cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Primera División (Paragvajus)
Komandos
2022 m. turnyro komandos:
Plungės Saulės gimnazija
Himnas
Gimnazijos himno autorė Danutė Serapinienė.
Primera División (Paragvajus)
Nugalėtojai
Daugiausia kartų nugalėtojais tapo „Olimpia“ (46), „Cerro Porteño“ (34) ir „Libertad“ (22) klubai.
Puošnioji gailiardija
Puošnioji gailiardija (Gaillardia pulchella) – astrinių (Asteraceae) šeimos, gailiardijų (Gaillardia) genties augalas.
Augalas 35-100 cm aukščio. Stiebas stačias, šakotas. Lapai plaukuoti. Graižai dideli, sutelkti šakų galuose. Žydi liepos – spalio mėn.
Benediktas Trakimas
Benediktas Trakimas-Genelis (1921 m. gruodžio 15 d. Naujažeryje, Žaslių valsčius – 1998 m. gegužės 5 d. Vilniuje) – Lietuvos partizanas, Didžiosios Kovos apygardos štabo viršininkas.
Biografija
Emilija ir Jurgis Trakimai gyveno gana pasiturinčiai, turėjo 23 ha žemės, gerus statinius. Tėvas buvo išsilavinęs, rašė šešiomis kalbomis. Šeima augino 8 vaikus – septynias dukras ir vieną sūnų, kuriuos auklėjo patriotiškai, todėl net keturios dukros (Ona, Apolonija, Anastazija ir Veronika) tapo ryšininkėmis, o sūnus Benediktas partizanu. Prieš karą šeima nusprendė persikelti gyventi į Vilnių.
1943 m. sausio mėn. sugrįžęs į Lietuvą ėmė dirbti prekyboje, tačiau netrukus vėl gavo mobilizacinį šaukimą. Iš pradžių bandė to išvengti, tačiau gegužės mėn. buvo sulaikytas ir paskirtas į 3-ą lietuvių batalioną. Tarnavo prie Gočino (netoli Leningrado), vėliau prie Veimarno. Būdamas fronte dirbo maitinimo skyriaus viršininku. 1943 m. rugpjūtį iš kariuomenės dezertyravo ir grįžo į Lietuvą. Ėmė slapstytis pas mamos brolius Marcinkevičius Žibavičių kaime (Žaslių valsč.). Dar prieš sugrįžtant Raudonajai armijai, su vietinių kaimų jaunimu sprendė kaip elgtis – trauktis į Vokietiją ar likti Lietuvoje. Pasirinko pastarąjį variantą. Prasidėjus mobilizacijai į sovietų kariuomenę slapstėsi Paukščių kaime pas pusbrolį Bronių Marcinkevičių-Uosį, kuris tuo metu jau partizanavo.
1944 m. rugpjūčio pradžioje pirmą kartą sužinojo, kad aplinkiniuose miškuose jau veikia ginkluoti lietuvių partizanų būriai. Pats į partizanų gretas įsiliejo 1944 m. gruodžio mėn. Davė partizano priesaiką, gavo Genelio slapyvardį. Iš pradžių buvo Lietuvos Laisvės Armijos Didžiosios Kovos rinktinės partizanas, 1-o Klevelio bataliono būrio, nuo 1945 m. kovo – rinktinės štabo apsaugos būrio, 1-o bataliono 5-os kuopos vadas, 1945 m. gruodį – Didžiosios Kovos apygardos štabo Žvalgybos ir ryšių skyriaus, 1946 m. kovo mėn. – apygardos štabo viršininkas. B. Trakimui teko dalyvauti 1945 m. balandžio 13 d. vykusiose partizanų ir NKVD kareivių kautynėse.
Jau nuo balandžio mėn. pradžios NKVD daliniai vykdė Didžiosios Kovos rinktinės dislokacijos vietų paiešką. Partizanai, jausdami artėjančius siautimus, mėgino atsitraukti į Semeliškių valsčių, tačiau Kaugonių-Dainavos miške pateko į apsupimą. Partizanai visą dieną mėgino prasiveržti pro apsupties žiedą, tačiau, rusams nuolatos papildant savo karines pajėgas, tai tapo praktiškai neįmanoma. Temstant prasidėjo tiesioginiai susirėmimai. Pusantros valandos trukusiame mūšyje žuvo 16 partizanų (pagal okupantų duomenis 35 ar net 52 asmenys). Tarp žuvusiųjų buvo mjr. Mečislovas Kestenis-Serbentas ir Zigmas Kacevičius-Genius iš Gilučių k. (Žaslių vals.). Priešo nuostoliai siekė 70 nukautų asmenų. Tai buvo tiek fiziškai, tiek materialia medžiaga dideles netektis atnešęs mūšis.
Skapiškio seniūnija
Skapiškio seniūnija – administracinis-teritorinis vienetas Kupiškio rajono savivaldybės rytinėje dalyje.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 4 seniūnaitijos:
2015 m. seniūnaitijos reformuotos:
Duglaso–Čarlzo tarptautinis oro uostas
Duglaso–Čarlzo oro uostas, (IATA: DOM, ICAO: TDPD) – oro uostas šiaurės rytinėje Dominikos pakrantėje, 3,2 km į šiaurės vakarus nuo Marigo, taip pat apie 1 val. kelio atstumu nuo antro pagal dydį šalies miesto – Portsmuto. Tai vienas iš dviejų Dominikos salų sandraugos oro uostų, kitas, Keinfildo oro uostas, esantis 5 km į šiaurės rytus nuo sostinės Rozo.
Po neseniai atliktų patikrinimų nuo 2010 m. oro uoste pradėjo veikti naktinis lėktuvų aptarnavimas.
Istorija
1944 m. pagrindiniam šalies oro uostui tiesti pasirinkta Melvil Holo teritorija, nes tai buvo vienintelė reikiamo ilgio lyguma saloje. Statybos darbai oro uoste prasidėjo 1958 m., kai buvo nutiestas Belzo–Marigo plentas. Oro uostas veiklą pradėjo 1961 m. lapkričio 22 d., pirmieji skrydžiai vykdyti „BWIA Vest Indijos oro linijų“.
2006 m. oro uosto terminalo pastatas buvo praplėstas, pastačius naują laukiamąją salę, muitinės ir imigracijos bei patikros skyrius. Taip pat buvo praplėsti kilimo–tupimo ir priešais angarą esantys takai, įdiegta nauja naktinio nusileidimo bei navigacinė įranga.
Aldona Lapytė
Aldona Lapytė (g. 1928 m. sausio 25 d. Maskvyčie, Zarasų apskrityje, Dusetų valsčiuje) – psichiatrė, KMU docentė.
Biografija
Baigė išraiškos šokio pradininkės Danutės Nasvytytės studiją-mokyklą. 1946 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, 1953 m. – Valstybinį Kauno universitetą. 1962 m. apgynė disertaciją, darbo vadovas akademikas Olegas Kerbikovas (1907–1965).
1946-1948 m. Kauno darbo jaunimo gimnazijos mokytoja, 1953-1955 m. Respublikinės Kauno psichoneurologinės ligoninės gydytoja, 1955–1956 m. Kauno medicinos instituto (KMI) nervų ir psichikos ligų katedros ordinatorė. 5 metus dėstė Kauno P. Mažylio medicinos mokykloje. 16 metų dirbo respublikinėje Kauno psichiatrijos ligoninėje (skyriaus vedėja, vyriausiojo gydytojo pavaduotoja). 1973–1990 m. dirbo KMI Psichiatrijos, neurologijos ir neurochirurgijos katedroje. 1990-2001 m. Respublikinės Vilniaus psichiatrijos ligoninės konsultantė. VDU psichiatrijos dėstytoja.
