cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vytautas Rimkevičius
Kūryba
V. Rimkevičius buvo vienas produktyviausių lietuvių novelistų, kas antri-treti metai leidęs stambius apsakymų ir novelių rinkinius. Eilėraščius pradėjo spausdinti 1953 metais. Pirmosios apybraižos, apsakymai spaudoje pasirodė 1955 metais.
Romane „Studentai“ (1957 m.) vaizdavo besimokančio jaunimo buitį, remdamasis socrealizmo programa svarstė moralinius, idėjinius konfliktus. Populiarioje dramoje „Vandens lelija“ (1959 m.) su romantiška patetika poetizavo komjaunimo aktyvistų-gimnazistų kovą prieš negatyviai piešiamus partizanus. Schemiškai plėtojama pokario tematika, sovietinės valdžios aukštinimo tendencija ryški ir kituose kūriniuose. Vėlesnėje kūryboje sprendė psichologines, etines ir buitines kasdienybės kolizijas.
Kitą apsakymų grupę sudaro miesto istorijos ir dabarties vaizdai (rinkiniai „Nuosavas velnias“, 1970 m.; „Miesto novelės“, 1973 m.; „Vilniaus novelės“, 1981 m.; „Moterys ir vyrai“, 1983 m.; „Namai“, 1985 m.). Šiuose apsakymuose vyrauja inteligentų, menininkų, „originalių“ asmenybių portretai ir likimai, lyginant su kaimo tematikos kūriniais, čia daugiau dramatizmo, etinių sankirtų.
Dramos kūriniams („Ratas“, 1964 m.; „Girių kirtėjai“, 1970 m.; „Paskolinkit ašarų“, past. 1969 m., išsp. 1983 m.; „Ėjimas į Santa Krusą“, past. 1980 m.) būdinga emocingi tikroviški konfliktai, priešpriešomis grupuojami veikėjai, retsykiais iškylantys grotesko poetikos elementai.
Parašė scenarijus vaidybiniams ir dokumentiniams filmams:
Atlético Madrid (moterys)
Atlético Madrid Femenino arba Club Atlético de Madrid Femenino, o trumpiau vadinams tiesiog Atlético Madrid – Ispanijos futbolo klubas iš Madrido. Moterų futbolo ekipa rungtyniauja Liga F.
Atlético Villa de Madrid
Moterų futbolo klubas susikūrė 1989 m., tuo metu vadinosi Atlético Villa de Madrid.
Dabartinis klubas vėl radosi 2001–2002 m. sezone ir tuo metu žaidė regioninėse pirmenybėse. Tuo metu vadintas Atlético Féminas.
Club Atlético Madrid
Nuo 2016–2017 m. žinomas kaip Club Atlético Madrid.
Sudėtis
Atnaujinta: 2020 m. vasario 4 d.
Algirdas Jokūbaitis
Algirdas Jokūbaitis (g. 1936 m. vasario 7 d. Joniškio valsčius, Šiaulių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.
Biografija
Nuo 1956 m. Joniškio rajono Bučiūnų septynmetės mokyklos mokytojas. 1961–1963 m. Joniškio rajono laikraščio „Tarybinis balsas“ skyriaus vedėjas, 1963–1969 m. – vietinio radijo laidų organizatorius, Žinijos draugijos Joniškio skyriaus atsakingasis sekretorius, 1973–1974 m. – Šalčininkų rajono laikraščio „Lenino priesakai“ redaktorius, 1974–1975 m. – žurnalo „Laikas ir įvykiai“ literatūrinis darbuotojas, 1975–1977 m. – Žinijos draugijos vvr. referentas. Nuo 1977 m. žurnalo Žemės ūkis vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1990 m. – šio žurnalo vyriausiasis redaktorius.
Petruškevičius
Petruškevičius − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Petruškevičienė (ištekėjusi moteris) ir Petruškevičiūtė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Paris La Défense Arena
Istorija
2013 m. gruodžio 2 d. pradėti arenos statybos darbai. 2017 m. spalio 16 d. arena oficialiai atidaryta. Pirmasis koncertas arenoje surengtas spalio 17 d. kuomet arenoje vyko The Rolling Stones koncertas.
2024 m. arenoje vyks plaukimo olimpinės varžybos.
2016 m. Kataro motociklų Grand Prix
2016 m. Kataro motociklų Grand Prix – 1-asis 2016 m. MotoGP sezono etapas. Jis vyko 2016 m. kovo 20 d. Losail International Circuit trasoje, Dohoje.
Renginyje Ispanijos Moto2 lenktynininkas Luis Salom užlipo ant savo paskutinio podiumo prieš mirtį 2016 m. birželio 3 d. 2016 m. Katalonijos Grand Prix.
Veikslas
Véikslas – veiksmažodžio kategorija, rodanti veiksmo suvokimą laiko atžvilgiu – ar veiksmas tebetrunka, ar baigęsis. Daug kalbų neturi atskiro veikslo darybos būdo – veikslo reikšmė išryškėja iš įvairių laiko formų.
Marijos teatras
thumb|Marijos teatras Marijos teatras – operos ir baleto teatras Sankt Peterburge.
Istorija
Įkurtas 1783 m. Muzikinis teatras veikė Sankt Peterburgo konservatorijos dab. pastato vietoje. Iki 1803 m. čia statytos ir dramos. 1860 m. pavadintas imperatoriaus Aleksandro II žmonos Marijos vardu, nuo tada veikia dab. patalpose Teatro aikštėje, archit. A. Kavosas. Po 1963–1970 m. restauracijos teatro salėje telpa 1620 žiūrovų. 1920–1935 m. vadintas Leningrado valstybinis akademinis operos ir baleto teatras, 1935–1990 m. Leningrado S. Kirovo valstybinis akademinis operos ir baleto teatras. Teatro operos ir baleto trupės gastroliavo daugelyje šalių.
Veikslas
Veikslo kategorija artima veiksmo pobūdžio (Aktionsart) kategorijai, kuri perteikia informaciją apie leksinę veiksmažodžio reikšmę laiko tėkmėje, pavyzdžiui, veiksmažodis rašinėti rodo kartotinį veiksmą, pamiegoti – ribotos trukmės veiksmą ir kt.
Marijos teatras
Istorija
Teatre pirmą kartą pastatyta daugelis rusų kompozitorių operų ir baletų, tarp jų:
Veikslas
Lietuvių kalboje skiriami du veikslai: eigos – veiksmas tebetrunka, ir įvykio – veiksmas baigęsis, įvykęs; pavyzdžiui: krito – nukrito, skaitė – perskaitė, statė – pastatė. Pasak K. Stango ir kitų kalbininkų, veikslo kategorija baltų kalbose yra nesenas reiškinys,  mat nėra nusistovėjusio, vienodo veikslo darybos būdo, veikslas itin susietas su veiksmo pobūdžiu (Aktionsart).
Marijos teatras
Istorija
Teatro užsakymu sukurta – Džiuzepė Verdis. Likimo galia 1862 m.
Baletmeisteriai: Marius Petipa, Leonidas Ivanovas, Fiodoras Lopuchovas. Dainininkai: Osipas Petrovas, Fiodoras Šaliapinas.
Šokėjai: Matilda Kšesinskaja, Olga Preobraženskaja, Ana Pavlova, Aleksandra Fokina, Nikolajus Legatas, Marina Semionova, Galina Ulanova, Vachtangas Čabukianis, Natalija Makarova, Rudolfas Nurejevas, Michailas Baryšnikovas.
