cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lyvių pakrantė
Lankytinos vietos
Gipka – labiausiai į rytus nutolusi Lyvių pakrantės gyvenvietė, esanti visai prie pat šios teritorijos ribos. Į 12-os ypatingą statusą turinčių lyvių kaimų sąrašą ji neįtraukiama. Gipkoje stovi valstybinės reikšmės kultūros paminklas – senesnių medinių bažnyčių vietoje 1860 m. pastatyta akmeninė liuteronų bažnyčia. Po Antrojo pasaulinio karo jos bokštas buvo paverstas Dundagos miškų ūkio gaisrų stebėsenos postu. 1979 m. bažnyčią nuniokojo neišaiškintos kilmės gaisras, ji buvo atstatoma. Gipkoje išsaugota 1860–1867 m. statyta dviaukštė jūreivystės mokykla, vėliau perkelta į Mazirbę. Dabar šis pastatas Gipkoje naudojamas kaip gyvenamasis namas. Išlikę ir XIX a. antroje pusėje – XX a. pirmaisiais dešimtmečiais statytos, linksmai pavadintos Mulkių ir Juokų  sodybos, taip pat to paties laikotarpio Mežmalų sodybėlė bei Gipkos smuklės pastatas, kuriame XIX a. 6-ame dešimtmetyje veikė iš netolimo Žuocenės kaimo atkelta mokykla. Pajūryje iškilęs 30 m aukščio karkasinis švyturys, jo šviesa matoma iš 15 jūrmylių (~28 km). Gipkoje yra keletas viešbučių.
Lyvių pakrantėje gimę įžymūs žmonės
Lūžnioje:
Mikeltuornyje:
Lielirbėje:
Sykrage: Mazirbėje:
Košrage:
Pitrage:
Vaidėje: Kolkoje:
RSA
RSA (Rivest–Shamir–Adleman abreviatūra) – viešojo rakto kriptosistema, kurios algoritmą 1977 metais sukūrė Ronald Rivest, Adi Shamir ir Leonard Adleman.
Raktų parinkimo algoritmas
Pasirenkame du pirminius skaičius p \, ir q \, (jie turi būti pakankamai ilgi), p \ne q; sudauginame juos: n = p q \,. Pasirenkame natūralųjį skaičių e = e_A \, taip, kad jis būtų santykinai pirminis su, t. y..
Naudojantis Euklido algoritmu surandame skaičių d=d_A \,, kad būtų.
Sudarome raktus: viešąjį ir privatųjį K_p=(d) \,.
Šifravimas/Dešifravimas
Pranešimai, kuriuos norime siųsti yra aibės skaičiai. Šifravimas apibrėžiamas lygybe: C \, – pranešimo M \, šifras C \, (M \, yra skaičius iš aibės \hat{M} \,, tad M < n \,)
Dešifravimo algoritmas visiškai toks pat, kaip ir šifravimo:
RSA Iššūkis
Duotajam n \, surasti pirminius p \, ir q \,, kad n = p q \,, laikoma labai sunkia matematine užduotimi. Visas RSA kriptosistemos saugumas remiasi šiuo faktu. RSA Laboratories paskelbė konkursą, kurio esmė yra surasti p \, ir q \, duotajam n \,. Pavyzdžiui, surasti p \, ir q \, skaičiui Nuo 2007 m. RSA Laboratories šių konkursų neberengia.
Muscle Museum EP
„Muscle Museum“ – antrasis Anglijos roko grupės „Muse“ EP albumas, išleistas 1999 m. sausį 999 kopijų tiražu.
Barkisimetas
Barkisimetas  – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Kiboro slėnyje, prie Turbijo upės, pusiaukelėje tarp Karakaso ir Marakaibo. Laros valstijos sostinė. 1,15 mln. gyventojų (2005 m.). Miestą aptarnauja Jacinto Lara tarptautinis oro uostas. Svarbus žemdirbystės regiono (auginamos cukranendrės, kava, medvilnė, javai, sizalis) centras. Maisto, statybinių medžiagų, tekstilės, odos pramonė. Yra keletas universitetų.
Mediniai (reikšmės)
Mediniais vadinami kaimai:
Barkisimetas
Istorija
Miestas įkurtas 1552 m. Chuano de Viljegaso ir pavadintas Nueva Segovia de Barquisimeto.
Naotake Hanju
(g. 1979 m. gruodžio 22 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2006–2008 m., su ja dalyvavo 2007 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Keturiolikadėmė boružė
Keturiolikadėmė boružė (Calvia quatuordecimguttata) – boružių (Coccinellidae) šeimos vabalas. Kūnas 4,5-6 mm. Viršutinė pusė rudai geltona. Kiekvienas antsparnis su 7 gelsvai baltomis dėmelėmis. Priešnugarėlė su baltu apvadėliu ir dėmelėmis prie užpakalinių kampų.
Aptinkama ant įvairių lapuočių medžių, o pavasarį dažniausiai randama ant ievų. Žiemoja miško paklotėje ir po sausais augalais.
Vaineikių seniūnija
Vaineikių seniūnija – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos centrinėje dalyje, į rytus nuo Darbėnų, abipus Akmenos upės.
Istorija
Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Darbėnų valsčiui. 1915 m. rugsėjo 23 d. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Po Lietuvos aneksijos 1940 m. pabaigoje pavadinta apylinke, 1941 m. birželio pabaigoje atkurta, 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Vaineikių apylinke.
Seniūnijai vadovavo, jos gyventojus atstovavo ir jų interesus gynė seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas (1915–1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.
Seniūnai: Juozas Tatnickas (1932 m.).
Administracinis centras: Vaineikiai.
Frederikas II
thumb|left|80px|Frederiko II monograma Frederikas II (, 1534 m. liepos 1 d. Haderslevas – 1588 m. balandžio 4 d. Antvorskovas, Zelandija) – 1559–1588 m. Danijos ir Norvegijos karalius.
Santuoka ir vaikai
1572 metų liepos 20 d. vedė Sofiją Meklenburg-Giustorfę. Vaikai:
Valdymas
Per 1558–1583 m. Livonijos karą 1560 m. nupirko Kuršo ir Saaremos – Laanemos vyskupijų žemes. Per 1563–1570 m. Septynerių metų Šiaurės karą su Švedija valdų neišplėtė, bet išlaikė Danijos vyravimą Baltijos jūroje. Pertvarkęs mokesčius bei Zundo muitus patrigubino valstybės pajamas. Globojo mokslininkus ir menininkus.
Gerkonys (Ignalina)
Gerkonys – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Dūkšto. Yra Gerkonių geležinkelio stotelė Vilniaus–Turmanto ruože.
Gyventojai
thumb|left|Gerkonių kapinės
Armija (karinis vienetas)
miniatiūra|Armijos ženklas Armija – karinis vienetas (junginys), kurio dydis buvo skirtingas įvairiais istoriniais laikotarpiais ir įvairiose šalyse. Paprastai ji susideda iš 2–4 korpusų (daugiau kaip 60 000 karių). Armijai paprastai vadovauja generolas pulkininkas arba generolas. Armijos gali įeiti į armijų grupių arba fronto sudėtį.