Ištekėjusi, turi du vaikus. Vyras Jonas Šurkus (1919–1998), psichiatras. Sūnus Jonas Šurkus, toksikologas, Kauno medicinos universiteto klinikų gydytojas. Dukra Vilija Šurkutė, psichiatrė, dirbo Kauno psichiatrijos ligoninėje; rašo ir verčia psichiatrijos klausimais.
Sekrecija
''Straipsnis apie biologinių organizmų funkciją. Apie geologinius darinius žr. sekrecijos''
Daugialąsčių organizmų kai kurios ląstelės prisitaikiusios sekrecijai. Jos gali gaminti fermentus, hormonus, įvairias apsaugines medžiagas ir daug kitų produktų. Tokios ląstelės dažnai būna susitelkusios į liaukas. Vidaus sekrecijos (endokrininės) liaukos išskiria savo produktus į kraują. Išorinės sekrecijos liaukos išskiria produktus arba į organizmo išorę, arba į kūno ertmes (pvz., į virškinamąjį traktą).
Aukštutinė Silezija
Aukštutinė Silezija yra toliausiai į pietryčius nutolusi Silezijos dalis. Šiuo metu didžiąją dalį apima Lenkijos Silezijos ir Opolės vaivadijos, o mažesnė dalis priklauso Čekijai (Moravijos-Silezijos kraštas).
Geografija
Apima Oderio aukštupio Neisės ir Olsos intakų baseiną. Čia buvo 56 iš 67 anglies kasyklų, 50 proc. kokso gamybos, 11 iš 16 švino ir cinko kasyklų, viso švino ir cinko liejyklos, 9 iš 14 plieno liejyklų, 5 iš 8 cinko skardos fabrikų. thumb|left|Tipiški senoviniai langai [[Silezijos Ruda|Silezijos Rudoje]] Aukštutinės Silezijos paviršių sudaro 3 atskiros kraštovaizdžių zonos: Oderio klonis (žemuma), einantis abiem upės pusėmis, Sudetų prieškalnės į vakarus nuo Oderio ir aukštumos į rytus nuo Oderio. Žemumose yra derlingos dirvos, vakarinėje dalyje esančios aukštumos iškyla iki 890 m.
Naudingosios iškasenos tai daugiausia geros kokybės akmens anglis, taip pat cinkas, švinas, geležies rūda, kalkakmenis, bazaltas. Kadangi šalia iškasamų mineralų yra dideli akmens anglies ištekliai, šioje srityje anksti atsirado ir išsivystė metalurgijos pramonė. Prieš Aukštutinės Silezijos padalinimą tarp Lenkijos ir Vokietijos pramonėje dirbo 280 000 darbininkų (175 000 akmens anglies kasyklose ir kokso gamyboje, 30 000 švino ir cinko kasyklose ir liejyklose). 1926 m. Vokietijos dalyje dirbo iš viso 26 000 darbininkų.
Istorija
Iki 1919 m. sudarė vieną (Oppelno, ) Vokiečių Silezijos provincijos apygardą. Versalio sutartimi (1919 m.) pietinė Hulčino sritis, 316 km² su 56 438 gyv. (1924 m.) atiteko Čekoslovakijai, o 1922 m. rytinė dalis – 3 213 km² su maždaug 1 mln. gyventojų – Lenkijai. Vokietijai liko 9713 km² su 1 379 408 gyv. (1925 m.). Lenkijai atiteko turtingiausioji mineraliniais ištekliais ir svarbiausia pramone Aukštutinės Silezijos dalis.
Takuma Sato
Takuma Sato (, g. 1977 m. sausio 28 d., Tokijas) – japonų automobilių sporto lenktynininkas. Nuo 2010 m. japonas lenktyniauja IndyCar čempionate. 2017 m. T. Sato laimėjo Indianapolis 500 lenktynes.
Ankstyvoji karjera
Sato, kaip neįprasta daugumai Japonijos lenktynininkų, mažai sportavo savo šalyje. Jis dalyvavo motociklų čempionate ir kelis kartus tapo šalies čempionu.
Savo karjerą Japonijoje jis pradėjo su kartingais 1996 m., būdamas 19 m. Vėliau buvo Suzuka trasos lenktynių mokyklos narys. 1998 m. jis debiutavo All-Japan Formulės 3 čempionate. Įpusėjus sezonui jis nutraukė kontraktą su komanda ir persikėlė į Europą. 1998 ir 1999 m. jis lenktyniavo Junior Formulės lenktynėse. Gale 1999 m. sezono jis persikėlė į Britanijos Formulės 3 lenktynes, kuriose lenktyniavo tris sezonus iki 2001 m. Paskutinį čempionatą jis laimėjo, o per dvejus metus laimėjo 16 lenktynių.
Jordan
2002 m. jis startavo Honda prižiūrimoje Formulės 1 Jordan ekipoje, tapdamas Giancarlo Fisichella komandos draugu. Japonas demonstravo puikų greitį, tačiau dėl nestabilumo, patirties trūkūmo ir dažnų avarijų buvo vadinamas avarijų meistru. Paskutinėse sezono lenktynėse Japonijoje jis pelnė savo pirmąjį tašką.
BAR
220px|thumbnail|left| 2003 m. sezone Sato persikėlė į kitą Honda prižiūrimą BAR ekipą. Šiais metais jis buvo komandos pilotu bandytoju, tačiau paskutinėse lenktynėse piloto vietoje pakeitė Jacques Villeneuve’ą ir finišavo šeštas.
2004 m. Sato jau buvo visavertis komandos pilotas, dažnai kovojantis dėl pirmų penkių vietų. Finišavęs JAV GP trečias, jis tapo antruoju japonų lektynininku (po Aguri Suzuki 1990 m.) pasiekusiu podiumą. Taip pat Sato pelnė antrąją Europos GP kvalifikacijos vietą, nusileidęs tik Michaeliui Schumacheriui. Nepaisant didelių ir dažnų techninių gedimų, Sato sezoną baigė aštuntoje vietoje, pelnęs 34 taškus. Jo ir Jensono Button’o pelnyti taškai leido BAR ekipai pelnyti antrąją vietą konstruktorių įskaitoje.
2005 m. sezone BAR bolidas buvo labai nepatikimas, o Sato sugebėjo pelnyti tik vieną tašką.
Sari Pulio provincija
Geografija
Provincijos pietuose iškilę Hindukušo šlaitai, likusią dalį užima daugiausia plokščiakalniai ir aukštumos. Šiaurėje paviršius leidžiasi į Baktrijos lygumą.
Takuma Sato
Super Aguri
thumb|right|300px|T. Sato D. Britanijos GP 2007 m. su Super Aguri 2006 m. Honda perėmė BAR ekipą ir sukūrė savo komandą. Komandos pilotais buvo pasirinkti J. Button’as ir Rubens’as Barrichello, o Sato pasiūlyta užimti trečiojo piloto vietą. Tačiau japonas pasirinko būti pirmuoju naujai sukurtos japonų komandos Super Aguri pilotu. Ekipa naudojo Honda variklius ir ketverių metų senumo Arrows pakabą. 2006 m. sezoną ekipa nesurinkusi nei vieno taško liko paskutinė.
