cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klaipėdos Versmės progimnazija
Istorija
Mokyklai vadovauja direktorė Gražina Pocienė. Jai padeda pavaduotojos: Vaida Būdvytienė, Lina Kuisė (pavaduotojos ugdymui) ir Jurgita Petkutė-Jevstafjeva (pavaduotoja pradinėms klasėms). Mokyklos problemas padeda spręsti mokyklos taryba: tėvų, mokinių ir mokytojų savivaldos atstovai.
Serie A skandalas (2006)
Skandalo metu atsistatydino Italijos futbolo federacijos prezidentas Franco Carraro, Juventus klubo direktorių taryba. Juventus klubo akcijų kaina nuo gegužės 9 d. iki gegužės 19 d. krito 50 %.
Bausmės
2006 metų liepos 25 dieną po apeliacijų paskelbti galutiniai nuosprendžiai keturiems klubams:
Taip pat nubausti šie asmenys:
Suverenitetas
Suverenitetas – visiškas politinis, teisinis ir kitoks valstybės savarankiškumas, nepriklausomybė.
Valstybės suvereniteto galias riboja tik tarptautinė teisė. Šias išskirtines galias turi kiekviena valstybė kaip tarptautinės teisės subjektas, nepaklūstantis jokio kito šios teisės subjekto valdžiai.
Suverenitetas neatskiriamas nuo valstybės nepriklausomybės. Kiekviena pasiekusi nepriklausomybę valstybė yra suvereni. Suverenitetas apibrėžia, kad niekas negali kištis į nepriklausomos valstybės vidaus reikalus, kurios viduje valstybės valdžia yra aukščiausia valdžia visos teritorijos ir gyventojų atžvilgiu.
Bomba (reikšmės)
Žodis bomba gali reikšti:
Šnekamojoje kalboje žodis bomba vartojamas ir kitomis sąvokomis:
Omnia
„Omnia“ – neokeltiško pagoniško folkloro grupė iš Nyderlandų. Atlieka iš įvairių šalių (Airijos, Anglijos, Afganistano ir kt.) kilusią tradicinę muziką. Dainuoja anglų, airių, bretonų, suomių, vokiečių, lotynų kalbomis. „Omnia“ naudoja įvairių tautų tradicinius instrumentus: ryla, boiranas, gitara, buzukis, didžeridū, įvairios fleitos, dūdmaišiai, būgnai.
Tankiažiedis katilėlis
Tankiažiedis katilėlis (Campanula glomerata) – katilėlinių (Campanulaceae) šeimos daugiametis augalas.
Stiebas 30-60 cm aukščio, bukabriaunis, apaugęs plaukeliais. Šakniastiebis trumpas ir storas. Lapai abipus plaukuoti, lancetiški, bekočiai, pamatais apkabina stiebą. Žiedai sukrauti kekėse. Vainikėlis violetinis. Žydi liepos – rugpjūčio mėnesį.
Auga pievose, pamiškėse, krūmuose, mišriuose miškuose. Mėgsta kalkingas dirvas.
Liaudies medicinoje vartojamas galvos ir gerklės skausmams raminti.
thumb|left|180px|Tankiažiedžio katilėlio baltažiedė forma thumb|left|180px|Tankiažiedžis katilėlis
Tulpmedis
Tulpmedis (Liriodendron) – magnolinių šeimos šiltųjų kraštų dekoratyvinis medis. Gelsvažiedis tulpmedis (Liriodendron tulipifera) Lietuvoje auginamas VDU botanikos sode Kaune, Veliuonos dvaro parke ir Raudondvario dvaro parke. Šio medžio žiedai panašūs į tulpės, iš čia ir kilo toks pavadinimas.
Prieš ledynmetį tulpmedžių buvo ir Europoje. Šiuo metu jų išlikę tik Amerikoje. Floridoje net yra tulpmedžių giraičių. Ten iš jų gaminama fanera, muzikos instrumentai ir kt.
Kaip šie augalai atsirado Kaukaze, tiksliai nežinoma. Galbūt jų sėklos kažkaip atkeliavo iš Amerikos.
Andrius Kazimieras Zaviša
Andrius Kazimieras Zaviša (apie 1614–1678 m. birželio 23/26 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1650–1678). Minsko (nuo 1638), Čečersko ir Slanimo senūnas.
Biografija
Lietuvos bajorų Zavišų giminės atstovas, herbo „Łabędź“ savininkas. Lietuvos dvaro ir didžiojo maršalkos, Vilniaus kašteliono Kristupo Zavišos (apie 1600–1670) ir Katerinos Tiškevičiūtės vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Breslaujos seniūnas Janas Jurgis Zaviša (apie 1620–1671).
Nuo 1650 iki 1678 metų užėmė Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę. 1655 metais įstojo į Tyšovecko konfederaciją, įkurtą Lenkijos-Lietuvos magnatų kovoje prieš Švedijos armiją.
Palaidotas Bernardinų vienuolyne Minske.
Šeima ir vaikai
thumb|left|150px|Andriaus Kazimiero Zavišos žmona Aleksandra Oginskaitė Apie 1645 metus vedė Aleksandrą Oginskaitę, Minsko vaivados ir Trakų kašteliono, kunigaikščio Aleksandro Oginskio (apie 1585–1667) ir Katerinos Palubinskaitės dukterį. Jų vaikai:
Šiferis
thumb|250px|Šiferinis stogas
Šiferis – statybinė medžiaga, gaminama iš asbestcemenčio. Tai banguoti arba lygūs lakštai (paprastai standartinio išmatavimo), naudojami stogų dengimui, sienų įtvirtinimui ir apdailai.
Lietuvoje šiferis labai plačiai naudotas tarybiniais laikais. Sovietmečiu jį gamino „Akmenės cementas“ ir Daugėlių statybinių medžiagų gamybinis susivienijimas.
Šiferyje esantis asbestas yra kancerogeniškas. Tačiau šiferis žmogaus sveikatai pavojų gali kelti tik tada, kai yra laužomas ir kyla dulkės. Ant stogo padengtas šiferis savaime yra visiškai nepavojingas.
Šiferio privalumai: pigi, paprastai montuojama, lengvai apdirbama, ilgaamžė medžiaga, gerai sulaikanti triukšmą, nerūdijanti, nepraleidžianti elektros, nedegi.
Šiferio trūkumai: trapi, pakankamai sunki medžiaga.
Hadas
thumb|Hadas su Cerberiu Hadas ( arba Ἅιδης „nematytasis“) graikų mitologijoje – požeminio pasaulio dievas, Krono ir Rėjos sūnus. Jis turi tris vyresniąsias seseris: Hestiją, Demetrą ir Herą, taip pat du jaunesniuosius brolius: Poseidoną ir Dzeusą; visi jie kartu sudaro pusę Olimpo dievų. Nors Hadas ir yra vienas iš Olimpo dievų, jis beveik visą laiką praleidžia savo tamsioje karalystėje. Titanomachijoje, kovoje su titanais Hadas pasižymėjo nuožmumu ir padėjo įtvirtinti Dzeuso valdžią pasaulyje.
