cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kauno geležinkelio tunelis
Statyba
thumb|left|Geležinkelio tunelio statyba, 1861 m.
Geležinkelio draugijos inžinieriai ištyrė vietovę, kuria būtų tikslingiausia nutiesti geležinkelį į Kauno miestą ir kuri būtų patogiausia vieta tiltui per Nemuną. Tačiau vietovė pasirodė ypač nepalanki. Pervažiavimui per Nemuną paruošti du variantai: pirmame siūlyta įrengti aukštą, virš 750 m ilgio viaduką, antrajame galvota geležinkelį pravesti paupiu. Abu variantai atitolino geležinkelį nuo miesto, todėl pasiūlyta į Kauną nutiesti pagalbinę geležinkelio liniją. Vėliau šių planų atsisakyta.
Naujų tyrimų ėmėsi Stanislovo Kerbedžio bendramokslis, rusų inžinierius Faustinas Fadejevičius Perotas. Jis turėjo kaip galima arčiau miesto išplanuoti geležinkelio stotį, todėl nutarta statyti tunelį. Prieš darbų pradžią F. F. Perott apskaičiavo, kad tunelio skliauto storis gali būti nevisur vienodas. Taip sutaupyta daug statybinių medžiagų. Didesnė Kauno tunelio skliauto dalis yra trijų plytų storio, mūras pastorintas tik tose vietose, kur to reikalavo grunto slėgimas.
KGT buvo statomas pagal garsaus lietuvių inžinieriaus Stanislovo Kerbedžio projektą. Statybai parinkta ideali vieta – jame nėra dirbtinės ventiliacijos, tačiau per 10–15 minučių vėjas traukinio dūmus išpučia arba ištraukia. Tunelio ilgis turėjo būti 1280 m: 820 m tunelis tiesus, likusi dalis – kreivė, kurios spindulys 1000 m. Statybai pasamdyta Ernest Gouin et Cie firma iš Paryžiaus, vadovaujama inžinieriaus Ernesto Gueno. Darbai pradėti 1859 m. gegužės 22 d.
Tunelis buvo kasamas iš dviejų pusių, darbui paspartinti įrengtos 7 šachtos, išdėstytos kas 150 m viena nuo kitos. Į jas nusileidę darbininkai iškasė šonines galerijas tunelio link. Kiekvienai šachtai sudarytas atskiras darbininkų būrys, vadovaujamas techniko ir darbų vykdytojo. Kapliais ir kastuvais iškastas gruntas buvo iškeliamas rankomis sukamais keltuvais ir pilamas į šalia esantį Girstupio slėnį. Šiais keltuvais taip pat buvo šalinamas gruntinis ir lietaus vanduo. Tik pradėjus kasti galeriją (tuneliui) prie šachtų pastatytos iš Prancūzijos atvežtos garo mašinos. Šachtos pagreitino tunelio statybą, padidino darbo vietų skaičių. Baigus tunelio statybą, šachtos buvo užpiltos.
Tunelio statyba vyko sunkiomis gamtinėmis sąlygomis. Darbams trukdė lietinga 1860 m. vasara, taip pat anksti prasidėjusi žiema. Vietomis, norint palengvinti darbą, buvo atliekami sprogdinimo darbai. To meto tunelių statytojai neturėjo dinamito ir naudojo daug silpnesnės galios paraką. Paskui žemkasius ir sprogdintojus sekė mūrininkai, statę požeminio koridoriaus skliautus.
Tunelio skerspjūvis pasagos formos, suprojektuotas ir pastatytas 8,44 m pločio, 6,95 m aukščio, dvikelis, su 3772 mm tarpukeliu. Viršutinė dalis plytinė (mūras), šoninės sienos sumūrytos iš granito luitų. Tunelio skliautams, vandens pralaidoms ir kitiems statiniams įrengti reikėjo didelio kiekio labai gerų plytų, tam pastatytos dvi plytinės Aukštuosiuose Šančiuose ir Petrašiūnuose. Medžiagas į statybos vietą atveždavo specialiai nutiestu geležinkeliu, kuris vėliau pratęstas iki Petrašiūnų plytinės, esančios už 2,5 km nuo tunelio. 1860 m. vasara buvo lietinga, todėl daug pagamintų plytų teko išbrokuoti. Kad nenutrūktų darbas, plytos buvo perkamos ir gabenamos iš Nyderlandų, Vokietijos. Nors statyba pabrango, bet skliautai ir vandens nuvedimo galerijos čia daug kokybiškesnės nei kituose tuomet statytuose Vakarų Europos tuneliuose. Tam, kad būtų galima pradėti eismą Kauno–Lentvario ruožu, pro Šančius nutiesta 6,3 km tunelio apylanka. Darbininkai dirbo be poilsio dienų, trimis pamainomis. Už 2-3 valandas darbo gaudavo auksinį rublį. Atlyginimai buvo išmokami kartą per mėnesį. Statybos baigtos 1861 m. lapkričio 1 d., o 1862 m. pavasarį tunelis komisijos priimtas ir atiduotas naudojimui.
Kauno ir tuo pat metu statytas Panerių geležinkelio tunelis buvo pirmieji ne tik Lietuvoje, Rusijos imperijoje, bet ir vieni pirmųjų Europoje, pradėję veikti anksčiau nei pirmoji pasaulyje požeminė Londono metropoliteno linija (atidaryta 1863 m. sausio 10 d.). Yra ir kita šių tunelių statybos priežastį paaiškinanti versija: esą Rusijos imperatorius Aleksandras II, mėgęs ilsėtis Šveicarijoje, susižavėjo Alpių kalnuose iškirstais tuneliais ir norėjo ką nors panašaus turėti savo šalyje, todėl paskubomis buvo surasta vieta, kuria keliaudamas traukiniu į kitas Europos šalis jis galėtų pravažiuoti tuneliu.
Rekonstrukcijos
1925–1935 m. žmonėms, dirbusiems geležinkelyje, virš tunelio leista statytis „lengvus“ gyvenamuosius medinius namus be rūsių.
1944 m. liepos 30 d. atsitraukdama vokiečių kariuomenė tunelyje įvykdė 4-5 sprogimus, buvo panaudoti 7 vagonai trotilo. Didžiausias sprogimas įvyko tunelio viduryje, deformavosi apie 100 metrų atkarpa. Po sprogimų atsirado keturios didelės piltuvo formos duobės (12-14 m skersmens, iki 7 m gylio), kurios atsivėrė į virš tunelio esantį žemės sluoksnį.
1944 m. rudenį sovietinė kariuomenė per 1,5 mėnesio tunelį atstatė. Pažeistų tunelio vietų remontui naudotas betonas, atsiradusios duobės užpiltos įvairių rūšių gruntu. Po sprogimo pasikeitė tunelio hidrologinės sąlygos, statinys tapo neatsparus gamtos poveikiui, ypač vandeniui. 1947–1948 m. tunelis pradėjo deformuotis. 1949 m. Maskvos institutas „Mosthidrotransput” atliko techninius ir geologinius tyrimus (galimybių studiją), o 1952 m. parengė tunelio kapitalinio remonto projektą.
1949 m. atliktas didesnis tunelio remontas. 1962 m. įrengta vandens nuvedimo sistema. 1963 m. tunelyje įvyko traukinių avarija, 1964 m. vietoj dviejų paliktas vienas kelias, 1975 m. elektrifikuotas. Paskutinį kartą tunelis remontuotas 1972 m., kai buvo pastatyta atraminė arka, turėjusi sustabdyti konstrukcijų deformacijas. 1976 m. dėl sugriuvusios vandens nuvedimo sistemos, esančios po bėgiais tunelio viduryje, traukinių greitis apribotas iki 40 km/val.
