cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vėžaičiai (Kelmė)
Vėžaičiai – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Naudvario.
FC Progresul București
Bukarešto „Progresul“ – Rumunijos futbolo klubas iš Bukarešto.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1944 m., o žlugo 2009 m.
Antanas Padleckis
Antanas Padleckis (1925 m. vasario 15 d. Pavietavos k., Seredžiaus valsč. (Kauno apskr. – 2010 m. birželio 14 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinės – muzikos mokytojas ir chorvedys.
Biografija
Augo gausioje ir dainingoje Stanislavo ir Antaninos Padleckių šeimoje. Iš pradžių Antanas mokėsi Armeniškių, o vėliau – ir Juodaičių pradžios mokyklose (abi Jurbarko raj.). Pirmasis Antano muzikos mokytojas buvo vyriausiasis brolis Stasys. Jis buvo sudaręs Padleckių šeimos vokalinį oktetą, kuriame dainavo ir Antanas.
Jau pirmosios rusų okupacijos metais visi Padleckių šeimos nariai buvo persekiojami. 1941 m. bolševikai suėmė brolius Jurgį ir Kazimierą, 1944 m. – Praną ir Antaną, o 1948 m. – ir Juozą. Pavykus pabėgti, 1944–1945 m. Antanas aktyviai dalyvavo rezistencinėje kovoje prieš okupantus, buvo sužeistas.
Prieš pat baigiamuosius egzaminus (1948 m. birželio mėn.) saugumo agentų suimtas, kalintas ir nuteistas 25-riems metams kalėti. Išvežtas į Komijos autonominę respubliką, 1948–1956 m. dirbo Intos anglių kasyklose. Lageryje susidarė galimybė pasimokyti pas rusų dainininką (tenorą) N. K. Pečkovskij, o muzikos teorijos ir kompozicijos žinias pagilinti pas teoretiką ir muzikos kritiką D. A. Rabinovičių. 1954 m. A. Padleckis lageryje suorganizavo lietuvių vyrų chorą, su kuriuo surengė ir koncertų.
Mirus Stalinui, ir vėliau sumažinus bausmę, 1956 m. A. Padleckis grįžo į Lietuvą. 1957 m. pavasarį pradėjo dirbti buvusio Ariogalos rajono kultūros namuose ir vidurinėje mokykloje, suorganizavo suaugusiųjų ir moksleivių chorus, kuriuos parengė rajono dainų šventei ir buvo jos vyr. dirigentas. 1958–1959 m. – tuometinio Simno rajono kultūros namų choro vadovas, vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, moksleivių choro, pučiamųjų orkestro ir kaimo kapelos vadovas.
Apsigyvenęs Kaune, A. Padleckis 1959–1968 m. dirbo su daugeliu miesto mėgėjų chorais: Staklių gamyklos vyrų choru, Valgyklų tresto, Miestų statybos projektavimo instituto, „Atramos“ gamyklos mišriaisiais chorais ir vokaliniais ansambliais. Dirbo ir pats mokėsi – Kauno 3-ojoje darbo jaunimo vidurinėje mokykloje eksternu išlaikė vidurinio mokslo baigimo egzaminus, o 1971 m. neakivaizdiniu būdu baigė Kauno Juozo Gruodžio aukštesniąją muzikos mokyklą (dėst. Vlado Balsio choro dirigavimo klasę).
1969–1979 m. A. Padleckis buvo Kauno 18-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, chorų, pučiamųjų orkestro ir estradinio ansamblio vadovas. Jo paruošti jaunieji dainininkai 1976 m. I respublikinio „Dainų dainelės“ konkurso laureatai.
1990 m. A. Padleckis subūrė Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Kauno skyriaus vokalinį ansamblį, kuris per metus išaugo į „Laisvės kovų dainos“ mišrųjį chorą (apie 50 dalyvių). Choras koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių – 1996 m. vasario 17 d. Kaune surengtas kolektyvo įkūrimo 5-mečiui pažymėti koncertas jau buvo 200-asis. Choro įrašų padarė Lietuvos radijas ir televizija. Jo koncertinių programų branduolį sudaro A. Padleckio harmonizuotos politinių kalinių ir tremtinių dainos, paties vadovo įvairių poetų tekstais sukurtos dainos. Choras dalyvavo Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į Tėvynę“ Kaune (1991 m.), Vilniuje (1993 m.), Panevėžyje (1995 m.) ir Klaipėdoje (1997 m.), taip pat dainų šventėje Jurbarke (1998 m.). A. Padleckis buvo šių švenčių vienas iš dirigentų. Jis savo chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje.
Antanas ir Genovaitė Padleckiai išaugino dvi dukras. Rita Padleckytė – Juknevičienė (pianistė) – Kauno Aleksandro Kačanausko muzikos mokyklos fortepijono skyriaus vedėja, mokytoja metodininkė. Loreta Padleckytė – Krivaitienė (smuikininkė) – Kauno 1-osios muzikos mokyklos mokytoja ekspertė.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Lamar Odom
Lamaras Odomas (g. 1979 m. lapkričio 6 d. Jamaika, Niujorkas, JAV) yra profesionalus amerikiečių krepšininkas.
1997 m. Lamaras buvo įvertintas kaip geriausias JAV vidurinių mokyklų žaidėjas ir buvo pastebėtas krepšinio skautų, kaip krepšininkas, kuris gerai sugeba valdyti ir perduoti kamuolį, nors buvo gana aukštas (208 cm).
2011 m. gruodžio 11 d. iškeistas Dalaso „Mavericks“ klubui į 2012 m. Naujokų biržos šaukimus. 2012 m. balandžio 9 d. komanda, dėl asmeninių problemų, Lamar'ą padarė neaktyviu likusiai sezono daliai.
Beriozovka (Gintvilai)
Beriozovka (,, nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Nemano rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Lunino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Ragainės apskrities (1922–1945 m. Tilžės-Ragainės apskrities) kaimas. Iki 1935 m. kovo 31 d. kaimo bendruomenė, vėliau savivaldybė, 1946–2008 m. Malomožaiskojė apylinkės kaimas.
Prie kaimo veikia karpynas.
Gyventojai
2010 m. kaime buvo 10 gyvenamųjų namų.
Kazys Laucius
Kazys Laucius (1906 m. balandžio 26 d. Kuršėnai – 1942 m. lapkričio 21 d. Sverdlovskas) – Lietuvos teisininkas, fotografas, publicistas, skautų veikėjas.
Biografija
1927 m. baigė teisę Lietuvos universitete. 1927–1928 m. dirbo Šiaulių, 1929–1940 m. Kauno miesto ir apskrities administracinėse įstaigose. 1932–1938 m. Kauno policijos Ypatingųjų reikalų, 1938–1939 m. Teismo reikalų skyrių vadovas. 1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas ir išvežtas į TSRS. Sušaudytas.
Dalyvavo skautų veikloje, išplėtė Lietuvos skautų tarptautinius ryšius, 1937–1938 m. redagavo žurnalą „Skautų aidas“.
