cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plaštaka
Plaštakos jungtys
Riešo ir nykščio sąnarys, articulatio carpometacarpalis pollicis, – balninis sąnarys, esantis tarp didžiojo daugiakampio kaulo ir nykščio delnakaulio pamato. Sąnariniai paviršiai ir laisva kapsulė leidžia laisvus nykščio judėsius, tarp jų ir priešpastatymą, dėl kurio žmogus gali lengvai suimti įvairius daiktus.
Taip pat plaštakos jungtims priskiriami:
Dažniausios plaštakos ligos
Ne visada žmonės patenkinti savo kūno dalimis. Neretai jie kreipiasi į chirurgus norėdami patobulinti, pagražinti jų manymu negražią, neproporcingą, ar dar kuo blogą kūno dalį. Tačiau nemažai ir tokių atveju, kai žmonės ieško pagalbos esant didesniam ar mažesniam defektui, trukdančiam tai kūno daliai funkcionuoti ir (ar) sukeliančiam skausmą. Dažniausiai pasitaikantys plaštakų defektai, susirgimai:
Gvardija
Gvardija – elitinė, dažnai privilegijuota kariuomenės dalis.
Kučiuliškė
Kučiuliškė – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Noragėlių.
Gvardija
Gvardijos terminas atsirado XII a. Italijoje, taip buvo vadinamas rinktinis dalinys valstybės vėliavai saugoti. Žymiai senesni gvardijos analogai:
Europos šalyse formuojantis samdomoms armijoms imtos kurti ir gvardijos. Prancūzijoje pirmoji gvardija buvo suformuota XIV a. pradžioje, vėliau gvardijos idėja paplito ir kitose šalyse.
Gvardijos daliniai būdavo geriau ginkluoti, šarvuoti ir geriau apmokyti. Gvardija ne tik buvo svarbi smogiamoji jėga kare, bet ir dažnai saugodavo monarchus ir jų šeimų narius. Tokia gvardija dažnai turėjo specialų pavadinimą - leibgvardija.
Šluostikių apylinkė
Šluostikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Gvardija
Taip pat skaitykite
Susijusi sąvoka:
Šluostikių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš dalies Bertaučių apylinkės ir dalies Maldenių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Šluostikių apylinkė prijungta prie Buivydžių apylinkės.
Gvardija
Taip pat skaitykite
Guards unit
Šaudymas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Daugiausiai medalių laimėjo Pietų Korėjos šauliai – 3 aukso ir 2 sidabro. Varžybose buvo pasiekti trys pasaulio ir du olimpiniai pasaulio rekordai. Pasaulio rekordus pasiekė baltarusis Sergei Martynov 50 m gulint, amerikietis Kim Rhode apvalioje aikštelėje ir italė Jessica Rossi tranšetinėje aikštelėje.
Lietuvai atstovavo viena sportininkė Daina Gudzinevičiūtė. Ji tranšetinėje aikštelėje užėmė 14 vietą ir į finalą nepateko.
Linas (reikšmės)
Žodis linas reiškia:
Taip pat Linas yra lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Linienė (ištekėjusi moteris) ir Linaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė
Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė (g. 1936 m. rugsėjo 5 d. Batakių k., Tauragės r.) – pedagogė ir chorvedė.
Biografija
Baigusi Batakių septynmetę mokyklą, 1951–1955 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, dainavo chore.
1957–1961 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. L. Abarius), 1963–1968 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute.
Mokė moksleivių ir suaugusiųjų chorus, vokalinius ansamblius, suorganizavo kaimo kapelą. Kultūros namų mišrųjj chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, o moterų vokalinis ansamblis pelnė prizų rajoniniuose konkursuose.
Nuo 1965 m. Tauragės 1-osios (dabar M. Mažvydo) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Nuolat vadovavo trims chorams: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriajam arba merginų.
Mišrusis choras buvo parengtas 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, pirmąsias ir kitas prizines vietas pelnė trijose mokyklinių chorų zoninėse varžybose.
Vaikų choras dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. Kūrybiškai dirba ir su vyresnių klasių merginų choru, kurio koncertinėse programose skambūs užsienio klasikų ir dabartinių lietuvių kompozitorių kūrimai.
1995 m. Žemaitijos krašto chorų festivalyje „Pavasario balsai“ merginos pelnė elegantiškiausio choro vardą, dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokyklos ansamblius parengė rajono ir zonos „Dainų dainelės" konkursams, dirbo ir su mokytojų vokaliniais ansambliais.
Visuomeninė veikla
1975–1989 m. buvo Tauragės rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė, dalyvavo daugelyje metodinių seminarų ir konferencijų, dirigavo Tauragės rajono dainų šventėse. 1976 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1981 m. jai suteiktas vyresniosios muzikos mokytojos vardas, o 1995 m. – vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Tabuko emyratas
Tabuko emyratas – Saudo Arabijos emyratas šiaurryinėje šalies dalyje, šalia Raudonosios jūros. Emyrato sostinė – Tabukas.
Plotas – 108 000 km², gyventojų – 560 200 (1999).
Šis regionas žinomas jau 3500 metų.
Iš šio emyrato eksportuojamos gėlės.
Miškinis kalviukas
Miškinis kalviukas (Anthus trivialis) – kielinių (Motacillidae) šeimos paukštis.
Pontiac Firebird
Firebird buvo pristatytas tais pačiais metais kaip ir Mercury Cougar, kuris dalinosi platforma su kitu gerai žinomu „Pony car“ Ford Mustang.
Automobiliai dažniausiai naudojo V8 variklius nuo skirtingų General Motors markių. Automobiliai naudojo Pontiac variklius iki 1982 metų, po toFirebird naudojo beveik visų GM markių variklius.
Automobilis buvo gaminamas keturiomis kartomis:
Arabika
Arabika gali reikšti:
Risaraldos departamentas
Risaralda  – nedidelis departamentas centrinėje Kolumbijoje. Administracinis centras – Pereira.
Geografija
Departamento teritorija driekiasi Centrinė Kordiljera, iškylanti virš 4500 m (Santa Isabelės, Kindijo ugnikalniai) ir Vakarų Kordiljera, pasiekianti 4000 m aukštį (Tamanjos k.). Abi kordiljeras skiria Kaukos upės slėnis. Departamente yra Los Nevados nacionalinis parkas.
Ekonomika
Risaralda – viena svarbiausių kavos auginimo sričių Kolumbijoje. Taip pat auginamos cukranendrės, bananai, juka, kakava, bulvės, kukurūzai, ananasai, medvilnė, vaisiai. Gyvulininkystė (pieninė ir mėsinė). Maisto, tekstilės, popieriaus pramonė.
Miškinis kalviukas
Paplitimas
Paplitęs Europoje ir Palearktije iki Rytų Sibiro kalnų. Tai tolimi migrantai, žiemą judantys į Afriką ir pietų Aziją.
Lietuvoje paplitęs ir dažnas paukštis. Peri 150 000–300 000 porų.
Išvaizda
Kūno viršutinė pusė pilkai rusva ar žalsva su išilginiais juosvais dryželiais ant galvos ir nugaros. Apatinė kūno pusė gelsvai balta, kaklas, pagurklis ir krūtinė išmarginti pailgomis dėmėmis. Snapas rusvas. Kojos gelsvai rudos. Jauniklių nugarinė pusė rusva.