2007–2009 m. rekonstrukcija
thumb|Geležinkelio tunelis po rekonstrukcijos, 2009 m.
Tunelį pagal jungtinės veiklos sutartį rekonstravo Lietuvos įmonių grupei „Tiltra Group“ priklausanti bendrovė „Kauno tiltai“ bei olandų koncerno „Volkerrail“ geležinkelių remonto darbų įmonė „Volkerrail Lietuva“. Įgyvendinant renovacijos projektą nuo 2008 m. vasario 1 d. buvo nutrauktas traukinių eismas tuneliu. Petrašiūnų rajone atidaryta keleivinių traukinių stotelė pavadinimu Kaunas-1. Rekonstrukcijos metu tunelyje sutvirtintos konstrukcijos, atnaujinta vandens nuvedimo sistema, atkurta istorinė išorė. Svarbiausias pasikeitimas – tunelyje įdiegtos modernios inžinerinės technologijos. Čia įrengtos elektrifikavimo ir signalizacijos sistemos, nuolatinis tunelio apšvietimas, priešgaisrinė įranga, telekomunikacijos, modernizuota kontaktinių tinklų sistema. Rengiant projektą konsultuotasi su Austrijos, Norvegijos ir Danijos specialistais. 2008 m. birželio 3 d., įpusėjus renovacijos darbams, tunelyje surengtas lazerių ir muzikos šou. Tunelio remonto projektavimas ir darbai užtruko 920 dienų. Bendra projekto vertė – 80 mln. Lt (be PVM), 85 proc. šių lėšų skyrė Europos Sąjunga, likusią dalį – Vyriausybė ir AB „Lietuvos geležinkeliai“. 2009 m. lapkričio 16 d. tunelis valstybinės komisijos pripažintas tinkamu naudoti, lapkričio 17 d. atidarytas eismas. Po rekonstrukcijos tunelyje traukiniai gali judėti 83 km/h greičiu.
Paveldo objektas
1996 m. gruodžio 23 d. KGT įtrauktas į LR kultūros paveldo registrą. 1995 m. išleistas pašto ženklas ir suvenyrinis lapas (dail. Henrikas Ratkevičius). Su tunelio statybos istorija galima susipažinti Kauno geležinkelio stoties pastate įrengtame muziejuje.
2009 m. tunelio atidarymo proga AB „Lietuvos geležinkeliai“ filialas „Kauno geležinkelių infrastruktūra“ išleido knygą „Kauno geležinkelio tunelis“. Knygoje išsamiai aprašomi tunelio projektavimo, statybos, eksploatavimo bei renovavimo darbai. Pateikti brėžiniai ir iliustracijos atskleidžia, kokie sudėtingi buvo vykdomi darbai.
Raseinių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
Raseinių rajono savivaldybės taryba – Raseinių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2000 m. kovo 19 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Jonas Elzbergas.
Kameniškis
Kameniškis – kaimas Molėtų rajono savivaldybės šiaurės vakarinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Alantos.
Kitas
Kitas  – miestas šiaurės Ekvadore, šalies sostinė ir Pičinčos provincijos administracinis centras. Antrasis pagal dydį miestas šalyje (po Gvajakilio). Miestas išsidėstęs Pičinčos ugnikalnio papėdėje, siaurame ir derlingame Andų kalnų slėnyje maždaug 2850 m virš jūros lygio. Toks aukštis virš jūros lygio lemia, kad mieste vyrauja švelnus klimatas, nepaisant to, kad miestas yra tik truputį į pietus nuo pusiaujo.
Išvystyta tekstilės, maisto, gėrimų, odos, cemento, baldų pramonė, šiek tiek – sunkioji pramonė, aukso ir sidabro gaminių amatai. Su Ramiuoju vandenynu miestas susisiekia geležinkeliu (atidarytas 1908 m.), miestas yra greta Panamerikos magistralės.
Veikia Ekvadoro mokslų akademija, observatorija, keletas muziejų (archeologijos ir etnografijos, kolonijinio meno ir kt.), nacionalinis teatras.
Architektūra
Kitas yra seniausia Pietų Amerikos sostinė. Mieste išlaikyta daug kolonijinio laikotarpio elementų. Miesto planas yra stačiakampio formos su didele centrine aikšte, daug ramių parkų ir sodų, daug stačių ir siaurų gatvelių. Architektūra daugiausia ispanų baroko stiliaus. Yra katedra, bažnyčios (Šv. Pranciškaus, Šv. Augustino, Kompanijos, Šv. Dominyko). Kite yra Ekvadoro centrinis universitetas (įkurtas 1769 m.), Ekvadoro katalikiškasis popiežiaus universitetas (1946 m.), Nacionalinė politechnikos mokykla (1869 m.).
Istorija
Dabartinio miesto vieta gyvenama nuo I tūkstanmečio. Nuo XI a. Kito karalystės sostinė. 1487 m. miestą užėmė inkai, o 1525 m. tapo šiaurinės Inkų imperijos dalies, valdytos Atahualpos, sostine. 1534 m. užėmė ispanų konkistadorai (Diegas de Almagras, vėliau Sebastian de Benalkasaras jį perkėlė kiton vieton).
1541 m. Kitas paskelbtas miestu, o 1556 m. jam suteiktas Muy Noble y Muy Leal Ciudad de San Francisco de Quito pavadinimas. XVI–XVII a. priklausė Peru vicekaralystei, nuo XVIII a. – Naujosios Granados vicekaralystei.
1822 m. Kitą, po Pičinčos mūšio, užėmė nepriklausomybės kovotojas Antonijus Chosė de Sukrė. Miestas tapo Didžiosios Kolumbijos valstybės dalimi. 1830 m. Ekvadorui paskelbus nepriklausomybę – jo sostinė. XX a. pr. dėl geresnės geografinės padėties Kitą pranoko Gvajakilis.
2023 m. gegužės 2 d. mieste pradėjo veikti Kito metropolitenas.
Mudvayne
Mudvayne buvo amerikiečių metalo grupė, susikūrusi 1996 metais Peorijoje, Jungtinėse Valstijose. Ji yra žinoma dėl savo eksperimentinės muzikos bei neįprastų, aštrių grupės narių sceninių įvaizdžių. „Mudvayne“ visame pasaulyje yra pardavusi daugiau kaip 6 milijonų savų įrašų kopijų ir beveik 3 milijonus vien Amerikos Valstijose. Nuo 2010 m. grupė buvo neveikli, kadangi jos nariai dirbo su kitais projektais, bei koncertavo per kitų pasirodymus, tad tais pačiais metais ir iširo. Pagrindinis vokalistas Chad Gray 2015 m. užsiminė, kad grupės sugrįžimas nėra numatytas.
Diskografija
Studijiniai albumai
Jonas III
Jonas III (gimė – 1537 m. gruodžio 21 d. Stegerborg (į r. nuo Linšiopingo); mirė – 1592 m. lapkričio 17 d. Stokholmas) – Švedijos karalius (1569–1592).
