cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plastikas
Plastiko poveikis žmogui ir aplinkai
Pats bisfenolis nenaudojamas. Jis buvo atrastas medicinos tyrimuose. Pirminiai tyrimai nustatė, kad bisfenolis yra stiprus sintetinis estrogenas – estrogeno receptorius stimuliuojanti medžiaga. Nutarus, kad bisfenolis neturįs naudos kaip vaistas, po kiek laiko atrasta, kad jis labai reikalingas plastiko minkštiklis.
Prancūzijos mokslininkai neseniai nustatė, kad plastikinių maisto pakuočių sudėtyje esantis polimeras bisfenolis neigiamai veikia žarnyno veiklą. Europos komisija uždraudė buteliukų, skirtų vaikų mitybai su bisfenoliu. Europos Komisija sunerimo, nes bisfenolis, gali sukelti rimtas kūdikių imuninės sistemos problemas. Šią medžiagą kūdikiams skirtiems produktams draudžiama naudoti nuo 2011 metų.
Nors tyrimai bisfenolio toksines savybes atrado jau seniai, plastiko gamintojai savarankiškai neatsisakė nustoti gamybos. Nesutikus, kad kiti aiškina kas tinkama gaminti, o kas ne, viena plastiko korporacija sugalvojo rezultatus pakreipt savo naudai. Buvo nustatyta, kad tyrimai nebuvo vienašališki. JAV Maisto Saugumo Administracija pripažino etikos konfliktus ir pradėjo naujus tyrimus užtikrinant, kad proceso įtakoti bus negalima. JAV iki šiol vengia federaliniu lygiu itakoti bisfenolio gamyba, nors Kanada 2010-tais metais sutiko su mokslininkais ir nurodė reguliuoti bisfenolio kiekius buities produktuose.
Ne visos plastikinės pakuotės yra nuodingos. Bisfenolio tipo plastikas yra ženklinamas įvairiai. JAV jis lengvai atskiriamas, nes kiekvienas plastikinis produktas, nuo maisto, vandens, ir kiti talpos indai turi ženklus. Produktuose su numeriu 3 arba 7 randama BPA. Jie nurodo koks plastikas naudojamas. Bet konservuotas daržoves kaip žirniai ir kitoks maistas bei geriami produktai aliuminiuose induose nežymimi. Tai daroma nevengiant tyrimų rezultatų, kad metalas dengtas bisfenoliu išskiria kenksmingas medžiagas konservuotame maiste bei geriamuose produktuose.
Vaikams ir kūdikiams skirtų žaislų gamyboje naudojamas ftalatas pasaulyje yra žinomas, kaip labai kenksminga medžiaga. Ji sveikatą veikia skirtingai – skatina apsigimimus, auglius ir kitas problemas. ES ftalatai vaikų žaislų gamyboje yra uždrausti, nors JAV tokie produktai vis dar leidžiami.
Plastiko tarša ir poveikis stipriai jaučiamas ne tik žmogaus sveikatai, bet ir gyvūnijos pasauliui. Kasmet per 100 000 paukščių, banginių, ruonių ir jūros vėžlių uždūsta, nes prekybos centruose naudojami plastikiniai maišeliai, bei milžiniško kito plastiko kiekiai atsiduria vandenyne. Dar šimtai tūkstančių jūros gyvūnų apsinuodija ir apnuodija kitus vandens gyvius valgant plastiko liekanas, kurios vandenyje tampa vis mažesniais gabalėliais ir supainiojami su maistingais organizmais.
Plastiko taršos prevencija
„Elektrolux“ specialistų atlikto tyrimo rezultatai, parodę, jog iš kasmet Europoje išgeriamo 50 mlrd. litrų vandens net 84 proc. suvartojama iš plastikinių butelių, iš kurių galima sukrauti kalną, aukščiu analogišką Eifelio bokštui. Tokio masto tarša kelia grėsmę ne tik aplinkai, bet didina kaštus plastiko gamybai, transportavimui ir perdirbimui.
Taip pat žiūrėti – Tarptautiniai universalieji perdirbimo kodai
Plastikų pavadinimų trumpiniai ir identifikacijos numeriai:
Produktai ir pakuotės, paźymėti ženklu OTHER (7), paprastai yra pagaminti iš kelių skirtingo tipo plastikų, ir yra perdirbami sunkiausiai.
Mažiausiai kenksmingi yra bioplastikai, gaminami iš atsinaujinančių gamtos resursų. Bioskaidžių plastikų skilimą skatina mikroorganizmai (tarp jų – Ideonella sakaiensis).
Linkmenų pagrindinė mokykla
Ignalinos rajono Linkmenų pagrindinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ignalinos raj., Linkmenyse, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190240213. Steigėjas Ignalinos rajono savivaldybės taryba.
Istorija
Pradinė mokykla įkurta 1780 m. 1883 m. įsteigta pradžios mokykla, 1945–1955 m. septynmetė. 1955–2001 m. vidurinė, nuo 2001 m. Linkmenų pagrindinė mokykla.
2001 m. mokykloje įsteigtas senovinės buities kampelis (vadovė B. Šerėnienė), etnografiniame kampelyje yra apie 200 eksponatų. Čia vedamos atskirų dalykų pamokos, popamokinės veiklos renginiai.
Birčenafo tiltas
Birčenafo tiltas  – kabantis arkinis tiltas per Savės upę Zimbabvėje. Tiltas yra už 62 km nuo Čipingės miesto Manikalando provincijoje, kelyje tarp Mutarės ir Masvingo. Zimbabvės gyventojai šį tiltą laiko šalies pasididžiavimu, jo atvaizdas matyti ant 20 centų monetos.
Tiltas pavadintas britų verslininko sero Henry Birchenough (1853–1937) garbei, įvertinant jo indėlį į tuometinės Pietų Rodezijos techninės pažangos kėlimą. Verslininko valdoma kompanija „Beit Railway Trust“ finansavo šio tilto statybą. Britui mirus jo pelenai buvo užmūryti vienoje tilto atramoje. Abiejuose krantuose įrengti bronziniai bareljefai ir memorialinės lentos. Jo vardu vadinamas ir prie tilto įsikūręs kaimas. Statinį suprojektavo Ralfas Frymanas (1880–1950), kurio kiti garsūs tiltai yra Viktorijos krioklio tiltas (1905), Sidnėjaus uosto tiltas (1932). Pastarojo sumažinta kopija – šis tiltas Zimbabvėje.
Duomenys
Pastatytas 1935 m., statybos užtruko 20 mėnesių. 329 m ilgio tiltas tuo metu pasaulyje buvo trečias tarp ilgiausių kabančiųjų vienaarkių tiltų. Plieno konstrukcijų svoris – 1500 t. 1970 m. tilto nešančioji galia apribota iki 40 t, bet 1984 m. pagal Pasaulio banko finansuojamą projektą jo važiuojamoji dalis buvo sustiprinta ir praplatinta nuo 7,2 m iki 10,0 m pločio. Gretimas kaimas šalia tilto tapo vietos ūkio centru.
Merkenikai
Merkenikai, Merkininkai – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Goniondzo valsčiuje, Monkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1569 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Biafros vėliava
thumb|right|250px|Biafros vėliava Biafros vėliava – buvusios dalinai pripažintos separatistinės valstybės Biafros respublikos simbolis, horizontalioji trispalvė su raudona, juoda ir žalia juostomis bei juodojoje centrinėje juostoje esančia auksine tekančia saule virš siauros auksinės juostelės. Saulė turi 11 spindulių, simbolizuojančių 11 Biafros provincijų. Biafros vėliava sukurta kiek pakeitus Panafrikos vėliavą, kurią sukūrė M. Garvėjaus organizacija UNIA.