Puodkaliai
Puodkaliai – kaimas šiaurės vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, prie kelio ir Bartuvos upės. Seniūnaitijos centras. Nuo 2006 m. Puodkaliuose veikia 0,11 MW galios mažoji hidroelektrinė.
Gintalaičiai
Gintalaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Ylakių.
Skirtingasparniai žirgeliai
Skirtingasparniai žirgeliai sin. didieji žirgeliai (Anisoptera) – žirgelių pobūris. Kai kada šis pobūris laikomas infrabūriu ir kartu su infrabūriu Epiophlebioptera jungiamas į pobūrį Epiprocta. Skirtingai nuo mažųjų žirgelių, didieji žirgeliai ramybės būsenoje sparnų nesuglaudžia, ir jų priekiniai ir galiniai sparnai nevienodos formos – galiniai prie pagrindo išplatėję į uodegos pusę.
Ekologija
Tai plėšrūs vabzdžiai, minta uodais, musėmis, bitėmis, drugiais. Prisideda prie įvairių kenkėjų populiacijų reguliavimo. Dažniausiai sutinkami prie vandens telkinių, nes jų nimfos vystosi vandenyje.
thumb|left|200px|Ką tik išsinėręs [[paprastasis laumžirgis]] Kaip ir visi žirgeliai, vystosi nepilnos metamorfozės būdu. Patelės deda kiaušinėlius į vandenį, dažnai ant vandens augalijos. Išsiritusios vandeninės nimfos minta ne tik bestuburiais, bet ir smulkiais stuburiniais – buožgalviais, žuvytėmis. Kai kurios nimfos kartais medžioja sausumoje.
Nimfos stadija priklausomai nuo rūšies gali trukti nuo poros mėnesių iki 5 metų. Stambesnių rūšių suaugėliai išgyvena iki 4 metų.
Činšas
Činšas (,, iš  – turto įkainojimas, aprašas) – feodalinių ir vėlesnių laikų Europos žemės renta, baudžiauninkų ir laisvųjų žmonių, žemės naudotojų, arba laikytojų mokama senjorui, vėliau – žemės savininkui pinigais arba natūra. Jų santykius reguliavo činšo teisė.
Istorija
Šalyse, kuriose nuo XVI a. stiprėjo baudžiava (į rytus nuo Elbės – Vokietija, Lenkija, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė), činšą daugiausia mokėjo baudžiauninkai. Lietuvoje pirmosios žinios apie činšą (čyžę) yra iš XIV a. pirmosios pusės. Činšas plito plėtojantis prekiniams piniginiams santykiams, žemvaldžiams siekiant gauti kuo daugiau pajamų.
Pagal 1529 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio nuostatus, kai kuriems valstiečiams nustatytas 1 kapos lietuviškų grašių (tiek kainavo 2 karvės) metinis činšas. Per XVI a. antrosios pusės Valakų reformą panaikinus valstiečių žemės nuosavybės liekanas, činšas galutinai virto pinigine duokle. Činšo teise naudojosi miestelių gyventojai, činšas buvo renkamas iš malūnų, degtinės varyklų, alaus daryklų, smuklių (karčemų), keltų pajamų. Činšą mokėjo smulkieji bajorai, kurie gyveno stambiųjų žemvaldžių valdose.
Mokesčio dydis priklausė nuo žemės ploto, atodirbio rentos dydžio, žemės kokybės, valstiečių ūkių pajėgumo bei našumo, gamtinių sąlygų. Žemaitijoje, kur kitaip, negu kitose Lietuvos dalyse, buvo daugiau smulkiųjų žemės savininkų (bajorų), činšas buvo plačiau paplitęs įvairiuose socialiniuose sluoksniuose. Jau XVII a. pirmoje pusėje Žemaičių vyskupo valdose visai atsisakyta lažo bei palivarkinio ūkio ir pereita prie činšo. Činšiniais tapo ir 1773 m. panaikinto jėzuitų ordino valstiečiai.
Lietuvoje 1861 m. naikinant baudžiavą susidarė činšininkų, valstiečių, pagal sutartis nuomojusių žemę, grupė. Dalis jų, sudarę terminuotas sutartis, gavo teisę žemę išsipirkti. 1864–1866 m. Užnemunėje, 1886 m. kituose Lietuvos kaimuose, o 1926 m. ir miestuose bei miesteliuose nustojus galioti činšo teisei, nebeliko ir činšo.
Mažoji Lietuva
Kitokia činšo raida buvo Mažojoje Lietuvoje. XVIII a. pradžioje lietuviškiausiose Klaipėdos, Tilžės, Ragainės ir Įsruties apskrityse činšą mokančių valstiečių tebuvo apie 6 %, o Prūsijos vokiškosiose apskrityse apie 40 %. Po 1710–1736 m. didžiosios vokiečių kolonizacijos apsigyvenę vokiečiai valstiečiai ilgą laiką temokėjo činšą, o lažo nėjo. Lietuvių lažininkai XVIII a. turėjo mokėti maždaug tokį pat činšą, kaip vokiečiai činšininkai.
Skrebys
left|120px
Skrebys – ežeras Lietuvoje, Trakų rajone, 1 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, Aukštadvario regioniniame parke. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,88 km, plotis iki 0,27 km. Altitudė 139,8 m. Ežero gylis siekia 16,2 m. Krantai statūs, aukšti. Aplink auga Skrebio miškas. . Ežeras nenutekantis, priklauso Verknės upės baseinui.
Greta Skrebio įsikūrę Aukštadvario pakraščiai, Užubaliai, taip pat Vilniaus Gedimino technikos universiteto poilsio ir sporto bazė.
Pavadinimas siejamas su žodžiu skrebti („džiūti, sausėti, kepti“).
Mažionių apylinkė (Anykščiai)
Mažionių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Tauragės rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas
Kitam laike (2001 albumas)
thumb|right|250px|Albumo viršelis Kitam laike yra 2001 m. išleistas antrasis solinis atlikėjos Gintarės albumas, kurį platina leidybinė firma „Bomba Records“. Albume viso yra 11 dainų, tarp kurių duetai su Alanu Chošnau, Rebelheart ir L+.
Mažionių apylinkė (Anykščiai)
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Troškūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. 1954 m. prijungta dalis Latavėnų apylinkės ir dalis Grybulių apylinkės, o dalis Mažionių apylinkės prijungta prie Latavėnų apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Mažionių apylinkė prijungta prie Latavos apylinkės.
Tauragės rajono apylinkės teismas
Tauragės rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Tauragės rajono savivaldybė.
7 teisėjai; 14 valstybės tarnautojų ir 10 darbuotojų, dirbančių pagal darbo sutartis.
Apeliacinė instancija – Klaipėdos apygardos teismas.
Adresas: Stoties g. 25a, Tauragė, LT-72303.
Istorija
1992 m. Tauragės rajono apylinkės teisme dirbo 3 teisėjai.
1993–1995 m. įsteigus etatus, pradėjo dirbti dar 3 teisėjai.