Lietuviai
Teatre dainavo lietuvių dainininkai Kipras Petrauskas (1911–1920 m.), Valentinas Adamkevičius (1950–1954 m.), Ona Glinskaitė (1965–1980 m., Jonas Jocys, Irena Milkevičiūtė, Nadežda Zabela-Vrubel.
Baleto trupėje šoko Jurgis Kiakštas (1891-1910 m.).
Bulgarijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Bulgarijos futbolo varžybos 2020–2021 m.
Pereinamosios rungtynės
--
Darbėnų dvaras
Darbėnų dvaras – dvaras Darbėnuose, Kretingos rajone. Kultūros vertybė, objekto unikalus kodas.
Istorija
XIX a. pradžioje dvarą už savininkų skolas valstybei konfiskavo carinė Rusijos valdžia. Palangos valdas su Darbėnų dvaru iš valstybės nupirko rusų generolas Ksaveras Nesiolovskis, kuris valdytoju paskyrė Antaną Boguslovskį ir apgyvendino Darbėnų dvare. 1820 m. kairiajame Darbos krante pastatytas vandens malūnas. 1824 m. Biržų savininko Juozapo Ignoto Tiškevičiaus sūnus Mykolas Juozapas Tiškevičius iš Ksavero Nesiolovskio nusipirko Palangos valdą su Darbėnų ir Grūšlaukės dvarais. Šalia dvaro grafas pastatė Darbėnų girininkijos pastatą, kuriame gyvenęs girininkas prižiūrėjo Palangos dvaro savininkams priklausiusius Darbėnų miškus. 1891 m., po grafo Juozapo Tiškevičiaus mirties, Darbėnų, Grūšlaukės, Dimitravo dvarai liko jo žmonai Sofijai Horvataitei-Tiškevičienei.
Bolševikų kariuomenei įsiveržus į Lietuvą, 1918 m. pabaigoje Darbėnų girininkijos pastate kairiųjų pažiūrų darbėniškiai įrengė revoliucinio komiteto būstinę. 1919 m. vasarį komitetą panaikino Kretingos apskrities savanoriai bei jiems padėję vokiečių kariai. Tarpukaryje vykdytos žemės reformos metu, 1926 m. dvaras panaikintas, pastatai nacionalizuoti, žemė išdalinta savanoriams. Dvaro valdose susiformavo Juzumų kaimas. Girininkijos pastate įsikūrė Darbėnų girininkija, kuriai pastatas priklauso iki šiol. Gyvenamajame name XX a. pradžioje buvo pradžios mokykla.
2009 m. likę dvaro sodybos fragmentai – medinis gyvenamasis valdytojo namas, mūriniai ledainė, rūsys ir pieninė – įtraukti į Kultūros vertybių registrą. Iš dvarą supusio sodo ir parko liko klevų alėjos.
Lietuvos ir Ukrainos santykiai
Lietuvos ir Ukrainos santykiai – dvišaliai tarptautiniai santykiai tarp Lietuvos Respublikos ir Ukrainos. Diplomatiniai santykiai tarp valstybių oficialiai užmegzti 1991 m. gruodžio 12 d., netrukus po to, kai Lietuva pripažino Ukrainos nepriklausomybę (1991 m. gruodžio 3 d.), tačiau kontaktai su dabartinės Ukrainos protėviais siekia LDK laikus.
Abi šalys yra JTO, Europos Tarybos, kitų tarptautinių organizacijų narės. Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Ukraina grupė, taip pat kurį laiką veikė Ukrainos valdžios reformas remianti laikinoji parlamentinė grupė Pro-Ukraine.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Kijeve ir vieną konsulatą Lvove, tuo tarpu Ukrainos ambasada yra Vilniuje. Dabartinis Ukrainos ambasadorius Lietuvoje – Petro Bešta, Lietuvos ambasadorius Ukrainoje – Valdemaras Sarapinas. Lietuvoje yra įsteigti trys Ukrainos konsulatai – Klaipėdoje, Šalčininkuose ir Visagine. Ukrainoje savo ruožtu įsteigti keli Lietuvos garbės konsulatai – Lvove (Lvovo sričiai), Mykolajive (Mykolajivo sričiai), du Dnipre (vienas Dniepropetrovsko sričiai, kitas Krymui), Žitomyre (Žytomyro sričiai), Chersone (Chersono sričiai), Užgorode (Užkarpatės sričiai), Odesoje (Odesos sričiai), Ivano Frankivske (Ivano Frankivsko sričiai), Charkove (Charkovo sričiai), Ternopilyje (Ternopilio sričiai), Kropivnyckyje (Kirovogrado sričiai), Slucke (Voluinės sričiai), Severodonecke (Luhansko sričiai).
2011 m. gyventojų surašymo duomenimis 0,5 proc. visų Lietuvos gyventojų sudarė ukrainiečiai. 2021 m. pradžioje Lietuvoje gyveno 31 790 Ukrainos piliečių, 2023 m. pradžioje - 94 891 (gausiausia užsienio piliečių grupė Lietuvoje). Ukrainoje gyvena apie 11 000 lietuvių, tarp jų - 2185 Lietuvos piliečiai. 2022 m. Rusijai užpuolus Ukrainą į Lietuvą atvyko keliasdešimt tūkstančių karo pabėgėlių, kurių dalis išvyko į kitas Europos šalis arba grįžo į Ukrainą.
Seniausia istorija
Lietuvių ir ukrainiečių ryšiai siekia seniausius laikus ir atspindi abiejų tautų formavimosi istoriją. Yra duomenų, kad 1040 m. Kijevo Rusios didysis kunigaikštis Jaroslavas Išmintingasis puolė lietuvių genčių žemes ir privertė jas mokėti duoklę. Kijevo Rusiai nusilpus, 1219 m. Lietuvos žemių kunigaikščiai sudarė sutartį su vakarinėse dabartinės Ukrainos žemėse iškilusia Haličo-Voluinės kunigaikštyste, nukreiptą prieš Lenkiją. Nužudyto Lietuvos valdovo Mindaugo sūnus Vaišelga 1264 m. iškovojo valdžią, remiamas Cholmo kunigaikščio Švarno, o 1267 m. šiam perdavė Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą. Nuo XIV a. pr. prasidėjo aktyvus Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinis ir karinis skverbimasis į pietines žemes, anksčiau priklausiusias Kijevo Rusiai; jau apie 1325 m. Kijevo kunigaikščiu tapo Gedimino brolis Teodoras.
1569 m. sudaryta Liublino unija lėmė ne tik Abiejų Tautų Respublikos susikūrimą, bet ir didelės dalies dabartinės Ukrainos teritorijos perėjimą Lenkijos Karalystei. Nuo 1795 m. iki 1917 m. didžioji dabartinės Ukrainos dalis, kaip ir Lietuva, priklausė Rusijos imperijai, o nuo 1944 m. iki 1990 m. – Tarybų Sąjungai.