Pagal Biafros vėliavą buvo sukurta ir trumpai 1967 m. egzistavusios Benino respublikos (dalis dabartinės Nigerijos teritorijos) vėliava.
Karbė kalnai
thumb|250px|Karbė kalnai. Priešaky – Piton Bušė. Toliau Piton Lakrua ir Piton Lalma
Karbė kalnus sudaro:
Déjà Vu (filmas)
Déjà Vu – 2006 m. JAV mokslinės fantastikos trileris. Filme aprašomas nusikaltimo tyrimas žiūrint ir veikiant praeitį.
Siužetas
Doug Carlin (Denzel Washington) – ATF agentas, kuriam tenka tirti teroristinį aktą, kai susprogdinamas keltas su daugiau nei 500 žmonių. Žudiką pavyksta išaiškinti naudojantis naują technologiją, su kuria galima tam tikru kanalu pažiūrėti praeities įvykius. Tyrėjų grupė pamėgina įtakoti praeities įvykius per žiūrėjimo kanalą perkeldami pranešimą užrašytą ant lapelio, paaiškėja, kad tai padaryti įmanoma. Tada, nors ir pavyko surasti žudiką, o tyrimas nutrauktas pasiryžta persikelti į praeiti pamatęs žinutę nužudytos merginos (kurios automobilis buvo panaudotas kaip bombai patalpinti) name „tu gali ją išgelbėti“. Jis persikelia į praeitį išgelbėja merginą ir nukauna žudiką, o bomba su užminuota mašina sprogsta su agentu. Tačiau pas iš vandens išgelbėtos merginos ateina tas pats agentas, kadangi jis gyvas dabartyje ir tik jo ateities versija žuvo.
Žižmintai
Žižmintai – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Vadoklių.
Čiukčių jūra
right|240px|thumb|Jūros žemėlapis Čiukčių jūra – jūra, priklausanti Arkties vandenynui. Yra tarp Rusijos ir Aliaskos. Jūros pietuose yra Beringo sąsiauris, o šiaurėje Boforto jūra.
Geografija
Jūros plotas – 595 000 km². Vidutinis gylis – 77 m, o 56 % jūros ploto gylis mažesnis nei 50 m, didžiausias gylis – 1256 m (šiaurinėje dalyje). Temperatūra vasarą nuo 4 iki 12 °C, žiemą iki −1,8 °C. Jūros pavadinimas yra kilęs iš čiukčių gyventojų.
Laivuojama nuo liepos iki spalio mėn.
Konotopas
Konotopas  – srities pavaldumo miestas šiaurės Ukrainoje, Sumų srityje. Rajono administracinis centras. Geležinkelių mazgas (linijos į Kijevą, Brianską, Kurską), mieste kursuoja tramvajai. Anglių kasybos įrenginių, stūmoklių, gelžbetonio gaminių gamyba, chemijos, statybinių medžiagų, siuvimo, maisto (mėsos, duonos, sviesto) pramonė; geležinkelio riedmenų remontas. Charkovo politechnikos instituto technikos fakultetas. Kraštotyros muziejus.
Istorija
Konotopas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1638 m. Miesto statusas suteiktas 1648 m.
1659 m. apylinkėse vyko Konotopo mūšis tarp Ivano Vyhovskio kazokų kariuomenės (su Mechmedo IV Girėjaus Krymo totorių parama) ir Rusijos kariuomenės.
Agvaskaljentesas (valstija)
Agvaskaljentesas  – valstija Meksikos centrinėje dalyje. Sostinė – Agvaskaljentesas. Ją nuo šalies sostinės Meksiko skiria 483 km.
Agvaskaljenteso valstija užima 5618 km² ir turi šiek tiek daugiau nei 1,4 mln. gyventojų. Regionas nėra tankiai apgyvendintas, dauguma valstijos gyventojų susikoncentravę sostinėje ir aplinkiniuose jos rajonuose.
Agvaskaljentesas įsikūrė 1875 m. spalio 27 d., kai atsiskyrė nuo gretimos valstijos Sakateko ir gavo didžiausio to regiono miesto pavadinimą.
Bartolomėjus Diasas
Bartolomėjus Diasas (g. apie 1450 m. – m. 1500 m. gegužės 29 d.) – portugalų keliautojas, jūrininkas. thumb|150px|left|Bartolomėjaus Diaso kelionės žemėlapis 1487 m. vadovavo ekspedicijai, kuri prasidėjo Lisabonoje, ieškojusiai jūrų kelių į Indiją ir tyrusių Pietų Afrikos pakrantes. 1488 m. Diasas tapo pirmuoju europiečiu, apiplaukusiu Afriką iš pietų. Grįždamas atrado Gerosios Vilties kyšulį (dabartinėje Pietų Afrikos Respublikoje). Dalyvavo 1500 m. vykusioje Pedro Alvareso Kabralio ekspedicijoje, kurios metu žuvo, jo laivui sudužus netoli Gerosios Vilties kyšulį.
Hadriano poniabudė
Hadriano poniabudė (Phallus hadriani) – poniabudžių (Phallus) genties grybas, paplitęs Europoje (daugiau pietinėje dalyje), Šiaurės Amerikoje, Azijoje.
Biologija
miniatiūra|250px|left miniatiūra|250px|left|Jauno grybo (kiaušinio stadija) skerspjūvis Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vasarą ir rudenį. Vystosi kopose, sausame smėlyje, tarp žolių, atvirose vietose. Nuo plačiai paplitusios paprastosios poniabudės skiriasi augaviete, nes pastaroji auga lapuočių ir mišriuose miškuose, taip pat skiriasi rausvos spalvos kiaušinio stadijos jaunu vaisiakūniu.
Hadriano poniabudės jauni vaisiakūniai rutuliški arba kiaušiniški, 3–5 cm aukščio, 1,5–3 cm skersmens. Pradžioje būna balsvi, rožiniai arba rausvi violetiniai, auga po žeme, su baltomis grybienos gijomis. Vėliau išorinis apvalkalėlis plyšta skiautėmis arba dantytai, atsiranda cilindro formos išauga. Viršutinė jos dalis kūgiška, varpelio formos, tamsiai žalia, gleivėta, salsvo kvapo. Ant raukšlėtos kepurėlės viršaus išskiriamos gleivėtos sporos, savo specifiniu kvapu pritraukiančios vabzdžius, kurie jas išplatina. Suaugę individai siekia 8–20 cm. Kotas akytas, tuščiaviduris, baltas. Pasižymi nemaloniu kvapu.
Jaunos poniabudės gali būti valgomos.
Algirdas Banys
Algirdas Banys (1929 m. kovo 17 d. Kilėviškiuose, Leliūnų valsčiuje – 2018 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje ) – Lietuvos zootechnikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.
Biografija
1958 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. žemės ūkio mokslų daktaras.
1951–1958 m. Lietuvos sunkiųjų arklių veislyno (Kėdainiai) direktorius. 1959–1971 m. dirbo žemės ūkio ministerijos Veislininkystės valdyboje. 1971–1990 m. žemės ūkio skaičiavimo centro Veislininkystės informacinės analizės skyriaus vedėjas. 1991–1992 m. Agroskaičiavimo centro direktoriaus pavaduotojas, nuo 1992 m. Gyvulių veislininkystės informacijos centro direktorius.