Valdymas
Suteikė privilegijų bajorams. Bandė sugrąžinti kai kuriuos katalikų liturgijos elementus, derėjosi su popiežiumi, tačiau tam pasipriešino Karolio remiama liuteronų dvasininkija. 1570 m. baigė vadinamąjį Septynerių metų Šiaurės karą su Danija ir Liubeku. Dalyvaudamas Livonijos kare 1572–1583 m. kariavo su Rusija (užėmė Narvą ir kt.). 1572 ir 1575 pretendavo į ATR sostą. 1587 m. sutiko, kad ATR valdovu būtų išrinktas jo sūnus Zigmantas; Jono III bandymui 1589 m. susigrąžinti į Švediją pasipriešino šios didikai (valdovui esant toli tikėjosi išplėsti savo įtaką).
Uzbojus
Uzbojus – sausas slėnis (vadė) šiaurės Turkmėnijoje, Karakumų dykumoje. Prasideda Sarikamyšo duburyje ir driekiasi 550 km iki Kaspijos jūros. Tai senovinė Amudarjos senvagė, susidariusi, kuomet ši tekėjo ne į Aralo ežerą, o į Kaspijos jūrą. Yra buvusių slenksčių, krioklių liekanos, susidariusios terasos.
Vanduo vaga tekėjo iki XVIII a. Prie upės klestėjo nuo V a. pr. m. e. susikūrusi civilizacija. Išdžiuvus upei gyventojai tapo dykumų klajokliais, perskėlė kitur. XX a. penktajame dešimtmetyje Uzbojaus vaga planuota nutiesti Pagrindinį Turkmėnijos kanalą ir vėl sujungti Amudarją su Kaspija, tačiau darbai buvo nebaigti.
Ignacas Jakovickis
Ignacas Jakovickis (, 1794 m. – 1847 m. gruodžio 28 d. Vilnius) – Lietuvos geologas, filosofijos kandidatas.
Biografija
1819 m. baigė Vilniaus universitetą, dirbo fizikos ir matematikos mokytoju Maladečinoje (Baltarusija), Kražiuose, Vilniuje. 1824-1832 m. dėstė mineralogiją Vilniaus universitete, uždarius jį – Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos Mineralogijos kabinete.
Mokslinė veikla
1836 m. sudarė mineralų ir uolienų kolekcijos katalogą. Parašė 1825 m. oriktognozijos ir geognozijos, 1827 m. mineralogijos vadovėlius (lenkų kalba). 1829 m. dalyvavo E. K. Eichvaldo ekspedicijoje po Lietuvą, Voluinę ir Podolę, kurią aprašė knygoje „Geognostiniai stebėjimai Rusijos valstybės vakarinėse ir pietinėse gubernijose“ (Obserwacje geognostyczne w guberniach zachodnich i południowych Państwa Rossyjskiego, 1831 m.)
Lentvario dvaras
Lentvario dvaras – dvaras, esantis Lentvaryje, už 18 km nuo Vilniaus. Įkurtas XVI a. Dvaro sodyba stovi šiauriniame Lentvario ežero krante, kuris buvo dirbtinai įrengtas supylus pylimą per ežerą.
Kultūros paminklas (nuo 2008 m.). Lentvario dvaro sodyba įregistruota Kultūros vertybių registre ir yra valstybės saugomas objektas, juo privalo rūpintis ir Kultūros paveldo departamentas.
Statiniai
thumb|left|Tiškevičių dvaras (dail. A.Riomeris, 1869 m.)
Istorija
Nuo 1850 m. iki 1939 m. Lentvario apylinkės ir dvaras priklausė grafams Tiškevičiams, kurie 1855–1865 m. čia pasistatė anglų neogotikos stiliaus rūmus, prie jų sodino didelį parką, įrengtą pagal žinomo prancūzų kraštovaizdžio architekto Eduardo Andrė projektą: čia vyravo vietiniai ir užsienietiški medžiai (maumedžiai, pilkieji riešutmedžiai, sidabriniai ir Švedlerio klevai ir kt.). 1891 m. dvarą paveldėjęs Vladislovas Tiškevičius rekonstravo rūmus, vėliau jie įgavo dabartinę angliškos gotikos išvaizdą. thumb|right|295px|Dvaras XIX a. Rekonstrukcijos autorius architektas Tadeusz Maria Rostworowski. Paskutiniu dvaro savininku 1936 m. tapo grafas Steponas Eugenijus Marija Tiškevičius, kuris dvarą valdė iki 1939 m.
2007 m. dvarą įsigijo verslininkas Laimutis Pinkevičius, kuris tais pačiais metais bankrutavo. Lentvario dvaras 2007 m. buvo įkeistas, o 2012 m. – areštuotas. 2016 m. iš varžytinių dvarą įsigijo verslininkas Ugnius Kiguolis. 2018 m. pradžioje Lentvario dvaro rūmai gavo 673 tūkst. eurų Europos Sąjungos paramą dalies pastato rekonstrukcijai.
Trojanuvekas
Trojanuvekas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 10 namų ir 69 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 20 namų ir 118 gyventojų, iš kurių 2 stačiatikiai.
Benjaminas Kordušas
Benjaminas Kordušas – 1986 m. kūrybiniame susivienijime Lietuvos telefilmas pagal Jono Marcinkevičiaus to paties pavadinimo romaną sukurtas spalvotas dviejų serijų filmas. Drama. Filmo trukmė – 166 min.
Siužetas
Benjaminas Kordušas – tragikomiška asmenybė, senosios dvarininkijos atstovas, jungianti savyje jos atsiminimus, įpročius ir ambicijas, neprisitaikymą prie naujų gyvenimo sąlygų. Kordušas gyvena „gerų laikų" prisiminimais: gražios kambarinės, šiltnamyje palmės, išplakti valstiečiai turi pabučiuoti pono ranką. Didžiuojasi, kad jo giminėje teka „Sapiegų kraujas", tačiau dvaro tvarte – tik kelios perkarusios karvės, kumetyno stogai įlūžę, burokai supilti rūmų kambariuose, o vienintelei tarnaitei dvarininkas užsakinėja pietus pagal Paryžiaus restoranų meniu. Jis neleidžia dukrai šnekėtis su „mužiko sūnumi“, tačiau pats paslapčiomis girdo geru vynu ūkininką, kad šis paskolintų pinigų kasmetiniam baliui. Kordušas atkakliai laukia sūnų, Varšuvos pulkininkų, kad šie grįžtų su lenkų kariuomene. Atvykus antstoliui išvaržyti dvaro, jis nusišauna koplyčioje, kurioje saugomi protėvių karstai.
Joachimas Karolis Potockis
Joachimas Karolis Potockis (apie 1725 m. Tžebovoje – 1791 m. Morachvoje) – 1763–1780 m. Lietuvos pataurininkas, Terebovlios ir Gribuvo seniūnas, Baro konfederatas.
Biografija
Tėvas buvo Braclavo kaštelionas Janas Potockis, motina Konstancija Sobieska. 1734–1735 m. kovojo karaliaus sosto siekusio Stanislovo Leščinskio pusėje.
Šeima
1752 m. susituokė su Terese Sapiegaite, Juozapo Pranciškaus Sapiegos dukra. Su žmona susilaukė dviejų dukrų – Kristinos ir Joanos. 1763 m. buvo paskirtas Lietuvos pataurininku ir gavo Baltojo erelio ordiną.
1768 m. tapo Braclavo vaivadijos maršalka. 1768–1772 m. aktyviai dalyvavo Baro konfederacijos veikloje. 1772 m. po mūšio su rusais pabėgo į Moldaviją. 1779 grįžo į Abiejų Tautų respubliką. 1784 m. mirus pirmai žmonai, 1786 m. susituokė su Ana Salomėja Grocholska, Braclavo vaivados Martyno Grocholskio (1727−1807) ir Cecilijos Cholonevskos dukterimi. Antroje santuokoje vaikų neturėjo.