Santykiai Rusijos imperijos sudėtyje
XIX a.–XX a. pradžioje lietuviai studijavo ir dėstė Ukrainos aukštosiose mokyklose (Charkovo universitete, Kijevo universitete, politechnikos, veterinarijos institutuose). Tarp garsiausių studentų iš Lietuvos - Antanas Mackevičius (studijavo apie 1850 m.), Maironis (1883–1884 m.), Andrius Domaševičius, Alfonsas Moravskis, Vincas Krėvė, Zigmas Gėlė, Juozas Gurauskis ir kiti. XIX a. pab. ėmė kurtis vietinės lietuvių studentų draugijos: 1879 m. Lietuvos ir Lenkijos studentai universitete įkūrė socialistų draugiją, bendravusią su Vilniaus revoliucionieriais ir organizacija Narodnaja volia, 1887 m. Kijevo universitete veikė lietuvių studentų būrelis.
Po nepasisekusio 1863–1864 sukilimo į Odesą buvo atitremta jo dalyvių iš Lietuvos. Kijevo politechnikos institute 1902–1915 m. dėstė Povilas Čechavičius, 1906–1912 m. – Pranas Jodelė.
Santykiai tarpukariu
thumb|Atminimo lenta [[Kaunas|Kaune, skirta Jevhenui Konovaleciui.]] Lietuvai ir Ukrainai sukūrus nepriklausomas valstybes Ukrainoje gyveno daugiau nei 15 500 lietuvių. Ukrainą užėmus bolševikams dauguma jų išvyko į nepriklausomą Lietuvą.
Tarpukariu Laikinojoje sostinėje Kaune veikė Ukrainos sukilėlių armijos atstovybė, buvo spausdinami Ukrainos nacionalistų organizacijos leidiniai. Pirmasis šios organizacijos vadas Jevhenas Konovalecis nuo 1929 m. turėjo ir Lietuvos pilietybę.
1935–1937 m. Kijevo Veterinarijos institute profesoriavo lietuvių veterinarijos gydytojas Leonas Gogelis.
Santykiai sovietiniu laikotarpiu
thumb|Atminimo lentelė Antibolešvekiniam liaudies blokui [[Vakarų Jorkšyras|Vakarų Jorkšyre, Anglijoje.]] 1943 m. Ukrainoje buvo įkurtas Antibolševikinis liaudies blokas, kuriame aktyviai dalyvavo ir lietuvių atstovai.
Sovietmečiu paspartėjo migracija tarp Lietuvos TSR ir Ukrainos TSR. Lietuviai studijavo Ukrainos aukštosiose mokyklose, dirbo pramonės įmonėse, o sukūrę šeimas neretai likdavo gyventi Ukrainoje. Taip pat XX a. 6-ajame ir 7-ajame dešimtmečiais Ukrainoje apsigyveno lietuvių, kuriems po tremties neleista grįžti į Lietuvą.
Išeivijoje būta bendradarbiavimo tarp ukrainiečių ir lietuvių. 1984–1985 m. kilus diskusijoms dėl Jaltos nutarimų atšaukimo iš JAV pusės, JAV lietuvių bendruomenės ir Amerikos ukrainiečių kongreso komiteto nuomonės sutapo – buvo siekta, kad JAV neatšauktų Jaltos nutarimų, – tokią iniciatyvą buvo pateikusi lenkų išeivių organizacija Pomost, motyvuodama tuo, jog Jaltos nutarimai prieštarauja Atlanto chartijai, garantuojančiai nepriklausomybę per karą okupuotoms valstybėms. Iniciatyvą palaikė latvių, estų išeivių organizacijos ir VLIK. Priėjus bendro sutarimo su Pomost direktoriumi Adam W. Kiernik, paskelbta suderinta rezoliucija, kurios įžangoje tarp kita ko minimi ir Lietuvos ir Ukrainos partizaniniai judėjimai, kaip Vidurio ir Rytų Europos tautų pasipriešinimo prasiveržimai.
Santykiai 1991-2014 m.
miniatiūra|Rusų aktyvistų piketas [[Krymas|Kryme prie Lietuvos konsulato „dėl palaikomų riaušių Kijeve“, 2014 m. ]] Lietuvos ir Ukrainos prezidentų susitikimas [[2016 m. gruodį Kijeve.|thumb]]
1991 m. gruodžio 12 d. užmegzti diplomatiniai santykiai. 2002 m. spalio 29 d. įsteigta Lietuvos ir Ukrainos Prezidentų, o 2003 m. birželio 5 d. – Tarpvyriausybinio bendradarbiavimo taryba.
2013–2014 m. Euromaidano įvykiuose Lietuvos valstybinės institucijos labai palaikė Ukrainą, įvairūs Lietuvos politikai (Vytautas Landsbergis, Petras Auštrevičius, Loreta Graužinienė ir kt.) dalyvavo taikiuose mitinguose Kijeve. Buvo Euromaidane dalyvavusių lietuvių (pvz., Lietuvos filosofas Gintautas Mažeikis Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė, reikšdama paramą Ukrainai, Rusiją pavadino teroristine valstybe dėl rėmimo Ukrainos rytuose kovojančius separatistus. Vėliau Vytautas Landsbergis Minsko sutarimus pavadino blogesniais už Miuncheno sutartį.
Santykiai 2014-2022 m.
Po Krymo aneksijos Lietuvoje gyvenantis Jonas Ohmanas įkūrė nevyriausybinę paramos Ukrainai organizaciją „Mėlyna ir geltona“, remiančią prieš separatistus Donbase kovojančius ukrainiečių dalinius. Kovas Donbase ir Euromaidaną plačiai nušvietė žurnalistas Dovydas Pancerovas, išleidęs knygą „Kiborgų žemė“. 2016 m. lietuvių režisierius Mantas Kvedaravičius išleido dokumentinį filmą apie situaciją Mariupolyje.
Santykiai Rusijos agresijos prieš Ukrainą akivaizdoje
thumb|2022 m. vasario 24 d. [[Kaunas|Kaune organizuotas renginys, skirtas Ukrainos palaikymui ir Rusijos agresijos pasmerkimui.]] thumb|Ukrainą palaikantis užrašas, nudažytas [[Aukštoji Freda|Aukštojoje Fredoje (Kaune)]]
Rusijai užpuolus Ukrainą, Lietuvos visuomenė, Vyriausybė, nevyriausybinės organizacijos ir Seimas įvairiais būdais reiškia paramą Ukrainai – žmonės aukoja lėšų Ukrainai, savanoriškai apgyvendina Ukrainos pabėgėlius savo būstuose, renka paramą Ukrainai, savanoriauja, rengia palaikymo mitingus miestuose ir prie Rusijos ambasados. Iki 2022 m. balandžio vidurio Lietuvos karinė parama Ukrainai siekė, priklausomai nuo skaičiavimo metodologijos, 70-110 mln. eurų. Taip pat nevyriausybinė organizacija „Mėlyna ir geltona“ iki balandžio mėn. pabaigos surinko paramos už daugiau nei 20 mln. eurų. Verslai raginami nutraukti veiklą Rusijoje, o raginimus ignoruojančius siūloma boikotuoti. Lietuvoje taip pat vykdyta iniciatyva pavadinimu „#CallRussia“, kurios tikslas — „drauge padėti Rusijos piliečiams sužinoti tikrus faktus apie žiaurų ir neteisėtą Putino režimo puolimą Ukrainoje“. Iniciatyva susilaukė ir kitų Europos šalių dėmesio. Reiškiant paramą Ukrainai, centrinės aikštės ar gatvės didelėje dalyje Lietuvos savivaldybių išpuoštos Ukrainos vėliavos spalvomis, pakeltos Ukrainos vėliavos, išpopuliarėjo Ukrainos pasieniečio Romano Hrybovo necenzūrinė frazė Rusijos karinio laivo adresu - rodyta per žiniasklaidą, pakabinta miesto stenduose.