Mokslinė veikla
Su kitais sukūrė Lietuvos sunkiųjų arklių veislę (1963 m.), naują Lietuvos žalųjų galvijų tipą (1985 m.), t. p. galvijų veislininkystės informacijos sistemą (1986 m.). Parengė Lietuvos žalųjų galvijų veislės struktūros klasifikatorius.
Déjà Vu (Beyonce daina)
„Déjà Vu“ – pirmasis R&B atlikėjos Beyoncé Knowles singlas kartu su reperiu Jay-Z iš antrojo albumo „B'Day“.
Maldanėnai
Maldanėnai – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 8 km nuo Ceikinių.
Elžbietinė (Šalčininkai)
Elžbietinė – viensėdis Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Jašiūnų.
Posmilgė
Posmilgė (Eragrostis) – miglinių (Poaceae) šeimos gentis, kuriai priklauso žoliniai augalai, daugiausia paplitę sausuose Afrikos regionuose.
Kultūriniai augalai
Svarbiausia yra abisininė posmilgė (Eragrostis tef, amh. t.eff, Tig. t.aff), paprastai dar vadinama tefu (pavadinimas kilęs iš amcharų kalbos). Tai – vienas pagrindinių javų Etiopijoje, čia prijaukintas jau gerokai prieš mūsų erą, ir labai svarbus Etiopų virtuvėje: iš jo gaminama etiopiška duona inžera.
Tefo grūdai yra labai smulkūs, dėl ko iš vienos saujos galima apsėti visą lauką. Tai ypač pravartu propaguojant klajoklinį gyvenimo būdą.
Judraičiai
Judraičiai – kaimas Kauno rajono savivaldybės vakaruose, 2 km nuo Jadagonių. Pro kaimą teka Judrės upelis.
Zalesiai (Balstogės apskritis)
Zalesiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje, Balstogės apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Dobžinevo Dužės ir apie 21 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Naros prefektūra
Naros prefektūra  – Japonijos prefektūra, įsikūrusi Kansajaus regione, Honšiū saloje. Sostinė – Nara.
Istorija
Istoriškai dabartinė Naros prefektūra buvo žinoma kaip Jamato žemė.
Geografija
thumb|200px|right|Naros prefektūros žemėlapis Naros prefektūra įsikūrusi Kansajaus regione, pačiame Kijo pusiasalio viduryje. Prefektūra neturi priėjimo prie jūros. Šiaurėje ribojasi su Kioto prefektūra, vakaruose – su Osakos bei Vakajamos prefektūromis ir rytuose – su Mijės prefektūra. Naros prefektūra iš šiaurės į pietus ištįsusi 103,6 km, o iš vakarų į rytus – 78,5 km.
Prefektūroje pilna kalnų. Iš tiesų tik 851 km² teritorijos (23 % viso prefektūros ploto) yra tinkama gyventi.
Miestai
Naros prefektūroje yra 12 miestų:
Miestų, miestelių ir kaimų susijungimai
Nuo 2004 m. spalio 1 d.
Klimatas ir gamta
Naros prefektūroje šilta visus metus, tačiau labai skiriasi prefektūros šiaurės vakarų, kur vyrauja lygumos ir likusios kalnuotos prefektūros dalies klimatas.
Likusioje prefektūros dalyje klimatas gerokai atšiauresnis: žiemą čia nukrinta iki daugiau nei −5 °C, o vasaros pasižymi didžiulėmis liūtimis. Tai pati lietingiausia zona Japonijoje – per metus čia iškrenta net 5000–6000 mm kritulių.
Turizmas
Naros prefektūroje išlikę daugybė šintoistų ir budistų šventyklų bei kofun – megalitinių antkapių, kurie pritraukia daugybę turistų.
Pasaulinio paveldo vietos
thumb|Daibucu thumb|Kasugos šventovė
Petro Vileišio tiltas
thumb|150px|[[Petras Vileišis]]
Petro Vileišio (Vilijampolės) tiltas – tiltas per Nerį Kaune, jungiantis Senamiestį ir Vilijampolę.
Tilto ilgis – 291 m, plotis – 14 m. Turi 2×2 eismo juostas. Yra nutiestas troleibusų kontaktinis tinklas. Šis tiltas paskutinis Neryje, pasroviui.
Istorija
thumb|250px|left|Potvynio nunešto Vilijampolės tilto liekanos, 1926 m.
Nuolatinių tiltų per Nerį ties Kaunu nebuvo iki 1914 m. Buvo naudojami keltai arba laikini plaukiojantys tiltai. Kauno tvirtovės kariuomenė statydavo sezoninį pontoninį tiltą. Kasmetinis tilto į Slabadą (Vilijampolę) statymas, priežiūra, sumirkusių rastų keitimas nuslūgus potvynio bangai miesto iždui kainavo apie 15 tūkst. rub. Tačiau tvirtovės komendantas laikėsi nuostatos, kad pastovus tiltas per upę grėstų miesto saugumui, nes palengvintų priešui kelią link karinių objektų. 1915 m. rugpjūčio 16 d. kaizerinė kariuomenė priartėjo prie Kauno. Atsitraukdami rusai, be kitų tiltų, išardė ir plaukiojantį tiltą prie Vilijampolės. Vokiečiai čia greitai atstatė medinį tiltą, pavadinę jį Haltzoebrucke. Tačiau netvirtas statinys neatlaikė Neries ledonešio 1926 m. pavasarį. Gyventojai buvo priversti keltis garlaiviu. Artimiausio nunešto tilto Eiguliuose vietoje veikė keltas.
Statyba
Vilijampolės tilto parengiamieji darbai pradėti 1927 m. lapkričio mėn. 1928 m. birželio 21 d. tuo pačiu metu pašventinta Vilijampolės ir Aleksoto tiltų statybos darbų pradžia. 1929 m. spalio 30 d. statyba baigta. Tiltą stačiusi Danijos firma „Højgaard & Schultz a/s“ darbus baigė anksčiau numatyto laiko. Prezidento Antano Smetonos pasiūlymu Vilijampolės tiltas pavadintas inžinieriaus Petro Vileišio vardu.
Tiltą sudarė penkios arkinės santvaros, pagrindinės dalys atgabentos iš Danijos. Tilto ilgis 267,25 m, plotis – 12,70 m. Važiuojamoji dalis išklota keturkampiais granito akmenimis, šaligatviai – asfalto sluoksniu. Statyba kainavo 3 355 000 litų.
1941 m. artėjant vokiečių kariuomenei, Raudonosios armijos daliniai tiltą užminavo ir ketino susprogdinti. Prie tilto stovėjo 40 sovietų karių ir 3 šarvuočiai bei laukė tinkamo laiko susprogdinimui. Tiltas patraukė ir birželio sukilimo dalyvių dėmesį, nes manyta, kad per jį į miestą įžengs vokiečių kariuomenė. Nuo susprogdinimo tiltą išgelbėjo Birželio sukilimo dalyvis Juozas Savulionis. Jis užbėgo ant tilto, nukirpo elektros laidus, bet žuvo nuo rusų kulkosvaidžių ugnies. 1944 m. liepos mėn. pabaigoje vokiečiai susprogdino visus pagrindinius Kauno tiltus, taip pat ir P. Vileišio tiltą.
