cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulike
Klubai
Klubas yra bet kurio objekto aprašymas ulike.net duomenų bazėje. Kiekvienas objektas gali būti vertinamas bet kurio registruoto ulike.net vartotojo penkiais nustatytais lygiais. Objektai vertinami ne pagal tai kaip jie sukurti, o pagal tai kiek juose aprašomi dalykai patinka / nepatinka vertintojui. Objektai taip pat gali būti laisvai redaguojami visų ulike.net vartotojų, papildant juos nauja informacija ar tikslinant seną. Esant tam tikroms aplinkybėms, kai informacija nekelia jokių abejonių, redagavimai skelbiami iškart, tačiau dalis redagavimų skelbiama tik po kitų narių patvirtinimo. Ulike klubas yra unikalus interneto puslapio ir nuorodų rinkinio į susijusius su aprašomu dalyku puslapius darinys. Klube galima matyti faktus (pavyzdžiui, jei tai pilnai sutvarkytas kino filmo aprašymas, matysite pavadinimą, turinio atpasakojimą ar trumpą recenziją, plakatą, kontekstinį vaizdo klipą, nuorodą į garso takelio ištrauką, pagrindinius raktinius žodžius . Klubas taip pat gali būti ir išorinių atsiliepimų apie objektą santrauka, jame gali būti nuorodos į susijusias naujienas, populiarumo reitingus, kt.
Bet kuris klubas gali būti pasiekiamas pagal konkrečią užklausą paieškos sistemoje arba per bendrą navigacijos sistemą pagal žymeklius:
Paieška pagal raktinius žodžius gali padėti surasti susijusių klubų sąrašus (pavyzdžiui, klubas (Filmas) ir pogrupis (Filmas –> vesternas), dar detaliau: (filmas –> vesternas –> spageti).
Vertinimai (reitingavimas)
Prisiregistravęs vartotojas gali matyti visus tinkle egzistuojančių objektų sąrašus ir gali juos vertinti pagal nustatytą penkių pakopų skalę:
Kiekvieną klubą vartotojas gali papildomai reitinguoti pagal einamojo momento reikšmę ir santykį su objektu:
Pasiūla
Kiekvienoje klubų kategorijoje (knygos, filmai, žmonės, muzika, menas…) sistema automatiškai generuoja rekomendacijas vartotojui, atsižvelgdama į tai kokius įrašus šis yra padaręs, naudodamasis ulike redagavimo ir įrašų kūrimo įrankiais, tuo būdu suteikdama galimybę atrasti kitus objektus, kurie galimai patiktų jam.
Kaip ir klubų reitingavimas rekomendacijos yra pateikiamos ne tik pagal tai ar patinka; galima pasirinkti ir „man neturėtų patikti“ tipo rekomendacijas.
Kaimynai
Pagal vartotojų aktyvumo reikšmes sistema taip pat automatiškai generuoja vartotojams galimų „kaimynų“ sąrašus, tam kad norint, būtų galima atrasti panašios pasaulėžiūros ir kultūrinės tradicijos ar bendrų interesų turinčius žmones. Kiekvienas vartotojas gali laisvai užmegzti atvirus arba privačius ryšius su bet kuriuo kitu vartotoju, šiame socialiniame tinkle esančiomis patogiomis susirašinėjimo priemonėmis. Socialinė funkcija yra vienas pagrindinių Ulike.net tikslų.
Vartotojai gali sudarinėti savo „draugų sąrašus“ vertinti kitus vartotojus pagal tą pačią penkių pakopų skalę kaip ir klubus, tačiau bendrauti galima ir su neįvertintais kaimynais, nesančiais konkretaus vartotojo pasirinktų draugų sąrašuose.
Įnašai
Įnašais vadinami bet kokie turinio kūrimo ar redagavimo veiksmai Ulike.net puslapiuose. Vartotojai gali sukurti tiek patį klubą, tiek redaguoti kitų vartotojų sukurtus, papildydami juos susijusiais klubais, paveikslėliais, nuorodomis, vaizdo ar garso medžiaga. Kai kurie veiksmai, gali būti papildomai tikrinami kitų vartotojų, turinčių moderatoriaus (Ulike.net vadinamo angl. keeper) statusą ir tik tuomet įsigalioti ar būti atmetami.