Lietuvos Vyriausybė nuo vasario 27 d. uždarė oro erdvę Rusijos lėktuvams, nuo balandžio pradžios atsisakė iš Rusijos tiekiamų dujų , balandžio pradžioje uždarė Rusijos konsulatą Klaipėdoje ir pažemino atstovavimo lygį Rusijos ambasadoje Vilniuje ir Lietuvos ambasadoje Maskvoje.
Ukrainos ambasados Vilniuje gynybos atašė Sergejaus Verchovodo teigimu, kariauti ukrainiečių pusėje per kiek daugiau nei dvi savaites nuo karo pradžios užsirašė apie 200 savanorių iš Lietuvos. Taip pat į Ukrainą išsiųsti 24 gydytojai ir slaugytojai savanoriai.
2022 m. balandžio 29 d. Kauno „Žalgirio arenoje“ organizuojamas paramos Ukrainai koncertas „Vienybės jėga“, kuriame koncertuos lietuvių atlikėjai Merūnas Vitulskis, Andrius Mamontovas, Marijonas Mikutavičius, Saulius Urbonavičius, Liepa Mondeikaitė, Alana Šport, Natalija Bunkė su sūnumi Kristupu, Inga Valinskienė, G&G Sindikatas, „Violin beats“, Rosita Čivilytė, Ona Mingė Slušnytė, grupė „Hiperbolė“ bei ukrainiečių atlikėjai Ruslana, Tina Karol, NK-Nastya Kamenskich, Nadya Dorofeeva. Taip pat anksčiau organizuoti paramos koncertai Vilniuje ir Klaipėdoje Paramos koncertus taip pat buvo surengęs muzikinis projektas Aistė Smilgevičiūtė ir „Skylė“.
2022 m. balandžio mėnesį Mariupolyje Rusijos karių sušaudytas lietuvių režisierius Mantas Kvedaravičius, rinkęs medžiagą dokumentiniam filmui apie Rusijos karą Ukrainoje.
Švietimo, mokslo, sporto ir technologiniai mainai ir kultūrinis bendradarbiavimas
thumb|Atminimo lenta [[Tarasas Ševčenka|Tarasui Ševčenkai Vilniuje.]] Itin glaudūs ryšiai tarp ukrainiečių ir lietuvių literatūros. Apie ukrainiečių ir lietuvių literatūrinius ryšius yra rašė Aleksandras Čiakovskis, Kostas Korsakas, Eduardas Mieželaitis, Nadija Neporožnia, Vasilijus Šubravskis, Teofilis Tilvytis, Antanas Venclova. XVII a. pr. Vilniaus brolijos mokykloje dirbo ukrainiečių kultūros veikėjai broliai Lavrentijus ir Stefanas Zizanijai, Meletijus Smotrickis. 1619 m. Vievyje išspausdinta Meletijaus Smotrickio „Taisyklingos sintagmatikos slavų gramatika“.
1829–1830 m. Vilniuje gyveno vienas žymiausių ukrainiečių poetų Tarasas Ševčenka, Vilniaus Naujamiesčio kvartale yra jo vardu pavadinta gatvė. Ukrainiečių rašytojų kūryba, daugiausia Taraso Ševčenkos, į lietuvių kalbą pradėta versti XIX a. pabaigoje. XX a. pr. prie Taraso Ševčenkos kūrybos Lietuvoje populiarinimo ženkliai prisidėjo Jonas Biliūnas, Liudas Gira, Karolis Račkauskas-Vairas. Ukrainiečių rašytojų kūrinių vertimų ypač pagausėjo po Antrojo pasaulinio karo, Lietuvai, kaip ir Ukrainai, tapus TSRS dalimi. Be Taraso Ševčenkos į lietuvių kalbą išversta ukrainiečių rašytojų Ivano Franko, Panaso Myrno, Mychailo Kociubynskio, Vasylio Stefanyko, Lesios Ukrainkos, Stepano Tudoro, Oleksandro Kopylenkos, Volodymyro Vladko, Jaroslavo Halano, Jurijaus Janovskio, Mykolos Trublajinio, Leonido Pervomaiskio, Liubomyro Dmyterkos, Ihorio Muratovo, Vadymo Sobko, Mychailos Stelmacho, Oleso Hončaro, Hryhorijaus Tiutiunyko, Oleksandro Syzonenkos, Serhijaus Žadano kūrybos. Išleistos kelios knygos apie Tarasą Ševčenko ir jo ryšius su Lietuva. Lietuvos teatruose pastatyta Ivano Franko, Ivano Kočergos, O. Kornijčuko pjesių.
Yra ukrainiečių autorių, parašiusių kūrinių lietuviška tematika — Pavlo Tyčyna, Volodymyras Sosiura, Ivanas Nechoda, Liubovė Zabašta. Ukrainiečių kalba išleista lietuvių poezijos ir prozos antologijų, lietuvių liaudies pasakų rinkinių, Alfonso Bieliausko, Petro Cvirkos, Jono Dovydaičio, Romualdo Granausko, Salomėjos Nėries, Justino Marcinkevičiaus, Eduardo Mieželaičio, Jono Mikelinsko, Vinco Mykolaičio-Putino, Antano Venclovos, Antano Vienuolio, Žemaitės ir kitų rašytojų kūrinių.
Atkūrus nepriklausomybes vyksta mainai tarp Lietuvos ir Ukrainos aukštųjų mokyklų. Dėl karo Ukrainoje smarkiai išaugo ukrainiečių studentų skaičius Lietuvoje — per kiek daugiau nei du mėnesius atvyko apie 400. Kaune atidaryta mokykla ukrainiečių vaikams „Heroiam Slava“, 2022 m. balandžio mėnesį — internetinė mokykla ukrainiečių vaikams (vadovas lietuvių humoristas Mantas Stonkus).
Ukrainiečių kalba dainų įrašę yra grupė „Biplan“ bei Aistė Smilgevičiūtė ir grupė „Skylė“.
Ekonominiai mainai
Prekybos balanse vyrauja eksportas iš Lietuvos į Ukrainą.
Azaryčai
Azãryčai (arba Ozaričiai) – miesto tipo gyvenvietė pietryčių Baltarusijoje, 42 km į šiaurę nuo Kalinkavičų. Apylinkės centras.
Lietuvos ir Ukrainos santykiai
Ekonominiai mainai
Pagal tiesioginių užsienio investicijų Lietuvoje dydį Ukraina yra 23-a (investicijos siekia 75,24 mln. eurų). Savo ruožtu Lietuvos tiesioginių investicijų dydis Ukrainoje 2020 m. buvo 182,45 mln. eurų (7-a vieta pagal apimtį).
Azaryčai
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Babruisko apskrities Azaryčų valsčiaus centras, veikė parapinė cerkvė, valsčiaus mokykla.
Lietuvos ir Ukrainos santykiai
Turizmas
Į Lietuvą atvykstančių turistų iš Ukrainos skaičius:
Lietuvos ordinų kavalieriai Ukrainos piliečiai
Iki 2022 metų Lietuvos valstybiniai apdovanojimai įteikti 92 Ukrainos piliečiams. Žemiau pateikiamas apdovanotųjų sąrašas:
Ukrainos ordinų kavalieriai Lietuvos piliečiai
Sąrašas nėra pilnas.