Rekonstrukcijos
Po karo vokiečių belaisviai ant tų pačių atramų pastatė laikiną arkinį medinį tiltą. 1960 m. medinis tiltas buvo nutrauktas į šoną ant laikinų atramų. Ant senųjų atramų užtrauktas metalinis tiltas, surinktas kairiajame Neries krante.
2008 m. kovo 8 d. Vilijampolės tiltas uždarytas remonto darbams. Pagal sutartį tilto remonto darbai turėjo būti atlikti iki 2009 m. kovo 9 d., tačiau darbai baigti anksčiau. Tilto kapitalinį remontą atliko AB „Kauno tiltai“, techninį projektą – AB „Miestprojektas“ ir valstybės įmonė „Transporto ir kelių tyrimo institutas“.
Remonto metu buvo suremontuotos ir perdažytos metalinės tilto konstrukcijos, kurių bendras plotas daugiau kaip 12 tūkst. m², įrengta 534 m metalinių turėklų, paklota nauja danga, sutvarkyti prietilčiai ir konusai. Taip pat buvo rekonstruoti ryšių bei troleibusų kontaktiniai tinklai, pastatytos naujos tilto apšvietimo atramos. Po remonto pasikeitė tilto svoris – sunkūs ketaus turėklai, svėrę apie 60 t, buvo pakeisti lengvesniais, apie 23 t sveriančiais turėklais. Remonto darbai baigti 2008 m. gruodžio 13 d. Tilto rekonstrukcija kainavo apie 17 mln. litų.
2008 m. gruodžio 5 d. Miesto tarybos sprendimu tiltui grąžintas P. Vileišio vardas. Abiejuose tilto galuose įmontuotos atminimo lentos.
Kontrolės lokusas
Apibūdinimas
Žmonės su vidiniu kontrolės lokusu (toliau „internalai“) jaučiasi galintys kontroliuoti ar įtakoti įvykius savo gyvenime, o žmonės su išoriniu kontrolės lokusu (toliau „eksternalai“) priskiria įvykius išorinėms aplinkybėms ir nesijaučia turintys jiems įtakos. Pastarieji žmonės yra labiau linkę į stresą bei depresiją.
Pirmą kartą panaši sąvoka buvo nagrinėta 6 dešimtmečio psichologiniame tyrime, susijusiame su ekspektacijomis (lūkesčiais), tačiau paprastai yra siejama su Džiuljenu Roteriu (Julian B. Rotter), kurio 1966 m. atspausdintame darbe pateikiama ir klasikinė kontrolės lokuso skalė.
Pagal Roterį internalai pasižymi dviem pagrindinėmis savybėmis: jų siekimo motyvacija yra stipri ir orientacija į išorę (aplinką) silpna. 1974 m. B. Weiner pasiūlė įvertinti papildomus atribucijos aspektus – priežasčių stabilumą, tokiu būdu praplečiant klasifikaciją į sugebėjimus (vidinė, stabili priežastis), pastangas (vidinė, nestabili priežastis), užduoties sunkumą (išorinė, stabili priežastis) ir sėkmę (išorinė, nestabili priežastis).
Skirtumai
Pavyzdžiui, studentai su stipriu vidiniu kontrolės lokusu tiki, kad jų atsiskaitymų įvertinimai priklauso nuo jų sugebėjimų bei pastangų. Tokių studentų mąstymas yra „Kuo daugiau mokysiuosi, tuo geresni bus įvertinimai“. Todėl, susidūrę su kliūtimi, atradę savo trūkumus, jie keičia mokymosi strategijas.
Studentai su išoriniu kontrolės lokusu, priešingai, tiki, kad jų atsiskaitymų įvertinimai labiau priklauso nuo sėkmės, todėl yra linkę mažiau įdėti pastangų į mokymąsi.
Kontrolės lokuso tipas gali turėti didelę įtaką žmogaus siekimo motyvacijai.
Kontrolės lokuso raida siejama su žmogaus šeimos tipu ir ištekliais, kultūriniu stabilumu bei dydžiu tokios patirties, kai pastangos veda prie atpildo. Dauguma žmonių su vidiniu kontrolės lokusu užauga šeimose, kuriose taikomos atitinkamos vidinio kontrolės lokuso pažiūrų sistemos. Tokiose šeimose akcentuojama pastangų, išsilavinimo, atsakomybės ir mąstymo svarba, bei tėvai paprastai atlygina vaikams, laikydamiesi atitinkamų pažadų.
Žmonės su išoriniu kontrolės lokusu dažnai siejami su prastesniu socioekonominiu statusu, nes neturtingų žmonių galimybės kontroliuoti savo gyvenimą yra mažesnės. Socialiai neramiose visuomenėse žmonės labiau jaučiasi negalintys įtakoti įvykių, todėl tokių visuomenių žmonės linkę būti labiau eksternalai.
Augdami vaikai įgyja daugiau įgūdžių, kurie leidžia labiau įtakoti aplinką. Psichologiniai tyrimai parodė, kad vyresni vaikai paprastai turi daugiau vidinio kontrolės lokuso.
Būdingos charakteristikos
Remiantis šios srities tyrimais, žemiau pateikiamos apskritai labiau internalams ar eksternalams būdingos savybės.
Ilgasis
Ilgasis tai:
Lietuvos studentas
Lietuvos studentas – visų Lietuvos studentų dvisavaitis laikraštis, ėjęs 1930–1934 m. Kaune.
Istorija
Vietoje laikraščio „Studentas“ leido Vytauto Didžiojo universiteto fakultetinių draugijų sąjunga, nuo 1932 m. – Vytauto Didžiojo universiteto ir Žemės ūkio akademijos studentų atstovybės. Spausdino „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Išėjo 67 numeriai.
Nušvietė Lietuvos studentijos gyvenimo problemas, pasakojo apie studentų rūpesčius užsienio šalyse, nagrinėjo mokymo ir mokslo klausimus.
Redaktoriai
Benediktas Babrauskas, Albinas Briedis, Bernardas Brazdžionis, Valerijonas Knyva, Vladas Mačys, Juozas Slapšinskas.
Čimboraso provincija
Čimboraso provincija  – provincija centrinėje Ekvadoro dalyje. Administracinis centras – Riobamba.
Geografija
Provincija išsidėsčiusi Andų kalnuose. Čia iškilusi aukščiausia šalies viršukalnė – Čimboraso ugnikalnis (6267 m). Yra dalis į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtraukto Sangajaus nacionalinio parko. Taip pat yra lagūnų (Osogočės, Koltos), karštųjų versmių.
Administracinis suskirstymas
Provincija padalinta į 10 kantonų:
Valėnų piliakalnis
Valėnų piliakalnis, vadinamas Pilale, Raudonkalniu (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paminklas – unikalus kodas, senas registro kodas – A468P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR554) – piliakalnis pietvakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Valėnų vakarinėje dalyje, Babrūnės dešiniajame krante, 200 m į rytus nuo jos santakos su Dange.
Pasiekiamas keliu Kretinga–Triušiai–Klaipėda (RK2212). Privažiavus Valėnų kaimo kryžkelę, sukama vakarų kryptimi į Šilo gatvę ir ja važiuojama link Dangės upės. Piliakalnis yra už 1,57 km, neprivažiavus upės slėnio, kairėje kelio pusėje – medžiais apaugęs aukštumos kyšulys.