Priekulės rajonas
Priekulės rajonas – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos vakaruose, į pietryčius nuo Klaipėdos. Centras – Priekulė.
Istorija
Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš Priekulės miesto, Klaipėdos apskrities 15 apylinkių ir Šilutės apskrities 14 apylinkių. 1950–1953 m. įėjo į Klaipėdos sritį. 1959 m. gruodžio 7 d. rajonas panaikintas, jo teritorija:
Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Lenino keliu“.
Krapės
Krapės (Pomoxis) - ausytųjų ešerių (Centrarchidae) šeimos žuvų gentis.
Gentyje dvi rūšys, kurios maitinasi zooplanktonu, vabzdžiais ir vėžiagyviais. Dieną mažiau aktyvios ir laikosi aplink panirusius riedulius, rąstus. Maitinasi auštant persikeldamos į atviresnius vandens plotus ir prie krantų.
Vertingos sportinės žūklės žuvys. Abi rūšys pasižymi geru skoniu, todėl naudojamos ir maistui.
Rūšys
thumb|left|210 px|[[Baltoji krapė (Pomoxis annularis)]]
Apojekė
Apojekė  – piroklastinis skydas Nikaragvoje, Managvos departamente, Managvos ežere esančiame Čiltepės pusiasalyje. Aukštis – iki 518 m. Centrinėje dalyje yra 2,8 km skersmens, 400 m gylio kaldera, kurią užpildęs vulkaninis ežeras (Laguna de Apoyegue). Jo krantas yra 100 m žemiau ugnikalnio viršūnės. Tuoj į pietryčius nuo Apojekės, tame pačiame pusiasalyje dar telkšo Šiloa (Xiloá) ežeras, taip pat esantis šio vulkaninio komplekso dalimi.
Apjekė paskutinį kartą išsiveržė ~I a. pr. m. e. Šis išsiveržimas klasifikuojamas kaip 6 klasės ir yra vienas didžiausių per pastaruosius kelis tūkstantmečius.
Persija
Persija – iki XX a. naudotas Irano valstybės pavadinimas. Jis taip pat gali reikšti:
Bervidiniai
Bervidiniai (Scrophulariaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima, kuriai priklauso žolės arba puskrūmiai, kartais turintys ir parazitinių augalų savybių. Lapai išsidėstę pražangiai arba priešiškai, dažniausiai ištisiniai arba plunksniškai suskaldyti. Žiedai susitelkę į kekes, varpas, šluoteles ir kitokius žiedynus. Vaisius – dėžutė, retai uoga arba kaulavaisis. Paplitę visame Žemės rutulyje. Priskaičiuojama daugiau kaip 200 genčių ir apie 4500 rūšių. Pagal naujesnę sistematiką kai kurios gentys iškeltos į džioveklinių (Orobanchaceae), gyslotinių (Plantaginaceae) šeimą.
Lietuvos bervidiniai
Lietuvoje auga šios gentys:
PlayStation 4
PlayStation 4  – „Sony“ korporacijos kompiuterinių žaidimų konsolė, Šiaurės Amerikoje išleista 2013 m. lapkričio 15 d., Europoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje ir Brazilijoje – lapkričio 29 d. Tai ketvirtoji įmonės žaidimų konsolė; PlayStation 3 tęsinys. Kartu su „Nintendo“ Wii U ir „Microsoft“ Xbox One, PS4 yra aštuntosios kartos kompiuterinių žaidimų konsolė.
Techninė įranga
PlayStation 4 turi įmontuotą x86-64 architektūros 8 branduolių AMD procesorių. Tai esą turėtų palengvinti žaidimų kūrimą kitos kartos žaidimų konsolėms, pritraukti daugiau kūrėjų. Konsolė taip pat pasižymi 8 GB GDDR5 atmintimi, spartesniu Blu-ray Disc įrenginiu, įprastais lustais vaizdo bei garso apdorojimui ir kitų pašalinių užduočių atlikimui. Standžiajame diske yra iki 500 GB laisvos vietos (iš jų 408 GB skirta naudojimui); taip pat patvirtinta, jog galimi variantai su SSD diskais.
2016 m. išleista PS4 (Slim) konsolė, kuri yra plonesnė ir lengvesnė PS4 versija su tokiais pačiais techniniais parametrais, išskyrus pašalintą optinę audio jungtį. 2016 m. išleista atnaujinta konsolės versija PlayStation 4 Pro. 2016 m. išleistas PlayStation VR − 3D vaizdo akiniai, skirti žaisti virtualios realybės (VR) žaidimus su PS4 konsolėmis.
PlayStation 4 Pro
miniatiūra|dešinėje|PlayStation 4 Pro PlayStation 4 Pro yra 2016 m. išleista atnaujinta ir galingesnė originalios PS4 versija. Ji yra šiek tiek didesnė ir apie 0,5 kg sunkesnė. Išorės dizaine pridėta trečia atskira sekcija. Šios konsolės 8 branduolių procesoriaus (CPU) taktinis dažnis yra 2,1 GHz (buvo 1,6 GHz) ir vaizdo grafikos procesorius (GPU) gali atlikti 4,2 TFLOPS (buvo 1,8 TFLOPS) ir grafine galia yra ekvivalentus "AMD Radeon RX 570" vaizdo plokštei. Atnaujinta Wi-Fi, HDMI ir Bluetooth jungčių įranga. Papildomai įrengta 1 GB DDR3 tipo RAM atminties ne žaidimų funkcijoms. PS4 Pro gali perteikti žaidimų vaizdą 4K raiška skirtingai nuo originalaus PS4, tačiau jos Blu-ray grotuvas išliko toks pat ir gali perteikti vaizdą iš fizinių diskų tik 1080p raiška.
Programinė įranga ir paslaugos
„Sony“ pristatė naujų aplikacijų ir paslaugų, kaip, pvz., PlayStation App, kuri leidžia PS4 savininkams pasinaudoti savo išmaniaisiais telefonais ir planšetėmis kaip antruoju ekranu ir taip patobulinti bei paįvairinti žaidimo stilių. Tokią pačią funkciją gali atlikti ir PlayStation Vita delninė konsolė. Įmonė taip pat pristatė debesų kompiuterijos paslaugą Gaikai, kurioje bus saugomi žaidimai ir jų parsisiųstas papildomas turinys. Žaidimų pulte įmontuotas share ('dalintis') mygtukas, kurį spustelėjus žaidėjas gali matyti transliuojamą draugų in-game vaizdą. „Sony“ planuoja didesnį dėmesį skirti žaidimui asmenų grupėse.
Išplėstinis Euklido algoritmas
Išplėstinis Euklido algoritmas - Euklido algoritmo tęsinys, skirtas rasti dviejų natūraliųjų skaičių a\,,b\, didžiausią bendrą daliklį, bei rasti sveikuosius x\,, y\,, tenkinančius
Algoritmas
Nemažindami bendrumo tarkime, kad a > b Tuomet a užsirašo kaip
a= bq + r, kur dalybos liekana tenkina 0< r < b. Analogiškai
, kur 0<r_1<r
, kur 0<r_2<r_1
…
, kur
Iš seka, kad kažkada gausime dalybos liekaną lygią 0. Tuomet paskutinioji nenulinė liekana r_{k+2} ir bus didžiausias bendrasis daliklis.