Fortūna (apdovanojimas)
Fortūna – Lietuvos teatro sąjungos (LTS) Kauno sk. profesionalių teatralų apdovanojimai, skirti geriausiams sezono darbams. Teikiamai kasmet kovo 27  d., minint Tarptautinę teatro dieną.
Tradiciškai skiriamos 7 „Fortūnos” statulėlės (aut. Stasys Žirgulis ; prizas prie statulėlės – 1000€) ir 5 rangu žemesni „Fortūnos” diplomai, skirti pažymėti ryškesniems teatro kūrėjų darbams.
Apdovanojimų komisiją ir vadovą tvirtina LTS Kauno sk. valdyba
Istorija
1997 m. apdovanojimai neįvyko.
1999 m. šalia „Fortūnos“ statulėlių, pasiūlius V. Savičiūnaitei, įsteigti ir „Fortūnos“ diplomai.
2009 m. kartu su „Fortūnos“ statulėlėmis pradėtos skirti ir piniginės (1000 litų) premijos.
Kapatkevičai
Kapatkèvičai (arba Kopatkevičiai,, ) – miesto tipo gyvenvietė pietryčių Baltarusijoje, 35 km į šiaurės rytus nuo Petrykavo. Apylinkės centras.
Istorija
XIX a. buvo miestelis, Mozyriaus apskrities Kapatkevičų valsčiaus centras.
Alėjas
Alėjas (🇬🇷) – graikų mitologijos veikėjas, Afeido sūnus, Arko anūkas, Tegėjos (Arkadija) karalius. Žmona – Nejera. Pasakojama, kad įkūręs Alėjos miestą, o Tegėjoje pastatydinęs pirmąją Atėnės Alėjos šventyklą.
Šeima
Alėjo senelis iš tėvo pusės buvęs Arkas, Dzeuso ir Kalistos sūnus, jo vardas – Arkadijos eponimas. Alėjas po savo tėvo užėmęs Tegėjos sostą, o mirus Aipitui, tapęs visos Arkadijos karaliumi (sostinė buvusi Tegėja).
Įvairūs autoriai nurodo, kad turėjęs tris sūnus – Likurgą, argonautus Amfidamą ir Kefėją – bei dvi dukteris – Augę ir Alkidikę. Jų susilaukęs arba su Nejera, Perėjo dukteria, arba Kleobule.
Tarptautinė irklavimo federacija
Tarptautinė irklavimo federacija arba FISA  – pagrindinė pasaulio akademinį irklavimą prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovauja irklavimo interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.
Istorija
1892 m. Turine atstovai iš Prancūzijos, Adrijos regiono, Šveicarijos, Belgijos ir Italijos įkūrė pasaulio irklavimo federaciją.
1893 m. FISA surengė pirmąsias oficialias varžybas – Europos čempionatą.
2017 m. FISA priklausė 153 nacionalinės federacijos.
Tarptautinė sportinio šaudymo federacija
thumb|250px|Federacijos logotipas Tarptautinė sportinio šaudymo federacija arba ISSF – pagrindinė pasaulio šaudymo sportą prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują šaudymo interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Miunchene, Vokietijoje.
Istorija
1907 m. Ciuriche atstovai iš Austrijos, Belgijos, Prancūzijos, Graikijos, Nyderlandų, Italijos, ir Argentinos įkūrė pasaulio sportinio šaudymo federaciją.
2018 m. ISSF priklausė 161 nacionalinės federacijos.
Aleksandro III tiltas
Aleksandro III tiltas – arkinis tiltas virš Senos upės Paryžiuje, Prancūzijoje. Tiltas sujungia Eliziejaus laukų alėją su Invalidų rūmais ir Eifelio bokštu. 1975 m. Aleksandro III tiltui suteiktas Prancūzijos istorinio monumento statusas. Tiltas dekoruotas įvairiomis skulptūromis, dekoruotais šviestuvais ir mitinių būtybių reljefais.
Istorija
Tiltas pavadintas Rusijos imperatoriaus Aleksandro III garbei pažymint 1892 m. įkurtą Prancūzijos ir Rusijos aljansą. 1896 m. spalį imperatoriaus sūnus Nikolajus II įkasė pirmąjį akmenį į būsimo tilto pamatus. 1900 m. tiltas oficialiai atidarytas. Atidarymo ceremonija buvo pasaulio mugės Paryžiuje programos dalis.
Sportas
2024 m. tiltas bus pritaikytas vandens sporto varžyboms 2024 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.
Amy Thompson
Eimė Tompson (Amy Thompson; g. 1994 m. liepos 28 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
„Mamer 32“ klube, kuris rungtyniavo Dames Ligue 1.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2011 m. Debiutavo kovo 3 d. rungtynėse prieš Latviją ir nugalėjo varžoves rezultatu 2-0.
2011 m. kovo 8 d. įvyko rungtynės tarp Liuksemburgo ir Lietuvos rinktinių. Jose lietuvės nugalejo varžoves rezultatu 4:1. Garbės įvartį Liuksemburgo rinktinei pelnė Amy Thompson.
Trilapė bligna
Trilapė bligna (Isopyrum thalictroides) – vėdryninių ( Ranunculaceae) šeimos, blignų genties (Isopyrum) žolinis augalas. Subborealio reliktas. Išnykstanti rūšis, įrašyta į Baltarusijos ir Lietuvos raudonąsias knygas.
Paplitimas ir augavietės
thumb|left|200px| Natūraliai paplitęs Vidurio Europoje, vidutinio klimato juostoje: nuo Pirėnų kalnų vakaruose iki Vidurio Ukrainos rytuose bei nuo Vidurio Italijos ir Balkanų pietuose iki Lietuvos ir Baltarusijos šiaurėje. Lietuvoje žinomos dvi išlikusios augavietės: Kamšos botaniniame zoologiniame draustinyje ir Dubysos slėnyje prie Lyduvėnų.
Auga tamsiuose lapuočių, miškuose, mišku bei krūmais apaugusiuose šlaituose, Carpinion ir Alnion incanae sąjungų bendrijose. Mėgsta derlingus priemolio ir priesmėlio dirvožemius. Auga grupelėmis, mažuose plotuose, sąžalynus gali sudaryti keli šimtai individų.
Biologija
Tai daugiametis, su šliaužiančiu šakniastiebiu, 10-30 cm aukščio pavasarinis efemeroidas. Lapai vieną arba du kartus trilapiai, lapeliai triskilčiai. Augalas nuodingas, turi daug alkaloidų ir cianogeninių glikozidų.
Žydi balandžio mėnesį arba gegužės pradžioje. Turi penkis baltos spalvos vainiklapius. Žiedynas – kekė, o vaisius – lapavaisis. Dauginasi vegetatyviškai, dalijantis šakniastiebiui arba sėklomis. Augalas diploidinis, 2n = 14.
Apsauga
Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1984 m. Auga Kamšos botaniniame-zoologiniame draustinyje. Reikia nuolat stebėti radaviečiųs būklę, nes rūšiai išsaugoti būtinas rezervatinis režimas, kurį miesto ribose palaikyti sudėtinga. Nyksta plynai kertant medžius ir mechaniškai žalojant augavietes bei vykstant šlaitų erozijai.