Hadas ir Persefonė
Dzeusas Hadui pažadėjęs savo dukrą Persefonę atiduoti jam į žmonas. Hadas, pamatęs Persefonę, nusprendė ją pagrobti. Jis paprašė, kad Gaja išaugintų nuostabią gėlę ir taip priviliotų Persefonę. Gaja sutikusi. Kai Persefonė pasilenkė prie gėlės, prasivėrė žemė ir pasirodė su juodais žirgais ir auksiniais ratais Hadas, pagrobęs Persefonę. Persefonės motina Demetra, išgirdusi Persefonės riksmą, atskubėjo jai į pagalbą, tačiau jos neberado. Tada iš Helijo, viską matančio saulės dievo, sužinojo, kad ją pagrobė Hadas ir Persefonė taps jo žmona. Tai sužinojusi Demetra pradėjo be galo liūdėti. Ji pasitraukė iš Olimpo, supykusi ant Dzeuso, ir apsigyveno tarp mirtingųjų. Visa gamta liūdėjo kartu su ja. Dzeusas matydamas, kad nepavyksta įtikinti Demetros grįžti ir ji labai liūdinti be dukros, pasiuntė Hermį į Hado karalystę leisti Persefonei pasimatyti su motina, nes gamta mirštanti. Hadas sutiko išleisti Persefonę pas motiną, bet prieš tai jai davė praryti šešias granato sėklas. Granatas – santuokos simbolis. Pamiršusi viską iš džiaugsmo, Demetra išskėstomis rankomis puolė pasitikti dukters. Su Persefone Demetra grįžo į Olimpą. Tokiu būdu Persefonė šešis mėnesius praleidžia požemio karalystėje, o gamta kaip, ir Demetra liūdi, tačiau kitus šešis mėnesius yra su motina, tada gamta džiūgauja, viskas pražysta, nes ir Demetra džiaugiasi matydama šalia savo dukterį. Kitoje šios istorijos versijoje Persefonę išgelbėjo Hekatė.
Tesėjas ir Piritojus
Hadas įkalino Tesėją ir Piritojų, kurie pažadėjo vesti Dzeuso dukteris. Tesėjas pasirinko Heleną, kartu jie ją pagrobė ir nusprendė ją laikyti tol, kol ji bus pakankamai suaugusi, kad ją būtų galima vesti. Piritojus pasirinko Persefonę. Jie paliko Heleną su Tesėjo motina Aetra ir nukeliavo į požemio karalystę. Hadas apsimetė svetingai sutinkantis svečius ir iškėlė šventę, kai tik jie atsisėdo, gyvatės apsivijo aplink jų kojas ir laikė surakintus. Tesėją vėliau išgelbėjo Heraklis.
Heraklis
Heraklis privalėjo atvesti trigalvį šunį Cerberį iš požemio pasaulio, vykdydamas vieną iš dvylikos žygdarbių. Jis nusileido į Hado karalystę. Heraklį pamatę mirusiųjų vėlės išsilakstė. Jis sutiko prie angos į požemio pasaulį savo draugus Tesėją ir Piritoją, kurie buvo Hado belaisviais. Herakliui buvo lemta išvaduoti tik Tesėją. Jam dar teko susigrumti su požemio pasaulio piemeniu. Pagaliau laimingai nusileido į požemį, kur paprašė Hadą atiduoti Cerberį. Hadas sutiko, nors kai kuriose versijose, Heraklis buvo priverstas pašauti Hadą strėle. Heraklis rado šunį prie vartų. Jis griebė Cerberį už gerklės ir išsinešė. Tempdamas šunį iš Hado vietos, jis praėjo didelį urvą Acherusiją. Heraklis parodė Cerberį Euristėjui ir po to jį sugrąžino į senąją vietą.
Leukė ir Minto
Kaip ir jo brolis Dzeusas bei kiti senieji dievai, Hadas nebuvo ištikimas vyras. Jis mylėjo ir persekiojo nimfą Minto, už tai ją Hado žmona Persefonė pavertė į augalą mėtą. Panašiai ir nimfa Leukė buvo sužavėjusi Hadą, todėl jis ją pavertė į baltą poliarinį medį.
Orfėjas ir Euridikė
Hadas parodė gailestingumą tik vieną kartą. Orfėjas dėl savo muzikos buvo toks liūdnas, kad Hadas leido jam prikelti jo žmoną Euridikę, su sąlyga, kad einant į gyvųjų pasaulį Euridikė eis už jo ir jis kelionės metu nebandys į ją pažiūrėti iki kol jie pasieks paviršių. Orfėjas sutiko, bet nesusilaikė ir žvilgtelėjo atgal, taip prarasdamas Euridikę vėl. Jie susitiko tik po Orfėjo mirties.
Kultas
Hadas buvo gąsdinanti figūra gyviesiems. Nenorėdami greitai su juo susitikti, jie pagarbiai prisiekdavo jo vardu. Daugumai žmonių žodis „Hadas“ buvo gąsdinantis. Kadangi brangieji mineralai būdavo po žeme, jis buvo laikomas jų savininku. Hado romėnų atitikmuo Plutonas (Πλούτων) reiškė „turtas“, kaip ir romėniškas vardas Plutas. Sofoklis (Sophocles) aiškino Hadą kaip „turtingasis“, pagal Klimeną, jis esąs „liūdnai pagarsėjęs“ ir pagal Polidegmoną, „kuris gauna daug“.
Andrea Pisano
thumb|180px| Andrėjos Pizano portretas, iliustracija 1568 m. [[Giorgio Vasari|Dž. Vazario „Le Vite“]] Andrėja Pizanas (Andrėja Pizietis,, dar vadintas Andrea da Pontedera, g. apie 1280 m. – m. 1348–49 m.) – XIV a. italų protorenesanso metalo dirbinių meistras, skulptorius ir architektas.
Hadas
Kultas
Dėl savo tamsios ir nesveikos asmenybės, jis nebuvo labai mėgstamas dievų ir mirtingųjų. Jo veikėjas yra aprašomas kaip „nuožmus ir nepermaldaujamas“. Iš visų dievų mirtingieji jo nemėgo labiausiai. Tačiau Hadas nebuvo blogas dievas, jis tiesiog buvo griežtas, žiaurus, nepermaldaujamas. Hadas valdė pomirtinį pasaulį, todėl dažnai asocijuojamas su mirtimi, kurios ypač bijodavo vyrai. Bet Hadas nebuvo pati mirtis, mirties įkūnijimas – Tanatas.
Kai graikai melsdavosi Hadui, jie daužydavo žemę rankomis, tam kad jis tikrai juos išgirstų. Jam buvo aukojami tokie gyvūnai kaip juodos, ir yra tikima, kad vienu metu jam buvo aukojami žmonės. Kraujas tekantis nuo aukų buvo lašinamas į duobę, kad pasiektų Hadą. Tas žmogus, kuris pasiūlydavo auką turėdavo būti nusukęs veidą. Kas šimtą metų jo garbei būdavo rengiami festivaliai, vadinamosios Sekularos žaidynės.
Vaizdavimas
Hadas yra retai vaizduojamas klasikiniuose menuose. Vaizduojamas kaip gracinga juoda figūra. Taip pat Hadas vaizduojamas gelbstintis prievartaujamą Persefonę.
Andrea Pisano
Biografija
Po Džoto mirties 1337 m. Andrėja Pizanas pradėjo vadovauti Džoto kampanilės statyboms Florencijoje, pataisė jos viršutinę dalį (tuomet buvo pastatyta apie trečdalį kampanilės), kur suprojektavo keturias nišas ir joms iškalė 8 statulas: keturių pranašų, karaliaus Saliamono, Dovydo ir dviejų sibilių. Tais pačiais metais jis sukūrė seriją rombo pavidalo reljefų kampanilės apačioje (perkelti į Santa Maria del Fiore muziejų). Visuose šiuose darbuose Andrėja dirbo su sūnumi Ninu ir darbų komisija buvo pasamdžiusi daugiau skulptorių, todėl Andrėjos kūrinių identifikavimas yra diskutuotinas. Reljefai buvo sukomponuoti dviem eilėmis. Viršutinės eilės reljefuose buvo pavaizduotos septynios Dorybės, septynios planetos, septyni sakramentai ir septyni menai, apatinės − istorijos iš Pradžios knygos, menai, mokslai ir žmonių darbai (dabar visi originalai perkelti į katedros muziejų, vietoje yra kopijos). 1340 m. Andrėja Pizanas perėmė Santa Maria del Fiore katedros statybų priežiūrą. 1341 m. buvo nušalintas nuo pareigų, kaip minėjo amžininkas, dėl nukrypimų nuo Džoto planų. Apie 1341 m. Andrėja dirbo Pizoje ir jam priskiriama grupė skulptūrų. 1347 m. jis buvo vadovaujantis Orvjeto katedros architektas. Andrėja Pizanas mirė apie 1348–49 m. Orvjete. Jo indėlis į meno vystymąsi buvo Džoto tapybos figūrų vaizdavimo principų perkėlimas į skulptūros reljefinę formą, taip atitrūkstant nuo gotikinio vaizdavimo ir pereinant prie renesansinės skulptūrinės figūros, su svorio pajautimu ir organiškai pavaizduota drapiruote.