Įnašu taip pat vadinama:
Profilis
Profilis tai vartotojo „namų“ puslapis. Jame yra minimali informacija apie vartotoją, dalį kurios jis taip pat gali moderuoti (kita generuojama sistemos):
Taip pat rodoma vartojo atrinkta „siena“, kurioje atsispindi mėgiamiausi jo klubai, kitų vartotojų paliktos viešos žinutės ir komentarai.
Vartotojas gali pasirinkti rodyti savo profilio puslapyje ar ne jo dalyvavimą kitų labiausiai plačiai žinomų socialinių tinklų ar panašaus pobūdžio interneto projektų (pavyzdžiui, tokių kaip YouTube, Last.fm, Facebook, Twitter) veikloje.
Ulike.net kalbos
Pagrindinės Ulike.net kalbos yra prancūzų ir anglų, kuriomis galima pasiekti dvi veidrodines (anglišką ir prancūzišką ) Ulike.net svetaines.
Tačiau vidinių redagavimo kalbų yra daugiau, kiekvienas vartotojas gali nurodyti tris pagrindines jam žinomas kalbas ir kurti jomis turinį, redaguoti klubų pavadinimus savo pasirinktomis (ir keletu daugiau) kalbomis. Šių vidinių kalbų kiekis yra dinaminis dydis ir esant poreikiui gali būti papildomas.
Palyginimai ir skirtumai
Susumuojant visas savybes šis unikalus socialinis tinklas gali būti lyginamas su tokiais garsiais pavyzdžiais kaip Facebook ar Wikipedia.
Tačiau skirtingai nuo pastarosios, Ulike.net turinio kūrimo procedūros maksimaliai automatizuotos, lengvai perprantamos nuo pat pradžių ir tai leidžia lengvai kurti turinį bet kam, net ir neturint jokių atitinkamų įgūdžių. Be to, kitaip nei Wikipedija, Ulike.net yra ne tik enciklopedija, tačiau ir informacijos kaupiamos joje pagrindu siūlanti bendrauti ir lyginti tarpusavio kultūrinę ar socialinę patirtį vartotojams svetainė.
Šis siekis kryptingai formuoti bendravimą skirtingos kultūrinės aplinkos ir patirties sąlyčio taškų paieškos linkme skiria Ulike.net ir nuo Facebook, be to Ulike.net turinio kūrimas yra nepalyginti griežčiau reglamentuotas siūlomomis iš anksto suformuluotomis kategorijomis.
Pusiaukraštinė
dešinėje|miniatiūra|220x220px| Trikampio pusiaukraštinės Pusiaukraštinė (dar vadinama mediana) – trikampio atkarpa, jungianti trikampio viršūnę su priešingos kraštinės vidurio tašku. Ji padalija trikampį į dvi vienodo ploto dalis.
Trikampio pusiaukraštinės kertasi viename taške, kuris yra svorio centras. Šis taškas padalija pusiaukraštines santykiu 2:1, skaičiuojant nuo viršūnės.
Aukštalaukis (Ukmergė)
Aukštalaukis – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Jasiuliškio.
Pievinė šilagėlė
Pievinė šilagėlė (Pulsatilla pratensis) – vėdryninių (Ranunculaceae) šeimos, šilagėlių (Pulsatilla) genties augalas.
Daugiametis, žolinis, 7-45 cm aukščio augalas. Šaknis ilga, tvirta, liemeninė. Stiebas stačias, apvalus, apaugęs šilkiškais plaukeliais. Apatiniai lapai kotuoti, išauga kartu su žiedais, 2-3 kartus plunksniškai suskaldyti, apaugę retais plaukeliais. Stiebiniai lapai 3, apie stiebo vidurį sudaro lapų menturį, bekočiai, plaštakiškai suskaldyti; skiltys siaurai lancetiškos, labai plaukuotos, pagrindais suaugusios į makštį. Žiedkočiai palinkę, tik vaisiams bręstant išsitiesia. Apyžiedis paprastas, varpelio pavidalo, pusiau uždaras, sudarytas iš 6 šviesiai violetinių lapelių, kurių išorinė pusė apaugusi sidabriškais plaukeliais. Kuokelių daug, jie trumpesni už apyžiedį. Piestelių daug. Liemenėliai ilgi (iki 6 cm), nenukrintantys, liekantys prie vaisių kaip akuotai. Vaisius – pailgas, plaukuotas, vienasėklis riešutėlis.