Kūryba
1932 m. fotosekcijos prie Lietuvos policijos sporto klubo (veikė iki 1940 m.) ir 1933 m. Lietuvos fotomėgėjų sąjungos (nuo 1936 m. draugija) vienas steigėjų ir narių. 1936 m. dalyvavo tarptautinėje fotografijos parodoje Otavoje. 1938 m. Pirmosios tarptautinės fotografijų parodos Lietuvoje, Kaune, 1940 m. pirmosios Lietuvos fotomėgėjų draugijos ir Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos fotosekcijos jungtinės parodos Vilniuje vienas rengėjų ir dalyvių, pastarosios – ir vertinimo komisijos narys. Parašė pirmąjį vadovėlį fotografijos mėgėjams „Fotografuoti gali kiekvienas“ (1933 m., 2 leid. 1938 m.), straipsnių teisėtvarkos, policijos, fotografijos teorijos ir praktikos klausimais. Vienas fotografijos meno Lietuvoje kūrimo pagrindėjų. Jo fotografijos spausdintos žurnaluose „Galerija“, „Naujoji Romuva“.
Vingeliai
Vingeliai – viensėdis Elektrėnų savivaldybėje. Yra Popų (Vingelių) pilkapynas.
Kostas Ostrauskas (1891)
Kostas Ostrauskas (1891 m. gruodžio 21 d. Kliniškėse, Gudelių valsčius – 1939 m. gruodžio 2 d. Kaune) – Lietuvos vargonininkas ir chorvedys.
Biografija
Baigęs du kursus Veiverių mokytojų seminarijoje, mokėsi vargonuoti ir apie trejus metus vargonininkavo Zapyškyje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Baltarusiją – Babruiską, kur vargonininkavo ir dalyvavo lietuvių pabėgėlių įvairių komitetų veikloje.
1919 m. grįžęs į Lietuvą, savanoriu tarnavo Lietuvos kariuomenėje, vėliau dirbo įvairiose Kauno miesto įstaigose: LR Darbo ir socialinės apsaugos ministerijos kanceliarijos vedėjas, LR Žemės ūkio ministerijos Žemės reformos komisijos sekretorius, užsienių pasų skyriaus sekretorius ir vedėjas. 1924–1926 m. dėstė muziką Veiverių mokytojų seminarijoje ir vargonininkavo bažnyčioje.
1926–1930 m. Vilkaviškio katedros vargonininkas ir choro vadovas. Su choru dalyvavo 1928 ir 1930 m. – visos Lietuvos dainų šventėse Kaune. 1930–1939 m. Kauno miesto savivaldybėje inspektorius ir reikalų tvarkytojas, kurį laiką vadovavo Vilniui vaduoti sąjungos Šančių skyriaus chorui ir vargonininkavo Šančių bažnyčioje.
Gerai mokėjo lenkų ir rusų kalbas, parašė choro ir solo dainų. Sūnus Kostas Ostrauskas – žinomas dramaturgas, filosofijos mokslų daktaras, 1949 m. pasitraukęs į JAV, apsigyveno Filadelfijoje.
Vendeno vaivadija
Vendeno vaivadija  – 1598–1660 m. gyvavęs Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas dabartinėje Latvijos teritorijoje. Sostinė – Vendenas.
Upninkėlių apylinkė
Upninkėlių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Veprių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. 1954 m. prijungta Markutiškių apylinkė, tačiau 1963 m. sausio 12 d. pati Upninkėlių seniūnija prijungta prie atkurtos Markutiškių apylinkės.
Vendeno vaivadija
Istorija
Vendeno vaivadija apėmė apie 30 000 km². Dėl nedidelio ploto į mažesnius administracinius vienetus – pavietus padalinta nebuvo, tačiau svarbų vaidmenį administracinėje struktūroje turėjo miestai ir pilys. Iš jų svarbiausi:
Atstovavimas
Vendeno vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Vendeno vaivada ir Vendeno kaštelionas, vaivadija į seimą rinkdavo du pasiuntinius, Lietuvos Tribunole ją atstovavo du deputatai.
Vaivada
Vendeno vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje ir vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas.
Vaivada buvo Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vendeno vaivada pagal rangą turėjo vieną žemiausių pasauliečių pozicijų. Vendeno vaivados pareigybė panaikinta po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1795 m.
Buteliūnai
Buteliūnai – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Gegutės. Stūkso Buteliūnų piliakalnis. Šalia yra ežeras Prapuntas.
Gyventojai
thumb|left|240px|Kaimo kryžius
Ceikinių apylinkė
Ceikinių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ceikinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ignalinos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Nevaišių apylinkės ir dalis Kančiogino apylinkės, o dalis Ceikinių apylinkės prijungta prie Ignalinos rajono Didžiasalio apylinkės ir Švenčionių rajono Jurgeliškės apylinkės. 1963 m. prijungta Rubelninkų apylinkė ir dalis Didžiasalio apylinkės. 1988 m. birželio 22 d. Ceikinių apylinkė prijungta prie Mielagėnų apylinkės.
Izraelio futbolo varžybos 1960–1961 m.
Izraelio futbolo varžybos 1960–1961 m.
Krekesiniai
Krekesiniai (Globulariaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) augalų šeima. Daugiametės žolės sumedėjančiu šakniastiebiu. Lapai pražanginiai, dažniausiai susitelkę į skrotelę, stori, odiški, žiemojantys arba visžaliai. Žiedai maži, sutelkti varpose arba galvutėse. Vaisius vienasėklis riešutėlis.
Šeimoje yra 2 gentys. Lietuvoje labai retas paprastasis krekesas (Globularia punctata). Dabar gentis priskiriama gyslotinių (Plantaginaceae) šeimai. Augalas 10-25 cm aukščio, stiebas nešakotas, ištisai lapuotas. Auga saulėtuose šlaituose, sausose pievose. Žydi gegužės – birželio mėn.
Vygreliai
Vygreliai – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Gražiškių, greta sienos su Lenkija, Sūduvos aukštumoje. Aplink kaimą yra keturi ežerai. Rytiniame kaimo pakraštyje telkšo Vygris, vakariniame Beržinis ir Armudiškių ežeras o pietvakarinėje dalyje Talaikė (Trinduoniai). Seniūnaitijos centras. Rytinėje pusėje taip pat ribojasi su Aistiškių (Vartalines) mišku. Pro kaimą eina kelias, taip pat nutiestas naujas kelias į Lenkiją, Vižainio miestelį.
Malaizijos vyrų žolės riedulio rinktinė
Malaizijos vyrų žolės riedulio rinktinė – komanda, atstovaujanti Malaizijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Malaizijos žolės riedulio konfederacija.
Birželio 18
Birželio 18 yra 169-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 170-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 196 dienos.
Vardadieniai
Erdmantas – Erdmantė – Erdmas – Erdmė – Erdmilas – Erdmilė – Erikas – Julita – Rytė – Rytis – Venancijus – Venantas.
José Rico Pérez stadionas
Estadio José Rico Pérez yra įvairios paskirties stadionas Alikantėje, Ispanijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Hércules CF. Pastatytas 1974 m. ir talpina 30 000 žiūrovų.
Istorija
Stadione 1982 m. vyko kelios XII pasaulio futbolo čempionato varžybos.
Nuo 2001 iki 2010 m. stadione žaidė FC Alicante.
Naujas stadionas
Hércules CF sirgalių gretos sparčiai auga. Klubas planuoja ateityje statyti naują José Rico Pérez stadioną.