Lapkričio 9
Lapkričio 9 yra 313-a metų diena pagal Grigaliaus kalendorių (keliamaisiais metais – 314-a). Nuo šios dienos iki metų galo lieka 52 dienos.
Sari Pulio provincija
Gyventojai
Provincijos tautinė sudėtis marga: čia gyvena tadžikai, uzbekai, puštūnai, hazarai, arabai. Dauguma gyventojų yra musulmonai sunitai (yra ir šiitų).
Takuma Sato
Super Aguri
Sato liko komandoje ir 2007 m. sezone, o jo komandos draugu tapo japono pažįstamas iš Britanijos Formulės 3 lenktynių Anthony Davidsonas. Ispanijos GP Sato finišavo aštuntas ir uždirbo komandai pirmuosius Formulės 1 taškus.
Lapkričio 9
Vardadieniai
Aurelijus – Dargintas – Dargis – Estela – Paulina – Skirtautė – Stela – Teodoras
Sari Pulio provincija
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 7 rajonus.
Takuma Sato
Super Aguri
Kanados GP japonas po labai gražaus pasirodymo finišavo šeštoje vietoje. Lenktynės įsiminė daug įvykių, o Sato jų metu sugebėjo aplenkti Ralfą Schumacherį ir du kartus pasaulio čempioną Fernando Alonso. Po šių lenktynių Takumo Sato vienoje britų televizijoje buvo išrinktas dienos pilotu.
Sari Pulio provincija
Administracinis suskirstymas
Svarbiausios gyvenvietės:
Takuma Sato
Super Aguri
Sezoną japonas baigė 17-tas su keturiais taškais – geriausiu rezultatu nuo 2004 m.
2008-ųjų m. sezono startas Super Aguri ekipoje buvo labai sunkus, ypač dėl finansinių problemų. Gegužės 6 d. ekipa oficialiai pasitraukė iš Formulės – 1, o Takuma Sato liko be piloto vietos.
Pjautuvas
thumb|200px|right|Pjautuvas Pjautuvas – įrankis javams pjauti. Seniausiai žinomi Europos pjautuvai yra neolito. Jie gaminti iš titnaginės skeltės (pirmieji buvo trumpi ir lenkti, ilgainiui didėjo, darėsi labiau lenkti), įspraustos į medinį ar kaulinį kotelį.
Takuma Sato
Indycar
2010 m. vasario 18 d. perėjo į Indycar lenktynes ir pasirašė sutartį su „KV Racing“ komanda.
Pjautuvas
Lietuvoje
Manoma, kad tokie pat pjautuvai buvo naudojami ir Lietuvoje. Seniausiai žinomi baltų žemių yra žalvario amžiaus. Nuo mūsų eros pradžios Lietuvoje naudoti pjautuvėlio formos geležiniai peiliai. IX a. įsivyravo pjautuvai su dantukais, tokie buvo naudojami visą feodalinį laikotarpį. Pjautuvus darė kalviai. XIX a. paplito fabrikinės gamybos pjautuvai. Juos Lietuvoje gamino Naujosios Vilnios fabrikas. Pjautuvais dažniausiai pjaudavo moterys. Pjautuvus palaipsniui išstūmė dalgiai – Vakarų Žemaitijoje nuo XVIII a., kitur pjautuvai naudoti iki XIX a. vidurio, o Vilniaus krašte – net iki XX a. vidurio.
Simbolika
Pjautuvas ir kūjis yra vienas iš komunizmo simbolių.
Pjautuvas bendrąja simboline prasme reiškia mirtingumą. Tai visa pjaunanti mirtis. Pjauvas yra visa ryjančio Krono-Saturno atributas. Saturno rankose jis reiškia senkančią Saulės dievo galią, mirties laikmečio pradžią. Šumerams pjautuvas – valdžios simbolis.
Lina Antanavičienė
Lina Antanavičienė (g. 1968 m. birželio 4 d. Ukmergėje) – lietuvių diplomatė, Nepaprastoji ir įgaliotoji Lietuvos ambasadorė Kinijos Liaudies Respublikoje (2010–2015), nuo 2019 m. – Lietuvos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje.
Biografija
Baigė ekonomikos studijas Vilniaus universitete. Diplomatinę tarnybą pradėjo 1991 metais, dirbo Užsienio reikalų ministerijos Ekonominės analizės ir Europos integracijos skyriuose, Ekonominių ryšių departamente.
1994–1996 m. stažavosi Norvegijos užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1996 iki 1999 m. dirbo Lietuvos ambasadoje Norvegijoje patarėjos pareigose. 1999 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Regioninės ekonominės analizės skyriaus darbuotoja, 2000–2005 m. šiam skyriui vadovavo. 2005–2009 m. buvo URM Ekonomikos departamento, Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento bei Globalios politikos departamento direktoriaus pavaduotoja. Vėliau vadovavo Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamentui.
2010 m. spalio 20 d. Vyriausybė pritarė L. Antanavičienės kandidatūrai į ambasadores Kinijoje, o gruodžio 14 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė įteikė jai skiriamuosius raštus. Kinijos prezidentui L. Antanavičienė skiriamuosius raštus įteikė 2011 m. vasario 15 d.
2019 m. rugsėjo 12 d. tapo Lietuvos ambasadore Izraelyje.
L. Antanavičienė turi Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangą.
Antro rango kapitonas
Rusijos imperijos rangų lentelėje antro rango kapitonai buvo priskirti VII klasei.
1935–1940 m. TSRS laivyne antro rango kapitonas atitiko pulkininką armijoje, nes tuo metu papulkininkio laipsnio Raudonojoje Armijoje dar nebuvo. 1940 m. įvedus armijoje papulkininkio laipsnį antro rango kapitonas ėmė atitikti papulkininkį.
Albertas Sarkanis
Albertas Sarkanis (, g. 1960 m. balandžio 6 d. Dubnoje, Daugpilio rajonas) – Latvijos filologas ir diplomatas, buvęs Latvijos ambasadorius Lietuvoje.
Biografija
Nuo 1990 m. Latvijos užsienio reikalų ministerijos darbuotojas. Nuo 1990 m. spalio 10 d. iki 1991 m. rugsėjo 24 d. laikinasis reikalų patikėtinis, nuo 1993 m. sausio 20 d. iki 1996 m. birželio mėn. Latvijos ambasadorius Lietuvoje, reziduojantis Vilniuje. 1996-1998 m. Latvijos URM valstybės sekretoriaus pavaduotojas.1998–2000 m. Latvijos ypatingasis ir įgaliotasis ambasadorius Suomijoje, reziduojantis Helsinkyje. 2001–2004 m. Latvijos URM generalinis inspektorius. 2003-2009 m. ambasadorius prie Šventojo Sosto ir prie Maltos ordino, reziduojantis Varšuvoje. 2004-2009 m. Latvijos ambasadorius Lenkijoje. Nuo 2006 m. dar ir Bulgarijoje bei Rumunijoje, reziduojantis Varšuvoje. 2009-2010 Latvijos ambasadorius Kazachstane, reziduojantis Astanoje. Nuo 2010 m. gruodžio 21 d. – Latvijos URM generalinis inspektorius.
Kalba angliškai, lietuviškai, lenkiškai, rusiškai, čekiškai, latgalietiškai.
Bibliografija
Sudarytojas ir/arba redaktorius:
Padangas
Padangas  – miestas Indonezijoje, Sumatros salos centrinėje dalyje, prie Indijos vandenyno kranto. Vakarų Sumatros provincijos sostinė. Mieste gyvena apie 939 tūkstančiai gyventojų, iš kurių dauguma kalba minankabau kalba.