Žydi balandžio – gegužės (iki birželio) mėn. Šiauriniuose Lietuvos rajonuose reta, kitur kiek dažnesnė. Auga sausose pievose, pamiškėse, pušynuose, sausuose mišriuose miškuose, lengvuose smėlio ar žvyro dirvožemiuose. Augalas nuodingas, vaistinis.
Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 112 psl.
Francesco Friedrich
Frančeskas Frydrichas (g. 1990 m. gegužės 2 d.) – Vokietijos bobslėjininkas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas.
Petrošiškė
Petrošiškė – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 9 km nuo Naujo Strūnaičio.
Evair
Evair (g. 1965 m. vasario 21 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Nacionalinėje komandoje žaidė 1992–1993 m.
Pavorai
Pavorai – buvęs kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, netoli Želvos.
Refleksinio mato uždavinys
Refleksinio mato uždavinys – tai atvirkščiojo mato uždavinio atmaina, kurioje, esant progai, tiek baltieji, tiek juodieji yra įpareigoti skelbti matą vienu ėjimu varžovo karaliui.
Refleksiniuose uždaviniuose baltieji, siekdami mato savajam karaliui, turi neleisti, kad susidarytų padėtis, kurioje reiktų skelbti matą juodųjų karaliui. Juodieji, savo ruožtu, stengiasi sukurti tokią padėtį, kur baltieji privalėtų matuoti juodųjų karalių. Todėl refleksiniams uždaviniams yra būdingi klaidinantieji variantai.
Uždaviniai, kuriuose baltieji neįpareigoti vienu ėjimu skelbti matą juodiesiems, o juodieji privalo – vadinami pusiau refleksiniais uždaviniais.
Be to, dar kuriami ir refleksinio pato ir šacho uždaviniai.
Refleksinio mato uždaviniai sudarinėjami ne tik su tradicinėmis, bet ir pasakiškomis figūromis. Geriausi įtraukiami į FIDE albumus.
Užduoties sutrumpintas žymėjimas
Sutrumpinta refleksinio uždavinio užduotis užrašomaː r#3, kas reiškia: „refleksinis matas trimis ėjimais“, o pusiau refleksinio uždavinio trumpinys užrašomas ½r#3.
Refleksinio mato uždavinių istorija
Pirmas refleksinio mato uždavinį paskelbė britų šachmatų kompozitorius B.G. Lousas 1893 m. Londono vakarinio laikraščio „St James’s Gazette“ savaitiniame priede „St. James Budget“.
Refleksinio mato uždavinio idėjos išradėjais yra laikomi Viljamas Gieris (William Geary) ir B. Lousas (Benjamin Glover Laws).
Idėja iškilo apie 1882 m., kai B. Lousas kartu su Viljamu Gieriu, spręsdami atvirkščio mato uždavinį, buvo nustebę, kad viename iš variantų, juodieji neduoda baltųjų karaliui vienu ėjimu mato.
Taip kilo mintis, kad atvirkščio mato uždaviniuose reiktų įvesti taisyklę, kuri įpareigotų tiek baltuosius, tiek juoduosius, jei gali, vienu ėjimu matuoti varžovo karalių. Šią idėją, kurią Viljamas Gieris pavadino refleksiniu matu, už kelių dienų B.G. Lousas paskelbė „Brighton Guardian“ laikraštyje.
Deja, naujovė, tarp to meto šachmatų kompozitorių ir uždavinių sprendėjų, palaikymo nesusilaukė ir prigijo ne iškart.
Pradžioje ji buvo priskiriama tik prie atvirkščio šachmatų uždavinio temų.
Refleksiniai uždaviniai Europos žemyne išpopuliarėjo po to, kai jais susidomėjo britų šachmatų kompozitorius T.R. Dosonas.
Refleksinių uždavinių kompozitoriai
Refleksinių uždavinių kūrime nuo 1893 m. iki 2017 m. kovo mėn. dalyvavo apie 400 šachmatų kompozitorių, kurie sudarė 2226 uždavinius.
Produktyviausi refleksinių uždavinių šachmatų kompozitoriai.