Hadas
Vaizdavimas
Hado ginklas būdavo dvidantė šakė, kuri buvo naudojama sunaikinti viską, kas buvo jo kelyje ar jam nepatiko, panašiai kaip ir Poseidono tridantis. Šakė buvo jo jėgos simbolis, kuriuo mirusiųjų šešėliai buvo siunčiami į žemesnį pasaulį. Jis taip pat turi garsųjį šalmą, darantį jo nešiotoją nematomu, kurį jam davė kiklopai. Jis taip pat buvo žinomas už tai, jog skolindavo šalmą dievams ir žmonėms (Persėjo istorija). Jo juodas karo vežimas, traukiamas juodų kaip anglis arklių, visada darė bauginantį įspūdį. Jo dažniausi atributai buvo narcizas ir kiparisas, Hado raktai ir trigalvis šuo Cerberis. Jis sėdėjo juodmedžio soste.
Cork United FC
Cork United vadinosi du Airijos klubai:
Turino metropolitenas
Istorija
Pirmasis sistemos plėtros etapas vadinamas „Linea 1“. Šią liniją sudaro 14 stotelių, kurios susijungia su Porta Nuova geležinkelio stotimi Turino centre. Pirma ir šiuo momentu vienintelė metro linija buvo atidaryta 2006 metų vasario 4 d. (dieną prieš 2006 m. Olimpines žaidynes), o paskutinę atkarpą, jungiančią Porta Susa geležinkelio stotį su Porta Nuova, atidarė 2007 metų spalio 5 dieną.
Metrotorino stotelių sąrašas - Linea 1
thumb|right|250px|Metropoliteno Sistemos schema thumb|Turino Metropoliteno tunelis
Miškinė veka
Miškinė veka  arba miškinė vištelė  (Gallirallus sylvestris) – neskraidantis vandeninių vištų (Rallidae) šeimos paukštis. Endeminis Lordo Hau salos paukštis.
Išvaizda
Laukio dydžio. Patino kūno ilgis 34–42 cm, o svoris 410–780 (536) g, atstumas tarp sparnugalių yra 49–52 cm. Patelė yra smulkesnė: kūno ilgis 32–37 cm, svoris – 330–615 (456) g, o atstumas tarp sparnugalių – 47–49 cm. Plunksnų danga alyvuogių rudos spalvos, tik sparnai yra kaštoninės spalvos. Ilgas, lenktas snapas yra rausvai pilkas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė raudona.
Paplitimas
Aptinkamas 600 km į rytus nuo Australijos nutolusioje Lordo Hau saloje.
Biologija
Sėslus paukštis. Biotopas – subtropiniai miškai. Nuo ХIХ amžiaus vidurio miškinės vekos aptinkamos kalnuose, kur auga šakoti, samanoti medžiai. Kalnų papėdėse pastebimas Howea fosterana palmių miškuose.
Maisto ieško tarp lapų nuokritų. Minta kirmėlėmis, moliuskais ir kitais bestuburiais.
Monogamai, sudaro pastovias poras. Lizdus krauna sekliose daubose, tarp tankios žolės. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Po mėnesio išsirita juodais pūkais apaugę jaunikliai. Abu tėvai maitina jauniklius.
Gamtiniai priešai – pelėdos ir laukinės kiaulės.
Apsaugos būklė
Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos duomenimis miškinė veka yra nykstanti rūšis. Populiacijoje yra 232 suaugę individai.
Lo (Vietnamo upė)
Lo  – upė Kinijoje ir šiaurės Vietname; Hongha kairysis intakas. Prasideda kalnuotoje vietovėje Kinijoje, Junano provincijoje, kur žinoma kaip Panlongas. Teka į pietryčius tarpukalnių slėniu, toliau teka Vietnamu (Haziango, Tujenkvango, Futo provincijomis). Įteka į Honghą netoli Vietči miesto.
Didžiausi intakai – Čajus (dešinysis), Gamas (kairysis).
Upė laivuojama 156 km ruože (100–150 tonų keliamosios galios laivais), nuo žiočių iki Tujenkvango. Iki Hadziango galima patekti valtimis lietingojo laikotarpio metu.
Mykolas Miežinis
Mykolas Miežinis (1827 m. spalio 11 d. Vaitiekūnai, Grinkiškio valsčius – 1888 m. lapkričio 24 d. Švėkšna) – Lietuvos kalbininkas, kunigas. Palaidotas Švėkšnos kapinėse.
Biografija
1850 m. baigė Varnių kunigų seminariją. 1850 m. įšventintas kunigu. 1854–1866 m. kunigavo Latvijoje, 1870–1888 m. – Lietuvoje. Dėl liberalių pažiūrų buvo kilnojamas iš vienos parapijos į kitą. Bendradarbiavo „Aušroje“. Pritarė 1863 m. sukilimui, buvo caro valdžios sekamas ir tardomas. Caro administracijos reikalavimu 3 metus kalintas Raseinių vienuolyne. Čia parengė trumpą „Lietuviszką gramatiką“ (1886 m.) ir apie 15 000 žodžių „Lietuviszkai–latviszkai–lenkiszkai–rusiszką žodyną“ (1894 m.) – vertingas lietuvių leksikografijos paminklas. Jo darbus recenzavo Jonas Jablonskis.
Holešuvas
Holešuvas  – kaimas Lenkijos rytuose, Hanos valsčiuje, Vlodavos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurės vakarus nuo Vlodavos ir apie 76 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaime įsikūrusi Holešuvo Šv. Archangelo Mykolo parapija.
Istorija
Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a.-XVIII a. sandūroje pastatyta unitų cerkvė, kurią 1875 m. perėmė stačiatikiai. Per I pasaulinį karą cerkvė sudegė, vietoje jos 1927 m. pastatyta nauja cerkvė, kuri 1938 m. vykdant krašto polonizaciją buvo nugriauta.
Suomijos socialdemokratų partija
Suomijos socialdemokratų partija, SDP (suomiškai – Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, švediškai – Finlands Socialdemokratiska Parti) – svarbiausia Suomijos kairioji politinė partija.
Įkurta 1899 m. Turku kaip Darbininkų partija. 1903 m. Forsos suvažiavime pavadinta Suomijos socialdemokratų darbininkų partija (SSDP). Suvažiavime buvo priimta Principų programa, kurios teorinė dalis buvo paveldėta iš Vienos ir Erfurto programų – pabrėžtas klasinis partijos charakteris, socialistinės visuomenės sukūrimo siekis.
1905–1907 metais susiformavo kairysis sparnas su Oto Kuusinenu ir I. E. Sirola priekyje. Nuo 1906 m. didžiausia parlamentinė partija.
Pirmąkart valdžioje
1907 m. rinkimuose į Suomijos parlamentą SSDP gavo 37 %, o 1916 m. – net 47,3 % balsų. 1910 m. ir 1920 m. sudarė trumpai gyvavusias vienpartines vyriausybes. 1917 m. Suomijai tapus nepriklausoma valstybe, kairysis sparnas dalyvavo revoliucijoje, sudarė Liaudies įgaliotinių tarybą, o 1918 m. rugpjūčio įkūrė Suomijos komunistų partiją. Komunistų pradėtas pilietinis karas atsiliepė ir SDP politiniam prestižui – SDP pozicijos susilpnėjo. 1922 m. rinkimuose gauta tik 25,1 % balsų.