Piliakalnis
Piliakalnis krantinio tipo, įrengtas Babrūnės dešiniajame krante, į Dangės slėnį įsiterpusioje kalvoje. Kalvos šlaitai statūs, pietinis – 14 m aukščio, leidžiasi į Babrūnės slėnį, o vakarinis – 12 m aukščio, nuožulnesnis, leidžiasi į platų Dangės slėnį.
Aikštelė keturkampė, iškiliu viduriu, pailga šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi, apie 70 m ilgio ir iki 40 m pločio. Jos paviršius žemėja link pietvakarinio galo, kuris yra 2 m žemesnis už rytinę aikštelės dalį.
Rytuose ir šiaurės rytuose nuo aukštumos ją skiria 45–48 m ilgio, 8 m pločio ir 1,5 m aukščio puslankio pavidalo pylimas, kurio išorinėje papėdėje buvęs gynybinis griovys.
Į rytus – šiaurės rytus nuo gynybinio pylimo buvusi papėdės gyvenvietė.
Teritorijos plotas – 1,3992 ha.
0,55 km į šiaurės rytus yra Ėgliškių (Andulių) piliakalnis su priešpiliu.
Istorija
Piliakalnis vadinamas Pilale, Raudonkalniu. Tapatinamas su vokiečių archeologų minimu Sarčių (Cartų) piliakalniu, nors Sarčiai yra 2 km į pietus, o nuo piliakalnio juos skiria Kėkštai (seniau vadinti Šudabarzdžiais, ) ir Vitiniai.
Nuo 1972 m. – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (šifras AR554), nuo 1992 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybė, 1997 m. įrašytas į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2004 m. pripažintas valstybės saugomu.
Piliakalnis siejamas su legendinio Kretingos įkūrėjo, gotų karaliaus Armono pilimi, pastatyta 1 tūkstantmečio pirmoje pusėje.
Tyrimai
1963 m. ir 1966 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (ekspedicijų vadovas Adolfas Tautavičius), 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1984 m. – Julius Kanarskas, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 2002 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras), 2013 m. – Jonas Balčiūnas, Arūnas Strazdas, Algirdas Skrupskelis (Kultūros paveldo centras).
1966 m. piliakalnio aikštelėje kultūrinio sluoksnio nepastebėta, tačiau iš gyventojų sužinota, kad ariant piliakalnį išverčiama anglių. Į rytus nuo piliakalnio aptikta papėdės gyvenvietei būdingų liekanų – perdegusio molio tinko fragmentų, geležies šlako ir pan.
1984 m. piliakalnio teritorijoje pastebėta stambių medžio anglies gabalų ir smulkių molio tinko fragmentų, liudijančių apie čia stovėjusius medinius statinius, o į rytus-šiaurės rytus nuo piliakalnio lauke rasta išartų židinių liekanų: perdegusių akmenų, degėsių ir smulkų anglių.
1992 m. žvalgant arimą į rytus nuo piliakalnio, papėdės gyvenvietės pėdsakų neberasta.
Greiti ir įsiutę 3: Tokijo lenktynės
Greiti ir įsiutę 3: Tokijo lenktynės – 2006 JAV veiksmo filmas. Filmas laikomas Greiti ir įsiutę ir Greiti ir įsiutę 2 filmų tęsiniu, kadangi išlaikoma ta pati filmo tematika. Šios dalies scenarijus tiesiogiai nesisieja su nei viena iš pirmųjų dalių. Filmas pasakoja apie nelegalias lenktynes vykdomas Tokijuje.
Maksvelo dukeris
Maksvelo dukeris  (Philantomba maxwellii) – dukerių (Cephalophinae) pošeimio dykaraginių (Bovidae) žinduolis.
Bugandos karalystė
Bugandos karalystė – viena iš penkių tradicinių karalysčių Ugandos valstybės sudėtyje.
Etimologija
Buganda (pažodžiui reiškia 'Gandos žemė') – karalystė, kurioje gyvena Ganda žmonės.
Baganda – žodžio daugiskaita, o Muganda – vienaskaita, šie žodžiai reiškia gandų tautos žmones. Gandai sudaro 16,7 % visų Ugandos gyventojų, tai didžiausia Ugandos etninė grupė.
Žodis Uganda yra suachiliškas Bugandos pavadinimas, kuri 1894 m. britų valdininkai panaudojo Ugandos protektoratui pavadinti.
Ribos
Bugandos ribos:
Istorija
thumb|left|Bugandos provincijos ir teritorinė plėtra Buganda pradžioje buvo Bunyoro vasalinė valstybė. XVIII–XIX a. Bugandos įtaka vis didėjo. Bugandos kolonizatorių kariuomenės niekada nebuvo užkariavusios. Karalius Mutesa sutiko pasirašyti protektorato sutartį. Tuo metu Mutesa savomis laikė žemes toli į vakarus iki Alberto ežero. Jis manė, kad sutartis su Britanija yra dviejų lygių sąjungininkų sąjunga. Bugandos armijos ėjo įtvirtinti kolonijinę valdžią kitose žemėse, Bugandos valdininkai rinko mokesčius protektorate. Bugandos prekybiniai centrai tapo svarbiais Ugandos centrais. Gandai naudojosi prekyba su Europa ir Europos švietimo galimybėmis. 1962 m., kai Uganda gavo nepriklausomybę, gandų gyvenimo kokybė ir raštingumas buvo aukščiausi šalyje.
Paobelys
Etimologija
Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Obelies upelio.
Istorija
XX a. pradžioje buvo nedidelis Paobelės palivarkas.
Tarybiniais metais Paobelys buvo „Varpos“ kolūkio pagalbinė gyvenvietė. 2020 m. prijungtas Eigulių kaimas.
Elena Baronienė
Elena Baronienė-Laumianskaitė-Laužikaitė (1883 m. sausio 16 d. Utenos valsčius – 1961 m. Vilnius) – pedagogė, visuomenės veikėja, viena labiausiai apsišvietusių XX a. pradžios lietuvių moterų.
Biografija
1903 m. baigė Šiaulių mergaičių gimnaziją. 1905–1906 m. dirbo Rygos lietuvių pradžios mokyklos mokytoja. 1906–1908 m. ir 1910–1911 m. studijavo Petrapilio Leshafto aukštuosiuose moterų kursuose. 1915–1917 m. studijavo Petrapilio Bestuževo aukštuosiuose moterų kursuose, fizikos matematikos fakultete.
1908–1910 m. Liepojos lietuvių dviklasės mokyklos vedėja. 1911 m. suimta už protestą prieš kalinių plakimą katorgos kalėjimuose, išleista be teisės gyventi universitetiniuose miestuose. 1912–1914 m. – Medemrodės Zubovų dvaro mokyklos mokytoja, dvaro darbininkų kultūros būrelių organizatorė. 1919–1926 m. – Ukmergės gimnazijos mokytoja. 1920 m. Ukmergėje įsteigė „Žiburėlio“ draugiją, draugijos pastangomis buvo rengiamos loterijos, koncertai ir rinkliavos. Gautos lėšos buvo panaudojamos neturtingiems mokiniams šelpti. Už neturtingų mokinių mokslą apmokėdavo „Žiburėlio“ draugija. Ji taip pat buvo aktyvi visuomeninkė. Buvo renkama atstove į vietos Savivaldybės organus. Gimnazijoje jaunesnėms klasėms dėstė geografiją, o vyresnėms – fiziką. Ukmergės gimnazijos sodelyje buvo įrengta stotelė meteorologijos reiškiniams stebėti. Nuo 1926 m. – J. Tumėno brandos kursų mokytoja, nuo 1929 m. Kaune – Pažangiųjų moterų sąjungos Centro valdybos pirmininkė.