Du-ku
Du-ku ( „šventoji kalva“) – vieta šumerų ir akadų mitologijoje. Tikėta, kad Du-ku esąs „ant dangaus ir žemės kalno“. Kaip teigiama, pastaroji frazė žymi metą, kai dar nebuvo atskirti dangus ir žemė. Du-ku buvo vadinamos ir įvairios šventyklos (Girsu, Nipūre ir Eridu), kurios laikytos žemiškaisiais Du-ku atitikmenimis. Naujosios Babilonijos karalystės laikų įrašuose Du-ku įvardijama ir vieta svarbiausioje Marduko šventykloje Esagiloje, buvusioje Babilone. Čia Mardukas sprendęs likimus.
Du-ku suprantamas kaip pasaulio kalnas, laikų pradžioje čia gyvenę dievai Anunaki, šioje vietoje dievai lėmę likimus. Be to, Du-ku laikytas kultūros lopšiu, kur atsirado žemdirbystė, gyvulininkystė, audimas ir kt. Apibūdinamas ir kaip vieta, kur ganosi avys, auga javai. Taip pat žinomas žodžių žaismas Enlilio „šventoji sterblė“ (du ku).
Du-ku bandomas sieti ir su Zagroso kalnų prieškalnėmis, kur buvo palankios sąlygos žemdirbystei, kultūros raidai.
Teatras (reikšmės)
Žodis teatras gali reikšti:
Keliažodžiai terminai:
Malvydas Sakalauskas
Malvydas Sakalauskas (1949 m. rugsėjo 12 d. Varėnoje – 2013 m. balandžio 25 d. Kaune) – dailėtyrininkas, muziejininkas, tapytojas.
Kūrybinė ir visuomeninė veikla
1985 m. surengta pirmoji tapybos paroda Kauno „Santakos“ kino teatre su 23 autoriniais darbais. Nuo 1987 m. rengė parodas Kauno paveikslų galerijoje, Vilniaus banko Kauno filiale, Lietuvos švietimo istorijos muziejuje, dalyvavo M. K. Čiurlionio dailės muziejaus rengtose parodose. Nuo 1979 m. iki 1988 m. buvo M. Žilinsko (1904–1992) dovanotos kolekcijos skyriaus vedėjas Kauno paveikslų galerijoje, dalyvavo įrengiant nuolatinę ekspoziciją, buvo vienas iš kolekcijos katalogo „Kauno paveikslų galerija“ (1980 m.) sudarytojų. 1989 m. vadovavo Mykolo Žilinsko dailės galerijos statybai ir ekspozicijos įrengimui. 2008 m. Lietuvos dailės pedagogų konkursinės parodos „Valdovų rūmai amžių sandūroje“ laureatas – su paveikslu „Krivis aiškina valdovui sapną“ laimėjo II vietą. Per 30 kūrybinio darbo metų nutapė apie 500 paveikslų. Dalį jų įsigijo M. K. Čiurlionio dailės muziejus, taip pat gydymo įstaigos, mokyklos, bankai, privačios organizacijos ir kiti asmenys. alt=|miniatiūra|„Krivis aiškina valdovui sapną“ – 2008 m. parodos „Valdovų rūmai amžių sandūroje“ paveikslas
Sudeikių apylinkė
Sudeikių apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Galinis
Galinis – ežerų įvairiuose Lietuvos rajonuose pavadinimas:
Galinis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Sudeikių apylinkė
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Daugailių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta dalis Kureišiškių apylinkės, dalis Juškėnų apylinkės ir dalis Daugilio apylinkės, 1963 m. – Bikūnų apylinkė.
Galinis
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Galinienė (ištekėjusi moteris) ir Galinytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Marques Batista de Abreu
Nacionalinėje komandoje žaidė 1994–2002 m.
Petrošiškės
Petrošiškės – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 10 km į pietvakarius nuo Naujųjų Kietaviškių.
Fotošautuvas
thumb|right|Marey fotošautuvas|200px thumb|right|Marey fotošautuvas|200px thumb|Fotošautuvas „Fotosnaiper ФС-12“ thumb|Fotošautuvas „Fotosnaiper ФС-412“, iš fotoaparato Zenit-412S ir objektyvo Tair-3S Fotošautuvas  – specialus fotoaparatas, skirtas fotografuoti įrėmus į petį, su ilgo židinio objektyvu. Tokie fotoaparatai naudojami fotografuoti tolimus objektus lauko sąlygomis (fotomedžioklė, fotoreportažai, fotožvalgyba…). Fotografuojant fotošautuvas laikomas kaip šautuvas ar karabinas. Fotoaparato užraktas veikia nuspaudus nuleistuką. Paprastai turi mechanizmą, palengvinantį spartų ryškumo nustatymą.