Iš prieš paskutinės lygybės galime išreikšti r_{k+2} per r_{k+1} ir r_{k}. Iš dar ankstesnės galima išreikšti r_{k+1} per r_{k} ir r_{k-1}. Įstatę į pirmąją išraišką gausime r_{k+2} išraišką per r_{k} ir r_{k-1}. Taip toliau vis tęsdami gausime r_{k+2} išraišką per a, b, t. y. rasime x, y, tenkinančius ax + by = dbd(a, b)
Pavyzdys
Imkime a = 46, b = 32. Nuosekliai atlikdami veiksmus gauname:
46 = 32 × 1 + 14 ;
32 = 14 × 2 + 4 ;
14 = 4 × 3 + 2;
4 = 2 × 2;
Gavome, kad dbd( 46, 32 ) = 2.
FK Lìda
FK Lìda – Baltarusijos futbolo klubas iš Lydos.
Istorija
Klubas įkurtas 1962 m. Sovietmečiu tai buvo vienas iš elitinių klubų. Net keturis kartus tapo Baltarusijos čempionais (1983, 1985, 1986, 1989), du kartus iškovojo supertaurę (1984, 1986), taip pat ne kartą laimėjo įvairius turnyrus. Nepriklausomos Gudijos laikotarpiu į elitą nepatenka. Rungtyniaudavo Pirmoje lygoje.
Vašingtonas
Vašingtonas (oficialiai – Kolumbijos apygarda;, District of Columbia) – JAV sostinė, miestas šalies rytuose, prie Atlanto vandenyno. Nors pačiame mieste gyvena kiek daugiau nei 630 000 gyventojų, metropoliniame Vašingtono-Baltimorės regione gyvena apie 8,5 mln. žmonių (2010 m. surašymo duomenimis). thumb|left|220px|Vašingtono obeliskas miniatiūra|220px|left|Katalikų bazilikos reginys nuo Vašingtono obelisko
Simonas Žičkus
Simonas Žičkus (g. 1989 m.) – Lietuvos šachmatininkas, FIDE meistras (nuo 2009 m.).
Vašingtonas
Vašingtone yra trys didesni oro uostai. Ronaldo Reigano nacionalinis oro uostas yra kitoje Potomako upės pusėje Arlingtone, Virdžinijos valstijoje. Jame kyla ir leidžiasi JAV vidaus reisų lėktuvai. Tarptautinius skrydžius priima Vašingtono tarptautinis Daleso oro uostas, esantis už 42.3 km į vakarus nuo sostinės. Tarptautinis Baltimorės-Vašingtono T. Maršalo oro uostas įsikūręs už 51 km į šiaurės rytus Merilando valstijoje.
Simonas Žičkus
Biografija
Komandinėse varžybose rungtyniauja su Plungės visuomeninio šachmatų klubo "Bokštas" komanda.
Vašingtonas
Daugelis gyventojų dirba valstybės tarnyboje, paslaugų sferoje, prekybos ir finansų srityse. Išvystyta maisto, poligrafijos, karinė pramonė. Yra Vašingtono metropolitenas. Mieste taip pat yra nacionalinė mokslų akademija, JAV kongreso biblioteka, universitetai.
Juodaraistis
Juodaraistis – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 7 km į rytus nuo Šilavoto, prie Kiauliškės upelio. Praeina kelias. Atsišakoja keliukas į toliau pietuose dunksantį Meškapievės mišką.
Vašingtonas
Mieste stovi baltas 169 m aukščio Dž. Vašingtono obeliskas, pastatytas 1848–1884 m. ir atidengtas 1888 m. spalio 9 d.; iki Eifelio bokšto pastatymo 1889 m. jis buvo aukščiausias pastatas pasaulyje. Kongreso rūmų pastatas – Kapitolijus (1793-1865 m.), prezidento rezidencija – Baltieji rūmai (1792-1829 m.), vienas aukščiausių miesto statinių – Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinė šventovė bazilika. Taip pat yra JAV nacionalinis muziejus, oreivystės ir astronautikos muziejus, nacionalinė Vašingtono dailės galerija, kitos dailės galerijos.
Juodaraistis
miniatiūra|220px|left|Stotelė „Pajuodupys“
Vašingtonas
Istorija
Miestas įkurtas 1790 m. ir pavadintas pirmojo JAV prezidento Džordžo Vašingtono garbei. JAV sostinė – nuo 1800 metų.
Juodaraistis
Istorija
Iki 1954 m. – Juodaraisčio apylinkės centras.
Vašingtonas
Sportas
Mieste 1994 m. vyko XV pasaulio futbolo čempionato rungtynės. Sporto klubai:
Uilas
Uilas  – upė vakarų Kazachstane. Prasideda Mugodžarų kalnuose, Aktiobės srityje. Vingiuoja stepėmis vakarų kryptimi, žemupyje teka Atyrau sritimi. Leidžiasi į Pakaspijo žemumą. Netoli žiočių pradeda skaidytis į atšakas, protakas, sudaro druskingo purvo deltą. Įteka į Aktobės ežerą, telkšantį kiek į rytus nuo Uralo upės.
Šešuvis
thumb|240px|Šešuvis žemėlapyje Šešuvis – upė Lietuvos vakaruose, kairysis ir didžiausias Jūros intakas.
Tėkmė
Šešuvis prasideda 12 km į šiaurės vakarus nuo Raseinių, prie Šienlaukio kaimo. Teka pietvakarių, pietų-vakarų kryptimis pro Raseinių, Jurbarko ir Tauragės rajonus. Vaga labai vinguriuoja. Įteka į Jūrą 36 km nuo jos žiočių, netoli Pajūrio, 4 km į pietvakarius nuo Tauragės.
Vagos didžiausias plotis (2 km nuo žiočių) 50 m, aukštupyje – 1–5 m, žemupyje – vidutiniškai iki 20 m. Būdingas slėnio plotis 250 m, jo šlaitai 8–10 m aukščio. Vagos vidutinis nuolydis – 103 cm/km. Gylis iki 1–3 m.
Baseinas
Jūros baseine ežerų beveik nėra, todėl ir Šešuvies nuotėkis per metus smarkiai svyruoja, jį gerokai padidina upės intakai. 16 % baseino sudaro miškai, 4 % – pelkės.
Intakai:
Hidrologija
Pavasarį Šešuvis smarkiai patvinsta. Aukštupyje upė gana srauni (nuolydis – iki 3 m/km). Vyrauja sraunios seklumos, rėvos, slenksčiai, upės vaga gausiai užžėlusi vandens augmenija. Į upę tolydžio plūstant intakų vandenims, nuolydis mažėja, upė darosi gilesnė, tėkmė gerokai sulėtėja. Upės nuolydis žemupyje labai mažas (tik 0,2 m/km). Vandens lygis per metus smarkiai svyruoja, sausmečiu stipriai nusenka, o pavasarinio polaidžio metu ar po didesnių liūčių upė ypač patvinsta. Didžiausia metinė vandens lygio svyramo amplitudė užrašyta 1962 m. (7,2 m).
Vidutinis Šešuvies debitas aukščiau Upės žiočių 3,78 m³/s, aukščiau Ančios žiočių 7,69 m³/s, žemiau Šaltuonos žiočių 12,8 m³/s, ties Skirgailais 15,4 m³/s (didžiausias – 643 m³/s, mažiausias vasarą – 0,58 m³/s, mažiausias žiemą – 0,63 m³/s), ties žiotimis 16,4 m³/s.
Pavasarį nuteka 41 % Šešuvies metinio nuotėkio, vasarą – 8 %, rudenį – 21 %, žiemą – 30 %.