Bet jau 1926–1927 SDP sudarė koalicinę V. Tanerio vyriausybę, 1937–1944 dalyvavo koalicijose. 1939 m. rinkimuose gavo net 39,8 % balsų. Partijos reputaciją ypač pakėlė sėkmingai atlaikytas SSRS puolimas 1939–1940 m. Žiemos kare. Tačiau Suomija neatgavo SSRS užgrobtų teritorijų.
Reformų partija
1944–1948 m. kartu su Demokratine sąjunga sudarė koalicinę vyriausybę, pratęsusia socialines reformas, leidusia darbininkams dalyvauti įmonių valdyme. 1948 m. buvo sudaryta taikos sutartis su SSRS, bet po to koalicija subyrėjo.
1949–1952 priimta antroji programa, numačiusi planinę demokratinę ekonomiką, derinant valstybinį ir privatų sektorius. Pasipriešinusi SSRS nuolaidžiavusio Agrarų partijos lyderio U. K. Kekoneno išrinkimui antrai prezidento kadencijai, 1962 m. rinkimuose SDP gavo tik 19,5 % balsų. Tai sukėlė krizę partijoje, privertusią atsistatydinti visą vadovybę. Lyderiais tapo jaunimas ir jau 1966 m. SDP gavo-27,2 % balsų, o visos kairiosios partijos kartu – 103 vietas 200 vietų parlamente. Į vyriausybę buvo pakviesti ir komunistai.
Kalevis Sorsa, nepalikdamas premjero posto, 1978–1980 vadovavo Socialistų Internacionalo darbo grupei, o nuo 1980 m. SI nusiginklavimo konsultacinei tarybai.
Naujas kelias
1987 m. priimta nauja „Principų programa“, numačiusi realius kelius, kaip sumažinti nedarbą, perkvalifikuoti darbo jėgą darbui su nauja technika, reformuoti švietimo sistemą. Šios programos dėka Suomijoje susiformavo aukštųjų technologijų pramonė.
1983 m. rinkimuose SDP gavo 26,7 % balsų ir 57 vietas 200 vietų parlamente, o 1987 m. -24,1 % ir 56 vietas.
1982–1994 m. Suomijos prezidentu buvo išrinktas socialdemokratas Maunas Koivistas. 1994 m. pirmuosius tiesioginius Suomijos prezidento rinkimus laimėjo socialdemokratas Martis Ahtisaaris.
1995 m. kovo 19 d. rinkimuose socialdemokratai gavo 63 vietas parlamente ir prezidentas Martis Ahtisaaris jų lyderiui Pavo Liponenui pavedė sudaryti plačios koalicijos vyriausybę. Į ją įėjo 7 socialdemokratai, 5 konservatoriai, po du ministrų portfelius atiteko kairiajam aljansui ir Švedų liaudies partijai, 1 žaliesiems. Vyriausybėje buvo 7 moterys. Koalicija dar prieš vyriausybės sudarymą sutarė, kad žemės ūkio ir socialinių programų sąskaita reikia sutaupyti 10 mlrd. markių, norint sustabdyti infliaciją ir išplėsti darbo rinką.
1999 m. rinkimuose socialdemokratai gavo 52 vietas, o Pavo Liponenas sudarė antrąją penkiapartinę vyriausybę.
Struktūra
SI narė nuo 1951 m., Europos socialistų partijos (PES) narė.
Partijos pirmininkai:
2009 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija
2009 m. Lietuvos nacionalinę kultūros ir meno premiją gauti pretendavo 33 kandidatai (35 asmenys). 6 laureatai paskelbti gruodžio 21 d., o diplomai ir ženklai įteikti Lietuvos valstybės atkūrimo dienos proga. Premijos dydis – 104 tūkst. litų.
Prentendentai
2009 m. rugsėjo 22 d. patvirtintas premijos pretendentų sąrašas :
Tarpiniai rezultatai
2009 m. lapkričio 25 d. LR kultūros ministerija paskelbė tarpinius komisijos balsavimo rezultatus :
95 tezės
thumb|250px|95 tezės 1517 m. spalio 31 d. Martynas Liuteris, pasipiktinęs tuo metu paplitusiu Romos katalikų bažnyčios indulgencijų pardavinėjimu, ant katalikų bažnyčios durų iškabino savo garsiąsias 95 tezes, nukreiptas ne tik prieš indulgencijas, bet kartu ir prieš katalikų tikėjimo dogmatiką ir bažnyčios organizacinės struktūros pagrindus.
Penėjas
Penėjas (gr. Πηνειός) graikų mitologijoje buvo upės dievas, Okeano ir Tetijos sūnus, vienas iš trijų tūkstančių Okeano vaikų.
Apolonas pamatęs Dafnę, medžio nimfą, įsimylėjo, bet ją sužeidė Eroto abejingumo strėlė, ir ji pabėgo išsigandusi Apolono. Apolonas vijosi driadę Dafnę, Penėjo dukterį, kuri jį atstūmė. Apolono aklą meilę sukėlė Eroto strėlė, kuris tai padarė pavydėdamas Apolono meistriškumo valdant lanką. Erotas taip pat tvirtino, kad jį erzino Apolono dainavimas. Dafnė meldėsi pagalbos upės dievui Penėjui, ir šis ją pavertė lauro medžiu, kuris Apolonui tapo šventas.
Dažas
Dažas – bendrinis produktų šeimos pavadinimas, naudojamų objektų spalvinimui ar paviršiaus pigmentuotam padengimui siekiant dekoratyvinio ar apsauginio efekto. Dažymas yra dengimas dažais, o asmuo, kuris dažo - dažytojas.
Dažų sudėtis
„suriša“, sujungia visus kitus dažų komponentus ir sudaro plėvelę. Jis lemia dangos tarnavimo ilgaamžiškumą, skirtingomis eksploatavimo sąlygomis, patvarumą, blizgesį ir džiuvimo greitį, dengiamąsias savybes. suteikiantys dažams spalvą, kitaip – smulkiagrūdžiai dažikliai, dažniausiai skirstomi į organinius ir neorganinius. taupo pigmentą, lemia dangos atsparumą, blizgesį, dengiamumą. dažniausiai tirpiklių mišinys, tirpdo rišiklį. Dažnai prieš vartojimą pilamas papildomai, skiedžiant dažus iki tam tikro panaudojimui tinkamo klampumo. priedai gerina dažų technologines ir eksploatacines savybes. Tai medžiagos, įtakojančios paviršiaus įtempimą („drėkinimą“) ir dangos išsilyginimą, blizgumą, reguliuoja klampumą ir takumą, apsaugo nuo senėjimo ir išblukimo, padidina dangos elastingumą (plastifikatorius) ir pan.
Dažų klasifikacija
automobiliniai, statybiniai, dailininkų ir pan. vandeniniai, alkidiniai, aliejiniai, akriliniai, epoksidiniai ir kt.
Hienos šypsena
Hienos šypsena – 1972 m. Italijoje sukurtas giallo filmas.
John Howard
Džonas Hovardas (, g. 1939 m. liepos 6 d.) – Australijos politikas. 1996–2007 m. užėmė šalies premjero postą. Liberalų partijos narys, 1985–89, 1995–2007 m. – šios partijos pirmininkas.
Glikozidas
Glikozidas – organinis junginys, susidedantis iš cukrinės dalies, vadinamos glikonu, ir necukrinės – aglikono. Veikiami fermentų ir kitų medžiagų, glikozidai suskyla į cukrų ir aglikoną. Jų cheminė struktūra yra skirtinga. Cukrus gerina aglikono farmakologinį poveikį. Cukrinis glikono komponentas yra gliukozė, galaktozė, ramnozė ir kitos, o aglikonų – fenoliai, alkoholiai, aldehidai, antrachinonai, įvairios rūgštys.