Paprastai fotošautuvas tai fotoaparatas (dažniausiai – veidrodinis), kuris:
Prieš 1936 m. Olimpines žaidynes kompanija Leica išleido nedidelę partiją fotošautuvų Leica Telephoto Assembly Rifle. Vienas šio modelio fotošautuvas atiteko Ernestui Hemingvėjui.
Iš vėlesnių laikų modelių žinomiausi tarybiniai fotošautuvai Fotosnaiper, kuriuos gamino Krasnogorsko mechanikos gamykloje. Pirma nedidelė „Fotosnaiperių“ serija buvo pagaminta 1937 m. Valstybiniame optikos institute, o vėliau tas pats modelis, bet jau pavadintas FS-2 imtas gaminti Kransogorsko gamykloje. 1944–1945 m. FS-2 buvo įtaisas, kurį sudarė patobulintas tolimatinis fotoaparatas FED su veidrodiniu vaizdo ieškikliu priedėliu, objektyvas Tair-2 (židinio nuotolis 300 mm, santykinė apertūra 1:4,5) ir medinis šautuvo tipo apsodas. FS-2 buvo gamintas ginkluotosioms pajėgoms ir oficialiai vadinosi „rankinis fotožvalgybos įtaisas“. „Fotosnaiperyje FS-3“ (1965–1982 m.) buvo naudojamas veidrodinis fotoaparatas Zenit-ES (fotoaparato Zenit-E variantas su papildomu nuleidžiamuoju mygtuku apatiniame paviršiuje, kad fotoaparatą būtų legviau sujungti su fotošautuvo nuleidimo sistema) ir objektyvas Tair-3FS (židinio nuotolis 300 mm, santykinė apertūra 1:4,5, difragma su spyruokline pavara, kurią reikia iš anksto užvesti). Apsodas metalinis, su pistoletine rankena. Kamerą buvo galima nuimti nuo apsodo ir naudoti atskirai su bet kokiu suderinamu objektyvu (į fotošautuvo komplektą įeidavo ir objektyvas Helios-44-2). FS-3 ir vėlesni Krasnogorsko „Fotosnaiperių“ modeliai buvo skirti civiliams vartotojams.
Tarybų Sąjungoje fotošautuvų konstravimas ir gaminimas buvo gana populiari fotografijos mėgėjų techninės kūrybos sritis.
Škotijos moterų futbolo rinktinė
Škotijos moterų futbolo rinktinė – Škotijai atstovaujanti nacionalinė moterų futbolo komanda, kurią kontroliuoja Škotijos futbolo asociacija.
Betsafe
2016 metais „Betsson“ įsigijo Lietuvoje nuo 2009 metų veikusį prekės ženklą „Tonybet“. Nuo 2017 metų gegužės 3 d. „Tonybet“ Lietuvoje pakeitė pavadinimą ir tapo „Betsafe“.
Lietuvoje "Betsafe" prekės ženklą valdo UAB "Lošimų strateginė grupė". Šis prekės ženklas turi dvi licencijas - Maltos ir Lietuvos - kurios užtikrina, kad jo veikla būtų sąžininga ir teisėta. Lietuviška licencija buvo gauta 2016 m., ją prižiūri Lošimų priežiūros tarnyba prie Finansų ministerijos. Betsafe taip pat yra oficialus Lietuvos krepšinio federacijos rėmėjas ir generalinis Lietuvos krepšinio lygos (Betsafe-LKL) rėmėjas.
Dainiai (Žemaitkiemis)
Dainiai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Žemaitkiemio.
Tundrinis vilkas
Tundrinis arba baltasis vilkas (Canis lupus albus) – šuninių (Canidae) šeimos žinduolis, pilkojo vilko (Canis lupus) porūšis, aptinkamas Eurazijos tundroje nuo Estijos iki Kamčiatkos.