Marcijonas Aleksandras Oginskis
Marcijonas Aleksandras Oginskis (1632 m. – 1690 m. sausio 5 d. Alovėje) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) karinis ir politinis veikėjas, Aleksandro Oginskio sūnus.
Biografija
thumb|left|Marcijono Aleksandro Oginskio pirmoji žmona Marcibela Hlebavičiūtė (1688). Freska [[Rykantų Švč. Trejybės bažnyčia|Rykantų Švč. Trejybės bažnyčioje]] thumb|left|[[Rembrantas|Rembranto paveikslas Lenkų raitelis, kuriame kaip manoma nutapytas Marcijonas Oginskis]] Žymios bajorų ir kunigaikščių Oginskių giminės atstovas. Marcijono tėvas buvo Trakų kaštelionas, senatorius Aleksandras Oginskis (apie 1585–1667).
Mokėsi Vilniuje, Krokuvoje ir Leidene. Nuo 1651 metų tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1656 metų vadovaujant Povilui Sapiegai dalyvavo kovose su Transilvanijos kunigaikščiu Djordu II Rakoci, po to 1657 metais su švedais Kurše. Kartu su Sapiega ir Stefanu Čarneckiu 1660 metais dalyvavo mūšiuose prieš Maskvos kunigaikštystės kariuomenę.
Dalyvavo Lietuvos kariuomenės žygyje į Maskvą 1663–1664 metais ATR-Maskvos (1654–1667) karo metu. Dalyvavo amžinosios taikos pasirašyme tarp Didžiosios Maskvos Kunigaikštystės ir ATR Maskvoje 1686 metų gegužės 3 d.
Chotyno mūšio dalyvis 1673 metais.
Nuo gimimo Marcijonas Aleksandras Oginskis buvo provoslavu.
Tačiau kovoje už Trakų vaivadiją jis perėjo į katalikų tikėjimą ir 1670 metais tapo vaivada.
Po Mykolo Kaributo Višniaveckio mirties palaikė Aleksejų Michailovičių, Habsburgą arba Brandenburgo linijos atstovą ir protestavo prieš Jono Sobieskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, pasirašydamas protestą, tačiau 1676 metais dalyvavo jo karūnacijoje.
Karalius, nenorėdamas didinti konflikto, 1684 padarė jį Lietuvos didžiuoju kancleriu. M. Oginskis bandė sutaikyti Sobieskį su Sapiegomis, bet galų gale nutarė pereiti į antikarališkos stovyklos pusę.
Valstybės tarnyba
1657 m. pakeltas į pulkininkus. Nuo 1670 m. Trakų vaivada, 1684–1690 m. Lietuvos didysis kancleris. LDK vardu pasirašė 1686 m. „Amžinosios taikos“ sutartį su Rusija.
Dvarai
Po tėvo mirties jam atiteko Darsūniškio, Rohačevo seniūnijos, Zorubičo dvaras Smolensko vaivadijoje, Vievis, Mūro Strėvininkai, Rudnia, vienas trečdalis Mikulino dvaro Vitebsko vaivadijoje, Bokštų dvaras Minsko vaivadijoje.
Šeima
1663 metais vedė Hlebavičių giminės turtingą paveldėtoją − Marcibelą Hlebavič (1641−1681.12), Jurgio Hlebavičiaus vyresnę dukterį. Vienintelis sūnus nuo pirmos santuokos: Antra kartą vedė 1685 metų kovo 4 d. Kontanciją Kristiną Vielopolską (1669-1693), Jono Vielopolskio dukterį.
Marcijonas Aleksandras Oginskis mirė nepalikdamas vaikų.
Drujos gatvė (Vilnius)
Gatvė pavadinta pagal Drują, gyvenvietę šiaurinėje Baltarusijoje.
Kalnų Karabachas
Kalnų Karabachas  – regionas pietvakarių Azerbaidžane tarp Žemutinio Karabacho ir Siuniko srities, Karabacho kalnyno šiaurės rytinėje pusėje. Vietos armėnai jį vadina Arcachu (Արցախ).
Nuo 1991 m. Kalnų Karabachas yra ginčijama teritorija, tarptautinės bendruomenės pripažįstama Azerbaidžano dalimi. Didelę dalį jo nominaliai sudaro Kalnų Karabacho autonominė sritis (4,4 tūkst. kv. km plotas). 2002 m. čia buvo 144 300 gyventojų.
Šiuo metu didžiąją dalį regiono valdo Kalnų Karabacho Respublika, kuri yra de facto nepriklausomas politinis darinys, dominuojamas armėnų etninės grupės ir sukurtas Azerbaidžano TSR Kalnų Karabacho autonominės srities pagrindu. Azerbaidžanas regiono nekontroliuoja nuo Karabacho judėjimo pradžios 1988 m. Po Kalnų Karabacho karo pabaigos 1994 m. Armėnijos ir Azerbaidžano vyriausybių atstovai veda taikos derybas, kurioms tarpininkauja ESBO Minsko grupė.
Geografija
thumb|left|Kalnų Karabachas (raudonas) Karabacho (baltas) sudėtyje thumb|Kalnų Karabacho topografija Istorinis regionas apima 8 223 kv. km plotą. Jis užima didesnę rytinę nepripažintos Arcacho Respublikos pusę.
Vakarinė Kalnų Karabacho riba sutampa su Akeros upe. Už jos prasideda kitas kalnų regionas - Siunikas. Šiaurėje regioną uždaro Murovdago/Mravo kalnynas. Už jo šiaurės rytuose yra Arano žemumos (su didžiausiu miestu Gandža).
Topografiškai visa teritorija sutampa su Mažojo Kaukazo pietine atkarpa, ir regiono stuburą sudaro Karabacho kalnagūbris. Jį į kelias dalis dalina upės, kurios suteka į Kurą arba Arasą.
Istoriškai Kalnų Karabachas dalinamas į mažesnius kultūrinius-etninius vienetus. Senovėje (pirmaisiais mūsų eros amžiais) kraštas buvo dalinamas į 12 gavarų, o nuo XV a. susiformavo 5 teritoriniai vienetai:
Arcachas
Kalnų Karabachas patenka į teritoriją, kurioje buvo paplitusi archeologinė Kuros-Arakso kultūra, buvusi tarp Kuros ir Arakso upių.
Seniausi regiono gyventojai buvo įvairios autochtoninės ir migrantų gentys, daugiausia ne indoeuropiečiai. Regioną nuo maždaug VI a. pr. m. e. ėmė kolonizuoti armėnai. Regioną įjungus į Armėnijos karalystę, regionas buvo pavadintas Arcachu ir čia sukurta atskira administracinė provincija, egzistavusi iki IV a. Tada regionas buvo prijungtas prie Kaukazo Albanijos, tačiau tautinė sudėtis nepasikeitė, nes daugumą čia sudarė armėnai, ir regionas buvo vienu iš armėnų krikščionybės centrų.
VII a. regioną prijungus prie Kalifato, vietos gyventojai išlaikė savo religiją, t. y. Krikščionybę, o Kalifatui silpstant, čia susikūrė krikščioniškos kunigaikštystės.