Armėnijos futbolo federacija
Armėnijos futbolo federacija – pagrindinė už futbolą atsakinga organizacija Armėnijoje, kuri yra įsikūrusi Jerevane. Asociacija organizuoja Armėnijos aukščiausiąją futbolo lygą, bei Armėnijos vyrų futbolo rinktinę. Pastaruoju metu rūpinasi futbolo aikštynų įrengimu, futbolo akademijų steigimu, dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose projektuose.
Federacija įkurta 1992 m. Tais pačiais metais įstojo į FIFA, po metų į UEFA.
1983 m. Pasaulio ralio čempionatas
'''1983 m. Pasaulio ralio čempionatas''' buvo vienuoliktasis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas Pasaulio ralio čempionato sezonas, kurį sudarė 12 etapų, kaip ir praeitame sezone. Iki šio sezono čempionato grafikas stabilizavosi, liko vienas kitas pakeitimas per metus. 1983 m. čempionato kalendoriuje „Argentinos ralis“ pakeitė „Brazilijos ralį“. Hanu Mikola su „Audi“ susigrąžino čempiono titulą, kurį praeitame sezone buvo iškovojęs Valteris Riolis, kuris padedamas komandos draugo Marku Aleno „Lancia“ komandai iškovojo nugalėtojų titulą gamyklinėje įskaitoje, „Audi“ komandą aplenkę 2 taškais.
Apžvalga
thumb|left|Buvusi [[Attilio Bettega|Atilio Betegos „Lancia Rally 037“]] Praėjusio sezono čempionas, vokietis Valteris Riolis, perėjo į „Martini Racing“ komandą. Jo ir komandos draugo, suomio Marku Aleno tikslas – vairuojant naujuosius automobilius „Lancia Rally 037“ laimėti komandinės įskaitos čempionatą. Tuo tarpu „Audi Sport“ tikėjosi pakartoti 1982 m. sezono pasiekimą. Čempionatą pradėjo su ta pačia pora pilotų – suomiu Hanu Mikola ir prancūze Mišele Mouton, taip pat buvusiu pasaulio čempionu Stigu Blūmkvistu. Sezoną komanda pradėjo su „Audi Quattro A1“ (sezono metu perėjo prie „Quattro A2“ modifikacijos) automobiliu. „Rotmans Opel Rally Team“ sezoną pradėjo su automobiliu „Opel Ascona 400“, kurią vairavo buvęs pasaulio čempionas Ari Vatanenas ir jo tėvynainis Henris Toivonenas.
thumb|Buvusi [[Hannu Mikkola|Hanu Mikolos „Audi Quattro A2“]] Viso sezono metu, tiek asmeninėje įskaitoje, tiek gamintojų, vyko įnirtinga kova. Greitai čempionatas susikoncentravo ties kova tarp „Audi“ ir „Lancia“. Šių komandų atstovai nugalėjo 10 etapų iš 12 ir užėmė 30 prizinių vietų iš 36. Galutinėje įskaitoje „Lancia“ pakilo aukščiausiai ir laimėjo titulą, kurį tris kartus buvo laimėję aštunto dešimtmečio viduryje. „Audi“ sezonas buvo įspūdingas. Antroje sezono pusėje buvo patobulintas automobilis, kurio dėka buvo laimėti 3 iš 4 paskutinių etapų ir tai leido komandinėje įskaitoje visiškai priartėti prie „Lancia“.
Vairuotojų čempionatas buvo ne mažiau įdomus. Abiem „Lancia Martini“ pilotams sezonas buvo sėkmingas, bet jiems nepavyko aplenkti Hanu Mikolos, kuris sezono metu laimėjo keturis etapus, o septyniuose lipo ant nugalėtojų pakylos. To užteku, kad jis taptų 1983 m. Pasaulio čempionu. Stigas Blūmkvistas, laimėjęs paskutinį etapą, bendroje įskaitoje liko ketvirtas, o Mišelei Mouton sezonas buvo nesėkmingas, ji liko penkta. „Rothmans“ komandai sezonas buvo įspūdingas, Ari Vatanenas laimėjo „Safario ralį“, o galutinėje įskaitoje liko šeštas.
Kaip ir praeituose sezonuose, 12 etapų sudarė vairuotojų čempionatą ir tik 10 iš jų sudarė gamintojų čempionatą. 1983 m. sezone „Švedijos“ ir „Dramblio Kaulo Kranto“ raliai buvo įtraukti tik į vairuotojų čempionato įskaitą.
Elektroninė bankininkystė
Elektroninė bankininkystė – paslaugos, kurias bankai teikia pasinaudodami šiuolaikinėmis elektroninio ryšio priemonėmis, kurios leidžia užtikrinti kelis pagrindinius banko teikiamų paslaugų teikimo kriterijus: identifikuoti klientą ir atlikti kliento norimą pavedimą ar valią.
Arecas
Arecas – miestas Italijoje, Toskanoje, Areco provincijos sostinė. Jis yra 80 km į pietryčius nuo Florencijos.
Istorija
Titas Livijus teigė, kad Arecas yra vienas iš Capitae Etruriae (Etruskijos sostinių) t. y. vienas iš dvylikos galingiausių etruskų miestų – dodekapolis. Jiems valdant San Kornelijo akropolis, maža kalva prie San Donato, buvo gyvenama ir įtvirtinta. Be to išlikę daug etruskų pėdsakų: sienų fragmentai, etruskų nekropolis ant Poggio del Sole („Saulės kalva“), dvi bronzinės statulos „Areco chimera“ (V a. pr. m. e.) ir „Minerva“ (IV a. pr. m. e.), kurios rastos XVI a. ir nugabentos į Florenciją. Dėl intensyvios prekybos su graikais čia rasta daug graikiškų dirbinių.
Romėnai užėmį Arecą 311 m. pr. m. e. ir padarė jį kariniu postu via Cassia kelyje, turėjusiame užtikrinti Romos respublikos valdymą Po upės baseine. Per pilietinį karą miestas palaikė Marijų, tad nugalėtojas Sula apgriautame mieste įkurdino daug veteranų. Etruskų aristokratija neužgeso: Gajus Cilnijus Mecenatas, kurio vardu vadinami meno globėjai, buvo kilęs iš Areco. Miestas klestėjo Augusto laikais kaip Arretium Vetus, buvo trečias pagal dydį Italijoje ir garsėjo savo puodininkyste.
III–IV a. Arecas tapo vyskupo vieta: tai vienas iš kelių miestų, kurių vyskupų vardai žinomi be pertraukų iki šių dienų, iš dalies todėl, kad viduramžiais jie valdė miestą. Romėnų pastatai buvo sugrauti per gotų karus, lombardų invaziją, o likučius sunaikino areciečiai statydami įtvirtinimus. Išliko tik amfiteatras.