Tai didelis vilkas ilgu, tankiu, puriu, šviesiu arba pilku kailiu. Panašus į amerikietiškus vilkus. Patinai būna 118–137 cm ilgio, patelės – 112–136 cm. Patinai sveria 40–49 kg (rekordas – 52 kg), patelės – 36,6–41 kg.
Mervas
Mervas  – senovinis miestas–oazė Vidurinėje Azijoje, dabartinio Turkmėnistano teritorijoje, Karakumų dykumos pietuose, prie Murgabo upės, į pietus nuo dabartinio Maro miesto.
Istorija
Vietovė gyvenama nuo priešistorinių laikų. Miesto užuomazgos čia pradėjo kurtis dar III tūkstantmetyje pr. m. e. ir siejamos su čia suklestėjusia Baktrijos-Margianos archeologine kultūra. Su Mervu siejamas Avestos komentaruose (Zende) minimas Mouru miestas. Ten teigiama, kad tai viena iš 16 puikiųjų žemių, sukurtų Ahūra Mazdos.
VII a. vid. Mervą užkariavo kalifo Umaro vadovaujami musulmonai. Miestas tapo Omejadų kalifatui pavaldaus Chorasano sostine. Arabai Merve įsiteigė didelę koloniją ir karinę stovyklą ir iš čia rengė žygius į Vidurinę Aziją. Kinų kronikininkas Du Huan aprašė, kad VIII a. Merve sugyveno drauge persai ir arabai. VIII a. vid. Abu Muslimas Merve pradėjo sukilimą prieš Omejadus ir, juos nuvertęs, įkūrė Abasidų dinastiją. Abasidų laikais Mervas buvo klestintis miestas prie šilko kelio. Čia atsirado eretišku laikytas Al Mukanos religinis judėjimas, apjungęs zoroastrizmo ir islamo bruožus. Greta Samarkando ir Bucharos, Mervas buvo vienas svarbiausių to meto mokslo centrų Vidurinėje Azijoje.
Antroje XII a. pusėje miestą ėmė puldinėti naujai atsikeliančios tiurkų gentys, Mervą Chorasane ėmė stelbti Nišapuras. 1221 m. miestą suniokojo mongolų kariauna, vadovaujama Tolujaus. Dauguma miesto gyventojų žiauriai nužudyta, Mervo reikšmė sunyko. Vėliau miestas prijungtas prie Ilchanato, bet buvo siaubiamas Čagatajaus chanato. 1380 m. tapo Timūro imperijos dalimi, o 1505 m. užimtas uzbekų. Sefevidų laikais pastatyta užtvanka, miestas kiek atsigavo. Tačiau vėl prasidėjo uzbekų antpuoliai, kol galiausiai 1788–1789 m. Mervą galutinai suniokojo Bucharos emyrato kariauna. Likę gyventojai (persiškai kalbantys šiitai) persikėlė į Zeravšano slėnį ir išlaikė savo tapatybę iki šiol. XIX a. greta buvusio Mervo susikūrė dabartinis Maro miestas.
Archeologija
Mervo vietovę nuo 1885 m. pradėjo kasinėti rusų archeologai ir trofėjų ieškotojai. Iš senovinio Mervo miesto yra išlikusios VII a. pr. m. e. persų tvirtovės (Erk Gala) liekanos, graikų–persų laikotarpio miesto įtvirtinimų, amatininkų dirbtuvių liekanos (Gäwürgala), arabų ir Seldžiukų laikotarpio statiniai (Soltangala: prekybinių paviljonų liekanos, Seldžiukų mauzoliejai, citadelė, kolumbariumas, įtvirtinimai). Greta Mervo VII a. pastatytas naujas arabų „priemiestis“ Šaim Kala.
1999 m. Mervas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Berenikė (Egiptas)
Berenikė arba Trogloditų Berenikė (🇬🇷,,  – 'urvinių Veronika') – senovės uostmiestis Raudonosios jūros pakrantėje, dabartinio Egipto pietryčiuose, 260 km į rytus nuo Asuano, prie Ran Baso iškyšulio ir „Netyrosios įlankos“. Tai buvo toliausiai į pietus nutolęs Romos imperijos uostas.