Tiurkizacija ir islamizacija
Nuo XI a. regioną valdė įvairios tiurkiškos musulmonų valstybės: Seldžiukų sultonatas, Ilchanatas, Timūridai, Kara Kojunlu, Ak Kojunlu, Safavidai. Per šį laikotarpį regioną siekta islamizuoti ir tiurkizuoti, jam prigijo tiurkiškas pavadinimas Kalnų Karabachas. Nepaisant to, XIX a. regiono didžioji gyventojų dauguma buvo krikščionys armėnai, o jų naudojamas dialektas (Arcacho tarmė) buvo laikomas bendriniu visos armėnų kalbos dialektu. thumb|Azerbaidžano TSR Kalnų Karabachas 1921-1991 XIX a. regionas priklausė Rusijos imperijai, Elizabetpolio gubernijai, t. y. buvo administruojamas iš dab. Azerbaidžano miesto Gandžos. Tai nulėmė vėlesnius azerbaidžaniečių interesus regione: 1917 m. Užkaukazėje formuojantis nepriklausomoms valstybėms, naujai atsiradęs Azerbaidžanas, gavęs tarptautinį pritarimą, paskelbė regioną savo dalimi ir taip sukėlė vietos armėnų pasipriešinimą, kuris peraugo į 1920 m. Kalnų Karabacho karą. Jį baigė Užkaukazę okupavusi TSRS, kuri Kalnų Karabachą priskyrė Azerbaidžanui ir jame suformavo Kalnų Karabacho autonominę sritį, nors tuo metu 92 proc. srities gyventojų sudarė armėnai.
Konfliktas
XX a. devintajame dešimtmetyje, Michailo Gorbačiovo perestroikos reformų fone Armėnijoje susikūrė ekologinis judėjimas peraugo į politinį. Susikūręs Karabacho komitetas kaltino Azerbaidžaną kultūriniu genocidu Karabache bei siekė Kalnų Karabacho suvienijimo su Armėnija. 1988 m. Kalnų Karabacho armėnai surengė balsavimą už susijungimą su Armėnija, o Sumgaite buvo surengtos armėnų žudynės, kurias inspiravo Azerbaidžano valdžia. M. Gorbačiovo pastangos sustabdyti konfliktą buvo nesėkmingos - 1988 m. pabaigoje suimti Karabacho komiteto nariai buvo paleisti ir įkūrė politinę organizaciją - Armėnijos Nacionalinį Judėjimą. 1989 m. M. Gorbačiovas įvedė tiesioginį Kalnų Karabacho valdymą iš Maskvos. Armėnijos Aukščiausioji Taryba į tai atsakė paskelbdama Karabachą "suvienytos Armėnijos respublikos" dalimi. 1991 m. Armėnijos Nacionalinis Judėjimas tapo dominuojančia politine jėga Armėnijoje, o apie 1992 m. metus konfliktas Karabache sustiprėjo ir peraugo į tikrą Azerbaidžano ir Armėnijos, jau tapusių nepriklausomomis respublikomis, karą, nusinešusį apie 35 tūkst. gyvybių. Šimtai tūkstančių azerbaidžaniečių tapo pabėgėliais. Iš Kalnų Karabacho ir kitų armėnų užimtų Azerbaidžano teritorijų buvo priversti pasitraukti ir musulmonai kurdai.
Karas oficialiai nėra baigtas. Tais pačiais metais ESBO sudarė vadinamąją Minsko Grupę, sudarytą iš Armėnijos, Azerbaidžano, Baltarusijos, Čekijos, Prancūzijos, Vokietijos, Italijos, Rusijos, Švedijos, Turkijos ir JAV atstovų, kurie ligi šiol stengiasi išspręsti Kalnų Karabacho konfliktą. 1993 metais Jungtinių Tautų Organizacija priėmė rezoliucijas Nr. 822, 853, 874 ir 884, kuriose teigiama, kad armėnai okupavo azerbaidžaniečių žemes ir vykdė neteisingą karą prieš Azerbaidžaną ir jo teritorinį vientisumą. JT rezoliucijos Kalnų Karabachą pripažino nedaloma Azerbaidžano teritorija. 1994 m. tarp šalių įtvirtintos neoficialios paliaubos, kuriomis Karabacho armėnai kontroliuoja didelę dalį Azerbaidžano teritorijos ir yra paskelbę nepriklausomybę, kuri nėra pripažinta tarptautiniu mastu.
Kalnų Karabachas – strategiškai svarbus rajonas. Už kelių kilometrų nuo konflikto zonos eina pagrindinis naftotiekis, jungiantis Kaspijos jūroje esančius naftos telkinius su pasaulio rinkomis.
2020 m. rugsėjo 27 d. šiame regione vėl atsinaujino nauji kariniai susirėmimai tarp Armėnijos ir Azerbaidžano. Armėnija ir Kalnų Karabacho Respublika tuo metu paskelbė karo padėtį ir visišką karinę mobilizaciją. Kitą dieną dalinė karinė mobilizacija paskelbta Azerbaidžane. Lapkričio 9 d. susitarta dėl taikos tarpininkaujant Rusijai po to kai armėnų pajėgos prarado Šušos miesto ir kitų gyvenviečių kontrolę.
Mažiškė
Mažiškė – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Griškabūdžio.
Jaap de Hoop Scheffer
Japas de Hopas Scheferis (, g. 1948 m. balandžio 3 d. Amsterdame) – Nyderlandų politikas, buvęs Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius (2004–2009 m.).
Biografija
1974 m. baigęs teisės studijas Leideno universitete, pašauktas į kariuomenę, buvo karinio orlaivio pilotas.
1975 m. pradėjo dirbti Nyderlandų užsienio reikalų ministerijoje, dirbo ambasadoje Ganoje, atstovybėje prie NATO Briuselyje. 1980–1986 m. buvo keturių iš eilės užsienio reikalų ministrų asmeninis sekretorius.
1986 m. pagal Krikščionių demokratų sąjungos (KDS) sąrašą išrinktas Generalinio susirinkimo (Nyderlandų parlamento) Atstovų rūmų deputatu. 1992–1997 m. ir 2001–2002 m. vadovavo parlamento tarptautinių reikalų komisijai. 1995–1997 m. buvo KDS pirmininko pavaduotojas, o 1997–2001 m. – šios partijos lyderis.
2002–2003 m. buvo Nyderlandų užsienio reikalų ministras.
2004 m. J.H.Scheferis paskirtas NATO generaliniu sekretoriumi. Jo vadovavimo metu NATO narių skaičius išaugo nuo 19-kos iki 28 (2004 m. į organizaciją įstojo ir Lietuva), prasidėjo bendradarbiavimas su Gruzija ir Ukraina, buvo vykdomos taikos palaikymo operacijos Kosove ir Afganistane.
2009 m. NATO vadovo postą jis perdavė Danijos ministrui pirmininkui Andersui Fogui Rasmusenui.
2009 m. birželio 26 d. Lietuvos prezidentas Valdas Adamkus apdovanojo Japą de Hopą Scheferį Vytauto Didžiojo ordino Didžiuoju kryžiumi.