Litunga
thumb|150px|Litunga Levanika I Litunga (Mbumu wa Litunga 'žemės šeimininkas') – valdovo titulas, naudojamas lozi etninės grupės Alujanos karalystėje, dabartinėje vakarų Zambijoje. Litungos valdė nuo XVII–XVIII a. iki dabar, su nedidele pertrauka XIX a. viduryje.
Kryžiava
Kryžiava arba Krasnotorovka (, nuo 1945 m., nuo 1946 m. ) – gyvenvietė dab. Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Zelenogradsko rajone, Sembos pusiasalyje, nuo 2006 m. balandžio 3 d. Krasnotorovkos kaimo gyvenvietės centras. Kaimas įsikūręs kelių Jantarnas – Pionerskas ir Primorjė – Primorskas kryžkelėje, todėl sembų vadintas Kryžiava.
Istorija
Sembos žemės kaimo pavadinimas Heiligenkreutz vokiškos kilmės. Apie 1283 m. landmeisteris Konradas fon Tiuringenas iš nukariautos Sūduvos į Sembą atvežė 1600 sūduvių, kad, padedamas krikštyto prūsų dvarininko Kontegerbės, galėtų juos atversti į tikrąjį tikėjimą. Sembos vyskupas Jakobas 1352 m. pastatė „Šventojo kryžiaus“ (Heiligenkreutz) bažnyčią, kuri buvo atskirta nuo Tyrenbergo parapijos. Bažnyčią Raudonoji armija sudaužė 1945 m. Parapijai plečiantis 1450 m. Vokiečių ordino meistras Klausas Kalas Sankt Lorence pastatė dar vieną bažnyčią, tačiau sūduviai net iki XVI a. antrosios pusės, kaip pažymėjo pastorius Johanas Maltiusas, dar garbino pagoniškus dievus, aukojo pagoniškas aukas.
Litunga
Tradicijos
Po valdovo Mulambva teisingo valdymo, 1830 m. šalyje prasidėjo suirutė ir trumpalaikių litungų laikai. Alujaną nusiaubė kololo gentys, kurių vadai, tituluojami morena, viešpatavo iki 1864 m. Vėliau dinastiją atkūrė Sipopa. Po jo iki mūsų dienų valdė 10 litungų.
Kryžiava
Istorija
1723–1818 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos departamento, 1818–1871 m. Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Žuvininkų apskrities, nuo 1939 m. kovo 27 d. Sembos apskrities kaimas. 1900 m. vasario mėn. viena dalis (1895 m. buvo 116 gyventojų), o 1911 m. spalio 23 d. ir kita kaimo dalis (1895 m. – 49 gyventojai) prijungtos prie Palmininkų. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Kranco rajono, vėliau Zelenogradsko rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2006 m. balandžio 3 d. Povarovkos apylinkės kaimas.
Litunga
Tradicijos
Litungai valdo padedami genties susirinkimo kuta ir ministrų, tituluojamų induna. Greta pagrindinės litungų linijos, egzistuoja Litunga la Mboela linija – karališkosios giminės princesės, valdančios pietinę Alujanos krašto dalį iš Nalolo miestelio.
Dvarviečių senosios kapinės
Kapinės
Įrengtos lygioje vietoje, pakelėje, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 30 m ilgio ir 15 m pločio, netaisyklingo ištęsto ovalo plano, apjuostos akmenų ir žemių pylimu, palei kurį auga lapuočiai medžiai.
Centrinėje dalyje ant aukšto betoninio stačiakampio postamento stovi raudonų plytų mūro stačiakampė stačiasienė koplytėlė su dvišlaičiu stogeliu. Jos postamente įmūrytas juodas akmuo su augalinio ornamento apsuptu užrašu: „ILSĖKITĖS VIEŠPATIES RAMYBĖJE“. Koplytėlėje yra Švč. Mergelės Marijos Maloningosios skulptūra, o prie frontono pritvirtintas ornamentuotas krucifiksas.
Už koplytėlės, kapinių šiaurės vakarinėje dalyje stūkso masyvus, ąžuolinis, monumentalus kryžius. Jo stiebo priekinėje dalyje įrėžtas užrašas: „A† A / 1948“.
Priešais koplytėlę kapinių rytiniame pakraštyje pastatytas medinis, stogastulpio pavidalo, tipinis Skuodo rajono kapinių anotacinis ženklas su užrašu: „DVARVIEČIŲ / KAIMO KAPINĖS“.
Istorija
Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Jose laidoti Dvarviečių gyventojai, daugiausia maro aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nuo užkrečiamų ligų mirę vaikai ir pan.
Mirusiems atminti nuo seno stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių, iš kurių išliko tik 1948 m. pastatytas ąžuolinis kryžius. Mūrinė koplytėlė išmūryta 2008 m.
Seniau kaimo gyventojai kapinėse rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.
Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
Žaidimo automatas
thumb|right|150px|„Donkey Kong“ žaidimo automatas Žaidimo automatas – elektroninis prietaisas, skirtas žaisti arkadinius video žaidimus. Juo pradedama žaisti įmetus monetą ar žetoną. Dažniausiai žaidimo laikas yra ribotas ir priklauso, pvz., nuo bandymų skaičiaus, tam tikro tikslo, kurį reikia atlikti per numatytą laiką, žaidimo pabaigos ir pan.
Žaidimo automatas paprastai turi įmontuotą valdymo įrenginį, kaip antai vairasvirtę, pistoletą, transporto priemonę ar vairą, kiekvienam žaidimui pagal paskirtį.
Sudedamosios dalys
Pastaba: kadangi žaidimų automatai buvo kuriami konkrečiam žaidimui, taigi jie gali ir neturėti visų žemiau išvardintų dalių:
Žaidimo automato šonai dažniausiai yra apklijuoti spalvingais paveikslėliais ar apipaišyti dažais, kurie apibūdina žaidimą.
Pelningiausi žaidimai
Pelningiausių žaidimų automatų žaidimų sąrašas (Pastaba. Duomenys ne pilnai patikrinami) :
Biliūnų dvaras
Biliūnų dvaras – dvaras Raseinių rajone, Girkalnio apylinkėse.
Istorija
Pirmą kartą dvaras paminėtas kaip Bilevičių valda, giminės šaknys siekia XIV a. Iki tol Biliūnų kaimas priklausė Pašaltuonio dvarui. Jį perėmus Bilevičiams vietovė pradėta vadinti Bilevičiais. Dvarininkams pakeitus pavardę į Biliūnus, pasikeitė ir vietovės pavadinimas.
Dvaras pirmą kartą paminėtas 1592 m. Bilevičius 1763 m. dvarą dovanojo sesers sūnui Antanui Gelgaudui, tačiau vėliau dvaras vėl grįžo Bilevičiams. Juozas Bilevičius 1850 m. dvarą paliko anūkėms: Kalikstai ir Julijai Pilsudskytėms. Pilsudskius už dalyvavimą 1863 m. sukilime caras ištrėmė į Sibirą, o dvaras atiteko Nikolajui Daškovskiui. Šis 1925 m. dvarą už slaugą dovanojo savo vežikui Jonui Kaminskui.
Pirmieji dvaro rūmai statyti apie 1427 m., restauruoti 1515 m. 1699 m. dabartinį rūmų pastatą pastatė Žemaitijos stalininkas Steponas Aleksandras Bilevičius. 1763 m. inventoriuje surašyti: senas namas, du grūdų sandėliai, ledainė, bravoras, arklidė, vežiminė, tvartai ir malūnas. Šiandien išlikę rūmai ir svirnas.