Gryni glikozidai yra bespalviai, kristaliniai ar amorfiniai kartaus skonio junginiai, tirpstantys vandenyje. Augalų sultyse jų randama įvairios sudėties ir įvairiais kiekiais. Dažniausiai vienas jų vyrauja.
Glikozidai veikia širdies kraujagysles, žadina apetitą, laisvina vidurius, lengvina atsikosėjimą, mažina sklerozę, skatina šlapimo išsiskyrimą, naikina mikrobus. Medicinoje ypač svarbią reikšmę turi širdį veikiantys glikozidai: cimatrinas, aonitoksinas, konvalatoksinas, konvalamarinas, digitoksinas, erizinas ir kiti. Glikozidų kaupimu pasižymi bervidinių, bastutinių, lelijinių, erškėtiniu šeimų atstovai. Vieni glikozidai nuodingi, kiti ne.
Anime News Network
miniatiūra|300px|„Anime News Network“ logotipas Anime News Network (dažnai trumpinama ANN; liet. Anime naujienų tinklas) – interneto svetainė, atliekanti įvairių anime, manga, japoniškos muzikos, su šiomis industrijomis susijusių žmonių bei kitų populiariosios japonų kultūros dalykų enciklopedijos bei naujienų publikavimo funkcijas. Svetainės turinys pateikiamas tik anglų kalba.
ANN 1998 m. liepos mėn. įkūrė Justin Sevakis. Svetainė pradžioje tik publikavo pagrindines su anime susijusias naujienas.
Dniepro baltai
thumb|250px|Dniepro baltai dešinėje|miniatiūra|250x250px| Baltiškų [[Hidronimas|hidronimų paplitimo arealas{{legend|#fad6a5|Plotas, kuriame gausu baltiškų hidronimų}} {{legend|#ffad7a|Plotas, kur baltiškų hidronimų nedaug ir dalis jų abejotini}} ]]
Dniepro baltai – išnykusios baltų gentys, gyvenusios daugiausia Dniepro upės baseine.
Rašto paminklų šios gentys nepaliko. 1962 m. Rusų kalbininkai Vladimiras Toporovas ir O. Trubačiovas studijoje Aukštutinės Padnieprės vandenvardžių lingvistinė analizė paskelbė tarp Dniepro baseino vandenvardžių radę apie 800 baltiškos kilmės vardų, bylojančių apie buvusį šios teritorijos etninį baltiškumą.
Leda
Graikų mitologijoje Leda – Spartos karaliaus Tindarėjo žmona, Aitolijos karaliaus Testijo duktė. Jos vaikai buvo: Kastoras ir Polideukas (Poluksas), Klitemnestra ir Helenė, Febė ir Filonojė.
Dniepro baltai
Sprendžiant pagal įvairius archeologinius paminklus bei baltiškos kilmės vandenvardžių paplitimą, neolito pab. (III–II tūkstm. pr. m. e.) Vidurio ir Rytų Europoje gyvavo kelios artimai giminingos bent hipotetiškai baltiškos kultūros: Pamarių, (Vėlyvoji) Narvos, (Vėlyvoji) Nemuno. Ankstyviausia iš jų – vad. Pamarių kultūra – apėmė tik siaurą Baltijos jūros pietrytinės pakrantės ruožą.
Leda
Pagal mitą Ledą suviliojo Dzeusas, pasivertęs gulbinu. Vėliau su savo žmona sugulė Tindarėjas. Pagal klasikinę versiją Leda padėjo du kiaušinius. Iš kiekvieno kiaušinio gimė dvyniai, iš vieno gimė Polideukas ir Helenė, Dzeuso vaikai, iš kito – Kastoras ir Klitemnestra, kurie buvo Tindarėjo vaikai. Leda su Tindarėju taip pat susilaukė Febės ir Filonojės.
Dniepro baltai
Bronzos ir geležies amžiais (II–I tūkstm. pr. m. e. – I m. e. tūkstm.) teritorijoje į rytus bei pietus nuo dab. Lietuvos ir Latvijos egzistavo neabejotinai baltiškos (Vėlyvoji) Narvos ir iš jos išsirutuliojusi Brūkšniuotosios keramikos (šių dviejų kultūrų arealai apėmė ir dab. Lietuvos bei Latvijos rytines dalis), Dniepro-Dauguvos (dar vadinama „Smolensko piliakalnių kultūra“), Milogrado, Juchnovo ir vėlyvoji Djakovo kultūros (apie m. e. pr. Okos aukštupio baseine rytinėje dalyje sukūrė senbuvių Dniepro-Dauguvos kultūros atstovų ir ateivių „juchnoviečių“ metisai). III–V a. minėtos Dniepro, Dauguvos ir Okos baseinų baltų kultūros, stipriai veikiamos dar II–I a. pr. m. e. iš dab. Lenkijos į Dniepro baseiną giliai įsiskverbusių vakarinių baltų (Zarubincų kultūros atstovų) kultūros, transformavosi į Koločino, Bancerovo-Tušemlios ir Moščino kultūras, gyvavusias iki VIII–X a. Moščinų kultūra skiriama iki viduramžių pab. Pamaskvėje, Protvos upės baseine gyvenusių rytinių galindų protėviams.
Dnepro baltų likimą lėmė apie VII a. pab. prasidėjęs iki tol tik dab. dešiniakrantėje Ukrainoje gyvenusių rytinių slavų veržimasis į rytinę Dniepro baseino dalį.
IX(?)-X a. didžiumą Dniepro baltų nuo kitų, vakariau gyvenusių baltų atskyrė Dniepro paupiais į šiaurę slenkantys slavų migrantai; XI–XII a. beveik visi Dniepro baltai (išskyrus rytinius galindus) buvo asimiliuoti rytinių slavų. Jau nuo VII ir VIII a. sąvartos vykusį Dniepro baltų kultūrinį ir kalbinį slavėjimą turėjo itin paspartinti įvairiakalbių Rusios valstybėje gyvenusių genčių stačiatikiškas krikštas (kai kurie tyrinėtojai mano, kad po oficialaus Rusios krikšto (988 m.) dalis Dniepro baltų pasitraukė į vakarus ir ilgainiui įsiliejo į lietuvių ir latgalių etnosus).
Danieliaus knyga
Danieliaus knyga – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei. Didžioji knygos dalis parašyta hebrajų kalba, likusi – aramėjiškai. Katalikai į savo Biblijos vertimus dar įtraukia graikiškuosius knygos skyrius.
Knyga prasideda pasakojimais apie Danielių, kuris dar būdamas paauglys buvo ištremtas į Babiloniją ir tik dėl drąsos bei pasitikėjimo Dievu nugalėjo visus pavojus. Pirmojoje knygos dalyje taip pat aprašytas Nabuchodonosaro sapnas ir jo išaiškinimas, trijų Danieliaus draugų stebuklingas išgelbėjimas iš degančios krosnies, Nabuchodonosaro pamišimas, Belšacaro (Baltazaro) puota, Danieliaus išgelbėjimas iš liūtų duobės. Antrojoje knygos dalyje surašyti ateities regėjimai (keturių imperijų regėjimas, būsimųjų kovų regėjimai) ir Danieliaus malda.
Sprendžiant iš Danieliaus knygoje aprašytų įvykių, Danielius gyvenęs VI a. pr. m. e. Jo regėjimai galėjo būti užrašyti tuo metu Babilonijoje. Tačiau juose gausu tikslių aliuzijų į II a. pr. m. e. įvykius, tad yra nemažai manančių, kad Danieliaus knyga galutinai susiformavo Senojo Testamento laikotarpio pabaigoje, kai Judėja buvo pavaldi Seleukidų karaliui Antiochui IV Epifanui (apie 165 m. pr. m. e.). Matyt, būtent šio valdovo despotiškumas parodomas keturių imperijų regėjimo pasakojimo kulminacijoje.