Arecas išvijo vyskupą 1098 m. ir buvo nepriklausomas miestas iki 1384 m. Arecas per popiežiaus ir imperatoriaus nesutarimus dažniausiai palaikė pastarąjį ir priešinosi Florencijai, kurioje dominavo popiežiaus šalininkai. 1252 m. Arece įkurtas universitetas, Studium. Tačiau po pralaimėjimo Kampaldino mūšyje (kuriame kovėsi Dantė) 1289 m., kai žuvo vyskupas Guglielmino Ubertini, miesto reikalai klojosi vis prasčiau, neskaitant trumpo laikotarpio valdant Tarlati šeimai. Guido Tarlati tapo vyskupu 1312 m. ir gerai sutarė su imperatoriaus šalininkais. Tarlati siekė sąjungos su Forli miestu ir jo valdovais Ordelaffi šeima, bet jiems nepavyko: Florencija užėmė Arecą 1384 m. ir nuo to laiko miestas nebeturėjo individualios istorijos. Piero della Francesca dirbo San Francesco di Arezzo bažnyčioje ir nutapė freskas, kurios yra žymiausias Areco meno kūrinys. Po kurio laiko miestas patyrė ekonominį ir kultūrinį nuosmūkį, tad jo istorinis centras gerai išsilaikęs.
XVIII a. nusausintos Val di Chiana pelkės į pietus nuo miesto, tad rečiau pasireiškė maliarija. Kai Napoleono kariai užėmė miestą jis tapo italų pasipriešinimo prancūzams centru, o po to ir provincijos sostine. 1860 m. miestas tapo Italijos karalystės dalimi. Arecas smarkiai nukentėjo per Antrąjį Pasaulinį karą.
Alinka
Alinka – kaimas Elektrėnų savivaldybėje. Į vakarus nuo kaimo aptiktas pilkapynas tokiu pačiu pavadinimu.
Milan Jelić
Milanas Jeličius (Милан Јелић; 1956 m. kovo 26 d., Koprivna, Jugoslavijoje – 2007 m. rugsėjo 30 d., Modričioje, Bosnijoje ir Hercogovinoje) – Bosnijos serbų politikas, Serbų Respublikos prezidentas, šias pareigas ėjo nuo 2006 m. lapkričio 9 d. iki mirties.
Gimė Koprivnos kaime, baigė Dubojaus vid. mokyklą. Studijavo ekonomiką Suboticoje ir Banja Lukoje, gavo daktaro laipsnį. Jeličius ilgą laiką buvo aktyvus Modričios miesto politikas, o po Bosnijos karo išrinktas į Serbų respublikos asamblėją. Buvo Bosnijos ir Hercegovinos futbolo asociacijos prezidentu.
2007 m. rugsėjo 30 d. stebėdamas futbolo varžybas pasijuto blogai ir mirė Dubojaus ligoninėje, sustojus širdžiai.
Butėnai (Karsakiškis)
Butėnai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Karsakiškio.
Stambialapė šorėja
Stambialapė šorėja (Shorea macrophylla) – sparneninių (Dipterocarpaceae) šeimos medieninis, prieskoninis augalas, paplitęs atogrąžų Azijoje (Brunėjuje, Indonezijoje, Malaizijoje). Iš jo gaminami maisto priedai (kvėpikliai), gaunami kietieji aliejai.
Bovė
Bovė – miestas šiaurinėje Prancūzijoje, Aukštutinės Prancūzijos regione, Uaza departamento centras, 79 km į šiaurės vakarus nuo Paryžiaus. Reikšmingas transporto centras – mieste veikia oro uostas, geležinkeliai jungia Bovė su kitais Prancūzijos miestais. Nuo XVII a. gobelenų audimo centras. Stiprios farmacijos, traktorių gamybos, metalo konstrukcijų, maisto, stiklo pramonės šakos. Plėtojamas turizmas. Gobelenų, archeologijos muziejai.
Bovė romėnų laikais buvo žinoma kaip Bratuspantium gyvenvietė. Nuo X a. – vyskupijos centras. 1096 m. suteiktos miesto teisės. Miestas labai apgriautas per Pirmąjį pasaulinį ir Antrąjį pasaulinį karus. Išliko romėnų sienos su bokštais fragmentai. Aukščiausią Europoje – siekiantį 48 metrus chorą turinti iki šiol nebaigta XIII a. gotikinė Bovė katedra. Katedros bokštas, siekęs 153 m aukštį, nugriuvo 1573 m. Šv. Stepono bažnyčia, Vyskupų rūmai.
Azerbaidžano futbolo federacijų asociacija
Azerbaidžano futbolo federacijų asociacija (azerb. Azərbaycan Futbol Federasiyaları Assosiasiyası, AFFA) – pagrindinė už futbolą atsakinga organizacija Azerbaidžane, kuri yra įsikūrusi Baku. Federacijų asociacija organizuoja AFFA aukščiausioji lygą, bei Azerbaidžano vyrų futbolo rinktinę.
Jou (provincija)
Jou provincija, Joudžou  – istorinis regionas, viena iš 9 tradicinių Kinijos provincijų, egzistavęs Istorinės Kinijos šiaurės rytuose. Užėmė dabartinę šiaurinę Hebėjaus provinciją, Pekino, Tiandzino aministracinius miestus ir Liaoningo provincijos vakarinę dalį.
Nuo 110 m. pr. m. e. iki IX a. buvo Kinijos administracinis vienetas.
Geografija
Jou provincija buvo labiausiai į šiaurės vakarus nutolęs Kinijos regionas. Pietuose jis ribojosi su Dzi provincija, o vakaruose – su Bing provincija regionu. Šiaurėje ir rytuose regioną uždarė Didžioji Kinijos siena, kuri skyrė nuo miškingų barbarų donghu teritorijų. Regionas buvo priglaudęs prie Bohai jūros. Iš vakarų jį ribojo Taihang kalnai, o iš šiaurės – Jan kalnai.
Regionas pasižymi žemumomis, čia daug upių, kurių svarbiausios – Liao, Luan.
Priešistorė
Jau nuo III tūkst. pr. m. e. pabaigos teritorijoje atsirado priešistorinė Šiadziadiano kultūra (夏家店), kurios atstovai gyveno sėsliai, augino gyvulius. Randama šios kultūros dirbinių iš keramikos, kaulo, akmens (ypač bazalto, kurio daug šiose vietose). Randama bronzinių auskarų, būrimo kaulų.
II tūkst. pr. m. e. pabaigoje pastebimas kultūros sumenkimas, kurį galėjo sukelti šiaurės klajoklių įtaka. Sumažėjo gyventojų tankumas, pradėtas naudoti arklys, pranyko centralizuota valdžia. Suprastėjo keramikos dirbiniai, tačiau labiau išdirbta bronza, iš kurios pradėti gaminti ginklai bei ritualiniai indai (dažnai kopijuojant Džou dinastijos modelius).
Sarkoma
Sarkomos rūšys
Sarkomos rūšys skiriamos pagal naviko susiformavimo vietą:
Jou (provincija)
Valstybingumas
II tūkst. pr. m. e. svarbiausia regiono valstybė buvo Dzi, su sostine to paties pavadinimo mieste (dab. Pekino teritorijoje). Pirmasis valstybės paminėjimas susijęs su Džou valdovo Vuvango 11 metais (apie 1145 m. pr. m. e.), bet manoma, kad valstybė egzistavo ir gerokai prieš tai.
Sarkoma
Ligos priežastys
Ligos priežastys nėra aiškios. Manoma, kad ją sukelia kancerogenai, įtakos gali turėti genetinis polinkis ar kitos priežastys.