Elgsena
Lietuvoje dažnas. Gyvena pamiškėse, kirtimuose, retuose miškuose. Lizdą suka ant žemės. Deda 5-6 pilkai balsvus ar žalsvus su tamsesnėmis dėmelėmis kiaušinius. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizde išbūna 12 dienų. Išveda dvi vadas. Gieda garsiai, iš pradžių „vis-vis-vis…“, o užbaigia „sia-sia-sia… "
thumb|left|270px|Miškinio kalviuko giesmė
Besas
thumb|Beso statula Luvre Egiptiečių mitologijoje Besas – dievybė (kartais ir bendras kelių dievybių pavadinimas), kurios svarbiausia funkcija buvo savo bjaurumu atbaidyti piktąsias jėgas, apsaugoti žmogų ir jo būstą. Besas vaizduotas kaip kreivakojis, barzdotas, neišvaizdus, grimasos iškreiptu veidu nykštukas. Buvo siejamas su vaisingumu ir gimdymu. Daugybė statulėlių – amuletų rasta ne tik Nilo slėnyje, bet ir toli už jo ribų – Urale, Vakarų Azijoje.
Aitvaras (savaitraštis)
250px|thumb|right Aitvaras – savaitraštis moksleiviams, ėjęs nuo 1989 m. spalio 18 d. iki 1994 m. pab. Vilniuje.
Istorija
Leistas vietoj 1946–1989 m. leisto laikraščio „Lietuvos pionierius“. 1989–1990 m. ėjo kaip Lietuvos vaikų laikraštis. Nuo 1991 m. leido UAB „Respublika“.
Tiražas 1989 m. – 133 900 egz., 1994 m. – 7700 egz.
Atumas
Atumas (Atem, Atama, Atom, Tem) egiptiečių mitologijoje – archajiškas Saulės dievas. Vardas reiškia tobulumą bei pilnatvę. Jis vienas iš didžiosios dievų devyniukės (paut neteru) monada. Etimologiškai siejasi su veiksmažodžiais nebūti ir būti viskuo.
Atumą vaizduoja besileidžianti ir naktinė Saulė. Ikonografijoje dažniausiai vaizduojamas kaip vyras su dviguba (Aukštutinio ir Žemutinio Egipto) karūna ant galvos.
Kultas
Savo antbūtišku pavidalu tūno Nun gelmėse, kaip nemąstoma ir nenusakoma emanacijų sėkla. Pakilimas iš Nun reiškia kosmogonijos pradžią, dvasinės šviesos pasirodymą, sukuriant pirmąją triadą.
Kaip Būčiai ir Intelektui tapatus kūrėjas Atumas pasirodo Ra Atumo pavidalu kaip pirmapradė kalva, Benbeno akmuo Heliopolyje. Nun gelmėse jis reiškia Atumo – Šu – Tefnut trejybę, reiškiančią visuminės pilnatvės – laiko pilnatvės (neheh) – amžinybės (džet) triadą arba visaties – gyvenimo – tiesos triadą.
Demiurgo vaidmuo ypač akcentuojama Heliopolio religiniame spekuliatyviniame mokyme apie eneadą, kur teigiama, kad Ra Atumas „pats save sukūrė“ iš pirmapradžio chaoso, „iš Nuno ir iš nebūties“, o paskui sukūrė visą dievų devynetą (paut neteru).
Iš pradžių ypač garbintas Heliopolyje kaip pasaulio kūrėjas ir viešpats, tačiau vėliau imtas garbinti ir Hermopolyje bei kituose Aukštutinio ir Žemutinio Egipto miestuose.
Vykstant sinkretizmo procesui, Atumas susiliejo su Ptachu, Horu, Chepriu ir kt. dievais, o glaudžiausiai – su Ra, ir atsirado vienas saulės dievas Ra Atumas.
930 m.
930 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys sekmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Gabono vyrų futbolo rinktinė
Gabono vyrų futbolo rinktinė – Gabonui atstovaujanti nacionalinė futbolo komanda, kurią kontroliuoja Gabono futbolo federacija. Rinktinė nė karto nedalyvavo pasaulio čempionate, bet dalyvavo 8 žemyno čempionatuose.
Arabika (kalnai)
thumb|right|250px|Arabika žemėlapyje Arabika  – kalnų masyvas Didžiajame Kaukaze, Gagros kalnagūbryje. Yra Abchazijoje, į šiaurės rytus nuo Gagros. Aukštis – iki 2661 m. Paplitę karstiniai reiškiniai, yra daug gilių urvų, tarp jų giliausias pasaulyje Voronios urvas. Arabikos masyvą dengia plačialapių ir spygliuočių miškai.
Kanados himnas
Ô Canada („O, Kanada“) – Kanados valstybinis himnas. Jo muziką, skirtą patriotinei dainai, 1880 m. sukūrė iš Prancūzijos kilęs kompozitorius Calixa Lavallée. Melodija sugrota Kvebeko nacionalinės šventės, Šv. Žano Baptisto dienos proga. Tos pačios šventės proga Adolphe-Basile Routhier melodijai sukūrė prancūziškas eiles. Iki pat 1906 m. himnas neturėjo angliškų žodžių, kol juos sukūrė Robert Stanley Weir. 1968 m. angliški žodžiai pakoreguoti iki dabartinės versijos. Prancūziški žodžiai išliko tokie pat nuo jų sukūrimo. Ô Canada valstybiniu Kanados himnu tapo tik 1980 m.
Svazių kalba
Svazių kalba (homonimas siSwati ) – ngunių grupei priklausanti bantų kalba, daugiausiai vartojama Svazilande ir Pietų Afrikos Respublikoje svazių. Turi apie 3 mln. kalbančiųjų, jos mokoma Svazilande ir kai kuriose Pietų Afrikos Respublikos, ypač Mpumalangos mokyklose. Svazių kalba yra viena iš dviejų oficialių Svazilando kalbų ir viena iš 11 oficialių Pietų Afrikos Respublikos kalbų.
Anglų kalboje labiau įprasta kalbą vadinti Swazi, nors tarp vietinių labiau priimtina ją vadinti Swati. Svazių kalbai giminingiausios ngunių tekelos atšakos kalbos (phučių, Šiaurės Transvaalo ndebelių), taip pat – Zundos atšakos ngunių kalbos: zulų, pietų ndebelių, šiaurės ndebelių, khosų.
Daiktavardį (libito) svazių kalboje sudaro 2 esminės dalys – priešdėlis (sicalo) ir šaknis (umsuka). Pagal priešdėlį daiktavardžiai kategorizuojami.
Gedminiškės I piliakalnis
Gedminiškės I piliakalnis – piliakalnis esantis keli šimtai metrų į šiaurę nuo Gedminiškės, Kaltinėnų seniūnijoje, Šilalės rajone. Jis įrengtas aukštumos viršūnėje, kairiajame Yžnės krante. Aikštelė keturkampė, pailga pietryčių-šiaurės vakarų kryptimi, 60 su 30 m dydžio, per 1,5 m iškiliu viduriu. Jos šiauriniame krašte – sunaikintas pylimas, už kurio iškastas 25 m ilgio, 15 m pločio ir 3 m gylio griovys 5 m pločio dugnu. Šlaitai nuolaidūs-vidutinio statumo. Piliakalnis smarkiai apardytas arimų, dirvonuoja, aikštelės kraštuose auga keletas medžių, todėl anksčiau vadintas tik alkakalniu.