Šešuvis paprastai užšąla gruodžio pabaigoje (26–31 d.), nors buvo užšalęs ir jau gruodžio 6 d. (1945, 1959 m.). Ledas laikosi apie 73 dienas (ilgiausiai – 121 d., 1955–1956 m. žiemą). Dangos storis būna iki 55 cm (1947 m.). Ledai pradeda tirpti kovo antroje pusėje, kartais – nuo balandžio vidurio (10–15 d.).
Istorija
Šešuvis (Sessow) minimas 1386 m. kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose.
Upėvardžio šaknis šeš- Lietuvoje dažna, bet ne visai aiškios kilmės. Bandoma sieti su šešėlis („nuo šviesos užstojama tamsi vieta“), senesnė šios šaknies reikšmė galėjusi būti „šaltas, vėsus“.
Reikšmė
Prie Šešuvies Skirgailuose (5 km nuo žiočių) įrengta vandens matavimo stotis.
Beveik visas Šešuvies žemupys yra Jūros ichtiologiniame draustinyje, aukštupio atkarpa patenka į Pašešuvio kraštovaizdžio draustinį.
Mlada Boleslavas
Mlada Boleslavas – miestas šiaurinėje Čekijoje, kairiajame Jizeros upės krante, apie 50 km į šiaurės rytus nuo sostinės Prahos. Čia įsikūrusi „Škoda“ automobilių gamykla ir muziejus.
Istorija
Dabartinio miesto vietoje X a. karalius Boleslavas II pastatė pilį. Kadangi netoli Prahos jau buvo pilis, pavadinta Boleslavo vardu, naujoji buvo pavadinta Mladá (t. y. „naujoji“) siekiant atskirti nuo senojo Boleslavo. Pastarasis XV a. perdavintas Stara Boleslavu. Dalines miesto teises Mlada Boleslavas gavo 1334 ir 1436 m. Tuo metu miestas tapo svarbiu punktu keliaujant iš Prahos į šiaurinę Bohemiją, Lužicus bei Brandenburgą. XVI a. miestas buvo svarbus protestantizmo centras. XVII a. miestui vėl tapus katalikišku jo reikšmė sumenko.
XVII a. ir XVIII a. Mlada Boleslavas tapo svarbiu žydų centru. Dar XIX a., vietinei žydų bendruomenei smunkant, miestas vadintas Jizeros Jeruzale.
XIX a. miestas vėl išgyveno pakilimą ir tapo svarbiu regiono centru. Mieste įsikūrė Laurin & Klement (vėliau tapusi „Škoda“) automobilių gamykla, įsteigta naujų mokyklų, teatrų, muziejų. Miestas smuko po komunistinės revoliucijos 1948 m., tačiau XX a. 10-ajame dešimtmetyje vėl tapo vienu turtingiausių Čekijos miestų.
Rokiškio rajono taryba 1990–1995 m.
Rokiškio rajono taryba – Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Rokiškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Rokiškio rajono taryba.
Teisinis pagrindas
Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Rokiškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Vatas
thumb|150px|Prietaisas elektros galiai vatais matuoti – vatmetras
Vatas – fizikinis vienetas kuriuo matuojama galia (P).
Libijos švietimas
thumb|Tripolio mergaičių mokykla 1930 m. thumb|Bengazio universitetas Libijos švietimas – Libijos, valstybės Šiaurės Afrikoje, prie Viduržemio jūros, švietimo sistema.
Vatas
Vienas vatas – tai galia tokio proceso, kuris per 1 s atlieka 1 J (džaulio) darbą.
Libijos švietimas
Švietimo sistema
1969 m. įvestas privalomas pradžios mokslas. Nuo 1985 m. mokslas privalomas 6–15 metų vaikams. Pradžios ir vidurinis mokslas nemokamas. 2000 m. Generalinis liaudies komitetas švietimo ir profesinio lavinimo reikalams buvo išskaidytas į 32 regioninius komitetus.
Vatas
Džeimsas Vatas (James Watt) sugalvojo sąvoką arklio galia. Vatas gyveno nuo 1736 iki 1819, jo mėgstamiausias darbas buvo garo variklių tobulinimas. Mes minime Vatą beveik kiekvieną dieną, kai kalbam apie 60, 75, 100 ir kitas vatų lemputes, nes galios vienetas – vatas („W“) buvo pavadintas jo garbei.
Libijos švietimas
Bendrojo lavinimo sistema
Bendrojo lavinimo sistemą sudaro šešiametė pradžios mokykla 6–12 metų vaikams ir šešiametė vidurinė mokykla 12–18 metų vaikams, kurią sudaro trimetė žemesnioji vidurinė, vadinamoji parengiamojo lavinimo mokykla 12–15 metų vaikams ir dvimetė, trimetė arba keturmetė aukštesnioji vidurinė, vadinamoji tarpinio lavinimo mokykla 15–18 metų vaikams.
Vatas
Žmogus lipdamas laiptais į viršų naudoja galią, kuri vertinama maždaug 200 vatų. Tipinis automobilio variklis važiavimo metu gamina mechaninę energiją, kurio norma yra 25000 vatų (maždaug 33,5 arklių). 1 kW (kilovatas) apytiksliai lygus 1,34 AG. Tipinės buitinės kaitrinės elektros lemputės naudoja elektros energiją, kurių norma yra 25-100 vatai, o kompaktinės fluorescencinės lemputės paprastai sunaudoja nuo 5 iki 30 vatų.
Libijos švietimas
Bendrojo lavinimo sistema
Tarpinio lavinimo mokyklose galima įgyti bendrąjį vidurinį (trunka 3 m.), techninį (4 m.) arba profesinį išsilavinimą (2–3 m.). 2000 m. pradžios mokyklas lankė 766 080, vidurines mokyklas – 310 550, profesinio lavinimo mokyklas – 130 000 mokinių.
Vatas
Kilmė ir priėmimas kaip SI (sistema)
Vatas pavadintas Džeimso Vato pavarde už jo indėlį vystant garo variklį ir buvo priimtas Britų Asociacijos Antrojo Suvažiavimo už Mokslo Pažangą 1889 m. ir iki 11 – ojo Generalinės svarsčių ir matų konferencijos 1960 metais kaip galios vienetas įtrauktas į Tarptautinę vienetų sistemą (SI).
Libijos švietimas
Aukštojo mokslo sistema
Aukštasis išsilavinimas įgyjamas bendruosiuose ir specializuotuosiuose universitetuose, aukštosiose technikos ir aukštosiose profesinėse mokyklose. 2004 m. buvo 84 aukštosios technikos ir profesinės mokyklos su 375 000 aukštųjų mokyklų studentų. 1990 m. įkurtas nuotolinių studijų Atvirasis universitetas (būstinė Tripolis|Tripolyje) turi 16 regioninių centrų; 1999 m. buvo 28 430 studentų. Aukštojo mokslo viešosios įstaigos iš dalies finansuojamos valstybės. 2000 m. buvo 5 privačios aukštosios mokyklos.
Vatas
Priešdėliai
SI priešdėliai vatui (W):
Mikrovatas
Mikrovatas yra lygus vienai milijoninei (1/1 000 000) vato daliai. 1µW=1000 nW.
Milivatas
Milivatas yra lygus vienai tūkstantajai vato daliai. Būdinga A lazerinio žymeklio galia yra 5 milivatai.