Jou (provincija)
Valstybingumas
Apie VII a. pr. m. e. Dzi viešpatavimą regione nustelbė kita regiono karalystė – Jan. Ji nukariavo Dzi, ir padarė jos sostinę savo sostine. Jan buvo įgijusi nepriklausomybę nuo Džou Kinijos ir per istoriją ypač daug kovojo su savo svarbiausiomis kaimynėmis Či (pietuose) ir Džao (vakaruose). Tuo pačiu ji kovojo su tautomis šiaurėje, – donghu, iš kurių 300 m. pr. m. e. iškovojo Liaodong pusiasalį.
Kuibyševas
Kuibyševu vadinama:
Jou (provincija)
Valstybingumas
227 m. pr. m. e. Čin užėmus kaimyninę Džao, Jan karalius siuntė žudiką į Čin sostinę, kad užmuštų jos karalių (būsimąjį Kinijos imperatorių Ši Huangdi). Šis pasikėsinimas nepavyko, ir 222 m. Jan buvo užkariauta, prijungta prie Kinijos imperijos.
Tolesnė istorija
Jou provincija priklausė iš pradžių Čin, vėliau Han Kinijai. 110 m. pr. m. e. ji paversta administracine provincija, ir jos administracinis centras buvo tas pats Dzi miestas. Įkūrimo metu provincija turėjo 13 dziunų, o vėliau jos teritorija tolygio mažėjo. Žlugus Han dinastijai, regionas atiteko Cao Vei, vėliau Dzin dinastijai (tuo metu provinciją jau tesudarė 7 dziunai).
Dzin dinastijai nusilpus, teritorijoje įsitvirtino šianbai (juvenių klanas), kuris valdė nuo III a. 337 m. teritorijoje šianbai (murongų klanas) atgaivino Jan pavadinimą, įkurdami šioje teritorijoje visą eilę valstybių, pavadintų „Jan“, – (Ankstyvoji Jan, Vėlyvoji Jan, Šiaurės Jan, Pietų Jan). Vėliau čia viešpatavo Šiaurės Vei, kuri 468 m. atskyrė nuo Jou provincijos Jan provinciją. Sui dinastijos pradžioje (581 m.) provincija jau teturėjo 3 dziunus. Stambindama savo administracinius vienetus, 607 m. Sui dinastija vėl sujungė Jou ir Jan provincijas, suformuodama Zuo dziuną (涿郡) (naujojoje sistemoje dziunai tapo stambesni nei provincijos).
Kiniją suvienijus Tangų dinastijai, Jou administracija buvo atkurta, tačiau jau kaip labai smulkus administracinis vienetas – Jou prefektūra aplink Dzi miestą. Senąjį Jou regioną tuo metu atitiko naujai sukurta Hubėjaus apskritis, tačiau tradicinis pavadinimas išliko. Tangų politinės suirutės metu Hubėjuje kontrolę paėmė vienas karo vadų, kuris titulavosi Jan karaliumi.
Vėliau regionas sudarė didžiąją dalį taip vadinamųjų 16 prefektūrų – strategiškai svarbaus Kinijos vieneto, dėl kurio kovojo šiaurės klajokliai šatuo tiurkai, kidaniai ir kinai. 938 m. prefektūras perėmė kidanių Liao dinastija, kuri panaikino Jou prefektūrą ir vietoj jos įkūrė Jandzingo administracinį vienetą. Po to Jou pavadinimas galutinai nunyko.
Izraelio futbolo varžybos 1961–1962 m.
Izraelio futbolo varžybos 1961–1962 m.
Vindeikių apylinkė (Ukmergė)
Vindeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Musninkų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Širvintų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Pamusių apylinkės ir dalis Pigašių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Vindeikių apylinkė prijungta prie Musninkų apylinkės.
Sombrero galaktika
250px|thumb|Sombrero galaktika
LSMU biblioteka ir informacijos centras
LSMU biblioteka ir informacijos centras – didžiausios Lietuvoje sveikatos specialistų rengimo mokyklos Lietuvos sveikatos mokslų universiteto padalinys.
Sombrero galaktika
Sombrero galaktika, M104 arba NGC 4594 – spiralinė galaktika Mergelės žvaigždyne. Nuotolis nuo Saulės – ~28 milijonai šm, skersmuo – 50 000 šm. Regimasis ryškis +8m; nors plika akimi galaktika nematoma, ją galima stebėti nedideliais teleskopais (lengviausiai aptinkama gegužės mėn.). Tipas SA(s)a.
Vėžaičiai (Tauragė)
Vėžaičiai – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Gaurės.
LSMU biblioteka ir informacijos centras
Istorija
Bibliotekos ištakos siekia 1923 m., kai buvo pradėtas formuoti Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto bibliotekos fondas. 1950 m. reorganizavus Kauno universitetą į dvi savarankiškas aukštąsias mokyklas, Kauno medicinos institutui (KMI) buvo perduotas buvusio Medicinos fakulteto bibliotekos fondas ir įkurta KMI biblioteka.
Sombrero galaktika
Teigiama, kad Sombrero galaktikos masė prilygsta 800 milijardų saulių masei, tai vienas masyviausių Vietinio galaktikų superspiečiaus objektų. Galaktikos branduolyje glūdi apie 1 mlrd. kartų masyvesnė už Saulę juodoji bedugnė, tačiau jos aktyvumas nedidelis.
LSMU biblioteka ir informacijos centras
Istorija
Tuo metu bibliotekos fondą sudarė 17 000 egz., veikė 60 vietų skaitykla. 1956 m. įrengta atskira mokslo darbuotojų skaitykla, pradėtos kurti bibliografinės kartotekos, organizuotas atskiras bibliografinis-informacinis literatūros fondas, pradėta teikti nuolatinė einamoji bibliografinė informacija katedroms. 1957 m. įkurta KMI darbuotojų personalijų kartoteka.
Bibliotekai knygas iš savo asmeninių bibliotekų dovanojo profesoriai Petras Avižonis, Petras Raudonikis, Pranas Mažylis, Benediktas Šaulys, docentai Juozas Nemeikša, Andrius Matulevičius, gyd. Andrius Domaševičius bei prof. Vlado Lašo, prof. Prano Mažylio artimieji ir kt. 1960 m. bibliotekos pastangomis institute pradėtas dėstyti bibliografijos pagrindų kursas. 1964 m. bibliotekoje įsteigti trys skyriai: informacinis-bibliografinis, skaitytojų aptarnavimo ir literatūros komplektavimo bei tvarkymo.
Vėžaičiai (Tauragė)
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose minima 1561 metais, tada kaimui priklausė 10 valakų žemės, buvo 5 ūkiai. XIX a. pirmoje pusėje susikūrė Vėžaičių dvaras. Šio amžiaus pradžioje buvo dveji Vėžaičių kaimai, buvusi pradžios mokykla iškelta į Milgaudžius.
LSMU biblioteka ir informacijos centras
Istorija
1983 m. bibliotekoje sukurta automatizuota publikacijų apskaitos posistemė (publikacijos). 1993 m. įrengtas bibliotekos kompiuterių tinklas. Nuo 1993 m. veikė integrali informacinė bibliotekos sistema ALISE, sukurta Latvijos universiteto programuotojų. Nuo 1993 m. bibliotekoje pradėtos komplektuoti medicinos duomenų bazės lazeriniuose diskuose (CD).