Šaltiniuose fiksuojama, jog 1702 m. dvare buvo apsistojęs Švedijos karalius Karolis XII, o 1812 m. čia viešėjo Napoleono Didžiosios armijos 10-ojo korpuso vadas Prancūzijos maršalas Žakas Makdonaldas ir Rusijos carienė.
Paminklų konservavimo instituto darbuotojos O. Žalytė, E. Bagdonienė, R. Putrimienė 1969 m. ir 1989 m. buvo parengusios rūmų rekonstrukcijos projektus, tačiau jie neįgyvendinti
Šiuo metu dvaras grąžintas paveldėtojai – Bernadetai Elenai Kaminskaitei-Žagarnauskienei.
Pali kanonas
Pali kanonas – kanoninis (standartinis) Theravados budizmo raštų rinkinys, kuris buvo išsaugotas Šri Lankoje, užrašytas pali kalba. Šis kanonas buvo užrašytas, remiantis žodine tradicija Ketvirtame budistų susirinkime (pagal tradicinį Theravados budizmo skaičiavimą), I a. pr. m. e. Pirmasis tekstas buvo užrašytas ant palmių lapų. Šis budistinis kanonas laikomas vienu pilniausių ir vienu anksčiausiai užrašytų rinkinių.
Pirmą kartą atspausdintas tik XIX a., o šiuo metu yra prieinami ir elektroniniai Pali kanono variantai. Pali kanoną, kaip vieną iš Tripitakų, tradiciškai sudaro „trys pintinės“:
Vinaja pitaka
Vinaja pitakos (pali: vinaya piṭaka) tekstuose daugiausia kalbama apie sanghos elgesio taisykles, skirtas vienuoliams ir vienuolėms. Taisyklės dažnai pateikiamos kartu su pasakojimu, kaip Buda jas įsteigė, be to jos yra svrstomos ir nagrinėjamos. Iš pateiktų pasakojimų išeina, kad Buda taisykles kurdavo vos iškilus reikalui, sutrikus bendruomenės elgesiui ar susidūrus su doroviškai neaiškiomis aplinkybėmis. Šią pitaką dar galima skirstyti į tris smulkesnes dalis:
Sutta pitaka
Sutta pitakoje (pali: suttapiṭaka; sanskritas: sūtrapiṭaka) randame pirmiausia patį Budos mokymą, jo pasiakymus vienuoliams ir pasauliečiams, vadinamąsias budizmo sūtras. Sutta pitaka skirstoma į penkias dalis, vadinamas „nikajomis“ (pali, skr.: nikāya – rinkinys, grupė):
Abhidhamma pitaka
Abhidhamma pitaka (pali: abhidhamma; skr.: abhidharma – pažodžiui „greta Dharmos (kaip mokymo)“, „aukštesnioji Dharma“, „ypatingoji Dharma“) – tai analitinių sisteminių studijų rinkinys, teikiantis sintetinių filosofinių žinių apie proto (sąmonės), medžiagos (materijos) ir laiko prigimtį. Šią pitaką sudaro septynios knygos.
Tradiciškai laikoma, kad Abhidhamma (Abhidharma) yra „grynasis” mokymas, o Sutta (Sūtros) mokymas pritaikytas klausytojams. Vyrauja nuomonė, kad Abhidhamoje susiteminamas sūtrų mokymas: sūtrose tiesos dėstomos nuosekliai pagal konkrečių įvykių eigą, o abhidharmoje tai apmąstoma apibendrintomis sąlygomis.
Tonatijus
thumb|200px|Tonatijus Borchijos kodekse
Tonatijus ( „Saulė“), kitaip Kuautemokas („smingantis erelis“), Pilcintektetlis („jaunasis valdovas“), Totekas („mūsų vadas“), Šipilis („turkio spalvos viešpats“) – actekų saulės dievas. Vaizduojamas kaip jaunuolis raudonu veidu ir ugniniais plaukais, dažniausiai sėdintis, su Saulės skrituliu arba pusskrituliu užnugaryje. Kad nuolatos išliktų jaunas ir stiprus, Tonatijus kasdien turi būti girdomas aukų krauju, kitaip naktį bekeliaudamas per požeminį pasaulį jis gali žūti; dėl šios priežasties Tonatijaus garbei kasdien vidurdienį aukotas mūšyje puolusių karių kraujas.
Pasak actekų, visata pergyveno keletą amžių, kurių metu saule būdavo vis skirtingas dievas. Penktosios saulės amžiuje saule tapo Tonatijus, kalendoriškai įvardijamas Naui Olin („keturi judesiai“). Apie saulės kilmę actekai turėjo daug mitų; žymiausias šis: po pasaulio sutvėrimo (arba penktojo amžiaus pradžioje) susirinko dievai, kad nuspręstų, kuris iš jų tapsiąs saulės dievu. Tam jie sukūrę laužą, į kurį turėjęs žengti išrinktasis, bet visi dievai bijoję siaubingos kaitros. Galiausiai Nanauatlis („nušašęs niežais“), kenčiąs nuo sunkios ligos, metęsis liepsnon, kur pradėjęs spirgėti, kaip ant anglių kepama mėsa. Po jo žengęs Tekistekatlis („esantis kriauklėje“), trissyk iki Nanauatlio bandęs įžengti į laužą, bet atšokęs dėl neištveriamo karščio. Nanauatlis tapęs saule, o Tekistekatlis – mėnesiu (dievu Mectliu). Pradžioje mėnulis švytėjęs taip pat ryškiai kaip ir saulė, bet kažkas suirzęs ant šio dievo ir į jį metęs triušį. Nuo to laiko Mectlis vaizduojamas kaip juodas skritulys arba vandens indas, kuriame yra triušis.
Tonatijus yra karių–erelių sąjungos globėjas, o jo simbolis – erelis. Actekų visuomenėje Tonatijaus kultas buvo ypač ryškus.
Zobielų senosios kapinės
Zobielų senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais – neveikiančios kapinės šiaurės vakariniame Plungės rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Zobieluose (Platelių seniūnija), 3,3 km į šiaurės rytus nuo Notėnų Šv. kankinės Kotrynos bažnyčios, 1,35 km į šiaurę nuo rajoninio kelio Gintališkė–Medsėdžiai ir Notės gatvės kryžkelės.
Kapinės
Centrinėje dalyje stūkso nedidelė mūrinė, stačiakampė stačiasienė koplytėlė su dvišlaičiu mediniu stogeliu. Jos viduje pastatyta Švč. Mergelės Marijos skulptūra, sudėtos nuo kryžių nuimtos lieto metalo Nukryžiuotojo figūros.
Į vakarus ir rytus nuo koplytėlės guli trejetas išvirtusių medinių kryžių.
Rytiniame pakraštyje pastatytas tipinis Plungės rajono kapinių anotacinis ženklas su užrašu: „ZOBIELŲ KAIMO / KAPINĖS“.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.
Istorija
Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Jose laidoti Zobielų gyventojai, daugiausia maro aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nuo užkrečiamų ligų mirę vaikai. 1948 m. palaidotas kaimynystėje, Rusiškėse per susišaudymą su MGB Platelių valsčiaus poskyrio stribais ir kareiviais žuvęs Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Žygimanto (Platelių) kuopos partizanas Kazys Valinskas–Sultonas.