Kilovatas
Kilovatas lygus vienam tūkstančiui vatų, paprastai naudojamas formuluoti variklio galios našumą ir įrankių bei mašinų energijos sąnaudas. Kilovatas vidutiniškai yra tolygus 1.34 arklio galių.
Megavatas
Megavatas yra lygus vienam milijonui vatų.
Daug daiktų gali išlaikyti Energijos perdavimą arba suvartojimą šioje skalėje; kai kuriuose iš šių atvejų arba subjektų įskaitomi: žaibo smūgiai, dideli elektros varikliai, karinio jūrų laivyno lėktuvai (tokie kaip lėktuvnešiai ir povandeniniai laivai), inžinerinės įrangos ir kai kuri mokslinio tyrinėjimo įranga (tokia kaip supercollider'iai (t. y. greitintuvai, kurie sukelia labai didelės energijos subatominių dalelių susidūrimą) ir dideli lazeriai. Didelis gyvenamasis ar komercinis pastatas gali suvartoti keletą elektros energijos ir šildymo energijos megavatų.
Naši elektros generatorių talpa, kurie yra valdomi komunalinių paslaugų bendrovių, dažnai matuojama MW (megavatais). Geležinkeliuose, modernūs didelio galingumo elektriniai garvežiai (lokomotyvai) paprastai būna tokie, kurie pasiekia 5 arba 6 MW galios našumą, nors kai kurie pagamina daug daugiau, pavyzdžiui, Britų Geležinkelio linijos Klasė 373 Eurostar pagamina daugiau nei 12 MW, tuo tarpu sunkūs dyzeliniai-elektriniai lokomotyvai tipiškai pajėgia nuo 3 iki 5 MW, tuo tarpu JAV branduolinės jėgainės bendras (grynas) pajėgumas vasarą siekia nuo 500 ir 1300 MW.
Anksčiausia citata apie "megavatą" yra Oksfordo Anglų kalbos Žodyne (OED), kuriame yra užuomina į 1900 m. Webster Internacionalinį Anglų Kalbos Žodyną. OED taip pat paminėta, jog "megavatas" pasirodė lapkričio 28 d., 1947 m. straipsnyje Mokslas (506:2).
Gigavatas
Gigavatas yra lygus vienam milijardui vatų. Šis vienetas kartais yra naudojamas didelės galios jėgainėse arba energetinėse sistemose.
Teravatas
Teravatas yra lygus vienam trilijonui vatų. Pilnoji galia naudojama žmonijos pasauliniu mastu paprastai yra matuojama šiais vienetais. Galingiausi lazeriai nuo 1960 – ųjų vidurio iki 1990 – ųjų vidurio buvo gaminami teravatų galios, bet tik nanosekundėms. Vidutiniškas žaibo smūgis pasiekia maksimalią galią apie vieną teravatą, bet jis trunka tik apie 30 mikrosekundžių.
Petavatas
Petavatas yra lygus vienam kvadrilijonui vatų ir gali būti pagaminama dabartinių kartos lazerių femtosekundžių laiko skalių tvarka (10-15 s). Remtasi vidutiniškai 1.366 kW/m² pilnos Saulės apšvitos. Pilnas Saulės šviesos energijos srautas, pasiekiantis Žemės atmosferą apytikriai yra 174 PW (petavatų) (Saulės konstanta). Jeigu visa ši energija butų sugeriama, tai būtų tolygu Žemei, gaunančiai masę 1.94 kg/s greičiu.
Elektriniai ir šilumos vatai
Elektros energijos pramonėje, megavatas elektros (sutrumpinimas: MWe arba MWe [arba MWe) yra terminas, kuris nurodo elektros energiją, tuo tarpu megavatas šilumos arba Terminis megavatas (sutrumpinimai: MWt, MWth, MWt, arba MWth) nurodo pagamintą šiluminę galią. Kiti SI priešdėliai kartais yra naudojami, pavyzdžiui, gigavatas elektros (GWe). 'megavatas elektros' ir 'megavatas šilumos' nėra SI vienetai. Tarptautinis Svorių ir Matų Skyrius teigia, jog vienetų simboliai neturėtų būti naudojami kaip užrašai virš parašyto teksto ar žemiau teksto, kad suteiktų papildomą informaciją apie išmatuojamą kiekį, o laikomi šie simboliai kaip neteisingi ir netikslūs. Internacionalinis Svorių ir Matų biuras. (2006).
Vatų ir vatvalandžių painiojimas
Galios ir energijos sąvokos kasdieninėje vartosenoje yra dažnai painiojamos. Galia yra darbas, per kurį energija yra pagaminama ir suvartojama. Pavyzdžiui, jeigu 100 W elektros lemputė yra įjungta vienai valandai, sunaudojama energija yra 100 vatvalandžių (W•h) arba 0.1 kilovatvalandžių, arba 360 kJ. Šis tas pats energijos kiekis apšviestų 40 vatų lemputę 2.5 valandoms, arba 50 vatų lemputė 2 valandoms. Elektrinė būtų nustatoma vatais, bet kasmetiniai energijos pardavimai būtų vatvalandėmis (arba kilovatvalandėmis ar megavatvalandėmis). Kilovatvalandė yra energijos kiekis, sunaudojamas 1 valandos bėgyje veikiant 1 kilovato galios apkrovai. Tai atitinka 3.6 MJ (megadžaulių).
Tokie terminai kaip 'vatai per valandą' yra nereikšmingi praktikoje, išskyrus nurodant galios per valandą pokytį: Vatai per valandą (W/h) yra naudinga norint apibūdinti jėgainės greičio padidėjimą. Pavyzdžiui, jėgainė, kuri pasiekia 1 MW galią nuo nulio per 15 minučių turi 4 MW/h padidėjimo tempą. Hidrolelektrinės jėgainės turi didelį aktyvumo padidėjimo greitį, kuris daro jas ypač naudingas per didžiausią apkrovą ir avarines situacijas.
Didesnė energijos gamyba arba vartojimas tam tikram laiko tarpui yra dažnai išreiškiama kaip teravatvalandė arba vartojama per tam tikrą laiko tarpą. Naudojamas laikas dažnai yra kalendoriniai arba biudžetiniai metai. Teravatvalandė prilygsta nepertraukiamai energijos gamybai arba vidutiniškai 114 megavatų sąnaudoms vienerių metų laiko tarpui.
Ljanosas
thumb|250px|Vakarėjančios Los Llanos. Venesuela Ljanosas („lygumos“) – gamtinė sritis Kolumbijoje ir Venesueloje, kairiojoje Orinoko baseino pusėje, tarp Andų (Rytų Kordiljeros), Gvianos plokščiakalnio ir Guavjarės upės. Vyrauja lygumų reljefas, neiškylantis aukščiau 200 m. Klimatas subekvatorinis; karštas. Būdinga drėgna vasara ir sausa žiema. Per metus iškrinta apie 1000-1600 mm kritulių. Vyrauja savanų augalija. Ekstensyvi gyvulininkystė (galvijų auginimas). Auginami kukurūzai, ryžiai, medvilnė.
Juodas Gojus
Juodas Gojus – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žaslių.
Rusijos vėliava
right|thumb|250px|[[Vaizdas:FIAV 111100.svg|23px Rusijos vėliava. Proporcijos: 2:3]] Rusijos vėliava – vienas oficialių Rusijos valstybinių simbolių. Tai stačiakampio formos audeklas padalintas į vienodo aukščio horizontalias juostas: baltą viršuje, mėlyną per vidurį ir raudoną apačioje.
Tai oficialus Rusijos Federacijos simbolis.