1932 m. Kaune įsigijo restoraną „Metropolis“ ir pavertė jį pažangių inteligentų susibūrimo vieta.
Vyras Jonas Baronas – lietuvių-rusų kalbų žodyno autorius. Sūnus Vytautas Baronas.
Kakas (hercogas)
Kakas (Kakko, Gacco; m. 617 m. Oderce, Oderze) – vienas iš dviejų brolių bendravaldžių, kartu valdžiusių Friulio hercogiją.
Antrasis bendravaldis buvo vyresnis brolis Tasas (Tasso).
Broliai Tasas ir Kakas valdė nuo jų tėvo Gisulfo II mirties 611 m. iki savo mirties. Apie 611 m. jų tėvas žuvo atremdamas avarų puolimą.
Tėvui žuvus Tasas ir Kakas bei jauniausieji broliai Radoaldas ir Grimoaldas išsigelbėjo nuo avarų ir sėkmingai perėmė tėvo sostą. Valdydami jie privertė Gailo (Gail) upės slėnio iki Matrei slavus mokėti duoklę.
Abu brolius klastingai nužudė Ravenos egzarchas Gregorijus (Gregory). Egzarchas pakvietė Tasą į Odercą (Oderzo) į barzdos kirpimo ceremoniją, kur nužudė abu brolius. Jaunesnieji broliai Radoaldas ir Grimoaldas pabėgo į Benevento hercogiją, kur hercogu buvo jų giminaitis Arechis I.
Kapsidė
thumb|right|250px|[[Citomegalovirusas|Citomegaloviruso viruso schema]] thumb|right|250px|Ikosaedrinė [[adenovirusas|adenoviruso kapsidė]]
Kapsidė – viruso viriono baltyminis apvalkalas. Apvalkalą sudaro kapsomerai – morfologiškai stebimos apvalkalo sudėtinės dalys. Kapsomerą sudaro vienas ar kartais keli baltymai, vadinami protomerais. Kapsidžių viduje būna virusų chromosomos.
Kapsidės klasifikuojamos pagal jų sandarą. Dauguma virusų turi įvijos lazdelės (cilindro) arba ikosaedro formą. Kai kurių virusų, pvz., bakteriofagų, kapsidės gerokai sudėtingesnės. Kapsidės paviršių sudarančios plokštumėlės gali būti sudarytos iš vieno ar kelių baltymų. Pvz., snukio ir nagų ligos viruso kapsidės plokštumėlę sudaro trys kapsomerai (ikosaedras turi 20 plokštumėlių, kiekvienoje po 3 kapsomerus, tad kapsidę viso sudaro 60 kapsomerų), o kapsomerą sudaro keturios baltymų molekulės (žymimos nuo VP-1 iki VP-4).
Kai kurių virusų virionai yra apgobti dar ir lipidiniu sluoksniu. Šią lipidinę membraną virionas paima iš ląstelės šeimininkės, kurioje susidarė. Tai gali būti plazmalemos, branduolio apvalkalo ar goldžio membranos dalis.
Kapsidės baltymų specifiškumas panaudojamas kuriant vakcinas.
Atsargioji sueitis
Atsargioji sueitis (arba Karecos metodas) – ypatingas sueities būdas, kai vyro varpa įstumiama makštin, tačiau frikciniai judesiai neatliekami, o partneriai nesiekia fiziologinio orgazmo. Šis metodas minimas senovės indų šaltiniuose, kurių įsitikinimu tai intymi ir rami poza, sudaranti prielaidas ypač giliems dvasiniams ryšiams tarp partnerių atsirasti. Tokia sueitis yra iš dalies taikoma tantrinio sekso praktikose, laikantis prielaidos, kad tai gali būti malonesnis potyris nei įprasta sueitis.
Maldeikiai
Maldeikiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Viešintų.
Atsargioji sueitis
Kartais atsargioji sueitis taikoma kai vyras nori sustabdyti priešlaikinę ejakuliaciją ir pratęsti sueitį iki pat moters orgazmo. Sustabdžius frikcijas, vyro susijaudinimas nuslopsta greičiau nei moters, todėl metodas padeda abiem partneriams pasiekti orgazmą vienu metu. Kaip kontracepcijos priemonė šis metodas netinka, kadangi sėkla gali išsiveržti netikėtai, be to, net ir neatliekant frikcijų iš varpos gali tekėti prejakuliatas, sukeliantis pastojimo tikimybę.
Istorija
Praktika naudota nuo senų laikų, tačiau Vakaruose apie ją viešai pradėjo kalbėti tik XIX a. JAV ginekologė Alice Bunker Stockham (1833–1912), pavadinusi praktiką Karecos metodu (nuo – „glostymas, glamonėjimas“).
Ceratozauras
Ceratozauras (Ceratosaurus) – ceratosauridae šeimai priklausęs plėšrusis dinozauras, gyvenęs vėlyvosios juros laikotarpiu Š. Amerikoje.
Ilgis 6 m. Turėjo stiprius žandikaulius su aštriais, lenktais dantimis. Priekinės galūnės buvo trumpos, su 4 stipriais pirštais. Užpakalinės galūnės ilgos, su 3 pirštais. Nugaros ir uodegos viduriu buvo kaulinių plokštelių eilė. Ant snukio turėjo nedidelį ragą, per mažą gintis nuo priešų, todėl turbūt naudotą partneriui prisivilioti.
Filogenetinis medis
{|style="margin-left: 1em;; margin-bottom: 0.5em; width: 248px; border: #99B3FF solid 1px; background-color: #FFFFFF; color: #000000; float: right; "
Vydmantų vėjo jėgainių parkas
Vydmantų vėjo jėgainių parkas – vėjo jėgainių parkas Vydmantuose.
Istorija
2004 m. kovo 9 d. Kretingos rajone į Lietuvos energetikos sistemos elektros tinklą buvo įjungta Vydmantų parodomoji vėjo elektrinė.
Pirmoji parko vėjo elektrinė į Lietuvos energetikos sistemos 110 kV perdavimo tinklo atkarpą Palanga – Šventoji buvo įjungta 2006 m. spalio 11 d. per 110/20 kV transformatorinę pastotę „Vėjas-1“ Kiauleikių kaime. Kitos elektrinės įjungtos palaipsniui iki 2007 m. vasario 15 d.
Kliedminiai
Kliedminiai (Combretaceae) – magnolijūnų (Magnoliophyta) šeima, kuriai priklauso medžiai, krūmai ir lianos.
Vydmantų vėjo jėgainių parkas
Istorija
2011 m. UAB „Vėjų spektras“ pardavė Vydmantų vėjo jėgainių parką rusiškam energetikos koncernui „Inter Rao“.
Liesėnai
Liesėnai – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Molėtų. Kaimas įsikūręs tarp plento šiaurėje ir Steponavos miško iš pietvakarių. Vakariniu pakraščiu teka Lėgus. Eina vieškelis į Druskius. Kaime stūkso Liesėnų piliakalnis.