350 m į pietus nuo piliakalnio yra V–VIII a. senkapis.
Basta
Basta, Bastet, Baast, Ubasti arba Bastetė – džiaugsmo ir pramogų deivė egiptiečių mitologijoje.
Jos šventasis gyvūnas buvo katė, liūtas. Senovės Egipte katės buvo labai mylimos ir gerbiamos – jų gedėdavo visa šeima. Basta vaizduota moterimi su katės galva. Ji dažnai buvo tapatinama su deivėmis Muta, Tefnut, Hator ir Sechmeta. Svarbiausias Bastos kulto centras buvo Bubastis, kur stovėjo puošni šventykla. Herodotas (V a. pr. m. e.) rašo, kad Bastos šventės dienomis „vietinių žodžiais, neskaitant vaikų, čia susirenka apie 700 tūkst. vyrų ir moterų“. Nors toks dalyvių skaičius ir kelia abejonių, bet Bastos populiarumą Senovės Egipte liudija ir paprotys mumifikuoti negyvas kates ir laidoti jas, ir nuostata, kad užmušti katę – sunkus ir mirtimi baustinas nusižengimas.
Iš pradžių ji buvo Žemutinio Egipto deivė globėja, faraono gynėja, o vėliau – vyriausiojo dievo Ra gynėja. Naujosios Karalystės metu – 1570–1070 m. pr. m. e., 18, 19 ir 20-tos dinastijos valdymo metu – ji imta sieti su deive liūte Sekhmet, kuri buvo Aukštutinio Egipto karo deivė. Vidurinės karalystės metu naminės katės buvo laikomos šventais Bastos gyvūnais. Herodotas Bastą prilygina graikų deivei Artemidei. Basta buvo Saulės deivė per beveik visą Senovės Egipto istoriją. Vėliau, į Egipto civilizacijos pabaigą, kai iš deivės liūtės Basta virto deive kate, senovės Egiptą užkariavę graikai pavertė ją Mėnulio deive.
Lidija Kupstaitė
Lidija Kupstaitė-Drobnienė (1920 m. liepos 7 d. Maskvoje – 1999 m. gruodžio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.
Šeima
Tėvas Aleksandras Vytautas Kupstas (1898–1964), teatro aktorius, režisierius, sesuo - aktorė Aldona Kupstaitė-Vancevičienė. Vyras Aleksandras Drobnys (1912–1998), sovietinis partinis veikėjas, ekonomistas, bankininkas. Anūkas – dizaineris Aleksandras Pogrebnojus (g. 1968 m.).
Biografija
Baigė Telšių gimnaziją. 1940 m. mokėsi Valstybės teatro vaidybos studijoje.
1942–1944 m. Lietuvos TSR meno ansamblių Pereslavlyje-Zaleskyje, 1944–1945 m. Vilniaus skrajojamojo teatro „Vaidila“, 1945–1993 m. Lietuvos dramos teatro (iki 1947 m. Vilniaus dramos teatras) aktorė. Reikšmingų dramatinių vaidmenų sukūrė spektakliuose, kuriuos režisavo Romualdas Juknevičius, Henrikas Vancevičius ir kiti. Vaidyba emocinga, santūri, plastiška, kai kurie vaidmenys charakteriniai. Vaidino pirmajame lietuviškame meniniame filme „Ignotas grįžo namo" (1957 m.).
Pirštakauliai
thumb|200px|right|Pirštakaulio sandara Pirštakauliai – plaštakos kaulai, sudarantys rankos ir kojos pirštų griaučius. Kiekvienas pirštas sudarytas iš trijų pirštakaulių, išskyrus nykštį, kuris sudarytas iš dviejų pirštakaulių (pamatinio ir galinio). Kiekvieną pirštą sudaro:
Kiekvieno pirštakaulio artimasis galas vadinamas pamatu (basis phalangis), vidurinis – kūnu, o tolimasis galas – galva (caput phalangis).
Plačiau apie rankos pirštakauliai, (ossa digitorium manus, s. phalanges)
Rankos nykštys, pollex, sunertas iš dviejų, o visi kiti pirštai - iš trijų pirštakaulių. Tai nedideli ilgieji kaulai, skirstomi į artimuosius, arba proksimalinius, pirštakaulius, phalanx proximalis, vidurinius, phalanx media, ir tolimuosius, arba distalinius, pirštakaulius, phalanx distalis.
Kaip ir anksčiau minėta, pirštakauliai skirstomi į tris dalis:
pamatą, basis phalangis;
kūną, corpus phalangis;
galvą, caput phalangis.
miniatiūra|Dešinės plaštakos pirštų kaulai
Artimųjų pirštikaulių, phalanx proximalis, pamate esti apvali sąnarinė duobė susinerti su delnikaulio galva, o pirštakaulių galvos vidurys įdubęs, tad ji vadinama pirštakaulio skridiniu, trochlea phalangis.
Vidurinių pirštakaulių, phalanx media, pamatas neryškios keterėlės esti perskeltas į du laukelius, skirtus susinerti su proksimalinio pirštakaulio skridiniu, o galva taip pat yra tarsi skridinys.
Tolimųjų, dar kartais vadinamųjų naginių, pirštakaulių, phalanx distalis, pamate yra dviguba duobė susinerti su vidurinio pirštakaulio skridiniu. Galva suplokštėja ir nugarinėje pusėje baigiasi distalinio pirštakaulio šiurkštuma, tuberositas phalangis distalis, į kurią remiasi nagas.
Pirštakaulių kaulėjimas
Pirštakauliai kaulėja panašiai kaip ir delnikauliai, tik visų jų pradeda kaulėti po proksimalinės epifizės.
Naudoti informacijos šaltiniai:
G. Čėsnys, J. Tutkuvienė ir kiti „Žmogaus anatomija. 1 dalis“, Vilniaus Universiteto leidykla 2008
https://www.winkingskull.com/default.aspx
Toliočių apylinkė
Toliočių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1947 m. prijungta dalis Šimkūnų apylinkės. 1949 m. buvo Skaistgirio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Žagarės rajonui. 1954 m. prijungta Kiburių apylinkė. 1963 m. sausio 12 d. Toliočių apylinkė prijungta prie Buivydžių apylinkės ir Rudiškių apylinkės.
General Atomics ALTUS
thumb|250px|right|„ALTUS“ skrenda virš Havajų. thumb|250px|right|„ALTUS“ virš pietų Kalifornijos dykumos. ALTUS – „General Atomics“ sukurtas eksperimentinis bepilotis orlaivis, skirtas moksliniams tyrimams. Gali pakelti maždaug iki 130 kg jutiklių ir kitų prietaisų priekyje įrengtoje vietoje (kad jų gaunami duomenys dar nebūtų iškreipti paties lėktuvo skleidžiamo karščio ir išmetamų dujų). Didžiausias pakilimo aukštis – 19 800 m. Šiuo metu yra pagaminti du lėktuvai.
„ALTUS“ buvo sukurtas stipriai modifikavus „MQ-1 Predator“ bei „GNAT-750“ ir pritaikius juos civiliniam naudojimui.