2017 m. Formulės E sezonas
thumb|right|250px|Sezono nugalėtoju tapo [[Jean-Éric Vergne.]] '''2017-2018 m. Formulės E sezonas''' – ketvirtasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyko nuo 2017 m. gruodžio 2 iki 2018 m. liepos 15 d.
Čempiono titulus gynė brazilas Lucas di Grassi su „Renault e. Dams“ komanda.
Sezono čempionu tapo prancūzas Jean-Éric Vergne, per 12 lenktynių pelnęs 4 pergales ir 2 kartus finišavęs ant podiumo. Tarp komandų čempione tapo vokiečių „Audi Sport ABT Schaeffler“.
Vilius Jauniškis
Vilius Jauniškis (g. 1950 m. rugsėjo 30 d. Tauragnai, Utenos rajonas) – Lietuvos žurnalistas, dailininkas.
Biografija
1968 m. baigė Čiurlionio vidurinę meno mokyklą Vilniuje, 1978 m. – Vilniaus valstybinį dailės institutą.
Nuo 1975 m. – žurnalo „Švyturys“ meninis redaktorius, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Vėliau dar maketavo žurnalus „Kardas“ ir „Pagrandukas“. 1998 m. žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ meninis redaktorius, savaitraščio „Žaliasis pasaulis“ dailininkas dizaineris. Maketavo ir iliustravo poezijos bei prozos knygų.
2017 m. Formulės E sezonas
Lenktynininkų įskaita
Taškai buvo skiriami pirmiems 10 finišavusių, pole pozicijos nugalėtojui ir greičiausio rato savininkui.
† – Lenktynininkas nefinišavo, tačiau įveikė daugiau nei 90% lenktynių distancijos.
Julie Marques Abreu
Žiuli Markeš Abro (Julie Marques Abreu; g. 2004 m. rugpjūčio 6 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.
Karjera
Profesionalės karjerą pradėjo 2018 m. AS Wincrange klube, kuris rungtyniavo Dames Ligue 1.
2021 m. persiklė Į Belgiją, atstovavo Standard Liège.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2019 m. Debiutavo kovo 3 d. rungtynėse prieš Latviją ir nugalėjo varžoves rezultatu 2-0.
2019 m. birželio 21 d. įvyko rungtynės tarp Liuksemburgo ir Andoros rinktinių. Jose nugalejo varžoves rezultatu 2:1.
Telšiai-VI
Telšių „Samanėlė“, Telšių „Žemaitija“, Telšių „Telšiai-VI“ – buvusi moterų futbolo komanda iš Telšių, žaidusi Lietuvos moterų futbolo A lygoje.
Namų aikštė
Per tuos metus namų rungtynes ekipa žaidė Telšiuose. Dažniausiai Centriniame stadione, tačiau kartais namų arena tapdavo Senasis stadionas.
Tarptautinės varžybos
Baltijos moterų lygoje kovojo su ekipomis iš Estijos, Latvijos.
Rekordai
<...>
Žaidėjos
<...>
Žemaitijos kolegija
miniatiūra|265px|right|Fakultetas Rietave
Žemaitijos kolegija – valstybinė aukštoji neuniversitetinė mokykla Žemaitijos regione.
Istorija
2002 m. rugpjūčio 30 d. Rietavo aukštesnioji žemės ūkio mokykla reorganizuota į Žemaitijos kolegiją. Pradėjo veikti du fakultetai: Rietavo vadybos ir Rietavo technologijų. 2003 m. birželio mėn. Telšių aukštesnioji taikomosios dailės mokykla reorganizuota į Žemaitijos kolegijos Telšių menų ir pedagogikos fakultetą, o Mažeikių politechnikos mokykloje įsteigtas Žemaitijos kolegijos Rietavo vadybos fakulteto Mažeikių studijų skyrius.
2016 m. Žemaitijos kolegija panaikinta, vietoj jos įsteigiant Klaipėdos valstybinės kolegijos Rietavo studijų centrą.
Studijų programos
Telšių fakultetas:
Rietavo fakultetas:
Mažeikių fakultetas:
Algimantas Jazdauskas
Algimantas Jazdauskas (1936 m. sausio 6 d. Klaipėdoje – 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, istorikas.
Biografija
1954 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
Nuo 1958 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ korespondentas, 1960–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ korespondentas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. Nuo 1974 m. žurnalo „Tarybų darbas“ redaktoriaus pavaduotojas. 1990 m. reorganizavus ši žurnalą, leidinio „Valstybės žinios“ redaktoriaus pavaduotojas, atkurto laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. korespondentas, laikraščio „Bičiulystė“ apžvalgininkas. Nuo 1992 m. laikraščio, nuo 1997 m. žurnalo „Geležinkelininkas“ atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė teisės, dorovės, istorinės praeities tyrimo klausimais – korespondencijas, apybraižas. Apybraižų išspausdino įvairiuose rinkiniuose. 2005 m. suteiktas Lietuvos meno kūrėjo statusas. 2010 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus žurnalistikai“.
Mirė 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje nuo širdies ligos.
Plastifikatorius
miniatiūra|250px|right|Di (2-etilheksil) ftalatas (DEHP) – įprastas plastifikatorius PVC gaminiuose
Plastifikatoriai – priedai, kurie dedami į polimerines medžiagas, siekiant pakeisti jų fizines savybes: suteikti ar padidinti elastingumą arba plastiškumą perdirbimo ir eksploatacijos metu. Plastifikatoriai palengvina ingredientų dispersiją, sumažina mišinių apdorojimo temperatūrą, padidina atsparumą šalčiui, tačiau jų atsparumą šilumai kartais blogina. Kai kurie plastifikatoriai gali padidinti polimerų atsparumą ugnies, šviesos, karščio poveikiui.
Bendrieji reikalavimai plastifikatoriams: geras suderinamumas su polimeru, mažas lakumas, kvapo nebuvimas, cheminis inertiškumas, atsparumas ekstrakcijai iš polimerų skystoje terpėje, pavyzdžiui, aliejais, valikliais.
Naudojami plastifikatoriai
Labiausiai paplitę plastifikatoriai: esteriai, tokie kaip dioktilftalatas (naudojamas PVC dervos apdirbime, dažams gaminti), dibutilftalatas (kaip celiuliozės dervos plastifikatorius ir polivinilchloridas, kaip kaučiuko plastifikatorius), dibutilsebacinatas (klijų dispersijose), diizobutiftalatas, adipino, trimelito, ftalio, ortofosforo rūgščių esteriai. Taip pat naudojamos mineralinės ir nedžiūvančios augalinės alyvos, epoksiduoti sojų aliejai, chlorinti parafinai ir kt.
Taikymas
Didžiausias plastifikatorių naudotojas – plastmasinių gaminių pramonė. Plastikų priedai dažniausiai yra ftalato esteriai polivinilchlorido gamyboje. PVC gaminiai tampa lankstesni ir ilgaamžiai. Dauguma šių priedų naudojama plėvelių, kabelių gamyboje. .
Plastifikatoriai – paviršiaus aktyvios medžiagos – plačiai naudojami cementiniuose mišiniuose ir betono skiediniuose. Jų įdedama iki 0,15–0,3% rišiklio masės, kad būtų lengviau formuoti ir sumažinti vandens kiekį. Tai pagerina daugumą sukietinto mišinio savybių, taip pat sumažina cemento ir elektros energijos suvartojimą tankinant betoną (savaime pasiskleidžiantys ir išsilyginantys grindų mišiniai).