Tverės srities herbas
thumb|right|200px|Tverės srities herbas Tverės srities herbas - oficialus Rusijos Federacijos Tverės srities simbolis, priimtas 1996 m. lapkričio 28 d.
Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke auksinis kunigaikščio sostas be ranktūrių aukštu raižytu atlošu, ant sosto - žalia pagalvė su auksiniais kutais ir kitais papuošimais, ant kurios padėta Monomacho kepurė. Sostas stovi ant auksinio dviejų pakopų pjedestalo.
thumb|left|Tverės gubernijos herbas
Herbo kilmė
Herbas sukurtas pagal senąjį Tverės gubernijos herbą.
Galaktikos halas
Galaktikos halas – terminas, naudojamas nusakyti plačiai, maždaug sferiškos formos galaktikos sričiai, kuri driekiasi už pagrindinės, regimosios galaktikos dalies. Halu vadinami bet kokie aiškūs dariniai, turintys šias bendras sudedamąsias dalis:
Skirtumai tarp halo ir pagrindinės galaktikos dalies ryškiausi spiralinėse galaktikose, kuriose sferinė halo forma kontrastuoja su plokščiu disku. Elipsinėse galaktikose nėra ryškaus perėjimo nuo galaktikos pagrindinės dalies į halą.
Vosgėliai (Anykščiai)
Istorija
Vosgėliai rašytiniuose šaltiniuose yra minimi 1729 m. (Burbiškio palivarkui priklausė ir Vosgėlių kaimas su 2 kiemais) 1923 m. kaime buvo 20 sodybų ir 99 gyventojai. Tarpukariu Vosgėliuose buvo žydo karčema.
Flavianas Dobrianskis
Flavianas Dobrianskis (, 1848 m. vasario 28 d. Černicų kaimas, Novogradvolynės valsčius, Voluinė – 1919 m.) – Lietuvos rusų bibliotekininkas, archeografas, geografas.
Martynas Marcelis Giedraitis
Martynas Marcelis (Marcelalis) Giedraitis (1545 m. – 1621 m. liepos 10 d. Videniškiai, palaidotas bažnyčios Giedraičių mauzoliejuje) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis, kultūros veikėjas.
Želmenija (žurnalas)
miniatiūra|Žurnalo „Želmenija“ pirmasis numeris (1921 m.) Želmenija – botanikos mokslo žurnalas, leistas 1921–1923 m. Bostone.
Martynas Marcelis Giedraitis
Giminė
Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Tėvas Matas Giedraitis. Su žmona Kotryna Rudaminaite (m. 1603 m. ar 1604 m.) turėjo sūnų Mauricijų Kazimierą ir dukterį Jadvygą. 1605 m. vedęs Oną Aleknaite Krivcaitę įgijo Panemunį ir Kurklius. Rezidavo Videniškiuose. XVI a. pabaigoje tėvonijoje pastatydino Mūrinius Videniškius pilį, išplėtė dvarą, su šeima pilyje gyveno. Skyrė lėšų atgailos kanauninkų vienuolynui įkurti ir naujai bažnyčiai miestelyje statyti (pastatyta 1630 m.), t. p. ir atgailos kanauninkų vienuolynui Panemunyje. Rėmė Vilniaus akademijos veiklą.
Flavianas Dobrianskis
Biografija
1872 m. baigė Maskvos stačiatikių dvasinę akademiją. 1872–1883 m. dėstė Lietuvos dvasinėje seminarijoje, vėliau – Vilniaus mokytojų institute. Nuo 1876 m. Vilniaus viešosios bibliotekos komisijos narys, nuo 1902 m. – pirmininkas (direktorius) ir Vilniaus archeografijos komisijos pirmininkas. Nuo 1913 m. Vilniaus žydų mokytojų instituto direktorius.
Želmenija (žurnalas)
Istorija
Redaktorius-leidėjas Povilas Jatulis (Jatul-Jatulevičius).
Martynas Marcelis Giedraitis
Valstybės tarnyba
Nuo 1586 m. Obelių dvaro su miestu ir valsčiumi valdytojas, nuo 1589 m. Ukmergės seniūnas, Bielsko laikytojas. Karinės karjeros pradžia sutapo su valdovo Stepono Batoro žygiais. Pasižymėjo per Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karą su Švedija dėl Livonijos. Kristupui Radvilai Perkūnui nuo Ukmergės apskrities 1601 m. pristatė husarų būrį, kuris dalyvavo Kuoknesės mūšyje. Vadovavo apie 100 karių raitelių vėliavai per 1605 m. Salaspilio (Kirchholmo) mūšį. Nuo 1617 m. Mstislavlio vaivada.
Flavianas Dobrianskis
Biografija
Propagavo Rusijos imperijos valdžios oficialią ideologiją, esą Lietuva nuo senų laikų buvusi rusiška ir stačiatikiška (pvz., Vilniaus archeografijos komisijos leidžiamu senovės aktų Акты Виленской Археографической комиссии t. 15, 21, 26, 31 ir 35 įvaduose).
Holešuvo Šv. Archangelo Mykolo parapija
'''Holešuvo Šv. Archangelo Mykolo parapija''' - viena iš Terespolio stačiatikių dekanato parapijų, įsikūrusi Holešuvo kaime. Parapija įkurta 1932 metais. XVII a.-XVIII a. sandūroje pastatyta unitų cerkvė, kurią 1875 m. perėmė stačiatikiai. Per I pasaulinį karą cerkvė sudegė, vietoje jos 1927 m. pastatyta nauja cerkvė, kuri 1938 m. vykdant krašto polonizaciją buvo nugriauta. 1983 m. buvusios cerkvės vietoje pastatyta nauja cerkvė.
Julius Būtėnas
Julius Būtėnas (1908 m. lapkričio 30 d., senuoju stiliumi lapkričio 17 d. Galintėnuose, Nemunaičio valsčius, Alytaus apskritis – 1999 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, kritikas, žurnalistas, redaktorius, rašytojas.
Biografija
Mokėsi Alytaus, Merkinės gimnazijose. 1925 m. pradėjo bendradarbiauti spaudoje – žurnale „Aušrinė“. 1929–1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo lietuvių bei prancūzų literatūrą ir pedagogiką. Dalyvavo studentų varpininkų, jaunimiečių veikloje. 1930 m. dienraščio „Lietuvos žinios“ korektorius. 1931–1934 m. V. Atkočiūno spaustuvės korektorius. 1931 m. redagavo žurnalą „Jaunimas“, 1933 m. „Moksleivių varpai“, 1940 m. dirbo Lietuvių kalbos žodyno redakcijoje, redagavo žurnalą „Varpas“.
1940 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ redakcijos sekretorius. 1940–1941 m. Revoliucijos muziejaus direktorius. 1942–1944 m. mokytojavo Leipalingio ir Merkinės gimnazijose. 1944–1950 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto vyresnysis dėstytojas. 1951–1952 m. skaitė lietuvių literatūros paskaitas Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete. Nuo 1958 m. žurnalo „Pergalė“ redakcijos sekretorius. 1958–1969 m. vienas iš Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redaktorių.
Kūryba
Parašė kaimo buities realistinių apsakymų ir vaizdelių apie kaizerinę okupaciją ir kaimo žmonių vargus. Reiškėsi kaip literatūros ir kultūros istoriografas, išspausdino kritikos straipsnių, recenzijų. Su Aleksandru Kernagiu parašė pjesę apie Julių Janonį „Pamilau dangaus žydrumą“ (past. 1957 m., išl. 1958 m.). Istoriografiniams darbams būdinga faktų gausa, dokumentikos ir atsiminimų derinimas su beletristikai artimu pasakojimu.