Mirusiems atminti buvo pastatyta medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Mediniai kryžiai sunyko ir išvirto, o vietoje medinės koplytėlės XX a. II pusėje pastatyta mūrinė.
Seniau kaimo gyventojai kapinėse rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.
Mogiliavo arkivyskupija
thumb|300px|[[Napoleonas Orda. Mogiliavo arkivyskupijos katedra]] Mogiliavo arkivyskupija – Katalikų bažnyčios administracinis teritorinis vienetas, egzistavęs 1783–1926 m.
Istorija
Mogiliavo arkivyskupija įsteigta po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. iš prie Rusijos imperijos prijungtų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdų – Vitebsko ir Mstislavlio vaivadijų bei dalies Minsko ir Polocko vaivadijų bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos buvusių bendrų valdų Latgaloje. Priklausė apie 100 000 katalikų ir apie 800 000 unitų. Šiose srityse imperatorė Jekaterina II be Apaštalų Sosto sutikimo 1773 m. įsteigė atskirą Baltarusijos katalikų vyskupiją su centru Mogiliove. Jos valdytoju paskirtas vyskupas S. J. Bohušas–Sestšencevičius. 1782 m. ji vyskupijai suteikė arkivyskupijos titulą. Po ilgų derybų 1783 m. balandžio 15 d. popiežius Pijus VI pripažino Mogiliavo arkivyskupiją ir per nuncijų A. Archetį sutvarkė jos įsteigimą pagal bažnytinį kanoną: S. J. Bohušui–Sestšencevičiui buvo suteiktos arkivyskupo metropolito teisės, karmelitų Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia Mogiliave paversta katedra, vienuolyne atidaryta kunigų seminarija, sudaryta Mogiliavo arkivyskupijos kapitula ir konsistorija.
Po Trečiojo Abiejų Tautų Respublika padalijimo 1795 m. popiežiaus legatas L. Lita pertvarkė Rusijos imperijos katalikų bažnyčią. 1798 m. Mogiliavo arkivyskupija tapo metropoline arkivyskupija: prie jos buvo prijungtos Kameneco, Lucko–Žitomyro, Vilniaus ir Žemaičių vyskupijos. Mogiliavo arkivyskupijai subordinuota 1850 m. įsteigta Tiraspolio vyskupija (Saratovas), kuriai priklausė Astrachanė ir Sibiras. Plotu ir tikinčiųjų skaičiumi Mogiliavo arkivyskupija buvo didžiausia pasaulyje.
1798 m. Mogiliavo arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas tapo kardinolu. Caro valdžios potvarkiu Mogiliavo arkivyskupijos valdytojo būstinė buvo perkelta į Sankt Peterburgą. XIX a., ypač valdant carui Nikolajui I ir Aleksandrui II, siekusiems sunaikinti Rusijoje katalikų bažnyčią, arkivyskupo postas dažnai būdavo tuščias. Padėtis kiek pagerėjo 1905 m. balandžio 17 d. ir spalio 17 d. paskelbus tolerancijos įstatymus.
Tarybinė valdžia suardė Mogiliavo arkivyskupijos bažnytinę organizaciją. Arkivyskupas metropolitas E. von Ropas buvo suimtas ir ištremtas, Mogiliavo arkivyskupijos valdytojas Janas Cieplakas (1919–1923 m.) suimtas, paskui ištremtas iš TSRS. 1926 m. įsteigus Lietuvos bažnytinę provinciją, jos 5 vyskupijos buvo atskirtos nuo Mogiliavo arkivyskupijos jurisdikcijos. Popiežius Pijus XI 1926 m. buvusią Mogiliavo arkivyskupiją padalijo į 6 apaštalines administratūras ir Sibiro apaštalinį vikariatą, įsteigtą dar 1923 m., bet TSRS vyriausybė neleido katalikų dvasininkijai jų administruoti. 1991 m. popiežius Jonas Paulius II Mogiliavo arkivyskupiją sujungė su Minsko vyskupija ir pavadino Minsko-Mogiliavo arkivyskupija
Vyskupai
Mogiliavo arkivyskupijos vyskupai ir valdytojai
Žirgas
Žirgas:
Levenčiai
Levenčiai – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Ubiškės.
Won Bin
Won Bin (, tikrasis vardas Kim Do-jin, g. 1977 m. rugsėjo 29 d.) – Pietų Korėjos aktorius ir modelis. Nuo 2007 m. UNICEF geros valios ambasadorius. Žurnalų „CanCam“ ir „an.an“ 2005 m. – 2007 m. išrinktas populiariausia Azijos žvaigžde.
Biografija
Won Bin gimė ir augo Kangvono provincijos kaimelyje kalnuose kalnakasio ir ūkininkės šeimoje.
1995 m. sėkmingai sudalyvavo vienos televizijos talentų atrankoje, pasirašė kontraktą su talentų agentūra ir ėmė lankyti vaidybos pamokas. 1997 m. debiutavo televizijoje, antraplaniu vaidmeniu seriale „Propose“. Po antrojo vaidmens 1998 m., seriale „Ready Go!“, jis kuriam laikui nustojo vaidinti televizijoje ir įstojo į menų instituto vaidybos klasę. Po metų grįžo į eterį kaip pagrindinis serialo „Kwangki“ aktorius, tai buvo labiausiai jį išgarsinęs vaidmuo. 2000 m. Won vaidino trijuose televizijos serialuose, kurie jį išgarsino ir Japonijoje. 2002 m. jis buvo pakviestas į bendrą Pietų Korėjos ir Japonijos serialą „Friends“.
2001 m. Won Bin nusifilmavo savo pirmame pilnametražiame filme „Guns & Talks“, kuris užėmė 7 vietą Pietų Korėjos 2002 m. filmų klasifikavimo reitinguose.
2005 m. – 2006 m. tarnavo Pietų Korėjos kariuomenėje, bet buvo paleistas anksčiau laiko dėl sveikatos problemų. 2009 m. vėl pradėjo vaidinti filmuose.
2007 m. tapo Pietų Korėjos UNICEF gerosios valios ambasadoriumi. Won dalyvavo įvairiose labdaros akcijose. 2009 m. su Jungtinių Tautų Vaikų fondu labdaros tikslais lankėsi Gambijoje.
Nevodnica Nargilevska Kolonija
Nevodnica Nargilevska Kolonija  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jūra (1935-1939)
Jūra – laivininkystės, žvejybos, Klaipėdos uosto, buriavimo ir literatūros iliustruotas mėnesinis žurnalas, ėjęs 1935–1939 m. Klaipėdoje.
Istorija
Leido Lietuvos jūrininkų sąjunga Klaipėdoje ir Lietuvos moterų tautiniam laivynui remti sąjunga. Iki 1938 m. ėjo kaip laivininkystės, žvejybos ir pajūrio gyvenimo iliustruotas laikraštis. Spausdino akcinės bendrovės „Rytas“ spaustuvė. Išėjo 43 numeriai, tiražas siekdavo iki 5000 egz. 1939 m. Klaipėdą užgrobus nacistinei Vokietijai, nuo birželio mėn. vietoj „Jūros“ Kaune pradėta leisti „Mūsų jūra“.
Bendradarbiavo Vladas Bakūnas, Teodoras Daukantas, Pranas Klimaitis, J. Kvietkauskas, G. Galvanauskas, Vaclovas Sidzikauskas, R. Vilčiauskas ir kt.