Vincas Kemežys
thumb|240px|[[Lietuvos žurnalistų sąjunga|Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.]] Vincas Kemežys (1899 m. lapkričio 7 d. Alvite, Vilkaviškio apskritis – 1947 m. Sibiras) – Lietuvos žurnalistas, poetas, vertėjas, bibliografas, publicistas.
Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Pirmojo pasaulinio karo metu – Martyno Yčo gimnazijoje Voroneže. 1920 m. baigė gimnaziją Smeloje (Ukraina).
Nuo 1922 m. dirbo Eltoje, 1930–1933 m. jos atstovas Rygoje. 1928–1929 m. redagavo savo įsteigtą bulvarinio pobūdžio laikraštį „Sekmadienis“. Studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete. Nuo 1933 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ redaktorius ir vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1934–1936 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. Nuo 1938 m. dirbo LR vidaus reikalų ministerijos Visuomeninio darbo valdyboje. 1940 m. Vilniaus cenzorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Hasendorfe redagavo laikraštį „Lietuvis“. Po Antrojo pasaulinio karo sovietinio saugumo suimtas, nuteistas ir ištremtas į Sibirą.
Nuo 1922 m. bendradarbiavo spaudoje – į leidinius „Lietuvos aidas“, „Lietuva“, „Trimitas“, „Vairas“ ir kt. rašė straipsnius ekonomikos, politinėmis, socialinėmis temomis. Išvertė romanų (Ivanas Turgenevas. Pirmoji meilė. – Kaunas: Spaudos fondas, 1937; Aleksandras Grynas. Nameikio žiedas. – Kaunas: Spaudos fondas, 1939.).
Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios
Slovakijos Karpatų medinės bažnyčios – UNESCO pasaulio paveldo objektas Slovakijoje. Jį sudaro 9 medinės kelių krikščioniškų atšakų bažnyčios, XVI–XVIII a. pastatytos Karpatų kaimeliuose. Į sąrašą įtrauktos 2 Romos katalikų, 3 protestantų, 3 graikų katalikų bažnyčios bei 1 varpinė. Be šių objektų, Slovakijoje yra dar apie 50 senovinių medinių bažnyčių, daugiausia Prešovo krašto šiaurėje ir rytuose.
Panašių medinių bažnyčių ir cerkvių yra ir kitose kaimyninėse šalyse – Lenkijoje, Ukrainoje, Rumunijoje.
Satoru Jamagiši
(g. 1983 m. gegužės 3 d.) – japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2006–2008 m., su ja dalyvavo 2007 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Baraginės pagrindinė mokykla
Marijampolės savivaldybės Baraginės pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Baraginėje (Marijampolės savivaldybė), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio (I dalis) ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190374874. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.
Kolno rajonas
Kolno rajonas  – administracinis vienetas, egzistavęs 1940–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Balstogės srityje su centru Kolno mieste.
Gintaučiai (Telšiai)
Gintaučiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Degaičių.
Kolno rajonas
Istorija
Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Molynė
Molynė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Skirsnemunės, dešiniajame Nemuno krante, prie kelio.
Jeršovas (Mikeliai)
Jeršovas (,, 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Gvardeisko rajone, nuo 2005 m. Zorino kaimo gyvenvietės kaimas.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos-vokiškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Vėluvos apskrities kaimas, prie jo prijungus Mažuosius Mikelius pavadintas Griunlinde. 1947–2005 m. Zorino apylinkės kaimas.
Kubiliškė (Skuodas)
Kubiliškė – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Skuodo, greta Bartuvos. Telkšo Kubiliškės I tvenkinys ir Kubiliškės II tvenkinys.
Telšių rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo pastatas
Adresas: Kęstučio g. 13, LT-87121 Telšiai.
Kašučių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1940 m. pabaigoje vietoje Kašučių seniūnijos, 1944 m. spalį atkurta. 1949 m. buvo Darbėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kretingos rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Vaineikių apylinkės ir Darbėnų apylinkės.
Deficitas
Deficitas ( 'trūksta') – skirtumas tarp valstybės išlaidų ir pajamų, išlaidoms viršijus pajamas. Situacija ekonomikoje, kai paklausa viršija pasiūlą, nesant lyginamajai kainai.
Valstybės biudžeto deficito susidarymas
Šiuolaikinės valstybės, tvirtindamos biudžetus, planuoja, kiek bus surinkta mokesčių ir kiek bus padaryta išlaidų. Augant ekonomikai, reikia ir daugiau pinigų, todėl valstybės, tvirtindamos savo biudžetus, numato pinigų emisiją (kiek papildomai prispausdinti pinigų). Deja, taip elgiamasi ir smunkant ekonomikai. Tokiu atveju biudžeto deficitas tik dar labiau padidina infliaciją. Įvykdžius per didelę pinigų emisiją valstybėje gali prasidėti hiperinfliacija. Sparčiai augant ūkiui gali būti taip, kad net ir esant deficitiniam biudžetui valstybėje būna defliacija. Manoma, kad moderniose valstybėse privaloma vykdyti pinigų emisiją, nes kitaip žmonės neinvestuos į gamybą, o pradės taupyti pačius pinigus, nes jų vertė augant ūkiui augs. Viena iš Didžiosios depresijos priežasčių laikomas pačių pinigų vertės didėjimas, pinigų taupymas, o ne investavimas į ūkį.
Valstybės biudžeto deficito atsiradimas
Kadaise atsiskaitymuose buvo naudojami pinigai iš tauriųjų metalų. Kartais valstybės vadovas, norėdamas padidinti savo biudžetą, liepdavo kaldinti mažesnio svorio ar žemesnės prabos monetas, o kainas palikti tokias pačias. Pirmieji popieriniai pinigai buvo naudojami tik kaip pinigų iš tauriųjų metalų pakaitalas. Pagal pageidavimą juos buvo galima pakeisti į piniginius ženklus iš tauriųjų metalų. Vyriausybės, pastebėjusios, kad ne visas auksas iš karto paimamas, prispausdindavo daugiau pinigų, negu turėdavo aukso atsargų. Tais laikais buvo priimta, kad valstybės biudžetas turi būti subalansuotas, tai yra visos biudžeto išlaidos turi būti padengtos biudžeto pajamomis. Šiuolaikinės ekonomikos sąlygomis neįmanoma subalansuoti biudžeto, todėl valstybės viena po kitos pradėjo atsisakyti prisirišimo prie tauriųjų metalų, dažniausiai aukso. Nacionalinių valiutų atsiejimas nuo tauriųjų metalų atrišdavo vyriausybėms rankas vykdyti pinigų emisiją. Viena iš paskutinių ar net paskutinė valstybė, atsiejusi savo pinigus nuo aukso, buvo JAV. Tai buvo daroma palaipsniui: 1934 m. nustatyta, kad JAV dolerius į auksą gali iškeisti tik kitų valstybių vyriausybės, o nuo 1975 m. visai atsisakyta JAV dolerio susiejimo su auksu.
Duomenys apie Lietuvos galutinai patvirtintą valstybės biudžeto deficitinę dalį
= Prekių ir paslaugų deficitas =
Jei trūksta prekių ar paslaugų dėl karo, nederliaus, katastrofos, blokados ir t. t., tai nevadinama deficitu.