Minkštikliai – gumos pramonei priimtinų plastifikatorių pavadinimas. Jie palengvina kaučiuko apdorojimą, sumažina gumos junginių takumo temperatūrą, tačiau nekeičia vulkanizatorių atsparumo šalčiui. Minkštikliai yra, pavyzdžiui, parafino–naftenų ir aromatinės naftos alyvos, kanifolijos, kumarono–indeno ir naftos polimerų dervos, augalinių aliejų reakcijos su siera produktai, naftos bitumai. Minkštikliams taikomi reikalavimai yra tokie patys kaip ir plastifikatoriuose.
Sigutė Stonytė
Sigutė Stonytė (g. 1955 m.) – Lietuvos operos solistė (sopranas), dainavimo pedagogė, profesorė, Lietuvos nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatė.
Biografija
Nuo 1985 m. yra Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro artistė, nuo 1993 m. dėsto solinį dainavimą Muzikos ir teatro akademijoje, nuo 2010 m. - profesorė.
Vyras – pianistas Jurgis Karnavičius, su kuriuo dažnai rengia bendrus kamerinės muzikos vakarus. Dukra Laūra Karnavičiūtė – vertėja, koncertų vedėja, LNOBT žurnalo "Bravissimo" vyr. redaktorė.
Koncertinė veikla
Koncertavo įvairiose užsienio šalyse su Lietuvos kameriniu orkestru ir Lietuvos Nacionaliniu bei Valstybiniu, Estijos ir Latvijos orkestrais, JAV nacionaliniu simfoniniu orkestru Kenedžio centre Vašingtone, su Maskvos filharmonijos orkestru ir kt.
Savo vaidyba ir stipriu lanksčiu balsu S. Stonytė dainuodama atskleidžia didelį spalvų ir emocijų spektrą, be operos, atlieka solo partijas oratorijose ir kantatose. Žymesni vaidmenys teatre:
Nortamberlando nacionalinis parkas
Nortamberlando nacionalinis parkas – šiauriausias nacionalinis parkas Anglijoje. Jis apima 1 049 km² plotą. Tai vienas iš mažiausiai apgyvendintų ir mažiausiai lankomų nacionalinių parkų Anglijoje. Parkas yra įsikūręs Nortamberlande, apima apie ketvirtį šios grafystės.
Parkas apima keletą ypatingų zonų. Šiaurėje yra Ševiotas, virtinė kalvų, kurios riboja Angliją nuo Škotijos. Toliau į pietus kalvas keičia banguotų viržynių zona. Piečiausioje parko dalyje tęsiasi centrinė Adriano sienos dalis.
Parko oficialus simbolis yra kuolinga.
Pauinis
Pauinis  – upė vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Puruso kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda retai gyvenamose vietose ties riba su Akrės valstija. Aukštupyje teka į šiaurę, nuo vidurupio pasuka į rytus, sudaro daugybę meandrų, senvagių, protakų. Įteka į Purusą kiek aukščiau Pauinio gyvenvietės.
Didžiausi intakai: Muakas, Atukatikinis (dešinieji), Igarape San Visentė (kairysis).
Upės baseinas retai gyvenamas. Prie Pauinio įsikūrę Žarakatijos, Destero, Fortalezos, Pinto Rozos, Grande Orjentės, Sera Leoa kaimai.
Skriaudžių šventoriaus koplyčia
Skriaudžių šventoriaus koplyčia – Prienų rajono savivaldybėje, Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčios statinių kompleksui priklausanti koplyčia. Stovi šventoriuje, tolimajame kampe nuo įėjimo vartų, už bažnyčios. Apeigos koplyčioje nevykdomos, tarnauja kaip sandėlis bažnytiniam inventoriui.
Medinis pastatas statytas greičiausiai prieš šimtmetį ar daugiau. Panašus į varpinę, bet dokumentuose oficialiai registruotas kaip koplyčia. Koplyčia 5x5 metrų dydžio, 7 metrų aukščio, medinio karkaso. Stogas – vienšlaitis, dengtas skarda.
2022 m. lapkričio 20 d. šventoriaus koplyčioje kilo gaisras, sunaikinęs pastatą. Kaip įtariama, koplyčia buvo padegta, nes padegėją galimai užfiksavo vaizdo stebėjimo kameros. Kultūros vertybių registre koplyčia nebuvo registruota. Kultūros paveldo departamento atstovas pareiškė, kad sieks išsaugoti visus išlikusius autentiškus elementus, tarp jų – XX a. pirmos pusės vertingą kalvio darbo kryžių.
Luokės etnografinis ansamblis
Luokės etnografinis ansamblis arba „Šatrija“ – Žemaitijos etnografinis ansamblis.
Kolektyvo repertuarą sudaro Luokės krašto folkloras, tęstinės žemaitiškos dainos, žemaičių tarme atliekamos mišių giesmės.
Istorija
Et­nog­ra­fi­nė gru­pė pirmąjį viešą pasirodymą Luokėje surengė 1972 m. vasario 15 d. Užgavėnių karnavale. Ilgainiui į ją įsitraukė vis daugiau liau­dies mu­zi­kan­tų, pra­si­dė­jo kon­cer­ti­nė veik­la. 1974 m. et­nog­ra­fi­nį an­samb­lį su­da­rė 28 da­ly­viai, įrašyta pirmoji ko­lek­ty­vo dai­nų plokš­te­lė, pra­dė­ta da­ly­vau­ti dainų šventėse, kon­kur­suo­se. Ansamblį kviesta kon­cer­tuo­ti į Vilnių.
1986 m. su­teik­tas liau­dies ko­lek­ty­vo var­das „Šat­ri­ja“. Tuometinė vadovė – įkū­rė­ja Joa­na Vai­gaus­kai­tė-Mi­siū­nie­nė.
Spark SRT05e
Spark SRT05e – elektra varomas sportinis automobilis, antrasis Formulės E čempionato automobilis, naudojamas nuo 2018 m. sezono ir pakeitęs 4 pirmus sezonus naudotą Spark-Renault SRT 01E modelį.
Antros kartos modelį kūrė Spark Racing Technology kartu su Dallara kompanija. Šiame modelyje montuojama McLaren gaminama 56 kWh galios baterija ir nauja Halo apsaugos sistema. Taip pat tai yra pirmasis F-E modelis, galintis įveikti pilną lenktynių distanciją.
Vystymas
2016 m. rugsėjo 28 d. buvo paskelbta, kad naujojo modelio baterijas gamins McLaren kompanija.
2017 m. sausio 9 d. kompanija Spark Racing Technology buvo paskelbta, kaip naujojo modelio kūrėja, o kitą mėnesį buvo paskelbtos naujojo kūrinio nuotraukos.
2017 m. rugsėjį slaptuose bandymuose buvo išbandytas naujasis modelis, kurį vairavo prancūzas Anthoine Hubert.
2017 m. spalį šis modelis išlaikė patikimumo bandymus trasoje.
