusį tą patį alergeną. Ūminės alerginės reakcijos metu įvyksta putliųjų ląstelių ir bazofilų degranuliacija, stimuliuota alergeno - antikūno (imunoglobulino E) komplekso, sensibilizuotame organizme. Pacientas, kuriam įvyko anafilaksinė reakcija, praeityje turėjo kontaktuoti su reakciją sukėlusia medžiaga. Anafilaksinis šokas yra sunkiausia anafilaksijos forma, kuriai būdinga hipotenzija (sistolinis arterinis kraujospūdis < 90 mmHg arba jis sumažėja 40 mmHg ir daugiau), pasireiškianti organų disfunkcija ir hipoperfuzija.
Priežastys
Anafilaksines reakcijas gali sukelti:
Simptomai
Iš visų šių požymių gali pasireiškti tik vienas arba keli, tarp kurių vienas gali vyrauti, tačiau anafilaksiniam šokui visada būdingas arterinio kraujospūdžio sumažėjimas.