Atsiradimo priežastys
Deficitas praktiškai visada atsiranda vyriausybei pradėjus riboti kainas dėl artėjančio karo grėsmės, bado, pinigų nuvertėjimo, dėl žymiai padidėjusios paklausos, didėjančių kainų ir vargingesnių žmonių dar sunkesnės padėties. Be to, vyriausybės kartais riboja kainas siekdamos trumpalaikio populiarumo ar dėl menkos kompetencijos ir naivumo. Esant infliacijai, auga paklausa ir gamybos kaina, o pelnas mažėja. Gali būti net taip, kad prekes, kurių kainų augimas sustabdytas, gaminti pasidaro nuostolinga. Tada gamintojai mažina gamybą ar visai jos atsisako. Taip augant paklausai ir mažėjant pasiūlai, paklausa viršija pasiūlą ir atsiranda deficitas.
Planinio ūkio valstybėse vyriausybės vis negalėjo subalansuoti gamybos ir kainų, todėl nuolat trūko vienų ar kitų prekių ar paslaugų. Kartais norint gauti kokią paslaugą reikėjo laukti keletą, o nusipirkti prekę – net keliasdešimt metų, arba jų buvo galima įsigyti tik davus kyšį skirstytojams.
Deficito pasekmės
Esant prekių ar paslaugų deficitui, atsiranda juodoji rinka, kur prekės ar paslaugos paprastai kainuoja daugiau, negu esant nereguliuojamoms kainoms. Gamintojai nesistengia gaminti kokybiškų prekių ir teikti kokybiškų paslaugų, nes žino, kad jos vis tiek bus nupirktos. Be to, gamintojai pradeda prastinti prekių kokybę ir jas pardavinėja už tą pačią kainą, taip keldami prekių kainą.
Blogiausiai, kai trūksta žaliavų ar prekių, kurios toliau dalyvauja gamyboje. Tada dalies prekių trūkumas gali stabdyti gamybą ir taip sukelti dar didesnį prekių trūkumą. Deficito sąlygomis iškyla problema, kad prekes ir paslaugas suvartoja ne tie, kuriems daugiausiai jų reikia, bet tie, kurie sugeba jas įsigyti.
Deficito problemos sprendimas
Esant deficitui galiausiai įvedamas prekių vartojimo normavimas, tai yra talonai, nurodoma, kad prekes galima parduoti tik valstybei ar tik tam tikroms valstybės kontroliuojamoms vietoms. Dažniausiai vyriausybė, pastebėjusi, kad prekių ir paslaugų kainų augimo stabdymas sudaro daugiau problemų nei naudos, nustoja riboti kainas. Tai daro leisdama gamykloms dalį prekių parduoti savo nuožiūra nustatytomis kainomis ar paskelbia, kad nurodytame regione nereguliuoja kainų. Jei buvo ribojamos daugelio prekių kainos ir iš karto nustojama jas riboti, sakoma, kad „vykdoma šoko terapija“. Nustojus riboti kainas, prekių ir paslaugų kainos gali pašokti dar daugiau, negu būtų buvusios jų nekontroliuojant, bet po kiek laiko kainos susireguliuoja.
Deficito istorija
Vos tik valstybės pradėjo riboti kainas, atsirado deficitas. Deficitas buvo labai paplitęs planinio ūkio šalyse, ypač joms kuriantis ir žlungant.
Špicbergenas
thumb|250px|Špicbergenas Svalbarde Špicbergenas (Spitsbergen) arba Vakarų Špicbergenas (Vestspitsbergen) – Arkties vandenyno sala, didžiausia ir vienintelė gyvenama sala Svalbardo salyne, administruojamame Norvegijos. Dažnai klaidingai Špicbergeno vardu vadinamas visas salynas. Plotas – 39 044 km² (36-a pagal dydį sala pasaulyje). Paviršius kalnuotas (aukštis iki 1717 m, Niutono k.), pakrantės gausiai išraižytos fjordų. Būdingos arktinės dykumos ir tundra, yra ledynų. Špicbergeno gamta saugoma 6 nacionaliniuose parkuose.
Pagal 1920 m. pasirašytos Svalbardo sutarties sąlygas, saloje komercine veikla gali užsiimti bet kuri iš taiką pasirašiusių šalių, šiuo metu tokia teise naudojasi Rusija ir Norvegija.
Špicbergene gyvena 2753 gyventojai (2009 m.). Gyvenvietės: Longjyrbienas, Barencburgas, Niu Olesiundas, Niubiuenas, Sveagruva.
Automagistralė M07 (Ukraina)
Automagistralė M07 – tarptautinė autostrada Kijevas - skp „Jahodynas“ Ukrainoje, sutampanti su europinio tinklo keliu  Liublinas-Kijevas dalimi. Liaudyje dažnai vadinama "Varšavka".
Prasideda Kijeve, kerta Hostomelį, Irpinę, Bučą (visi Kijevo srityje), Maliną, Korostenę (abudu Žytomyro srityje), Olevską, Sarnus (Rivnės sritis), Manevičius, Liubomilį (abudu Voluinės srityje), bei pasibaigia sienos kirtimo punkte su Lenkija „Jahodynas“ (Voluinės srityje; toliau į Liubliną)
Bendras ilgis – 486,5 km, su privažiavimais – 488,4 km.
2006 m. pradėta rekonstrukcija.
Maršrutas
thumb|left|340px thumb|left|340px
Moragasmulla SC
„Moragasmulla Sports Club“ – Šri Lankos futbolo klubas.
Skranaitė
Skranaitė – XIII a. Karšuvoje stovėjusi lietuvių pilis. 1307 m., po to, kai lietuviai ją buvo priversti apleisti, pilį sudegino kryžiuočiai. Vėliau Skranaitė nebeminima (dėl nuolatinių lietuvių–kryžiuočių kovų Karšuva virto dykra).
Subtropikai
thumb|240px|Subtropinio klimato sritys Subtropikai (arba paatogrąžės, paatogrąžiai) – Žemės klimato zona. Driekiasi tarp tropikų ir vidutinių platumų klimato juostų, maždaug tarp 25° ir 45° platumų. Subtropikuose vasarą būdingas tropinis, žiemą – vidutinių platumų klimatas. Ši klimato zona skirstoma į Viduržemio tipo (sausa vasara, drėgna žiema), kontinentinį (ištisus metus sausa) ir musoninį (su drėgnomis vasaromis).
Moragasmulla SC
Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.
Subtropikai
Vyrauja aukštos temperatūros, su vėsesnėmis žiemomis, tačiau didesni šalčiai reti. Paplitę visžaliai augalai, daugelis prisitaikę iškęsti sausrų laikotarpius. Subtropikų juostoje driekiasi įvairios gamtinės zonos – Viduržemio tipo krūmynai, savanos, stepės, dykumos, musoniniai miškai.
Moragasmulla SC
Istorija
Savo laiku yra žaidę Premjer divizione, tačiau 2017/18 m. sezone iš 18 dalyvių liko paskutiniai ir buvo pažeminti į Pirmą divizioną.