Belvederio dvaras
Belvederio dvaras – romantizmo stiliaus dvaras Belvederyje (Jurbarko rajono savivaldybė). Respublikinės reikšmės architektūrinė, urbanistinė vertybė.
Išlikusi XIX a. vidurio romantizmo stiliui būdinga dvaro sodyba: rūmai, svirnas, koplyčia–mauzoliejus ir parkas. Rūmuose meistriškai interpretuotas toskaniškųjų vilų stilius: jie asimetriškos struktūros, santūrių neorenesanso formų. Svirno su įvažiavimo arka ir mediniu balkonėliu bei koplyčios–mauzoliejaus fasaduose derinti smailiaarkiai langai ir klasicistiniai piliastrai, traukos. Yra parkas.
Istorija
Dvarą iš Tiškevičių apie 1820 m. nusipirko Kleopas Burba. Jam 1830 m. ant aukšto Nemuno kranto pastačius rūmus (prancūzų architekto projektas) su bokšteliu, iš kurio matyti gražus vaizdas, todėl dvaras pavadintas Belvederiu ( – „gražu žiūrėti“).
1860 m. rūmai remontuoti.
Ročdeilis
Istorija
Minimas nuo 1086 m. 1251 m. gavo miesto teises. XVIII a. tapo šiaurės Anglijos vilnos prekybos centru. XIX a. pramoninės revoliucijos metu ypač išsivystė tekstilės pramonė.
Belvederio dvaras
Istorija
1880 m. dvaro savininkas K. Burba ketino statyti cukraus fabriką, o jo sukurtos bendrovės nariu buvo ir vyskupas Motiejus Valančius. Sumanymas buvo nerealus, o už dalyvavimą 1863 m. sukilime pats K. Burba sušaudytas.
XX a. pradžioje dvarą valdė O. Burbaitės-Puzinienės palikuonys.
Belvederio mokyklos kontrolasistentų kursų dalyviai 1931 m. (pienininkystės specialistai)|left|thumb|200px Tarpukariu dvaras išparduotas dalimis. Dvaro rūmuose 1921–1926 m. veikė žemesnioji žemės ūkio mokykla, 1926–1961 m. pienininkystės ir gyvulininkystės mokykla, 1961–1969 m. žemės ūkio technikumas, iki 1971 m. bitininkystės ir sodininkystės meistrų mokykla.
2005 m. pabaigoje dvaras privatizuotas – jį už 1,2 mln. litų įsigijo verslininkas Stanislovas Lapeika, vėliau VšĮ „Belvedrio dvaras“ jį pardavė vilniečiui verslininkui Arvydui Kvietkauskui. Tačiau dvaro renovacija taip ir nebuvo pradėta. Belvederio dvaras įtrauktas į labiausiai niokojamų Lietuvos dvarų sąrašą.
Parkas
Parkas (7 ha) išsidėstęs banguotame reljefe; vingiuoti takai apsodinti vietiniais ir introdukuotais medžiais. Nuo Nemuno pakrante einančio kelio rūmų link kyla laiptai (buvo 372 pakopos).
Ambonas
Ambonas  – miestas Indonezijoje, svarbiausias Molukų salose. Molukų provincijos sostinė. Miestas įsikūręs Ambono salos pietinėje dalyje. Yra svarbus jūrų uostas, per kurį išvežama kopra ir prieskoniai. Veikia Patimuros oro uostas.
Laivų statybos, medžio apdirbimo, maisto pramonė. Žvejyba. Veikia Patimuros universitetas, įkurtas 1962 m., laivų statybos ir žvejybos institutas. Ambonas taip pat svarbus turistinis centras. Yra XVIII a. Viktorijos fortas.
Istorija
Amboną kolonizavo portugalai, o 1605 m. gyvenvietę įkūrė olandai. Ambonas tapo pasaulinės reikšmės prieskonių eksporto centru. Pastatytas fortas, čia rezidavo olandų komendantas. 1902 m. tapo vyskupijos centru. 1942 m. japonai užėmė olandų karinę jūrų bazę Ambone. 1950 m. mieste kilo sukilimas prieš Indonezijos valdžią siekiant įkurti Pietų Molukų Respubliką. Suharto valdymo metais čia atkelta daug musulmonų iš tankiai gyvenamos Javos. Netrukus tai peraugo į nuožmų krikščionių ir musulmonų konfliktą, kurio metu smarkiai apgriautas Ambono miestas.
Édith Piaf
thumb|200px|Edita Piaf 1951 m. thumb|200px|Edita Piaf palaidota [[Per Lašezas|Per Lašezo kapinėse, Paryžiuje]] Edita Piaf (, tikrasis Džovana Gasion, Giovanna Gassion, 1915 m. gruodžio 19 d. Belvilyje – 1963 m. spalio 10 d. Grase) – prancūzų dainininkė. Ji dainavo įtaigiai, emocingai; dainavimą siejo su vaidyba. E. Piaf vaidino ir kino filmuose.
Biografija
Anot legendos, Edita Piaf gimė 1915 m. gatvėje, o pasaulį išvysti jai padėjo du policininkai. Jos alkoholikė ir prostitutė motina bei keliaujantis cirko akrobatas tėvas negalėjo padėti mergaitei kabintis į gyvenimą, ir jų keliai išsiskyrė. Per II pasaulinį karą E. Piaf su tėvais vėl susitiko. Ji džiaugėsi galėdama padėti tėvui, kuriuo rūpinosi iki pat jo mirties. Tačiau E. Piaf dažnai būdavo kviečiama į barus ar policiją parsivesti girtos motinos.
Pasaulyje ji jau buvo žinoma, kai 1951 m. pateko į didelę automobilio avariją. Bandydama palengvinti skausmą gydytojų paskirtu morfijumi ji ėmė smarkiai piktnaudžiauti ir alkoholiu.
1961 m. praradusi sveikatą ir sukaupusi paskutines jėgas, E. Piaf dar koncertavo Paryžiuje, o po pusantrų metų mirė nuo vėžio. Dėl dainininkės prieštaringai vertinamo gyvenimo Paryžiaus arkivyskupas uždraudė laikyti mišias, tačiau laidotuvių ceremonijoje dalyvavo 40 tūkstančių gerbėjų. Šarlis Aznavūras, kuriam E. Piaf buvo nemažai padėjusi, pasakojo, kad per jos laidotuves pirmą kartą po II pasaulinio karo Paryžiuje teko visiškai sustabdyti eismą.
Trakija
Trakija – Europos regionas Balkanų pusiasalio rytinėje dalyje. Nors regiono apibrėžtys per istoriją keitėsi, dabar Trakija yra suprantama kaip teritorija, užimanti dabartinės Turkijos Europinę dalį, Bulgarijos pietinę dalį ir Graikijos šiaurės rytus.
Merka
Merka arba Marka  – miestas pietryčių Somalyje, didžiausias Žemutinės Šabelės regione. Apie 350,000 gyventojų. Išsidėstęs prie Indijos vandenyno, šiek tiek į šiaurę nuo pusiaujo, apie 70 km į pietus nuo Mogadišo.
Istorija
Merką apie VII a. įkūrė arabų pirkliai, ir greitai jis tapo svarbiu prekybos centru Indijos vandenyno prekyboje. Čia susiformavo miestas-valstybė, dalyvavusi svahilių civilizacijoje. Mieste maišėsi vietinės somalių ir išorinės arabiškos, svahiliškos tradicijos. Apie XIII a. mieste įsiviešpatavo somalių klanas digiliai.