Vydmantų vėjo jėgainių parkas
Pajėgumai
Vėjo elektrinių parke elektros energiją gamina 15 Vokietijos įmonės „Enercon GmbH“ pagamintų „E-70“ modelio vėjo elektrinių, kurių kiekvienos instaliuota galia siekia 2 MW. Vėjo jėgainių aukštis – 120,5 m.
Kliedminiai
Paplitę tropikuose ir subtropikuose.
Raimundas Liormanas
Raimundas Liormanas (1892 m. rugsėjo 28 d. Aukštutinio Gelgaudiškio dvaras, Gelgaudiškio valsčius – 1979 m. liepos 9 d. Ročesteris) – Lietuvos karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.
Liesėnai
thumb|left|250px|Kaimas žvelgiant nuo piliakalnio į pietus thumb|left|250px|Klojimas miglose
Istorija
1652 m. minimas Videniškių bažnyčios krikšto metrikų knygoje. Gyveno Kristoforas Ožkinis.
Raimundas Liormanas
Biografija
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, 1916 m. baigė Pskovo karo mokyklą. 1917 m. 12-osios armijos lietuvių karių vykdomojo komiteto vicepirmininkas, dalyvavo Petrogrado lietuvių seime. 1918 m. Lietuvių tautos tarybos įgaliotinis pabėgėlių reikalams Rygoje. Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. gruodžio mėn. savanoriu stojo į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Krašto apsaugos tarybos sekretoriumi. 1920 m. rugsėjo mėn. paskirtas Vietinės kariuomenės brigados štabo ypatingų reikalų karininku. Lenkijos kariuomenei puolant Vilnių 1920 m. spalio mėn. komandiruotas į jį dirbti prie Prancūzijos karinės misijos. 1922 m. baigęs Aukštuosius karininkų kursus paskirtas Vilkaviškio miesto ir apskrities, nuo 1923 m. – Marijampolės miesto ir apskrities karo komendantu. 1927–1938 m. Klaipėdos karinės srities viršininkas, Klaipėdos krašto komendantas, parodė daug iniciatyvos čia stiprinant valdžios autoritetą. 1931 m. pulkininkas. 1938–1940 m. Kariuomenės štabo ypatingųjų reikalų karininkas, kartu ėjo Raseinių apskrities komendanto pareigas. Vokietijos okupacijos metais 1943–1944 m. kalintas Tilžėje. Pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. emigravo į JAV. Dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje.
Rocanas
Rocanas  – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje. Jis yra apie 9 km į pietus nuo Milano. Savivaldybę sudaro šios dalys: Quinto de' Stampi, Valeambrosia, Pontesesto ir Casino Skanasio.
Rocanui miesto titulas suteiktas prezidento dekretu 2003 m. liepos 21 d.
Tauragės apskrities herbas
thumb|right|150px|Tauragės apskrities herbas Tauragės apskrities herbas – vienas iš Tauragės apskrities heraldikos atributų. Herbo raudoname lauke auksinė ant užpakalinių kojų stovinti lūšis su sidabriniais ginklais: dantimis, liežuviu, nagais. Lūšis dešinėje priekinėje kojoje laiko sidabrinį kalaviją, prie kairiojo peties turi sidabrinį skydą su raudonu medžioklės ragu. Herbo skydą juosia mėlynas bordiūras su 10 dvigubų auksinių kryžių.
Istorija
Regionas, kurį šiuo metu apima Tauragės apskritis, jau XIII a. tapo aršių kovų arena, o netrukus – LDK ir Vokiečių Ordino pasieniu. Čia buvusį svarbų Lietuvos gynybos ruožą rodo Tauragės rajone esantys Batakių ir Pagramančio, Šilalės rajone – Karužiškės (Medvėgalio), Padievyčio (Kvėdarnos) ir kiti piliakalniai. Tik po 1410 m. Žalgirio mūšio ir 1422 m. pasirašytos Melno taikos atsirado geresnės sąlygos regionui augti. Iš dalies prie to prisidėjo ir artima Prūsijos kaimynystė. Buvo ir kitų aplinkybių. XVII a. pradžioje Tauragės dvarą su kitais kaimais nupirko Brandenburgo markgrafas Juozapas Frydrichas. Po to savininkai kelis kartus keitėsi. Nuo 1794 m. dvaras priklausė Raseinių pavietui (miesto herbe vaizduojama lūšis).
Vėliau dvaras virto Rusijos imperatorių buveine ir karine tvirtove. Čia buvo pasirašytos kelios tarpvalstybinės sutartys (tarp jų ir garsioji Tauragės konvencija). Tauragės augimui ypač didelę reikšmę turėjo XIX a. viduryje nutiestas Rygos – Tilžės plentas. Prie to prisidėjo pasienio gyvenvietės statusas, muitinė, pašto stotis su užeigos namais, skatinę ir iki šiol skatinantys vietos gyventojų prekybą.
Šiuo metu Tauragės apskritis apima vakarines Lietuvos teritorijas. Jos ištakos siekia Pirmąjį pasaulinį karą, kai 1918 m. pirmojoje pusėje vokiečių okupacinė valdžia įkūrė Tauragės apskritį (prieš tai Pajūrio apskritis), priklausiusią Oberosto Lietuvos sričiai. Lietuvos Respublikos laikais Tauragės apskritis oficialiai įteisinta 1919 m. liepos 1 d. įstatymu. Nors jos ribos keliskart kito, išliko iki 1950 m. birželio 20 d. Tuomet sovietinė valdžia visas apskritis panaikino ir jų vietoje suformavo mažesnius teritorinius – administracinius vienetus rajonus. Atkūrus Lietuvos valstybę, Tauragė pagal 1994 m. liepos 19 d. įstatymą atgavo turėtas apskrities teises ir kitais metais pradėjo funkcionuoti.
2005 m. gegužės 20 d. minint atkurtos Tauragės apskrities dešimtmetį, Telšių vyskupas Jo ekscelencija Jonas Boruta ir evangelikų liuteronų kunigas Mindaugas Dikšaitis pašventino naująją apskrities vėliavą ir herbą. Prie naujosios Tauragės apskrities heraldikos sukūrimo daug prisidėjo apskrities viršininkas Edmundas Šimkus, vertingų patarimų suteikė ir ne kartą dalyvavo Heraldikos komisijos posėdžiuose Tauragės rajono savivaldybės Kultūros paveldo tarnybos vadovas Edmundas Mažrimas ir kiti apskrities darbuotojai.
Simbolika
Ieškant Tauragės apskrities herbui tinkamos simbolikos, Heraldikos komisija, kartu su apskrities administracija, nutarė panaudoti Tauragės miesto, kaip apskrities centro, heraldikos motyvus, taip pat kitus simbolius, kurie atspindėtų specifinę šio regiono praeitį ir neišsiskirtų iš kitų Lietuvos apskričių heraldikos. Heraldikoje lūšis iš seno yra akylumo ir įžvalgumo simbolis. Kadaise tikėta, kad lūšis gali žvelgti kiaurai sieną. Būtent šios savybės reikalingos pasienio regionui, per kurį vyksta ne tik krašto augimą skatinanti prekyba, bet ir skverbiasi negeistini dalykai. Iš dalies ji primena ir senąjį administracinį centrą Raseinius. Be to, kalaviju ginkluota lūšis reiškia pasirengimą krašto gynybai ir apsaugai, o skydo raudonas laukas pabrėžia praeityje pralietą kraują už Lietuvos laisvę. Gynybą ir apsaugą taip pat rodo lūšies laikomas skydas, o jame įdėtas Tauragės miesto simbolis tauro ragas pažymi apskrities centrą bei praeities verslą medžioklę. Kaip ir kitų apskričių heraldikoje, pagrindinis skydas turi mėlyną bordiūrą su 10 dvigubų auksinių kryžių (Lietuvos apskričių skaičius), kurie rodo apskričių administracijų valstybinį pobūdį.