Rytų Gobio aimakas
Rytų Gobio aimakas  – vienas iš 21 Mongolijos aimakų, esantis šalies pietryčiuose. Pietrytine riba eina Mongolijos–Kinijos siena. Sostinė – Sainšandas.
Administracinis suskirstymas
thumb|left|180px|Sumų žemėlapis
Aimakas padalintas į 14 sumų:
Adomynė
Adomynė – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės pietryčiuose, į rytus nuo Šimonių, 8 km į šiaurę nuo Svėdasų, Adomynės kalvagūbryje (95–100 m virš jūros lygio). Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Adomynės Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia, varpinė, veikia Adomynės pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1950 m.), paštas (LT-40012), medicinos punktas, ryšių skyrius, laisvalaikio centras, kaimo bendruomenė (tarybos pirmininkė – Aldona Matarienė). Yra kapinės, kuriose palaidota fizikė Janina Vizbaraitė, seni dvaro pastatai, sodyba.
Etimologija
miniatiūra|180px|left|[[Adomynės tvenkinys]]
XVI a. dabartinė Adomynės teritorija įėjo į Aluotų dvaro valdas ir minima kaip Aluotėlių dvaras. 1809 m. dvaro savininkas Adomas Pliateris įkeitė dvarą Mstislavlio iždininkui Jonui Žurauskiui, o po A. Pliaterio mirties dvaras atiteko iždininko sūnėnui Jonui Ipolitui Žurauskiui ir nuo tada Aluotėlės pradėtos vadinti Jonava. 1880–1881 m. didžiąją dalį išparduodamų dvaro žemių su pastatais nupirko Adomas Vilėniškis, kuris vėliau Jonavą pavadino savo vardu – Adomyne (dvarininkinis vietovardis).
Istorija
XVI a. dabartinė Adomynės teritorija įėjo į Aluotų dvaro valdas, minimo nuo 1555 m. kaip Aluotėlių dvaras. Nuo XVII a. Aluotos su Aluotėlių dvaru priklausė Pliateriams. 1809 m. dvaro savininkas Adomas Pliateris įkeitė dvarą Mstislavlio iždininkui Jonui Žurauskiui, o po A. Pliaterio mirties dvaras atiteko iždininko sūnėnui Jonui Ipolitui Žurauskui ir nuo tada Aluotėlės pradėtos vadinti Jonava.
1910 m. pradėta statyti bažnyčia, kuri baigta tik po I pasaulinio karo. 1921 m. spalio 23 d. pašventinta Švč. Mergelės Marijos Vardo titulu. 1928 m. liepos 16 d. įkurta atskira Adomynės parapija.
1939 m. iš Naujikų atkeltas Punkiškių pradinės mokyklos filialas. 1946–1947 m. nacionalizuotame parapijos name atidaryta septynmetė mokykla. 1963 m. pristatytas priestatas su fizikos ir chemijos klasėmis, butu direktoriui ir bibliotekos patalpomis. Nuo 2000 m. mokykla dešimtmetė.
2005 m. kaime paminėtas minėjimo rašytiniuose šaltiniuose 450 metų jubiliejus.
Gyventojai
thumb|240px|[[Adomynės bažnyčia]]
Gintautai
Gintautai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Ramygalos.
Pietryčių Sulavesis
Pietryčių Sulavesis  – provincija Indonezijoje, pietryčių Sulavesio saloje, kuri kartu su Butono, Munos, Kabaenos ir Vovonio salomis sudaro pusiasalį. Provincijos administracinis centras yra Kendaris.
Provincija neturi greitkelio, kuris sujungtų šiaurės vakarinę ir pietrytinę provincijos dalis. Pagrindinis susisiekimas – tarp Vatamponės (Pietų Sulavesis) ir Kolakos uostų kursuojantis keltas.
Pasmalvės
Pasmalvės – kaimas Zarasų rajono savivaldybės rytuose, 2 km į šiaurės vakarus nuo Visagino centro, į rytus nuo Smalvo ežero. Yra Visagino geležinkelio stotis prie Vilniaus–Daugpilio linijos.
Skrantonas
Skrantonas  – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, šiaurės rytų Pensilvanijoje, prie Lakavanos upės. Apygardos centras. Veikia garvežių muziejus, Everharto muziejus, katalikų Šv. Onos bazilika, Šv. Stanislovo katedra. Yra oro uostas, plentų, geležinkelių mazgas.
Istorija
Nuo XIX a. antros pusės Skrantone įsikūrė daug lietuvių (ypač Haid Parke ir Providense), kurie dirbo anglių kasyklose. 1888 m. įkurta Šv. Kazimiero draugija, 1897 m. – socialistų kuopa. 1910–1915 m. Skrantone Jonas Šliūpas leido žurnalą „Laisvoji mintis“. Veikė angliakasių unijos lietuvių skyrius, Lelevelio draugija (1896–1937 m.), moterų draugija (rengė vaidinimus, turėjo chorą, rūpinosi švietimu). 1894 m. įkurta lietuviška parapija, 1914 m. – lietuvių tautinės bažnyčios, nepavaldžios Vatikanui, parapija. XX a. pr. kasykloms užsidarius, daug lietuvių iš Skrantono išsikėlė.
Aštuoniolikataškė boružė
Aštuoniolikataškė boružė (Myrrha octodecimguttata) – boružių (Coccinellidae) šeimos vabalas.
Aštuoniolikataškė boružė | 230px | left | thumb
Morkūnai (Pasvalys)
Morkūnai – kaimas šiaurės rytinėje Pasvalio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Saločių.
Kvakerių patranka
thumb|250px|Kvakerių patrankos (rąstai, imituojantys patrankas), buvusiuose konfederatų įtvirtinimuose ties Manassas Junction (1862 m. kovas). thumb|250px|Kvakerių patranka ties Centreville ([[Virdžinija).]]
Kvakerių patranka  – natūralaus dydžio medinis patrankos maketas, naudotas priešui dezinformuoti. Kvakerių patrankos būdavo rąstai, dažniausiai nudažyti juodai. Reikiamose vietose sustatytos kvakerių patrankos sudarydavo stiprių pajėgų vaizdą, todėl priversdavo priešą atidėti puolimą. Naudotos XVIII–XIX a.
Tokie įtaisai pavadinti pagal Religinę draugų bendriją, dar vadintą Kvakeriais ). Kvakeriai tradiciškai sudaro opoziciją karui ir prievartai.
Pirmasis kvakerių patrankos panaudojimas
JAV nepriklausomybės karo metu, praėjus beveik metams po konflikto tarp amerikiečių pulkininko Viljamo Vašingtono (William Washington) ir britų vado pulkininko leitenanto Banastro Tarletono (Banastre Tarleton), pulkininkas Vašingtonas 1780 m. spalį pasitraukė į Šiaurės Karoliną. Pulkininko Vašingtono daliniui trūko artilerijos. Gruodžio 4 d. Vašingtono dalinys apsupo lojalistų pulkininką Rowland Rugeley ir jo 125 žmonių kuopą Rugeley sodyboje netoli Camden (P. Karolina). Vašingtono kavaleristai nulipę nuo žirgų apsupo sodybą. Tada, suradę iš sodybos nematomą vietą, iš pušinio rąsto padarė patrankos maketą. Pulkininko Vašingtono kareiviai išstūmė link sodybos, kur buvo įsitvirtinę lojalistai, ir pagrasino apšaudyti. Netrukus Rugeley pajėgos pasidavė neiššovus nė šūvio.