Trakija
Senovės Trakija
thumb|200px|left|Trakijos reljefas (apibraukti Rodopo kalnai) Trakija buvo regionas, kuriam pavadinimą davė graikai, ir kuris iš pradžių reiškė visas negraikiškas, t. y. barbariškas, šiaurės tautas. Pvz., tam tikruose graikų šaltiniuose pasaulis buvo dalijamas į keturias dalis – Europą, Aziją, Libiją ir Trakiją.
Merka
Istorija
XVI a., regione įsitvirtinus Portugalijai, miestas ėmė prarasti savo svarbą, buvo atkirstas nuo svarbios prekybos. Čia įsitvirtino somalių klanas biyomaal. Per XVI–XIX a. miestas buvo valdomas stipresnių valstybių, kurios įgydavo įtaką regione: Adžurano, Galedi sultonatų.
XX a. pradžioje vietos somaliai kovojo prieš italus, ir jų sukilimas žinomas kaip Bijomalių ir ašrafų sukilimas.
Trakija
Senovės Trakija
Vėlesniais laikais, išskyrus kitas šiaurės tautas ir regionus, Trakijos apibrėžimas tapo gerokai aiškesnis. Šiaurine jo riba buvo Dunojus (skyręs nuo Dakijos), rytine – Juodoji jūra, o pietine – Marmuro ir Egėjo jūros. Vakaruose Trakija ribijosi su Makedonija, Pajonija ir Ilyrija, tačiau vakarinė regiono riba buvo neaiški. Iš pradžių trakų gentys gyveno ir labai didelėje dalyje istorinės Makedonijos, tačiau nuo maždaug IX a. pr. m. e. antikiniai makedonai juos stūmė į rytus. Po to, kai V–IV a. pr. m. e. Makedonijos karalystė užkariavo Bizaltiją, Edoniją ir Pierį, šios buvusios trakų žemės tapo istorinės Makedonijos dalimi. Tuomet Trakijos pietvakarine riba galutinai tapo Rodopo kalnai. Taigi, šis senovės Trakijos regionas apėmė beveik visą dabartinę Bulgariją, Europinę Turkiją, šiaurės rytų Graikiją, rytų Serbiją.
Šiuolaikinė Trakija
thumb|150px|Šiuolaikinė Trakija Romėnų laikais galutinai nusistovėjo šiuolaikinis Trakijos apibrėžimas. Romėnai istorinę Trakiją padalino į du administracinius vienetus: sukurtos Trakijos ir Mezijos provincijos, kurias skyrė Balkanų kalnai. Ilgainiui Trakijos provincijos teritorijos tapo istoriniu regionu, nuo viduramžių vadintu Trakija. Po Romos imperijos žlugimo Trakijos regione nebeliko senųjų trakų, absoliučiai pasikeitė tautinė sudėtis. Nepaisant to, regioninė tapatybė išliko ir vėlesniais laikais. Nuo tada Trakijos šiaurine riba yra laikomi Balkanų kalnai.
Trakija siaurąja prasme ribojasi su Mezija (šiaurėje, už Balkanų kalnų), Makedonija (pietvakariuose, už Rodopo kalnų). Šioje Trakijoje yra trys svarbūs upių baseinai. Didžiausia regiono upė yra Marica, kurios baseinas formuoja plačias lygumas – didžiąją Trakijos dalį. Nuo rytinių (Juodosios jūros) pakrančių jos atskirtos kalnų. Vakarinei Trakijai būdingas kalnuotas reljefas. Čia yra Rodopo kalnai ir Pirino kalnai, tarp kurių įsiterpę siauri Nesto upės ir Strimono upės baseinai.
Didžiausi šiuolaikinės Trakijos miestai:
931 m.
931 m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys pirmadienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Trakija
Istorija iki Odrisidų
thumb|left|Senovės gentys Trakijos regione thumb|250px|Trakija iki Odrisidų Manoma, kad trakai regione išsivystė iš proto-trakų, pradedant 1000 m. pr. m. e. Senovės graikų mitai mini daug trakų genčių karalių, kaip kad Resas, Terėjus, Likurgas, Finėjus, Tegirijus, Eumolpus, Polimnestoras, Poltis, Oeagrus ir kt. Tačiau tuo metu trakai nesukūrė politinės vienybės, o gyveno susiskaidę į daugybę smulkių genčių. Tarp jų buvo odrisai, edonai, pierai, besai, tribalai, bisaltai ir kt. Jie nesukūrė valstybinių junginių ir neturėjo miestų. IX a. pr. m. e. vakariniai trakai patyrė kaimyninių makedonų agresiją. Jos metu kai kurios gentys (pvz., pierai) migravo į rytus. Taip pat trakų tarpe apsigyveno ir kitos gentys, kaip kad pavyzdžiui keltai, įkūrę Tylio karalystę.
931 m.
Įvykiai
Kovas
Trakija
Istorija iki Odrisidų
VIII a. pr. m. e. regiono pietinėse pakrantėse pradėjo kurtis graikų kolonijos. Per jas į pakrantės trakų gentis prasiskverbė Graikijos kultūra. Svarbiausi graikų kolonizuojami Trakijos regionai buvo Chalkidikė, Migdonija, edonų, sapajų, bistonų, kikonų, apsintų, dolonkų, paitų, melanditų žemės. Čia įsikūrė daug graikų miestų-valstybių.
Nuo maždaug VI a. pr. m. e. Trakiją pusę amžiaus valdė Achemenidų imperija, kai Darijus Didysis vadovavo ekspedicijai 513–512 m. pr. m. e. Čia buvo įkurta Skudros satrapija.
Trakijos karalystė
thumb|250px|Odrisidų valstybė Rytinės trakų srities (odrisų) karalius Teres I (460–445) sukūrė naują trakų valstybę. Vėlesnis karalius Cersobleptas (359–341) bandė užvaldyti visas trakų gentis, sukurdamas Odrisidų valstybę su sostine Seutopoliu. Nors tai buvo greičiau genčių sąjunga, nei tvirta vieninga valstybė, Odrisidai vaidino svarbų vaidmenį tuometinėje istorijoje.
Pilypas II iš Makedonijos nukariavo Trakiją apie 347 m. pr. m. e., paversdamas ją savo vasale, ir makedonai valdė ją pusantro šimto metų. Tačiau trakai išsaugojo savo autonomiją ir Odrisidų valdovų liniją. Per II a. pr. m. e. Makedonijos karus Trakijos gentys vėl pradėjo elgtis savo nuožiūra ir valdant Romai sukėlė kelis maištus (pvz.:Andrisko maištas 149 m. pr. m. e.).
Padievaičio piliakalnis
miniatiūra|Piliakalnis žiemą, nuo [[Velnio sostas|Velnio sosto pusės]]
Trakija
Trakijos karalystė
Per kitus pusantro šimto metų Trakija pavirto nuolatine Romos satelitine valstybe. Raskuporiui valdant iškilo sapėjų gentis. Jis žinomas dėl suteiktos pagalbos Pompėjui ir Cezariui, o vėliau rėmė respublikos armijas prieš Oktavianą ir Antonijų per paskutines Romos respublikos dienas. Žinomi Raskuporio įpėdiniai buvo įklimpę į politinį skandalą ir buvo nužudyti kaip jų romėnai vadai.