1989–1998 m. biblioteka vadinta KMA biblioteka.
Nuo 1993 m. biblioteka Pasaulio sveikatos organizacijos (WHO) dokumentacijos centro, Europos medicinos informacijos ir bibliotekų asociacijos (EAHIL ) narė. 1995 m. bibliotekos kompiuterių tinklas prijungtas prie interneto. 1998 m. biblioteka tapo Šiaurės šalių sveikatos ir med. informacijos asociacijos (NAHMI) narė. 1998 m. bibliotekos mokslinės informacijos skyriuje (KMUK MLK, Eivenių g. 4) įrengta 10 vietų kompiuterinė klasė.
Nuo 2000 m. biblioteka dalyvauja LABA (Lietuvos aukštųjų mokyklų bibliotekų direktorių asociacija) veikloje. Nuo 2002 m. direktorė išrinkta asociacijos pirmininke. 2001 m. kartu su Lietuvos universitetų bibliotekomis įsigyta nauja bibliotekų informacijos sistema ALEPH-500 (Izraelis, ExLibris). 2002 m. KMU mokslinių publikacijų DB perkelta į bibliotekos informacinę sistemą „Aleph“ bei LieMSIS PDB. Nuo 2002 m. biblioteka dalyvauja LMBA (Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacija). Bibliotekos direktorė išrinkta į asociacijos tarybą. 2002 m. biblioteka tapo Baltijos šalių medicinos bibliotekų asociacijos (viena steigėjų) nare. 2004 m. KMU bibliotekoje (A. Mickevičiaus g. 9) įrengta 6 vietų kompiuterinė klasė. 2005 m. pradėta eksploatuoti nauja duomenų bazė – Elektroninės tezės ir disertacijos (ETD).
2004 m. patvirtintas naujos bibliotekos projektas. 2004–2006 m. naujos bibliotekos statyba.
2006 m. LMBA pristatyta, KMU bibliotekos direktorė Meilė Kretavičienė laimėjo LR Kultūros ministerijos premiją už bibliotekininkystės, bibliografijos, knygotyros mokslinius tyrinėjimus bei praktinę veiklą bibliotekose. 2007 m. LR Kultūros ministerijos sudarytos ekspertų komisijos sprendimu Geriausio 2006 m. bibliotekininko vardas suteiktas bibliotekos direktorei Meilei Kretavičienei.
2009 m. oficialiai patvirtas Kauno medicinos universiteto bibliotekos ir sveikatos mokslų informacijos centro vardas, tai tapo ir naujų bibliotekai keliamų siekių, reikalavimų ir tikslų atspindžiu, t. y. sukurti naują šiuolaikinę daugiafunkcionalę universitetinę biblioteką – sveikatos informacijos centrą, teikiantį tradicines ir virtualias paslaugas. Transformuoti tradicinę biblioteką į „mokymo įrankį“, kurio pagalba būtų suderinti mokymo ir mokslinio tyrimo procesai – pradedant nuo informacijos paieškos iki mokslinio darbo pateikimo (kopijavimo, spausdinimo, įrišimo).
2010 m. kovo 18 d. LR Seimo nutarimu Kauno medicinos universitetas ir Lietuvos veterinarijos akademija sujungti į Lietuvos sveikatos mokslų universitetą. Nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. KMU ir LVA bibliotekos sujungtos ir pavadintos Lietuvos sveikatos mokslų universiteto biblioteka ir informacijos centru (LSMU biblioteka ir informacijos centras).
Paslaugos
Teikiamos paslaugos:
Vartotojai
LSMU Bibliotekoje ir informacijos centre: 6 skaityklos (544 vietos, iš jų – 143 kompiuterizuotos), 3 grupinio mokymosi kabinetai, 8 vietų multimedijos kabinetas, 12 vietų mokomoji kompiuterių klasė, 2 seminarų ir konferencijų salės.
2020 m. sausio 1 d. biblioteka turėjo 10 714 registruotų vartotojų – tai studentai, dėstytojai, Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos personalas ir pacientai, keturių MTI darbuotojai, mokymo kursų klausytojai, lankytojai iš kitų miesto medicinos įstaigų, farmacijos kompanijų darbuotojai.
Apsilankymai – 398 995. Per metus vartotojai pasinaudojo 363 846 bibliotekos dokumentais. Vietoje naudoti – 101 201 vnt. (išduoti į namus – 262 645 vnt.). VA bibliotekoje: apsilankymai - 63 638, išduota dokumentų - 39 767, į namus - 11 400.
Sombrero galaktika
Sombrero galaktika pasižymi kamuolinių spiečių gausa – jų čia esama beveik 2000 (10 kartų daugiau nei Paukščių Take). Šių spiečių amžius svyruoja nuo 10 iki 13 mlrd. metų (kaip ir Paukščių Tako kamuolinių spiečių).
Eurovizijos dainų konkursas 2000
Žalia: 2000 m. konkurse dalyvavusios šalys. Geltona: Šalys, 2000 m. Eurovizijos dalyvavime padariusios pertrauką.|thumb|200px|right thumb|200px|Stockholm Globe Arena thumb|200px|Olsen Brothers – 2000 m. Eurovizijos nugalėtojai thumb|200px|Vedėjai – Kattis Ahlström ir Anders Ludin
'''2000 m. Eurovizijos dainų konkursas''' – keturiasdešimt penktasis Eurovizijos dainų konkursas, vykęs 2000 m. gegužės 13 d. Stokholme, Švedijoje, po Charlotte Nilsson pergalės praėjusiais metais Jeruzalėje vykusiame konkurse. Pirmą kartą nuo 1996 metų konkursas vyko žemyninėje Europoje. Renginį vedė Kattis Ahlström ir Anders Lundin. Konkurso nugalėtojais tapo Danijos atstovai Olsen Brothers su daina „Fly On The Wings of Love“.
Sombrero galaktika
Pirmasis objektą aptiko Pierre Méchain 1781 m.
Koordinatės:
Eurovizijos dainų konkursas 2000
12 taškų
Po 12 taškų surinkusios šalys
Naujosios Kaledonijos varna
Naujosios Kaledonijos varna (Corvus moneduloides) – varninių (Corvidae) šeimos paukštis, paplitęs Naujosios Kaledonijos teritorijoje. Šios rūšies varnos pasižymi ypatingu protingumu, sugeba pasigaminti primityvius įrankius (pagaliukus) ir jais pasinaudoti ieškodamos maisto ar jį iškrapštyti iš sunkiai pasiekiamų plyšių bei atlikti kitus įvairius testus. Tokiais ypatingais sugebėjimais pasižymi ir labai retos havajinės varnos.