Redaktoriai
Redaktoriais buvo nominuojami jūrų kapitonai Adomas Daugirdas, Zigmas Domeika, Bronius Krištopaitis, redakcinėje kolegijoje buvo Juozas Kaminskas ir Feliksas Marcinkus. Faktiškai žurnalo turiniu rūpinosi spaudos darbuotojai Stasys Vainoras ir Vladas Bakūnas, kurie rengdavo savo ir autorių užsakytus analitinius straipsnius, aprašinėjo savo keliones lietuviškais laivais, ieškojo įdomesnių vertimų marinistine tematika.
Auksinas
Auksinas – pereinamasis Lietuvos Respublikos laikinasis popierinis pinigas, kursavęs 1919–1922 m., kurį pakeitė Litas.
Lietuvos vyriausybė 1919 m. vasario 26 d. auksino pavadinimu įteisino per Pirmąjį pasaulinį karą Lietuvos teritorijoje apyvartoje buvusius vokiečių okupacinės valdžios pinigus ostmarkes. Ostmarkės 1/100 dalis pavadinta skatiku.
Auksinas apyvartoje buvo iki 1922 m. spalio 2 d., iki lito įvedimo. Vėliau auksinai 3 mėn. į litus buvo keičiami mažėjančiu santykiu, iš pradžių 175, metų pabaigoje – 850 auksinų už 1 litą.
Vladas Sirutavičius
thumb|260px|[[LSDP|Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.]] Vladas Sirutavičius (Slapyvardžiai: Homo novus, Aleksandras, Zosė, partinis slapyvardis Aleksandr Cianki, Plonas 1877 m. balandžio 5 d. Kairiškiuose, Viekšnių valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1967 m. liepos 12 d. Bostone) – Lietuvos inžinierius, visuomenės ir politinis veikėjas.
Biografija
1895 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1896 m. pradėjo studijas Peterburgo universitete, po metų perėjo į Peterburgo technologijos institutą. Jį baigė 1905 m.
Socialdemokratų lyderis
1900–1931 m. Lietuvos socialdemokratų partijos CK narys, po partijos vadovų areštų 1900 m. perėmęs vadovavimą LSDP. 1904 m. Kairiškiuose subūrė LSDP jaunimo organizaciją.
1905 m. Vilniaus Didžiojo Seimo narys, dėl jo įtakos seimas įgavo politinį pobūdį. Vadovavo socialdemokratų veiklai 1905–1907 m. įvykiuose. 1906 m. LSDP konferencijoje „autonomistų“ programos autorius.
1918 m. kovo 22 d. LSDP VIII suvažiavime nedalyvavo, bet išrinktas CK nariu. 1918–1919 m. – Akmenės ir Šiaulių apskričių valdybų narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. sausio 12 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje, ekonominės tarybos narys. Priklausė LSDP frakcijai. Iš Seimo pasitraukė. Grįžo į savo Kairiškių dvarą.
Profesinė veikla
Nuo 1905 m. dirbo Vilniaus technikos biure, buvo atsakingas už pramonės ir viešųjų pastatų projektavimą. 1908 m. Kairiškiuose įsteigė kartono fabriką. Pirmojo pasaulinio karo metais persikėlė į Rusiją. 1918 m. grįžo į Lietuvą. 1919–1930 išplėtė kartono fabriką, organizavo akcinę bendrovę „Molis“, įsteigė Daugėlių plytinę, gaminusią 5 mln. plytų per metus. 1935 m. su K. Venclauskiu įsteigė AB „Pastogė“, planavusią pastatyti Šiauliuose viešbutį, kultūros centrą ir kitus pastatus. Deja, iki karo pavyko užbaigti tik kino teatrą, kurio pastate 1941 m. sausio 1 d. įsikūrė Šiaulių dramos teatras. Bolševikams nacionalizavus Kairiškių kartono fabriką, darbininkai jį išrinko administratoriumi, bet jis šio darbo atsisakė ir išvyko į Kauną.
Emigracijoje
1944 m. emigravo į Vokietiją, dalyvavo VLIK’o planavimo komisijoje, vadovavo pramonės ir amatų skyriui. Nuo 1948 m. LSDP Užsienio delegatūros narys.
1950 m. išvyko į JAV, gyveno Bostone, dirbo fizinį darbą fabrike. Dalyvavo ALSS, Lietuvių darbininkų draugijos veikloje, buvo „Keleivio“, „Darbininkų balso“ bendradarbis.
Antibiotikas
Įprastiniai antibiotikai neveiksmingi prieš grybelines bei kitas ne bakterines infekcijas, o kiekvienos rūšies antibiotikas efektyviai kovoja tik su tam tikros rūšies bakterijomis. Jie negydo virusinių ligų.Jis buvo išrastas XX amžiuje.
Paprastais atvejais antibiotikai vartojami tabletėmis, rimtesniais atvejais leidžiami intraveniškai. Kai kuriais atvejais vartojami tepami ar lašinami antibiotikai (pvz., akių lašai).
Istorija
Iki atrandant antibiotikus, žmonės nuo infekcinių ligų gydyti nuodais (pavyzdžiui, arseno ir gyvsidabrio preparatais). Ankstyvuosiuose eksperimentuose stebėtos kai kurių bakterijų gaminamų produktų antibakterinės savybės. 1888 m. vokietis E. de Freudenreichas išskyrė antibakterinę medžiagą piocianazą, efektyviai veikiantį ligas sukeliančias bakterijas, bet medžiaga buvo žalinga ir neprognozuojama, dėl to negalėjo būti panaudota kovai su infekcijomis.
Pirmasis atrastas efektyvus antibiotikas – prancūzo medicinos studento Ernesto Diušeno 1896 m. atrastas penicilinas. Išradėjui po kelerių metų mirus, jo atradimas buvo ilgam pamirštas. 1928 m. Aleksandras Flemingas pastebėjo Penicillium mikromicetų gaminamos medžiagos antibakterinį poveikį ir suprato šio poveikio svarbą medicinai. Antibakterinę medžiagą jis pavadino penicilinu ir 1929 m. m. publikavo jos aprašymą.
Vartojimo ypatumai
Bakterijos geba prisitaikyti prie antibiotikų kaip ir prie kitų nepalankių sąlygų ir įgyti dalinį ar net visišką atsparumą. Todėl svarbu nevartoti antibiotikų be reikalo ir, kartą pradėjus gerti, nenutraukti gydytojo nustatyto gydymo kurso (kitaip dalis sukėlėjų gali išlikti ir ateityje tapti tam antibiotikui atsparūs). Antibiotikai pacientams gali turėti ir šalutinį poveikį, sukelti skirtingo pobūdžio sutrikimus.
Klasifikacija
Antibiotikai gali būti skirstomi pagal gydomąjį poveikį:
Pagal veikimo pobūdį:
Pagal antimikrobinio veikimo spektrą :
Norbutiškiai
Norbutiškiai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Šėtos, tarp Petraičių ir Pašumerio. Išlikusi sodyba prie Petraičių upelio. Prie pietinio pakraščio eina plentas.
thumb|left|180px|Petraičių upelis prie Norbutiškių
Istorija
XX a. pr. buvo Narbutiškių dvaras Šėtos valsčiuje.
Parapijos kapitonas
Parapijos kapitonas  – parapijos Meno Saloje pareigūnas. Anksčiau šios pareigos vadinosi Parapijos milicijos kapitonas. Dabar tai garbės titulas. Anksčiau parapijos kapitonas galėdavo sušaukti savo parapijoje miliciją, jo pareiga būdavo uždegti laužus, pranešančius parapijos gyventojams apie įsiveržimą.