Trakijos provincija
thumb|right|200px|Trakijos diecezija V a.
Padievaičio piliakalnis
Padievaičio piliakalnis arba Kvėdarnos piliakalnis – piliakalnis Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Kvėdarnos, Jūros kairiajame krante, prie jos santakos su Vėžos (kitaip – Druskio, Druskinės) upeliu. Registro kodas A725K1P.
Trakija
Trakijos provincija
Kai žmona nužudė Trakijos karalių Roimitalką III 46 m. Odrisidų valstybė nustojo egzistuoti. Istorinis Trakijos regionas buvo padalintas tarp dviejų provincijų. Pietinė Trakijos dalis buvo žinoma kaip Trakijos provincija, o šiaurinė atskirta kaip Mezija. Trakijos provincija buvo valdoma prokuratorių, o vėliau pretorijų prefektų. Pagrindinis Romos valdžios centras buvo Perinte. Miestų trūkumas Trakija pavertė sunkiai valdoma sritim, bet ilgainiui ji suklestėjo. Tiesa, romanizacija Trakijoje nevyko, nes buvo išplitusi graikų kultūra.
Nuo IV a. Trakijos istorinis regionas buvo padalintas tarp Trakijos, Aukštutinės Mezijos, Žemutinės Mezijos, Paupio Dakijos, Europos, Hemimonto, Rodopės provincijų. Dauguma jų priklausė Trakijos diecezijai.
Padievaičio piliakalnis
Piliakalnis
Į šiaurę nuo piliakalnio, už šiaurinėje pašlaitėje esančio griovio, tarp Jūros ir Vėžos slėnių, yra buvusi 77 m ilgio priešpilio aikštelė, jos pietinis galas 50 m, šiaurinis – 90 m pločio, kultūrinis sluoksnis suardytas ariant. Iš šiaurės ją juosia apie 90 m ilgio griovys. Į šiaurę nuo priešpilio ir į rytus nuo piliakalnio, Vėžos kairiajame krante, yra senovinės gyvenvietės liekanų.
Trakija
Šiuolaikinė Trakija
Viduramžiais ir Naujaisiais laikais regione viešpatavo Bizantija, Bulgarija, Osmanų imperija. 1885 m. šiaurinę Trakiją užėmė Bulgarija, 1923 m. pietinė Trakijos dalis padalinta tarp Graikijos (Vakarų Trakija) ir Turkijos (Europinė Turkija).
Padievaičio piliakalnis
Tyrimai
1902 m. piliakalnį aprašė Liudvikas Kšivickis, 1964 m. jo žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. L. Kšivickis griūvančiame pietvakariniame šlaite aptiko daug degėsių ir apdegusio molio. Vėliau rasta lipdytos grublėtu paviršiumi ir žiestos keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Trakija
Šiuolaikinė Trakija
Šiuo metu visose trijose Trakijos dalyse gyvena skirtingos tautos: bulgarai, graikai ir turkai. Nepaisant to, tiek Bulgarijoje, tiek Graikijoje išlikęs stiprus trakiškas identitetas.
Įžymūs senovės Trakijos žmonės
Įžymybės, kilusios iš Trakijos:
Padievaičio piliakalnis
Istorija
Manoma, kad piliakalnyje stovėjo Kvėdarnos arba Gedimino pilis, kuri priklausė Žemaitijos gynybinei sistemai, 1329 m. sunaikinta kryžiuočių. Prie piliakalnio, slėnyje, Vėžos kairiajame krante, yra Padievaičio akmuo, vadinamas Velnio Sostu. Akmens skersmuo yra 1,5 m, turi pusapvalų įdubimą viename krašte.
Los Nevados nacionalinis parkas
Los Nevados nacionalinis gamtos parkas yra Kolumbijoje, Andų regione, Centrinėje Kordiljeroje. Nusidriekęs Kaldo, Risaraldos, Kindijo ir Tolimos departamentuose.
Svarbiausi parko objektai – 5 „snieguotieji“ (nevados) ugnikalniai: Ruisas, Tolima, Santa Isabelė, Sisnė ir Kindijas. Taip pat yra vulkaninių ežerų. Lavos laukai, ledyniniai dariniai. Yra senovės indėnų šventyklos. Kai kurie būdingi gyvūnai: Andų kondoras, akiniuotasis lokys, pudu, kalninis tapyras, kolibriai.
Kučkai
Kučkai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Raguvos, prie kelio. Į vakarus nuo kaimo teka Nevėžis.
Juknaičiai
Juknaičiai – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, šalia kelio atkarpos Šilutė–Pagėgiai, prie geležinkelio Klaipėda–Tauragė, 9 km į pietryčius nuo Šilutės. Seniūnijos centras, dvi seniūnaitijos, Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia. Autobusų stotelė, buvusi Juknaičių geležinkelio stotelė.
thumb|left|180px|Sveikatingumo kompleksas thumb|180px|left|Sveikatingumo kompleksas po gaisro
Istorija
Apie 0,7 km į vakarus nuo Juknaičių kaimo, 0,78 km į pietvakarius nuo geležinkelio Klaipėda-Pagėgiai, 0,17 km į šiaurės rytus nuo kelio Klaipėda-Jurbarkas yra Juknaičių Alkos kalnas, prie kurio buvo senovės gyvenvietė.
Juknaičiai minimi 1540 m. Prūsijos mokesčių mokėtojų sąrašuose. 1761 m. įkurta pradžios mokykla. 1874 m. nutiesus geležinkelį, pastatyta Juknaičių geležinkelio stotis. Nuo 1923 m. veikė šaulių būrys, kurį sudarė Juknaičių ir jų apylinkų gyventojai.
1919–1923 m. priklausė Prancūzijai, 1939–1944 m. – Vokietijai. Sovietmečiu buvo TSKP XXV suvažiavimo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Buvo statomi surenkamieji alytnamiai. 1974 m. gyvenvietė gavo TSRS Garbės diplomą. Ūkiui vadovavo ir jį plėtojo Zigmantas Dokšas.
1995 m. pastatyta Šv. Jono Krikštytojo koplyčia, įsteigta katalikų parapija. 1996 m. savivaldybė Juknaičiams suteikė gyvenvietės-parko statusą, o kraštovaizdį paskelbė saugotinu. 2008 m. patvirtintas Juknaičių herbas.
Architektūra
Dabartinė gyvenvietė suprojektuota kaip pavyzdinio sovietinio ūkio centras. Gyvenvietės kraštovaizdį kūrė apželdinimo meistrai Rūta Kiškė ir Alfonsas Kiškis, 1983 m. kompleksą projektavo Stanislovas Kalinka (sveikatos namai, vandentiekio bokštas). Sveikatos namų vitražus kūrė Algimantas Stoškus, jie buvo įgarsinti Osvaldo Balakausko muzika, apšviečiamai lazerio spinduliu, taip pat Konstantinas Šatūnas bei kiti garsūs menininkai.
1982 m. pastatytas sveikatingumo kompleksas (interjero architektas Petras Grecevičius) su pirtimis, baseinu, halokamera, žiemos sodu, gydomosiomis voniomis ir procedūromis, kuris per 2006 m. gaisrą sudegė.