Įrankių naudojimas
Šių varnų sugebėjimai gaminti įrankius geresni nei šimpanzių ir tarp visų gyvūnų labiausiai panašūs į žmogaus. Iškrapštymui jos pasigamina ne tik tiesius pagaliukus (palyginus mažai darbo), bet ir kabliuko pavidalo įrankius, panaudodamos tam šakotą medžio, žolės fragmentą nuo kurio nuplėšoma kas nereikalinga bet paliekamas „kablys“ gale. Konkreti varna labiau linkusi gaminti „kairinius“ ar „dešininius“ įrankius, jei jie nesimetriški. Prireikus panaudojamos įvairios medžiagos, tai kas randama aplinkoje. Naujosios Kaledonijos varnos be vargo atkuria pasakoje aprašytą elgesį, primesdamos į nepilną asotį akmenėlių, kad vanduo jame pakiltų ir varna pasiektų atsigerti. Gebėjimas gamintis įrankius yra didele dalim įgimtas, tačiau nors kitų varnų nematęs paukštis ir pagamina tinkamus krapštymui kabliukus, jam daug ilgiau užtrunka išmokti jais sėkmningai naudotis.
Išvaizda
Naujosios Kaledonijos varna yra įprasto dydžio (apie 40 cm), labai panaši į juodąją varną. Naujosios Kaledonijos varna pasižymi labai tamsiu juodu atspalviu. Paukščio kojos ir snapas taip pat yra juodi. Naujojoje Kaledonijoje šie paukščiai dažnai vadinami qua-qua dėl labai panašaus išreiškiamo balso.
Jan (reikšmės)
Jan gali reikšti:
Dysnos apylinkė
Dysnos apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos rytuose, pasienyje su Baltarusijos TSR.
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Pivorų apylinkės, Vosiūnų apylinkės, Pupienos apylinkės ir dalies Sekonių apylinkės. 1963 m. prijungta dalis Sekonių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras.
Staniava
Staniava – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Norgeliškių.
Poteronių piliakalnis
Poteronių piliakalnis su gyvenviete, Milžinų kalnas – piliakalnis ir gyvenvietė Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Poteronių, Alovės seniūnijoje. Pasiekiamas iš plento ties Poteronimis pasukus į dešinę rytų kryptimi link Alovės, už 550 m į dešinę pietuosna lauko keliuku 150 m – yra dešinėje.
thumb|left|255px|Milžinų kalnas iš rytų thumb|left|255px|Milžinų kalnas iš pietryčių
Škotijos futbolo lygos antrasis divizionas
Škotijos futbolo lygos antrasis divizionas  – trečias pagal pajėgumą divizionas Škotijos futbolo lygos sistemoje. Divizione žaidžia 10 komandų. Kiekvienais metais pirmą vietą užėmusi komanda patenka į Škotijos pirmąjį divizioną. Paskutinę vietą užėmusi komanda iškrenta į Škotijos trečiąjį divizioną. Kiekviena komanda viena prieš kitą žaidžia keturis kartus per sezoną. Trys taškai yra skiriami už pergalę, vienas taškas už lygiąsias.
Poteronių piliakalnis
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Alovės dešiniojo kranto kyšulyje. Aikštelė 10x10 m dydžio, trikampė. Jos pietrytinė dalis nuplauta Alovės. Iš šiaurės ir rytų aikštelės kraštą juosia 21 m ilgio, 5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio 7 m aukščio išorinis rytinis šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 10–14 m aukščio. Piliakalnis dirvonuoja.
Škotijos futbolo lygos antrasis divizionas
2011–2012 m. sezono komandos
Žemiau yra pateikiami dešimt futbolo klubų, kurie 20011-2012 m. sezone žaidžia Škotijos futbolo lygos antrajame divizione.
Poteronių piliakalnis
Piliakalnis
Šiaurinėje, šiaurės vakarų, rytinėje ir pietrytinėje papėdėse 3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako, pentinas.
Tyrimai
Pastaba: Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Aleksandaro Nikoličiaus halė
270px|right|Salės vidus|thumb Aleksandaro Nikoličiaus halė arba „Pionieriaus“ halė – sporto arena Belgrade, Serbijoje. Tai namų arena dviem garsiausioms Serbijos ekipoms – „Crvena Zvezdai“ ir „Partizanui“. 2005 metais čia vyko 2005 m. Europos krepšinio čempionato C grupės varžybos. Iš viso šioje arenoje sužaistos septynios Europos krepšinio čempionato rungtynės.
Ani
Ani  – archeologinė vietovė rytų Turkijoje, Karso vilajete. Tai senovės Armėnijos miesto liekanos. Pasaulio paveldo objektas (nuo 2016 m.).
Istorija
Ani minima nuo V a. Senovėje miestas buvo Ani karalystės sostinė, V-IX a. kunigaikščių Kamsarakanų tvirtovė. 961 m. karalius Ašotas III iš Karso į Ani perkėlė Bagratidų dinastijos sostinę. Miestas pradėjo sparčiai augti, 992 m. tapo armėnų patriarcho rezidencija. Miestą statė žymus architektas Trdatas. Manoma, kad X a. čia gyveno 50-100 tūkst. žmonių, istorikai jį minėjo kaip „40-ies vartų“, „tūkstančio ir vienos bažnyčios“ miestu. Ani klestėjimo viršūnę pasiekė valdant karaliui Gagikui I (989–1020 m.). Vėliau dėl Bizantijos plėtros miesto klestėjimas smuko, 1045 m. jis galutinai prijungtas prie Bizantijos.
1064 m. turkų seldžiukų armija, vadovaujama sultono Alpo Arslano sugriovė miestą ir išžudė jo gyventojus. Vėliau miestą pakaitomis valdė tai Šadadidai (kurdai musulmonai), tai Gruzija. Nuo 1199 m. Ani buvo valdoma kunigaikščių Zakarianų. 1236 m. miestą nusiaubė mongolų-totorių antpuolis. Miesto reikšmė palaipsniui smuko. 1441 m. armėnų patriatchatas persikėlė į Jerevaną. Miestą užvaldžius osmanams tai jau buvo tik kaimas, o XVIII a. vid. visiškai sunyko. Nuo 1920 priklauso Turkijai.
Armėnų genocido metu miesto liekanos nuniokotos Turkijos armijos. Vėliau miestas ilgą laiką buvo grobstomas ir niokojamas vandalų, lankymas turistams buvo apsunkintas.
Architektūra
Ani yra X-XIII a. architektūros paminklų komplekso griuvėsių. Svarbiausi objektai:
Taip pat gausu kitų X–XIII a. bažnyčių liekanų: Šv. Apaštalų, Dievo Motinos, Hambašeno, Abuhamrencų Šv. Grigaliaus, Tigrano Honenco Šv. Grigaliaus, Išganytojo.
Komplekso statinių architektūrai būdinga vertikalūs elementai, dekoratyvios arkatūros, interjerui – smailiosios arkos, pilonai su sugrupuotomis kolonomis, briaunoti skliautai. Ani architektūra turėjo įtakos tolesnei Armėnijos architektūros raidai, kaimyninių ir Europos šalių architektūrai. XI-XIV a. Ani buvo kuriamos religinės ir pasaulietinės tematikos miniatiūros. Žymiausi miniatiūrų kūrėjai – Tadeosas, Hovhanesas, Grigoras, Gevorkas, Margarė.
1892–1893 m. ir 1904–1916 m. Ani griuvėsius tyrė gruzinų istorikas Nikolajus Maras.