Tai buvo klestintis antikinis uostas, aprašytas įvairių antikinių autorių – Strabono, Plinijaus Vyresniojo, Stepono Bizantiečio. Uostą 275 m. pr. m. e. įkūrė Ptolemėjas II Filadefas ir pavadino savo motinos Berenikės I garbei. Troglodytica pavadinta, matyt, pagal vietos gyventojus, gyvenusius urvuose (tiesa, pirmuosiuose šaltiniuose minima kaip Trogodytai). Apylinkėse buvo kasami smaragdai, topazai. Pro Berenikę ėjo svrabus prekybinis kelias iš Viduržemio jūros šalių ir Egipto į Etiopiją, Arabiją, Indiją. Uostas buvo pasiekiamas 11 dienų keliu iš Koptoso (Kifto) prie Nilo upės. Per dykumas einančiame kelyje buvo įrengti šuliniai, nakvynės vietos. Tarp I a. pr. m. e. ir II a. Berenikė buvo vienas pagrindinių prekybos taškų tarp Aukštutinio Egipto, Arabijos ir Indijos. 137 m. imperatorius Adrianas įrengė Adriano kelią (Via Hadriana), sujungusį Berenikę su Antinopoliu (prie Nilo). „Eritrėjos jūros periple“ rašoma, kad Berenikė esanti tuoj į šiaurę nuo berberų šalies (Barbarijos). VI a. Berenikė buvo apleista.
1818 m. Berenikę atrado italų archeologas Džiovanis Batista Belconis. Rastos šventyklos ir jos skulptūrų liekanos, Tiberijaus vardo, graikiški ir egiptietiški įrašai. Vėliau tyrinėjant rasta prekių iš Malabaro kranto (pipirų, indiškų krepšių, tekstilės, indų, tikmedžio, kokosų, brangakmenių, tamiliškų įrašų), ladano, siriškų kėnių dervos.
Kuodaičių tvenkinys (16050044)
Kuodaičių tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 9 km į šiaurę nuo Šilalės. Sudarytas užtvenkus Lumupio upelį (Lokystos intakas, Jūros upės baseinas) 2,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,57 km, plotis – iki 0,32 km. Yra 4 a salelė. Altitudė 144,8 m. Krantai vietomis aukštoki, šiaurvakarinis - žemas ir pelkėtas. Krantai ištisai apaugę medžiais. Tvenkinį supa miškas, tik į šiaurę ir pietus vietomis plyti pievos. Pietine pakrante eina automagistralė. Šalia įsikūręs Kuodaičių kaimas.
Kumpuoliškio apylinkė
Kumpuoliškio apylinkė (arba Kumpoliškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Reinhold Kuebart
Reinholdas Kiubartas ( arba ; 1879 m. rugsėjo 22 d. Rytprūsiuose: Stalupėnų apskrities Užbalių kaime – 1937 m. sausio 22 d. Kleinmachnove, Brandenburgas, Trečiasis Reichas) – iš Mažosios Lietuvos kilęs Vokietijos skulptorius, daugiausiai kūręs animalistikos srityje.
Biografija
Studijavo Karaliaučiaus menų akademijos profesoriaus Dr. Johanno Friedricho Reuscho klasėje, o nuo 1901 m. iki 1913 m. – Berlyno menų aukštojoje mokykloje pas prof. Ernstą Herterį.
Palaidotas Berlyno Vilmersdorfo kapinėse.
Kūriniai (pasirinktinai}
miniatiūra|250px|right|Žirgyno [[Didieji Trakėnai|Didžiuosiuose Trakėnuose adminstracinis pastatas tarpukaryje. Priekyje matosi paminklas legendiniam eržilui „Tempelhüter“, ant stogo vėtrungė. Abiejų darbų autorius – Reinholdas Kiubartas. ]]
Kvėdarnos karjeras
Kvėdarnos karjeras – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, Kvėdarnos miestelio šiaurvakariniame pakraštyje. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,37 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 100 m. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmais, pietinis ir šiaurinis krantai aukšti ir statūs. Šalia įsikūręs Paragaudžio kaimas.
Tvenkinys nenutekantis, priklauso Jūros upės baseinui.
Pogo šuoliai
miniatiūra|240px|right|Šokinėjimas su pogo miniatiūra|240px|right|Pogo lazdos apvertimas
Pogo šuoliai – ekstremalus šokinėjimas su spyruokliuojančia pogo lazda. Ši sporto šaka apima kaskadinių triukų atlikimą ant specialiai sukurtų, profesionalių pogo lazdų, su kuriomis galima pašokti į daugiau kaip 3 m aukštį. Panašių elementų gali būti atliekama ir varžybose su BMX dviračiais ar riedlentėmis. Kasmet rengiama pogo šuolių pasaulio čempionato serija „Pogopalooza“ (Xpogo World Championship Series).