Pastatyta daug Stanislovo Kuzmos skulptūrų – „Žirgas ir sakalas“, „Eglė ir Žilvinas“, „Draugystės liepsna“ (po Vengrijos žemdirbių vizito), „Motinystė“ (prie vaikų darželio). Skulptūras gyvenvietei kūrė Gediminas Karalius, Algis Lankelis, savo darbus eksponavo Lietuvos ir užsienio dailininkai.
Parke buvo pasodinta „Vilčių giraitė“, kurioje ąžuolus ir liepas sodindavo naujagimių tėvai.
Renzo Barbera stadionas
Stadio Renzo Barbera (prieš tai buvo žinomas kaip Stadio La Favorita) yra futbolo stadionas Palerme, Italijoje. Atidarytas 1932 m. sausio 24 d.. Jame namų rungtynes žaidžia US Città di Palermo. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp Palermo ir Atalanta BC. Šeimininkai laimėjo rungtynes 5–1.
1948 m. stadione buvo pašalinti bėgimo takeliai, o vietoje jų buvo pastatytos dvi tribūnos už vartų. 1990 m. vyko pirmo etapo XIV pasaulio futbolo čempionato varžybos. Ateityje klubas planuoja pasistatyti naują stadioną, kuris priklausytų klubui.
Varkališkių I piliakalnis
Varkališkių I piliakalnis su priešpiliu ir gyvenviete, kitaip dar Varkališkės, Juodkočiai, Lapainia – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24501) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Kruonis – Darsūniškis iškart už Varkališkių miško pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus iki pat Lapainės dabartinių žiočių – yra miške, 200 m į rytus nuo jo vakarinio krašto, žiočių lygyje einant tarp dviejų kalvų slėniu su mažyčiu upeliuku – yra dešinėje pietų kryptimi, kalvoje. Piliakalnis yra eglyne. Jis sunkiau surandamas, kadangi Nemuno aukštutinės terasos šlaitas šioje vietoje išraižytas panašiomis giliomis griovomis.
Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Nemuno aukštutinės terasos kyšulio vidurinėje dalyje. Aikštelė trikampė, kampais į šiaurės vakarus, pietvakarius ir rytus. Jos vakarinės kraštinės ilgis -­ 20 m, pietrytinės -­ 18 m, šiaurės rytų ­- 22 m. 2 m žemiau aikštelės, šlaituose yra 4­-5 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 6-­7 m pločio, iki 1 m aukščio pylimas. Pylimas ir griovys išlikę tik aikštelės kampuose, o šonuose, 2­-3 m žemiau aikštelės, jie virtę 2­-6 m pločio terasomis. Šlaitai 8 m žemiau terasų statinti. Pietrytiniame šlaite, 10 m žemiau terasos yra 7 m pločio terasa, šiaurės – vakarų šlaituose, 8-­10 m žemiau aikštelės – 4-­6 m pločio terasa ­- tarsi senojo kelio vieta (ja ir dabar eina miško keliukas). Šlaitai statūs, apie 40 m aukščio. Rytinis šlaitas žemiausias, tik 12 m aukščio, toliau į rytus tęsiasi 10 m pločio žemesnė kalvos dalis, kuri jungiasi su aukštuma slėnio krašte, todėl čia, 8 m žemiau aikštelės, iškastas antras 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 6 m pločio pylimas.
20 m į rytus nuo pylimo, 2 m aukščiau jo yra ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 17x9 m dydžio plokščia aikštelė. Jos rytinis šlaitas ­- 3 m aukščio, leidžiasi į daubą, skiriančią piliakalnio kalvą nuo aukštumos.
Priešpilis yra 120 m į rytus nuo piliakalnio. Jis 4 m pakyla nuo piliakalnį ir priešpilį jungiančio apie 10 m pločio kyšulio. Priešpilio aikštelė 15 x 10 m dydžio. Į rytus už jos yra 0,5 m gylio griovys, skiriąs priešpilį nuo gretimos aukštumos.
Tyrimai
1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.
Nacionalinė gvardija
Nacionalinė gvardija  – dalis kai kurių šalių karinių pajėgų, veikiančios kaip reguliariosios kariuomenės rezervas ir/ar vidaus reikalų kariuomenė.
Pirmoji nacionalinė gvardija buvo sukurta Prancūzijos nacionalinio susirinkimo 1789 m., kad įvestų tvarką Paryžiaus gatvėse. Pirmuoju Prancūzijos nacionalinės gvardijos vadu tapo markizas Lafajetas, Amerikos revoliucijos veteranas. Vėliau nacionaline gvardija imta vadinti įvairius dalinius kitose šalyse. Pvz., JAV nacionalinė gvardija yra JAV armijos ir karinių oro pajėgų rezervas, taip pat, ypatingais atvejais, naudojamas šalies viduje tvarkai palaikyti.
Dabartinės ar buvusios nacionalinės gvardijos:
Kalesninkų seniūnija
Geografija
Kalesninkų seniūnija yra Varėnos rajono ir Baltarusijos pasienyje. Būdingas banguotas paviršius, akmenuotos dirvos (Eišiškių plynaukštė). Teritorija patenka į Merkio baseiną – teka Verseka su intakais Nezdile, Prūdeliu, Ture, Pasgrinda. Sudaryta keletas tvenkinių (Eišiškių HE tvenkinys, Purvėnų tvenkinys, Daugirdonių tvenkinys).
Vyrauja sukultūrinti kraštovaizdžiai. Šiaurėje prieina Dainavos girios pakraščiai (Kijučių, Jundiškių, Paversekio miškai).
Pietuose įsteigtas Šarkučių geomorfologinis draustinis.
Gyvenvietės
Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):
Seniūnaitijos
2009 m. įsteigtos 6 seniūnaitijos:
Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius
Vyčio kryžiaus ordino Karininko kryžius – keturioliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, pasižymėję didvyriška narsa ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.
Istorija
Vyčio Kryžiaus ordinas įsteigtas 1919 m., kai kovose su bolševikais susikūrė Lietuvos kariuomenė. Pradžioje vadintas kryžiumi „Už Tėvynę“ ir buvo aukščiausias valstybės apdovanojimas. 1920 m. vasario 3 d. Prezidento įsaku pavadintas Vyčio Kryžiumi. 1927 m. balandžio 1 d. priimtas Vyčio Kryžiaus įstatymas, o tų pačių metų rugpjūčio 31 d. patvirtintas Vyčio Kryžiaus statutas. 1930 m. rugsėjo 1 d. pavadintas Vyčio Kryžiaus ordinu. 1938 m. lapkričio 23 d. Kaune įvyko Vyčio Kryžiaus kavalierių suvažiavimas, skirtas pagerbti labiausiai pasižymėjusiems kovoje dėl Lietuvos laisvės asmenims.
Vyčio Kryžiaus ordinas – pirmasis 1991 m. sausio 15 d. atkurtas tarpukario Lietuvos valstybės apdovanojimas. 1991 m. pirmuosius Vyčio Kryžiaus ordino ženklus pagamino dailininkas Aloyzas Jonušauskas, vėliau gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, šiuo metu – Lietuvos monetų kalykla ir TŪB „Gurtana“. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje. Keliadešimt Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinų 1992 m. pagaminta Paryžiuje, firmoje „Arthus Bertrand“.