Prancūzijos regbio rinktinė
Prancūzijos regbio rinktinė – Prancūzijai atstovaujanti nacionalinė regbio komanda. Nuo 1910 m. kasmet dalyvauja Šešių Nacijų taurės turnyre (išskyrus 1932 - 1947 m. laikotarpį, kuomet Prancūzija buvo pašalinta iš turnyro dėl įtariamo profesionalų žaidimo tuo metu mėgėjiškame sporte), kurį yra laimėjusi 17 kartų ir 8 kartus pasidalinusi pirmąja vieta su kitomis rinktinėmis. Prancūzija taip pat yra dalyvavusi visuose devyniuose iki šiol vykusiuose pasaulio regbio čempionatuose, o tris kartus – 1987 m., 1999 m. ir 2011 m. ji užėmė antrąją vietą.
Namų rungtynes rinktinė žaidžia Paryžiaus Stade de France stadione.
Butėnai (Vadokliai)
Butėnai – viensėdis Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Vadoklių.
Valentinas Kadūnas
Biografija
1947–1950 m. mokėsi Vastapų pradinėje mokykloje, 1950–1957 m. Skiemonių vidurinėje mokykloje, kurią baigė sidabro medaliu. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo geologinio kartografavimo ir naudingųjų iškasenų paieškų specialybę bei inžinieriaus geologo kvalifikaciją.
1967–1977 m. Geologijos instituto mokslinis sekretorius, 1977–1991 m. instituto direktorius, 1991–1992 m. ir 1995–2001 m. tarybos pirmininkas, 1991–2003 m. Geochemijos skyriaus vadovas. 1991–2003 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. docentas.
1978–1990 m. Baltijos šalių geologinių tyrimų koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, nuo 2000 m. šios tarybos fizinių mokslų nuolatinės ekspertų komisijos pirmininkas. 2005 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys.
Aert van der Neer
Artas van der Neras (, 1603 ar 1604 m., Amsterdamas (?), Nyderlandai – 1677 m. lapkričio 9 d., ten pat) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas. Pasižymėjo naktiniais peizažais.
Valentinas Kadūnas
Biografija
Žmona Elena Stefanija Kadūnienė (g. 1940 m.) mokslininkė geologė, geochemikė. Dukros Migla (g. 1968 m.), Aušrinė (g. 1975 m.).
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – gyvenamosios gamtinės aplinkos įvairių komponentų geocheminiai ir permo sistemos uolienų litologiniai-geocheminiai tyrimai. Sukūrė regioninio geochemijos kartografavimo metodiką, atliko Lietuvos teritorijos geochemijos rajonavimą, nustatė gamtinių geochemijos anomalijų kilmę. Jam vadovaujant 1997 m., 1999 m., 2001 m., 2004 m. parengti 4 geocheminiai atlasai. 1994 m. vienas iš Vyriausybės patvirtintos „Lietuvos žemės gelmių įsisavinimo ir panaudojimo programos“ iniciatorių ir rengėjų, dalyvavo rengiant Valstybinę mokslo programą „Litosfera“, vienas iš jos koordinatorių.
Aert van der Neer
Biografija
Ankstyviausias Van der Nero paveikslas datuojamas 1632 m. Jo ankstyvoji kūryba, be Camphuysen, buvo įtakota olandų realistinio peizažo tapytojų Esaias van de Velde ir Hendrick Avercamp. Apie 1640 m. dailininkas pradėjo specializuotis naktinių peizažų vaizdavime. Daugelis jo peizažų atrodo labai realistiškais, tačiau daugumoje vaizduoja pramanytas Olandijos vietoves, nušviestas mėnesiena. Van der Nero paveikslai nebuvo populiarūs ir dailininkas negalėjo pragyventi iš kūrybos. 1659 m. jis dirbo nuosavoje kartu su sūnumi Janu užeigoje Amsterdame. 1662 m. gruodžio 12 d. paskelbė bankrotą. Jo turto aprašyme paveikslai tebuvo vertinami 5 guldenais arba dar mažiau. Artas van der Neras gyveno skurdžiai iki mirties 1677 m. lapkričio 9 d. Šiuolaikiniai menotyrininkai jį vertina už talentingą peizažo erdvės ir naktinės atmosferos vaizdavimą.
Glitiškių žudynės
Glitiškių žudynės – masinės civilių lenkų tautybės gyventojų žudynės, kurias 1944 m. birželio 20 d. Glitiškių kaime įvykdė 258-ojo lietuvių savisaugos policijos bataliono policininkai. Buvo nužudyti mažiausiai 27 civiliai, tarp jų 12 moterų ir 11 vaikų.
Istorija
1944 m. birželio 19-20 d. Paberžėje dislokuoto naujai suformuoto 258 lietuvių savisaugos policijos bataliono kuopos vadas Polekauskas sužinojo apie tai, kad Glitiškių dvare yra apsistoję Armijos Krajovos kariai. Žvalgybai jis į Glitiškes nusiuntė 8 policininkus. Susidūrime su pasaloje buvusiais Armijos krajovos 5-osios brigados kariais, kuriems vadovavo leitenantas Wiktor Wiącki, 4 policininkai žuvo, kitiems pavyko pasitraukti. Iš keturių žuvusiųjų 2 buvo sužeisti ir nužudyti vėliau. . Pasak Lietuvos laisvės armijos biuletenio visi keturi žuvę policininkai buvo susirėmimo metu sužeisti ir vėliau nužudyti subadant durtuvais. Lenkijos Nacionalinės Atminties instituto tyrinėtojo nuomone visi lietuvių policininkai žuvo susišaudymo metu.
Netrukus su 50 vyrų į Glitiškes atvyko savisaugos kuopos vadas Polekauskas. Čia jie rado žuvusiuosius. Lenkų partizanų dvare jau nebebuvo. Pasak nacių šaltinių lenkai buvo pastebėti besimaudantys ir skubiai atsitraukė.
Lietuvių policija įtarė, kad dvaro darbinikai perspėjo Armiją Krajovą apie čia vykstančius policininkus, taip pat nurodė lenkų partizanams, kur slepiasi sužeistieji. Jie surinko visus dvaro darbininkus, juos ištardė ir sušaudė. Władysław Klukowski buvo pasigailėta, nes jis suteikė reikalingos informacijos lietuvių kalba. Tą pačią dieną buvo nužudytas ir nacių paskirtas Glitiškių dvaro administratorius Vladislovas Komaras, žinomas Armijos Krajovos rėmėjas. Jis nužudytas surengus pasalą prie Paberžės, šiam grįžtant iš Glitiškių žudynių vietos. Po kelių dienų per ekshumaciją rasti 39 žmonių palaikai.
Už Vladislovo Komaro, kuris buvo vokiečių žemės valdymo bendrovės Landbewirtschaftungsgesellschaft Ostland atstovas, nužudymą vokiečių valdžia suėmė 11 lietuvių policininkų ir leitenantą Petrą Polekauską. Jie buvo teisiami SS teismo. P.Polekauskas nuteistas mirtimi, keli kiti gavo sunkiųjų darbų kalėjimo bausmes, keli išteisinti. P.Polekauskui mirties bausmė nebuvo įvykdyta, po karo jis atsidūrė JAV, kur mirė 1965 m.
Po įvykių Glitiškėse Armijos Krajovos 5 brigada 1944 m. birželio 23 d. surengė vadinamąją keršto akciją Dubingiuose ir jų apylinkėse, kur Dubingių žudynių metu buvo nužudyti 27 lietuvių tautybės gyventojai.