2018 m. sausio 30 d. internetu įvyko viešas SRT05E pristatymas su kompiuteriu sugeneruotomis nuotraukomis. Kovo 6 d. Ženevos automobilių parodoje FIA prezidentas Jean Todt kartu su Formule E Holdings prezidentu Alejandro Agag oficialiai pristatė naująjį modelį. Taip pat pranešta, kad Spark SRT05e tapo pirmuoju lenktynininiu automobiliu, kurio kūrimą išskirtinai prižiūrėjo tik FIA.
Antros kartos modelis bus naudojamas iki 2021/2022 m. sezono pabaigos, o iki tol dar gali sulaukti aerodinaminių pakeitimų.
Komandos naudoja 19 colių Michelin Pilot Sport All-Weather padangas. Palyginus su pirmojo modelio padangomis, šios yra lengvesnės – priekinės 2 kg, galinės – 2,5 kg.
Bioskaidus plastikas
miniatiūra|250px|right|Bioskaidūs stalo įrankiai
Bioskaidus plastikas – plastikas, gaunamas iš gamtinės kilmės polimerų, skaidomas veikiant gyviems organizmams, dažniausiai bakterijoms. Bioplastiką sudarančių junginių molekulės žiede yra daug heteroatomų – ne tik anglis, bet ir deguonis, azotas, dėl to mikroorganizmai tokias grandines skaido. Yra ir sintetiniu būdu, chemiškai gauto bioskaidaus plastiko, kurio sudėtyje yra biologinį skilimą skatinančių priedų.
Taikymas
Bioskaidus plastikas paplitęs trumpalaikio vartojimo pakuočių gamyboje. Jį naudoja maisto  pramonė,  nes  šios  pakuotės tinka atliekų su maisto likučiais tvarkymui. Pristatomos bioskaidžios valgomos pakuotės iš baltymų.
Pavyzdžiai
Nors aromatiniai poliesteriai yra beveik visiškai atsparūs mikrobų poveikiui, dauguma alifatinių poliesterių yra biologiškai skaidūs dėl jų potencialiai hidrolizuojamų esterių ryšių:
Portugalijos herbas
Portugalijos herbas – vienas iš Portugalijos valstybės atributų.
Baltame skydo lauke su raudonu bordiūru kryžiu išdėstyti 5 maži mėlyni skydai. Mažuose skyduose pavaizduota po 5 baltus roundelius (sidabro monetas). Bordiūre – 7 auksinės trijų bokštų pilys. Po skydu – auksinė armiliarinė sfera (dangaus sferos modelis), apsupta auksinėmis šakomis, kurios apačioje perrištos dviem juostomis – raudona ir žalia (tai Portugalijos vėliavos spalvos).
Portugalijos herbo skydo evoliucija
Dabartinis Portugalijos herbas buvo priimtas 1911 m. birželio 30 d. kartu su Portugalijos vėliava. Herbas yra ilgos Portugalijos herbų evoliucijos nuo viduramžių rezultatas. Pirmas variantas buvo Burgundijos hercogo Henriko, kurio sūnus tapo Portugalijos grafu Henriku, herbas – mėlynas kryžius sidabro lauke.
Skydeliai ir roundeliai
1143 m. Portugalija buvo pripažinta nepriklausoma Portugalijos karalyste. Todėl vėliau Burgundijos herbe atsirado balti roundeliai, simbolizavę sidabro monetas ir kartu – monarcho kaip suverenios šalies valdovo teisę kaldinti monetas.
Teigiama, kad vienu metu skydas kautynėse nukentėjo, ir skyde buvęs kryžius prarado kai kurias dalis, virsdamas kryžiu išsidėsčiusiais skydeliais su viduje buvusiais roundeliais. Tokį skydą Portugalijos karalius Sančas I paveldėjo iš savo tėvo Alfonso I (Afonso I).
Vėliau, karalius Sebastijonas I sidabrinių roundelių skaičių skydeliuose sumažino nuo 11 iki 5. Penkis baltus roundelius imta aiškinti kaip penkias Kristaus žaizdas.
Pilys
Aiškinama, kad jos simbolizuoja maurų pilis, kurias užkariavo Portugalijoje rekonkistos metu.
Armiliarinė sfera
Armiliarinė sfera Portugalijos heraldikoje svarbus elementas nuo XV a. Ji dažnai buvo mobilioji figūra Portugalijos kolonijiniuose herbuose. Armiliarinė sfera buvo navigacijos instrumentas. Ji simbolizavo Portugalijos įtaką Geografinių atradimų amžiais bei Portugalijos kolonijinę imperiją.
Alessandro Magnasco
Biografija
Alesandras Manjaskas gimė 1667 m. vasario 4 d. Genujoje. Jo tėvas Stefanas buvo tapytojas ir po ankstyvos jo mirties A. Manjaskas buvo išsiųstas mokytis į Milaną prekybos, tačiau jis įtikino rėmėją leisti jam mokytis tapybos. A. Manjaskas mokėsi Filipo Abiačio dirbtuvėse Milane ir pradėjo karjerą kaip portretų tapytojas, tačiau iš šių ankstyvųjų darbų tik autoportretas išliko. Jis buvo paveiktas boloniečio dailininko Dž. Krespio ir vėliau išgarsėjo peizažine ir buities žanro tapyba. Jo peizažuose dažniausiai vaizduojami keliautojai, plėšikai ir kartais biblijinės scenos didingų gamtos vaizdų fone. Jis garsėjo neblogu piešėju ir bendradarbiavo su kitais dailininkais ties stambių darbų užsakymais. A. Manjaskas buvo populiarus Milane ir sėkmingai dirbo Florencijoje didžiojo Toskanos kunigaikščio kvietimu 1703−1709 m. laikotarpiu. 1735 m. jis grįžo į Genują, kurioje gyveno iki mirties. Vietos aristokratai jo tapybos stiliaus nemėgo ir tik keletas jo mokinių žinomi. Vėlyvaisiais metais mažai betapė, nes dėl rankų drebulio nebegalėjo nulaikyti teptuko. A. Manjaskas mirė 1749 m. kovo 12 d. Genujoje.
Jill De Bruyn
Džilė de Briuin (Jill De Bruyn; g. 1993 m. gruodžio 13 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, puolėja. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei. Buvusi rinktinės kapitonė.
Karjera
Profesionalės karjerą pradėjo 2015 m. SC Ell klube, kuris rungtyniavo Dames Ligue 1.
2021 m. persiklė į FC Munsbach.
Rinktinė
Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2018 m.
Debiutavo rinktinėje 2018 m. kovo 3 d. draugiškose rungtynėse prieš Maroką. Marokietės sutriuškino varžoves rezultatu 7-1.
2022 m. birželio 28 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Belgijos rinktinių. Jose Belgijos atstovės nugalėjo varžoves rezultatu 6:1. Po šių rungtynių žaidėja pranešė, kad baigia karjerą nacionalinėje rinktinėje.
Boleslovas Jauniškis
Boleslovas Jauniškis (g. 1932 m. sausio 7 d. Šeduikiai, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis) – Lietuvos filologas, žurnalistas, vertėjas.
Biografija
1951 m. baigė Utenos 1–ąją berniukų gimnaziją, 1956 m. – Vilniaus universitetą, įgydamas filologo, lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.
Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Iš rusų k. išvertė grožinės literatūros ir kt. knygų: G. Fedosejevo „Paskutinis laužas“, J. Sotniko „Nenusisekęs nuotykis“, V. Pekelio „Žmogaus galimybės“ ir kt.