Istorija
thumb|[[Romanovų dinastija|Romanovų dinastijos oficiali Rusijos imperijos vėliava nuo 1858 iki 1883 metų.]] Yra dvi atsiradimo versijos:
Manoma, jog spalvos buvo parinktos nusižiūrėjus Maskvos herbo spalvas: balta – šv. Jurgio žirgo spalva, mėlyna – šventojo apsiausto spalva, raudona – herbinio skydo spalva.
1705 m. caro Petro I įsaku visi prekybiniai laivai turėjo plaukti iškėlę šią trispalvę vėliavą. Tokia vėliava naudota ir karo laivuose iki 1712 m., vėliau pakeista į Rusijos laivyno vėliavą.
Nuo 1858 iki 1883 metų valdant Romanovų dinastijai oficialia Rusijos imperijos vėliava buvo trispalvė iš juodos, geltonos (auksinė) ir baltos horizontalių juostų.
Oficialiai vėliava patvirtinta 1883 m. gegužės 7 d.
Po Spalio revoliucijos 1917 m. trispalvė pakeista į raudoną vėliavą su proletariato simboliais kūju ir pjautuvu, nors baltagvardiečiai naudavo Rusijos pilietinio karo metu ir išeivijoje.
Dabartinę Rusijos trispalvę vėliavą II pasaulinio karo metu naudojo Rusijos išlaisvinimo armija. thumb|Rusijos Tarybų Socialistinės Federacinės Respublikos vėliava nuo [[1954 iki 1991 metų.]] Po II pasaulinio karo Rusija, kaip sąjunginė Tarybų Sąjungos respublika, naudojo raudonos spalvos vėliavą su vertikalia žydra juosta ties flagštoku. Kaip ir visų sąjunginių respublikų vėliavose, kairiame viršutiniame kampe buvo įkomponuotas auksiniai kūjis ir pjautuvas.
Apie 1990 m. vėliava tapo demokratinio judėjimo simboliu. Galutinai vėliava įteisinta 1991 m. rugpjūčio 22 d.
Konstrukcija
thumb|left
Balta–mėlyna-balta vėliava
thumb|1994–2006 m. Didžiojo Naugardo vėliava Rusijos invazijai į Ukrainą nepritariantys ir prieš karą protestuojantys Rusijos piliečiai ir rusų diasporos atstovai kaip taikos ir laisvės simbolį naudoja variantą kuriame raudona spalva pakeista balta (balta-mėlyna-balta). The Guardian rašo jog tai Didžiojo Naugardo vėliavos variantas (be herbo centre ). Didysis Naugardas yra vienas seniausių Rusijos miestų. Ją protestuose naudoja nenorintys kad juos painiotų su ukrainiečiais rusai, nes pasirodyti su oficialia valstybės vėliava „visiškai neįmanoma“. Per daug jau šioji susijusi su valstybine propoganda ir armija. Tokiai vėliavai be raudonos spalvos pritaria Aleksejus Navalnas ir daugelis Rusijos meno atstovų. Oficialiai Rusijai tai ekstremizmo simbolis.
Panašios vėliavos
Pagal spalvas panašias vėliavas naudoja slaviškosios valstybės.
Kroatijos ir Serbijos trispalvėse vėliavose skirtingas spalvotų juostų išdėstymas ir papildomai įkomponuoti herbai.
Masajos departamentas
Geografija
Paviršius daugiausia kalnuotas, stūkso Masajos ugnikalnis. Yra keletas vulkaninės kilmės lagūnų (Apojo, Masajos, Tismos).
Administracinis suskirstymas
Masajos departamentas administraciškai padalintas į 9 savivaldybes:
Audiokasetė
thumb|TDK gaminta audio kasetė thumb|Įvairios kasetės Audiokasetė (dažnai naudojamas trumpinimas MC) – analoginė laikmena garsiniams įrašams saugoti, sukurta 1963 metais Philips firmoje. Kasetė sudaryta iš dėžutės, ričių, juostos sukimo ir prispaudimo mechanizmo bei magnetinės juostelės, galinčios saugoti du arba keturis (kai kada – dar ir penktą – sinchronizuojantį) įrašo takelius.
Naudojant kasetę monofoniniams įrašams panaudojami du takeliai – vienas „A“ pusėje, kitas „B“. Naudojant stereofoniniams įrašams, naudojami du siauresni takeliai (esantys vietoje vieno monofoninio) „A“ pusėje ir du „B“ pusėje. Audiokasetėse dažniausiai naudojama Fe2O3 juosta, rečiau – CrO2, kartais panaudojami ir elektrocheminiu arba vakuuminio garinimo būdu nusodinti metalų kristalai. Buitiniuose magnetofonuose juostos judėjimo greitis būna 4,76 cm/s, diktofonuose – 2,38 cm/s, žurnalistiniuose magnetofonuose – 4,76 arba 9,52 cm/s.
Istorija
Devintame dešimtmetyje dalis nebrangių namų kompiuterių naudojo audio kasetes kaip pigesnę lanksčių diskelių alternatyvą. Tuo pat metu gaminta geriausios kokybės (Hi-Fi) buitinė technika, naudojant analoginio signalo slėgimo metodus (pvz., Dolby-B ar Dolby-C), leisdavo gauti žymiai geresnę garso kokybę (didesnis dinaminis diapazonas, tiksliau atgaminami priekiniai signalo frontai), nei vėliau pasirodę kompaktiniai diskai, tačiau kasetės turėjo nemažai trūkumų: jose esanti juosta kartais susilamdydavo, daug kartų grojant, įrašas prarasdavo dalį kokybės dėl mechaninio dilimo, išsimagnetinimo ir pan., todėl ilgainiui audiokasetes pakeitė patogesnės laikmenos.
Dešimtame XX a. dešimtmetyje kasetes pakeitė kompaktiniai diskai, skaitmeninės kasetės, mikrokasetės, minidiskai ir kitos laikmenos.
Ksar el Kebiras
Ksar-el-Kebiras (arab.: القصر الكبير, ir Alcazarquivir, ) – Maroko miestas šiaurės vakarinėje šalies dalyje. Miesto pavadinimas lietuvių kalba reiškia „Didelė tvirtovė“.
1578 m. Portugalijos karalius Sebastianas I (Sebastian of Portugal) čia pralaimėjo Maroko karaliui Abdal Malikui (Abd al-Malik). Šis pralaimėjimas ilgam nutraukė europiečių ketinimus įvesti krikščionybę Magribe. Abu karaliai mūšyje žuvo. Portugalų karaliaus mirtis davė pradžią Ispanijos ir Portugalijos sąjungai, o marokiečių pergalė suteikė Marokui galingos valstybės vardą ir sustiprino jo prestižą pasaulyje.
1911 m. miestas pateko į Ispanijos protektoratą Afrikoje (Ispanijos Marokas). Po nepriklausomybės paskelbimo miestas tapo žemės ūkio produktų, citrusinių vaisių paskirstymo centru.
Trojanovas
Trojanovas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Kliukovo valsčiuje, Mazovijos Vysokio apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į pietryčius nuo Kliukovo, apie 19 km į pietus nuo Mazovijos Vysokio ir apie 60 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 22 namai ir 157 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 32 namai ir 250 gyventojų, iš kurių 1 stačiatikis.
Bubių mokykla
Šiaulių r. Bubių mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Bubiuose (Šiaulių rajonas), Dubysos g. 15, vykdanti ikimokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290059370. Dabar tai Dubysos aukštupio mokyklos skyrius.