Simeuluė
thumb|right|250px|2004 m. cunamio epicentras šalia Simeuluės salos Simeuluė (indonez. Simeulue) – sala Indonezijoje, Indijos vandenyne, 150 km nuo vakarinių Sumatros krantų. Įeina į Ačeho ypatingąjį regioną. Sudaro regenciją. Plotas 1754,1 km². 57 tūkst. gyventojų (2000 m.). Svarbiausias miestas ir regencijos centras – Sinabangas.
Salos kranto linijos ilgis 381,5 km. Centrinėje dalyje yra kalnų, iškylančių į 480 m aukštį. Simeulės salą dengia tropiniai miškai. Auginamos kokosų palmės, kaučiukas. Miškininkystė, buivolų auginimas, žvejyba.
Antifašistinis frontas
Antifašistinis frontas – komunistinis laikraštis, ėjęs 1942 m. pabaigoje – 1943 m. pradžioje Vilniuje.
Istorija
Daugintas hektografu. Išėjo trys numeriai. Bendradarbiavo Genė Neverauskienė ir Jonas Žeruotis. Redaktorius Pranas Jonuška.
Proterozojus
Proterozojus ( ankstesnis, ankstyvas; zôon gyvybė, anksčiau vadintas algonkiju) – Žemės istorijos eonas prekambre. Tęsėsi laikotarpyje prieš 2,5 mlrd. ir 541 mln. metų.
Dalinamas į tris eras:
Yra ir alternatyvus skirstymas:
Proterozojaus pavadinimas reiškia, kad tuo laikotarpiu atsiranda gyvybė. Proterozojaus eone iš pradžių atsiranda daugybė vienaląsčių, o vėliau ir daugialąsčių organizmų, kurie proterozojaus pabaigoje tiek diferencijuojasi, kad išsivysto pirmieji moliuskai. Šalia atsiranda egzotiškos pirmykščių gyvūnų formos, kurias yra sudėtinga suklasifikuoti ir rekonstruoti. Proterozojaus pabaigoje, pereinant į kambrą, atsiranda daugelis gyvūnų rūšių, nuo kurių prasideda „Kambro sprogimas“.
Proterozojuje vyko svarbūs pasikeitimai Žemės atmosferoje. Padidėjus biologinės veiklos poveikiui (fotosintezė, metanas) pasikeitė oro sudėtis: padidėjo deguonies dalis. Klimatas gerokai skyrėsi nuo dabartinio, yra globalių ledynmečių įrodymų („Žemė – sniego gniūžtė“).
Proterozojus pakeitė archėjų (3,8–2,5 mlrd. m.). Po jo prasidėjo fanerozojus (542–0 mln. m.).
Journal of Irreproducible Results
Istorija
1964-1989 m. leidėjas buvo medikas tyrėjas Džordžas Šeras (George H. Scherr). Po jo JIR leidėjas buvo kompanija Blackwell Scientific Publications. 1991-1994 m., kol JIR leido Blackwell, redaktorius buvo Markas Abrahamsas (Marc Abrahams), 1994 m. jis ėmė leisti konkuruojantį žurnalą Annals of Improbable Research (AIR) ir sukūrė Ig Nobel'' premiją.
1994 m. Blackwell grąžino JIR Džordžui Šerui, kuris buvo leidėjas ir redaktorius iki 2003 m. Visą tą laiką Dž. Šeras buvo iškėlęs kelias bylas prieš M. Abrahamsą ir AIR, net tada, kai JIR buvo leidžiamas neperiodiškai.
JIR sulaukė dėmesio iš JAV karinės žvalgybos, kai vieno jo straipsnio kopija buvo aptikta Artimuosiuose Rytuose paliktame vieno teroristo bute. Straipsnis buvo labai nerealistinis, absurdiškas aiškinimas, kaip reikia pasigaminti branduolinį užtaisą. Neišmanantis Al-Qaeda narys jį pasidėjo kaip vertingą informaciją. Dėl to buvo pradėtas oficialus neilgai trukęs tyrimas.
Fanerozojus
Fanerozojaus – eonas, apimantis tris eras: paleozojų, mezozojų ir kainozojų, t. y., paskutinius 541 milijoną Žemės metų iki dabar.
Fanerozojaus eonas žymi didelių, jau plika akimi matomų gyvybės formų išplitimą ir prasideda nuo kambro (seniausio paleozojaus periodo), kuriame dideliais kiekiais randamos plika akimi matomos fosilijos.
Samaveda
Samaveda (, iš sāman „gaida, sauka“ ir veda „regėjimas, vydimas“) – senovės arijų šventų giesmių rinkinys, apeiginių giesmių veda. Seniausias sakralaus turinio indoeuropiečių žodinės kultūros muzikinis paminklas. Viena iš keturių vedų (greta Rigvedos, Jadžurvedos ir Atharvavedos), antroji pagal svarbumą.
Daugiau nei 3 tūkst. metų Iš kartos į kartą perduodama žodiniu būdu, laikantis griežtų taisyklių. Tikėta, kad taisyklingai giedamos Samavedos gaidos turį antgamtinių galių.
Želmuo (žurnalas)
Želmuo – JAV lietuvių liberalinis mėnesinis žurnalas, ėjęs 1887 m. Čikagoje.
Istorija
Pirmasis Čikagoje leistas lietuvių periodinis leidinys. Leido ir redagavo Jonas Grinius. Išėjo 4 numeriai.
Klaipėdos Žaliakalnio gimnazija
Klaipėdos „Žaliakalnio“ gimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Galinio Pylimo g. 17, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų kalba. Įstaigos kodas 290438420.
Samaveda
Samavedą sudaro dvi dalys ir 1875 mantrų, iš kurių 1770 sutampa su Rigvedos mantromis. Iki mūsų dienų išliko trys skirtingos Samavedos redakcijos (Kauthuma, Rāṇāyanīya, Jaiminīya). Pilnai išlikusi ir surašyta yra Kauthumos redakcija. Seniausios Samavedos gaidos datuojamos 1300–1000 m. pr. m. e.
Klaipėdos Žaliakalnio gimnazija
Istorija
1950–1952 m. pastatyta Klaipėdos 3-os vidurinė mokykla, spalio 1 d. dviejų aukštų pastatas priėmė pirmuosius mokinius. 1979–1984 m. mokyklos pastatas uždarytas kapitaliniam remontui, mokiniai mokėsi 11-os vidurinės mokyklos (dab. Klaipėdos Aitvaro gimnazija) pastate. 1985 m. mokykloje pradėjo veikti pirmos sustiprinto anglų kalbos mokymo klasės.
Samaveda
Dauguma gaidų skirtos dievybėms Agniui, Indrai, Somai ir giedamos somos atnašavimo (šrauta) apeigose. Samavedos gaidas gieda udgataras. Samavedos giedojimas, sāmagāna, remiasi septynialaipsniu garsaeiliu vaidika (dermės laipsniai žymimi virš teksto skaitmenimis 1, 2, 3 ir skiemenimis u, ra ir ka). Į prasminį tekstą įterpiami pratisai giedami ir melizmais dabinami asemantiniai garsažodžiai (o, hau, hoji, va).
Klaipėdos Žaliakalnio gimnazija
Istorija
1992 m. mokyklai suteiktas „Žaliakalnio“ vardas. 1999 m. mokykla pradėjo dalyvauti projekte „Gera pradžia“. 2000 m. atidarytos 11-os profiliuotos klasės. Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Samaveda
Manoma, kad iš Samavedos ilgainiui išsivystė visos indų klasikinės muzikos sistemos. Dabar Samavedos tradicija yra bebaigianti išnykti.