Heraldikos naudojimas
Be herbo, vėliavos yra sukurtas ir antspaudas. Apskrities heraldika naudojama įvairių suvenyrų, pagarbos, padėkos raštų, apskrities lygio sporto varžybų diplomų, ženklelių ir kitų švenčių atributikos gamybai. Naujoji vėliava iškeliama kartu su Valstybine vėliava prie apskrities pastato fasado sutinkant įvairias delegacijas, vykstant šventėms ir pan. Be apskrities administracijos sutikimo Tauragės apskrities heraldiką draudžiama naudoti suvenyrų ir kitų daiktų gamybai, kurie gaminami pardavimui.
Tauragės apskrities herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 249 patvirtino 2005 m. balandžio 5 d.
Kadijivka
Kadijivka  – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Luhansko srityje. Luhansko Liaudies Respublikos vadovybės vadinamas Stachanovu. Miestas išsidėstęs prie Komyšuvachos upės.
Miestas įsikūrė XIX a. prie akmens anglių kasyklų, miesto statusas – nuo 1932-ųjų. 1978 m. pavadintas Stachanovu Aleksejaus Stachanovo garbei. 2012 m. duomenimis, mieste gyveno 76 200 gyventojų.
Driekiasi Horlivkos–Holubivkos geležinkelis, plentai, vedantys į Alčevską, Luhanską, Lysyčanską. Išvystyta juodoji metalurgija (ferolydinių). Gaminamos mašinos, vagonai. Vystoma chemijos, tekstilės pramonė. Veikia miesto istorijos muziejus.
2014 m. miestą užėmė Donbaso separatistai.
Negeri Sembilan FA
Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m., kai buvo įkurtas Negeri Sembilan FA.
2006 m. tapo šalies čempionais.
Sezonai
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.
Sen Pjeras
Sen Pjeras ( – „Šv. Petras“) gali reikšti:
Trasa Pescara
Pescara trasa, kurioje 1957 m. vyko Formulės 1 Italijos Grand Prix – šalia Peskaros miestelio vidurio Italijoje, šalia Adrijos jūros.
Werner Buxa
Verner Buksa (1916 m. spalio 16 d. Klaipėdoje – 1998 m. gegužės 20 d. Elbron-Diurne) – karininkas, hauptmanas, apdovanotas Geležiniu Riterio kryžiumi, rašytojas.
Trasa Pescara
Istorija
Keliai šalia Peskaros miesto 1924 m. buvo pritaikyti lenktynėms. Ilgiausia Formulės 1 istorijoje trikampio formos trasa kampuose jungė kaimelius. Kelias buvo siauras ir duobėtas. 1957 Formulės 1 Italijos Grand Prix metu lenktynes stebėjo apie 200 000 žiūrovų. 1961 m. nepavykus įgyvendinti trasos saugumo reikalavimų trasa buvo uždaryta.
Werner Buxa
Biografija
Gimė 1916 m. spalio 16 d. Klaipėdoje. Dalyvavo Įsiveržimo į Lenkiją operacijoje, Mūšyje dėl Prancūzijos, Barbarosos operacijoje, Leningrado blokadoje, Narvos mūšyje, Mūšyje dėl Rygos ir karą baigė Kuržemės apsuptyje. Po karo 1960-1970 m. tarnavo Vakarų Vokietijos kariuomenėje Bundesvere. Išėjęs į pensiją rašė knygas apie karą. Mirė 1998 m. gegužės 20 d. Elbron-Diurne.
Glen Cook
Glenas Kukas (, g. 1944 m. liepos 9 d.) – amerikiečių fantastikos rašytojas.
Žymiausi kūriniai – maginės fantastikos ciklas „Juodosios gvardijos kronikos“, detektyvinės fantastikos ciklas „Gareto failai“. Rašytojas gyvena Sent Luise, Misūrio valstijoje.
Biografija
Dar mokykloje Glenas Kukas rašė straipsnius mokyklos laikraščiui. Baigęs mokyklą tarnavo JAV kariniam jūrų laivyne. Po tarnybos įstojo į Misūrio universitetą Kolumbijoje, Misūrio valstijoje. Pinigų trūkumas privertė mesti mokslus ir išvykti į Sent Luisą, kur tėvo draugas surado Kukui darbą „General Motors“ gamykloje. Nuobodus darbas ofise ir daugybė laisvo laiko, leido Kukui atsidėti skaitymui. Perskaitęs daugybę fantastikos knygų, nutarė ir pats imtis rašymo. 1967 m. parašė pirmą savo darbą – 1800 puslapių apimties „Kardas vardu Nuostabusis perlas“, kuris pasak paties Kuko, buvo siaubingas.
Norėdamas išmokti rašyti užsirašė į šešių savaičių trukmės seminarą pradedantiems rašytojams fantastams. Seminaruose dalyvavo du kartus – 1969 ir 1970 m. Seminarai Kukui buvo naudingi ir jau 1970 m. jis pardavė savo pirmą apsakymą „Silverheels“. Tuose pačiuose seminaruose susipažino su Karolina, su kuria susituokė 1971 m. ir susilaukė trijų sūnų – Džastino, Kriso ir Maiko.
Pasitraukęs iš darbo „General Motors“ atsidėjo tik rašymui.
Kūryba
Pirmasis Gleno Kuko romanas „Babilono paveldėtojai“ buvo išspausdintas 1972 m. Tai buvo paprastas postapokalipsinis romanas, kuriame jautėsi stipri Richardo Vagnerio „Nybelungų žiedų“ įtaka ir kokių šaltojo karo metais buvo daugybė. Antras romanas pasirodė po nemažos pertraukos, 1979 m., tai buvo maginės fantastikos knyga „Visų naktų tamsa“. Pasak Kuko, ši knyga buvo parašyta dar anksčiau už pirmą atspausdintą ir aliuzijų į „Nybelungų žiedus“ buvo dar daugiau. Maginė fantastika tuo metu buvo labai populiari ir leidėjas sutiko išleisti knygą tik tuo atveju, jei Kukas parašys trilogiją. Kukas antrą knygą „Tamsos vaikis“ taip pat jau buvo parašęs, o ties trečia teko pavargti. Patikinęs leidėją, kad yra parašęs visas tris knygas, sėdo prie darbo. Trečioji knyga „Tamsos atėjimas“ buvo parašyta per dvi savaitės. Trilogija pradėjo „Tamsos imperijos“ ciklą, kurį šiuo metu sudaro septyni romanai.
1982 m. ėmėsi mokslinės fantastikos žanro ir parašė romaną „Šešėlių linija“, kuris vėliau išaugo į trilogiją „Žvaigždių gaudytojai“. Serija buvo populiari ir leidėjai spaudė ją pratęsti, tačiau Kukas atsisakė ir parašė viso labo vieną romaną „Reidas“, kuris su trilogija susijęs tik iš dalies. Ši knyga tapo viena iš geriausių Kuko parašytų mokslinės fantastikos knygų.