1991-2000 metais Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanoti 396 asmenys. Iš jų: 4-ojo laipsnio – 144.
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23-oji – Lietuvos karių diena.
Aprašas
thumb|Ordiną sudaro:
Karininko kryžius kabinamas prie kaspinėlio su rozete.
Ordino laipsniai
Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius yra ordino 4-asis laipsnis. Kiti laipsniai:
Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, didvyriškai gynę Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę:
Šumsko šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
'''Šumsko šv. arkangelo Mykolo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Šumsko miestelyje, 30 km į rytus nuo Vilniaus, netoli Baltarusijos sienos. Vėlyvojo baroko stiliaus. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.
Parapijoje veikia Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia.
Istorija
Šumsko dvaro savininkai Mykolas Šumskis ir Halina Šumskienė 1696 m. pastatė medinę bažnyčią. Įkurdinti vienuoliai dominikonai. Vienuolynui 1696 m. paskirti Didžiosios ir Mažosios Kuosinės palivarkai, 1704 m. – Juozapinės palivarkas Lavoriškių parapijoje, 1715 m. – Šiulgų kaimas.
1767–1789 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (projektavo ir statė architektas Tomas Ruselis). Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1812 m. išvogti bažnyčios liturginiai reikmenys, apgriautas medinis vienuolynas. 1833 m. pastatytas mūrinis vienuolynas, 1835 m. – varpinė ir šventoriaus vartai. Rusijos valdžia 1857 m. vienuolyną uždarė.
1865 m. prievarta stačiatikiais užrašyta daugiau kaip 300 parapijiečių. Bažnyčia pertvarkyta į stačiatikių cerkvę, 1866 m. sausio 18 d. pašventinta. Nuo 1870 m. cerkvę mažai kas lankė. Vienuolyne įrengta apšildoma cerkvelė. 1908 m. atkurta parapija, pastatyta iš Lavoriškių atvežta medinė bažnyčia. 1917 m. atgauta senoji mūrinė.
Architektūra
Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus bazilikinis, 3 navų. Prie bažnyčios prišlietas mūrinis dviaukštis vienuolyno pastatas. Šventoriuje stovi 2 mūrinės koplytėlės. Akmenų mūro vartuose įrengta varpinė.
Gedminiškės II piliakalnis
Gedminiškės II piliakalnis - piliakalnis 1,6 km į pietryčius nuo pirmojo Gedminiškės piliakalnio. Jis įrengtas aukštumos kyšulyje, kurį iš vakarų ir pietų juosia Gilioji dauba, iš rytų – Paklupio dauba, 200 m į šiaurę nuo kairiojo Yžnės kranto. Piečiau piliakalnio yra Meirės.
Minimaliomis sąnaudomis įrengtas vėlyvas piliakalnis, sunkokai randamas miške. Ilgas daubų juosiamas kyšulys trukdo ją deramai apžvelgti.
932 m.
932 m. buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.
Juozas Kazickas
Juozas Petras Kazickas (1918 m. balandžio 16 d. Čiornaja Padinoje, Saratovo gubernijoje, Rusijoje – 2014 m. liepos 9 d. Ist Hamptone, Niujorko valstijoje, JAV) – lietuvių verslininkas, filantropas. Ekonomikos mokslų daktaras.
Biografija
Pasitraukęs iš akademinės veiklos, užsiėmė prekyba anglimi ir nafta, įkūrė bendrovę Neris ir tapo klestinčiu verslininku. Įvairių bendrovių ir šalių vyriausybių (daugiausiai Indijos) konsultantas, investicinių fondų ir bankų dalininkas bei direktorius. Po 35 metų grįžo į Lietuvą ir 1991 m. įkūrė pirmąją Baltijos šalyse privataus kapitalo telekomunikacijų bendrovę „Litcom“ (dab. „Omnitel“, vėliau šią įmonę įsigijo skandinavų firma „TeliaSonera“). J. Kazickas pritraukė į Lietuvą nemažai stambių investuotojų iš JAV: „Philip Morris“, „Coca-Cola“, „Motorola“, taip pat koncerną „Williams“. Jo turtas 2006 m. buvo vertinamas vienu milijardu litų. Nenuilstamai rūpinosi Lietuvos Nepriklausomybės stiprinimu: konsultavo Respublikos vyriausybę, organizavo Lietuvos vadovų susitikimus su JAV ir Vakarų Europos vadovybe, rengė JAV finansinių fondų atstovų vizitus į Baltijos šalis.
Šeima
Juozas Kazickas su žmona Aleksandra Kalvėnaite išgyveno 70 metų. Jų vaikai yra dukra Jūratė, sūnūs: Juozas Mindaugas, Mykolas Vytautas, Aleksandras Kęstutis ir Jonas Algirdas. Sūnus Aleksandras, baigęs universitetą, išvyko į kelionę po pasaulį ir 1976 m. netikėtai buvo rastas negyvas Katmandu viešbutyje Nepale. Sūnaus atminimui Katmandu mieste Kazickų šeimos iniciatyva ir kartu su vietinės Romos Katalikų bendruomenės lėšomis pastatyta bažnyčia, kurios pagrindiniame altoriuje paauksuotomis raidėmis užrašyta – „Kęstučio Aleksandro Kazicko atminimui“. Tragiški įvykiai sukrėtė J. Kazicką ir paskatino dar labiau gilintis į dvasinius dalykus bei tęsti visą gyvenimą vykdytus labdaros projektus. 2000 m. Kazickas tapo Golgotos kelio Jeruzalėje restauravimo vienu svarbiausių rėmėjų.
Filantropija
Pasitraukęs iš aktyvios veiklos, užsiėmė įvairiais labdaros ir paramos projektais. Kartu su dukterimi Jūrate Niujorke 1998m. įsteigė Kazickų šeimos fondą, kuris nuo 1999m. veikia ir Lietuvoje. Fondas remia švietimo programas, taip pat remia kultūros, sveikatos apsaugos, religines ir labdaros organizacijas, ligonių globos įstaigas. J. Kazickas tapo vienas iš Valdovų rūmų paramos fondo steigėjų; įsteigė premiją žurnalistams, prisidedantiems prie Valdovų rūmų atstatymo.
Kanados skydas
thumb|right|220px|Kanados skydas
Kanados skydas, Prekambro skydas, Laurentijos plokščiakalnis – didelis geologinis skydas (kristalinių uolienų iškilimas į paviršių) Šiaurės Amerikoje, Kanados šiaurės rytuose. Plotas – 4,7 mln. km².
Driekiasi nuo Didžiųjų ežerų iki Grenlandijos, sudaro U raidės žiedą aplink Hadsono įlanką. Į paviršių iškyla 4,5 mlrd. – 54 mln. metų senumo prekambro uolienos. Daugelis smarkiai erudavusios. Būdingi lygumų reljefai, su pavieniais atlikuonimis, drumlinais, ozais. Pleistoceno periode ledynas išraižė daugybės ežerų duburius. Dažniausias aukštis 200–600 m, didžiausias – 1652 m rytiniame pakraštyje, Torngato kalnuose. Didžiausios upės: Šv. Lauryno upė, Čerčilis, Koksoakas, Nelsonas, Bekas; ežerai: Elnių, Dubonto, Nipigono ir daugybė mažesnių.