Mėnuo
Mėnuo yra laiko matas, naudojamas kalendoriams, apytiksliai susijęs su Mėnulio judėjimo periodu. Tradicinė idėja kilo iš mėnulio fazių, tokie mėnesiai vadinami sinodiniais mėnesiais ir trunka apytiksliai 29,53 dienas. Iš archeologinių radinių nustatyta, kad žmonės skaičiavo dienas pagal Mėnulio fazes dar akmens amžiuje. Sinodiniai mėnesiai yra vis dar daugelio kalendorių pagrindas.
Astronominė reikšmė
Mėnulio judėjimas orbita yra gana sudėtingas, o periodas nėra pastovus, tačiau daug tautų (ypač tos, kurios naudoja Hebrajų ar Islamo kalendorius) pradeda mėnesį pirmuoju jaunojo pusmėnulio pasirodymu vakarų horizonte. Tokio įvykio data ir laikas gali priklausyti nuo stebėtojų tikslios geografinės pozicijos (aukštumos ir ilgumos), atmosferos sąlygų, regos stiprumo ir t. t., tad pradžios bei mėnesių ilgiai negali būti tiksliai nustatomi. Dauguma žydų dabar naudoja iš anksto nustatytą kalendorių, tačiau karaitai vis dar pasitiki mėnulio stebėjimais.
Siderinis mėnuo
Mėnulio orbitos periodas, per kurį Mėnulis apkeliauja žvaigždžių sferą ir sugrįžtą į tą pačią poziciją joje tarp žvaigždžių (Lotyniškai: sidus), vadinamas sideriniu mėnesiu. Jis vidutiniškai trunka 27,3216627 1/3) dienas. Šis mėnesio tipas buvo naudojamas Vidurio Rytuose, Indijoje, Kinijoje. Dangus būdavo padalinamas į 28 Mėnulio stoteles, apibūdinamas asterizmomis (žvaigždžių grupėmis), kiekvienai priskiriant dieną, kurią Mėnulis joje būna.
Tropinis mėnuo
Dažnai dangaus kūnų pozicijos nustatomos atsižvelgiant į pavasarinę ekvinokciją. Dėl precesijos, šis taškas nėra pastovus, ir Mėnuliui prireikia mažiau laiko sugrįžti į šį tašką, nei į fiksuotą vietą tarp žvaigždžių. Šis truputį trumpesnis periodas, vadinamas tropiniu mėnesiu (analogiškas Saulės tropiniams metams).
Sinodinis mėnuo
Mėnulio fazių priežastis yra tai, kad mums matoma iš Žemės dalis yra apšviečiama Saulės skirtingais kampais, jam keliaujant orbita. Kadangi Žemė taip pat sukasi apie Saulę, Mėnuliui prireikia papildomo laiko (po to kai įvyksta siderinis mėnuo – pilnas apsisukimas), pasivyti Žemę ir sugrįžti į tą pačią poziciją Saulės atžvilgiu. Šis periodas vadinamas sinodiniu mėnesiu. Dėl Žemės ir Mėnulio orbitų perturbacijų, tikslus laikas gali būti nuo 29,27 iki 29,83 dienų.
Mėnesiai kalendoriuose
Julijaus ir Grigaliaus kalendoriuose:
lietuviškuose kalendoriuose:
Prancūzų revoliuciniame kalendoriuje: 5 arba 6 dienos (priklausomai, keliamieji ar nekeliamieji metai), neįeidavo į mėnesius (sankiulotidės).
Musulmonų kalendoriuje:
Vietči
Vietči  – miestas šiaurės Vietname, 70 km į šiaurės vakarus nuo Hanojaus, prie Hongha upės bei jos intakų Da ir Lo žiočių. Futo provincijos administracinis centras. Yra upinis uostas, geležinkelio stotis. Ryžių valymo, cukrus gamybos pramonė, veikia popieriaus, plytų gamyklos. Yra šiluminė elektrinė. Veikia Hungvongo universitetas, keletas kolegijų.
Sinabangas
Sinabangas  – miestas Indonezijoje, Ačeho regione, Simeuluės salos rytuose. Regencijos centras. Prieplauka prie Sinabango įlankos. Kaučiuko, kokosų auginimas ir eksportas.
Yngwie Malmsteen
thumb|200px|Yngwie Malmsteen, 2008 m. Laras Johanas Yngvei Lannerbekas (g. 1963 m. birželio 30 d. Stokholme, Švedijoje), labiau žinomas kaip Yngvei Johanas Malmstynas  – švedų gitaristas ir dainų kompozitorius. Išgarsėjo savo techniniu ir greitu grojimo stiliumi, kuris jungia ir klasikinius ir sunkiojo roko muzikos stilius.
Kai Y. Malmstynui buvo septyneri metai, jis matė per televiziją Džimio Hendrikso koncertą. Koncertas jį įkvėpė groti gitarą. Tačiau grupių „Rainbow“ ir „Deep Purple“ gitaristas Ritčie Blekmoras buvo jo didžiausias įkvėpėjas. Jauną Y. Malmstyną įtakojo klasikinė muzika, ir jam ypač patiko Nikolo Paganinio kūriniai.
Aštuoniolikmetis Y. Malmstynas persikėlė į Jungtinės Valstijas groti su grupėmis Steeler ir Alcatrazz. 1984 m. išleido savo pirmąjį solo albumą „Rising Force“. Albumas sulaukė Grammy nominaciją.
Y. Malmstynas yra ilgalaikis gitaros „Fender Stratocaster“ naudotojas. Vedęs Aprilę Malmstynę ir turi vieną sūnų. Gyvena Majamyje, Floridoje.
Festus Mogae
Festus Gontebanye Mogae (g. 1939 m. rugpjūčio 21 d.) – Botsvanos prezidentas.
Biografija
Studijavo ekonomiką Jungtinėje Karalystėje, iš pradžių Susekso unversitete, o vėliau Oksforde. Po mokslų grįžo į Botsvaną kaip paprastas valstybės tarnautojas, o po to užėmė postus Tarptautiniame valiutos fonde ir Botsvanos banke. 1992–1998 m. buvo šalies viceprezidentas. 1998 m. pakeitė iki tol ėjusį prezidento pareigas Quett Masire, o 2004 m. spalį buvo perrinktas. Prezidentas kalba Bamangwato čiabuvių Setsvana kalba.
2004 m. per naujus rinkimus pažadėjo sustabdyti skurdą ir bedarbystę, bei kovoti su ŽIV ir AIDS plitimu, kurį sutramdyti Botsvanoje užsibrėžė iki 2016 m.
2007 m. liepos 14 d. pranešė, kad pasitrauks iš pareigų po 9 mėnesių ir į savo pareigas pasiūlys šalies viceprezidentą Seretse Ian Khama.
Maršruto parinktuvas
thumb|right|150px|Pagrindinis maršrutizatorius [[Avaya ERS-8600]]thumb|150px|Cisco 1800 maršrutizatorius Maršruto parinktuvas – kompiuterių tinklus jungiantis įrenginys, atliekantis duomenų maršruto parinkimo  funkciją, t. y. sudaro tinklo maršrutų žemėlapius ir lenteles. Be to, maršruto parinktuvai jungia skirtingus standartus naudojančių tinklų segmentus; nukreipia ir persiunčia informacijos srautus; filtruoja duomenų paketus, apribodami jų judėjimą; apsaugo tinklą, sudarydami ugniasienę; perkoduoja informaciją.
Toks tinklas yra suvokiamas kaip daugelio mažų tinklų visuma dar vadinama intertinklu, jį sudarantys tinklai vadinami potinkliais (subnet). Maršruto parinktuvai priklauso nuo protokolo, tad jie būtinai turi palaikyti tinklinio lygio protokolą ir, perduodant duomenų paketus tarp skirtingus standartus palaikančių potinklių, keičia jų antraštes.
Maršruto parinktuvų programinė įranga yra padalyta į dvi funkcines dalis