Augis Kepežinskas
Augis Kepežinskas (g. 1948 m. gegužės 27 d. Kaune) – Lietuvos scenografas, kino dailininkas.
Biografija
Brolis Rimvydas Kepežinskas. 1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą, dirba Lietuvos televizijoje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų teatro spektakliams, muzikiniams ir vaidybiniams televizijos filmams. Dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1998 m.
Mažiulėniškės
Mažiulėniškės – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 14 km į šiaurės rytus nuo Nemenčinės, Neries dešiniajame krante, apsuptas Skališkių miško. Ties kaimu Neryje yra nedidelė rėva. XX a. iš upės daugelis akmenų išvilkta. Pakrantėje riogso pora akmenų (3 x 3,1 m dydžio, virš vandens iškilęs ~1,25 m, ir 1,9 x 3,6 m dydžio, virš vandens iškilęs 1,7 m.
Gelednė
Gelednė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Šutų, pasienyje su Baltarusija. Kaimą supa Gelednios miškai, rytuose telkšo užpelkėjęs Gelednios ežeras, netoliese teka Mera. Ateina kelias. Kadaise buvo geležinkelio stotelė prie dabar jau išardyto geležinkelio į Lentupį.
Gyventojai
thumb|left|250px|Šv. Marijos altorėlis Gelednėje
Bokštas (šachmatai)
Bokštas (persų kalba رخ rokh) – šachmatų figūra. Kiekvienas žaidėjas turi du bokštus, po vieną kiekviename savo pusės kampe. Algebriniu žymėjimu pradinė bokštų vieta – baltųjų a1 ir h1, juodųjų a8 ir h8.
Šachmatų lentoje gali vaikščioti stačiai ir gulsčiai neribojant langelių skaičiaus. Šitaip bokštas gali vaikščioti tik iki pirmos kliūties. Sutikus priešingos spalvos figūrą, ji nuimama nuo lentos, o į jos vietą pastatomas bokštas. Bokštas ir karalius gali atlikti rokiruotę.
Iš pradžių bokšto figūra buvo kovos vežimas. Persų kalba rokh reiškia vežimą. Rytietiškuose šachmatuose xiangqi ir shogi taip pat reiškia kovos vežimą. Vakaruose beveik visur figūra turi pilies bokšto formą.
Vežimo virtimas bokštu aiškinamas kalbiniu panašumu tarp persų rokh ir (pilis).
Paprastai bokštas yra laikomas 1,5-2 pėstininkais vertingesniu už rikį ar žirgą. Rikio ar žirgo iškeitimas į bokštą vadinamas kokybės laimėjimu. 2 bokštai laikomi vertingesniais už valdovę.
Jonas Petras Kenstavičius
Jonas Petras Kenstavičius (1927 m. kovo 10 d. Liaudginuose, Batakių valsčius, Tauragės apskritis – 2008 m. balandžio 27 d.) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1952–1959 m. dirbo miškotvarkos įmonėje „Miško projektas“, 1963–1994 m. Miškų institute, 1970–1994 m. Miškotvarkos ir miško taksacijos skyriaus vedėjas. 1957–1959 m. ir 1994–1997 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius. 1972–1990 m. Lietuvos miškininkų draugijos pirmininkas.
Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – miškų inventorizavimas, tvarkymas ir naudojimas. 1963 m. sukūrė medynų inventorizavimo, 1965 m. miškų tvarkymo dirvožemių tipologiniu pagrindu metodą. 1981 m. išrado medynų apskaitos prietaisą. Paskelbė 250 mokslinių straipsnių. Išradimo autorius.
Šakių rajono apylinkės teismas
miniatiūra|250px|right|Teismo rūmai Šakių rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas Lietuvoje. Teritorija – Šakių rajono savivaldybė. 4 teisėjai.
Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas.
Mesta
Mesta (bulg. Места, gr. Νέστος), Nestas − upė Bulgarijoje ir Graikijoje.
Upė prasideda Rilos kalnuose, teka giliu slėniu tarp Pirino ir Rodopų kalnų ir įteka į Egėjo jūrą, netoli Taso salos (Graikija). Upė naudojama drėkinimui.
Iš 230 km, 126 km upė teka Bulgarijoje, o 104 km − Graikijoje.
Björk diskografija
Islandų atlikėja Björk pirmą kartą sudainavo dainą „I Love to Love“ 1976 m. islandų radijo stotyje „Radio One“ ir pasirašė su įrašų komanija sutartį dėl jos debiutinio albumo Björk, kuris buvo išleistas 1977 m. Ji prieš pradėdama solinę karjerą buvo keltos grupių narė: Tappi Tíkarrass, KUKL ir The Sugarcubes, pastaroji tapo itin populiari Islandijoje. Po grupės iširimo 1992 m., Björk jau po metų išleido savo pirmąjį debiutinį albumą Debut.
Šaltiniai
Vessel Vessel
Keita Suzuki
(g. 1981 m. liepos 8 d.) – karjerą baigęs japonų futbolininkas, rungtyniavęs Japonijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 2006–2008 m., su ja dalyvavo 2007 m. AFC Azijos taurės turnyre.
Achunas
miniatiūra|324x324px Achunas (, ахунд; pers. آخوند) – aukšto rango musulmonų dvasininkas Irane ir carinėje Rusijoje, arabų kadžio analogas.
Rusija
Pradžioje Rusijoje achunai vadovaudavo musulmonų bendruomenėms. Vėliau, būdami aukštosios musulmonų dvasininkijos atstovai, vadovaudavo žemesniems dvasininkams keliose musulmonų „parapijose“.
Achunai būdavo ir kariuomenėje, jie vadovaudavo kelių karinių dalinių musulmonų dvasiškiams. kai kurių karinių apygardų štabuose būdavo vyresnieji achunai.
1736 m. buvo nurodyta baškirų gyvenamose vietose turėti keturis achunus, kurie turėjo duoti specialią priesaiką. Caro įsakymu 1783 m. buvo leista achunus skirti iš vietinių gyventojų, o ne kviesti iš Bucharos. 1788 m. pirmajam Sibiro ir Nerčinsko gubernijų achunui, kuris buvo patvirtintas ir kaip muftijus, skyrė 1500 rublių per metus algą.
XIX a. achunai buvo apygardų musulmonų dvasiniai vadovai. Achunai, būdami dvasininkai, galėjo spręsti ir teologinius klausimus, jie prižiūrėdavo mokymą medresėse.
Kandidatus į achunus iškeldavo muftijai, juos svarstydavo musulmonų bendruomenių susirinkimuose, o po to tvirtindavo gubernijų administracija. Achunais galėdavo tapti ne jaunesni kaip 25 m., išlaikę specialius egzaminus. Imdami eiti pareigas turėdavo duoti priesaiką.
Achunų pareigos buvo panaikintos 1917 m.