Parapijos kapitonas įvardinamas prieš vardą pridedant žodį kapitonas, pvz., Captain Charles Fargher. Tas pats žmogus vienu metu gali būti ir dviejų parapijų kapitonas. Titulas išlieka iki mirties, nebent atimamas už blogą elgesį, tačiau taip nebuvo nutikę jau daug šimtmečių.
Dabar Onkanas ir Maiklas administraciškai laikomi rajonais, tačiau rajonai sutampa su senovinėmis parapijomis, todėl jie tebeturi ir parapijų kapitonų pareigybes.
Analogiška pareigybė miestuose yra miesto kapitonas, tačiau ši pareigybė dabar nebenaudojama. Meno salos miestai yra:
Eric Bernotas
Eric Bernotas (g. 1971 m. rugpjūčio 5 d.) – lietuvių kilmės JAV sportininkas, besivaržantis skeletono varžybose, Pasaulio čempionatų prizininkas ir olimpinės JAV rinktinės narys.
Mariner 3
„Mariner 3“ – 260 kg sveriantis, saulės ir įkraunamais elementais aprūpinamas energija kosminis aparatas, skirtas matavimams Marso apylinkėse atlikti, fotografuoti Marso paviršių ir duomenims į Žemę perduoti. Paleistas 1964 m. lapkričio 5 d., po beveik 8 mėnesių, įveikęs 545 milijonus kilometrų, „Mariner 3“ turėjo praskrieti pro Marsą, tačiau, iškėlus jį į Žemės orbitą apsauginis gaubtas neatsivėrė, neišsiskleidė saulės elementų baterijos. Pasibaigus akumuliatorių energijai, kosminis aparatas „mirė“, likdamas skrieti heliocentrine orbita.
Kosminis aparatas ir jo sistemos
"Mariner 3" buvo identiškas po trijų savaičių paleistam „Mariner 4“.
Ryšių įrangą sudarė aparato viršuje įrengta 1168 mm skersmens didelio jautrumo parabolinė antena ir bekryptė žemo jautrumo 2235 mm aukščio stiebo formos antena pritvirtinta virš parabolinės antenos.
Energija eksperimentams vykdyti ir kosminio aparato valdymo funkcijoms palaikyti turėjo būti tiekiama iš 28 244 saulės elementų, kurių baterijos sumontuotos 4 plokštėse, pritvirtintose prie aštuonkampio 1270 mm įstrižainės ir 457 mm aukščio magnio karkaso. Baterijų sukuriama energijos galia turėjo siekti 700 W (Žemės aplinkoje), kurios turėjo pakakti aprūpinti valdymo ir mokslines sistemas, bei įkrauti kosminio aparato akumuliatorių, kurio energija buvo naudojama, kai nepakakdavo saulės šviesos.
Mariner
Davangerė
Davangerė (kn: ದಾವಣಗೆರೆ Dāvaṇagere, ) – miestas Indijoje, vidurio Karnatakoje, Dekano plokščiakalnyje; apskrities centras. Yra geležinkelių mazgas. Prekybos žemės ūkio žaliavomis centras. Vystoma medvilnės pramonė.
Dauguma miesto gyventojų – kanadų tautybės hindai.
Ogrodničkai (Juchnoveco Košcelnų valsčius)
Ogrodničkai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Juchnoveco valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Levonys
Levonys – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 6 km nuo Sužionių.
Meno salos vyriausiasis sekretorius
Vyriausiasis sekretorius  – Meno salos valdininkas, valstybės tarnybos vadovas.
Vyriausiasis sekretorius vadovauja Vyriausiojo sekretoriaus biurui ir Viešajai tarnybai, konsultuoja politikos ir vadybos klausimais vyriausiąjį ministrą ir ministrų tarybą, veikia kaip Meno salos gubernatoriaus patarėjas.
Dabartinis vyriausiasis sekretorius yra Will Greenhow.
Lietuvių kalbos abėcėlė
Lietuvių kalbos abėcėlė – modifikuota ir papildyta lotyniškoji abėcėlė, sudaryta iš 32 pagrindinių raidžių. Anot kalbininko G. Subačiaus, ė raidė yra unikali, jos neturi jokia kita pasaulio kalba. Vis dėlto raidė ė dar naudojama bent jau šajenų kalboje (tarimas kitas). Pagal 1997 metų Lietuvių kalbos instituto rekomendacijas, svetimvardžiuose taip pat vartojamos raidės q, w, x, kiek rečiau – ä, ö, ü, æ, å, ø ir kitos panašios. Alfabetiniuose sąrašuose q eina tarp p ir r; w – po v, o x – po w. Jei sąraše daug svetimvardžių, y gali būti nukeliama tarp x ir z.
Istorija
Praeityje abėcėlėje yra buvusi raidė ł (Ł), „l kietoji“. Ji yra lenkų kalboje. „Statrašos ramščiuose“ ši raidė dar tebėra, o šiais laikais pavartojama tarminiams tekstams užrašyti: ładas – ledas, Ładakalnis – Ledakalnis.
W raidės buvo atsisakyta bandant atsikratyti spaudos draudimo. Rusijos imperijos valdžia oficialiai draudė ne lotyniškus, o būtent lenkiškus rašmenis.
Senuosiuose raštuose galima rasti ir daugiau dabar nebenaudojamų raidžių. Pavyzdžiui, žodis pirmoji raidė buvo rašomas kaip ßadis, ʒodis ir dar keletu kitų būdų.
Digrafai
Lietuvių kalboje kai kuriems garsams užrašyti vartojami digrafai (dviejų raidžių junginiai). Jų yra penki: ch, dz, dž, ie, uo. Digrafai išskirti todėl, kad jie iš esmės jau žymi atskirus, vientisus garsus, kurie vis dėlto neturi vienos raidės ženklo.
Kirčio ženklai
Priegaidei žymėti vartojami trys kirčio ženklai: akūtas, gravis ir cirkumfleksas. Kirčio ženklai retai vartojami, daugiausia žodynuose arba (kas retai pasitaiko) siekiant išvengti sakinio dviprasmybės, jei priklausomai nuo kirčio keičiasi žodžio prasmė: gražiõs kalbõs – grãžios kal̃bos, sẽniai – seniaĩ, aũšti – áušti, ỹra – yrà ir kt. Pavyzdžiui: seniaĩ girdėjo paukštį čiulbant; karių būrys ỹra ir pasklinda į šalis.
Ypatybės
Lietuvių kalboje garsai skirstomi į:
Savo ruožtu priebalsiai skirstomi į skardžiuosius, dusliuosius bei sklandžiuosius (pusbalsius). Pastarieji neretai išskiriami kaip atskira garsų grupė.
Balsiai skirstomi į trumpuosius ir ilguosius.
Ožiškiai
Ožiškiai – buvęs viensėdis Kėdainių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Šėtos, 0,5 km į šiaurę nuo Žeimelių, tarp dviejų Obels intakų. Dirbami laukai.
Istorija
2020 m. spalio 14 d. gyvenvietė panaikinta prijungiant prie Žeimelių.
Anarchija Žirmūnuose
Anarchija Žirmūnuose  – 2010 m. vaidybinis pilnametražis filmas, 90 min. trukmės. Filmą prodiusavo nepriklausoma Lietuvos kino gamybos kompanija „Tremora“ kartu su Vengrijos kino kompanija „Katapult Film“. Filmo indeksas – T.