Istorija
„Xpogo“ bendruomenėje priimta, kad Dave Armstrong iš Provo, Jutos valstijos, JAV, greičiausiai buvo pirmasis asmuo XX a. pabaigoje, sąmoningai ir nuosekliai stengęsis atlikti triukus ant tradicinės spyruokliuojančios pogo lazdos. Jis sukūrė ir svetainę Xpogo.com, kad galėtų pasidalyti savo šuolių nuotraukomis ir vaizdo įrašais. Netrukus keletas kitų sportininkų pradėjo savarankiškai rodyti savo sugebėjimus šioje srityje: Nick McClintock, Nick Ryan, Fred Grzybowski, Dan Brown, Rick Gorge ir Matt Malcolm. Visi, manydami, kad yra originalios sporto šakos kūrėjai, galiausiai susivienijo ir prisijungė prie Xpogo.com, kur ėmė demonstruoti atliekamus triukus, savo patyrimą skleidė kitais kanalais. Nuo 2000 iki 2004 m. „Xpogo“ tapo žinomas daugiausiai JAV ir Nyderlanduose.
Koriakų kalnynas
Koriakų kalnynas  – kalnynas Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Kamčiatkos krašte (Koriakijoje) ir Čiukčių autonominėje apygardoje. Tęsiasi iš pietvakarių į šiaurės rytus ~800 km nuo Anadyrio įlankos, pagal Beringo jūros krantą iki Kamčiatkos pusiasalio šiaurinės dalies (Parapolo įslėnio, skiriančio nuo Penžinos kalnagūbrio). Didžiausias plotis ~250 km. Aukštis iki 2562 m (Ledianajos kalnas). Vidutinis aukštis – 1000–1800 m.
Kalnų šlaituose (iki 200–400 m) auga krūminiai alksniai, žemosios pušys, aukščiau – žolynų-samanų ir akmeninga kalnų tundra, akmenynai, kalnų dykumos. Kalnuose veisiasi snieginiai avinai. Paplitęs amžinas įšalas.
Koriakų kalnyne prasideda Maino, Velikajos, Vyvenkos, Apukos, Pachačos upės.
Petrošiškis
Petrošiškiu vadinami kaimai:
Supsa
Supsa  – upė pietvakarių Gruzijoje. Prasideda Mažajame Kaukaze, Meschečio kalnagūbryje, 2800 m aukštyje virš jūros lygio. Teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi. Įteka į Juodąją jūrą ties Ckalicminda (į pietus nuo Počio).
Didžiausi intakai: Gubazeulis, Bachvisckalis, Baramidzisckalis, Šutis. Po liūčių smarkiai patvinsta. Didžiausios gyvenvietės prie Supsos: Čochatauris, Supsa, Ckalicminda.
Pogo lazda
Pogo lazda (, kur PoGo – akronimas nuo Pohlig ir Gottschall) – strypo pavidalo spyruokliuojantis įtaisas, skirtas šokinėjimui nuo žemės stovinčioje padėtyje. Dažnai naudojama kaip žaislas, vadinamas „šokliuku“, aktyvaus poilsio priemonė, treniruoklis. Šio įrankio galimybės paskatino ekstremalios sporto šakos – pogo šuolių – vystymąsi.
Šiuolaikinę pogo lazdą 1920 m. užpatentavo Hanoveryje vokiečių išradėjai Max Pohlig ir Ernst Gottschall, pavadinę prietaisą „spyruokline šokdyne“. Manoma, kad iš šių vyrų pavardžių pirmųjų dviejų raidžių yra kilęs žodis „pogo“.
Konstrukcija
Pogo įrankį sudaro metalinis vertikalus strypas su rankena viršuje ir atramomis kojoms apatinėje dalyje. Strypo dalyje, po kojomis, įmontuota spaudžiamoji spyruoklė, sujungianti dvi strypo dalis. Šiuolaikinėse pogo lazdose spyruokles gali pakeisti įvairios kitos konstrukcijos – pneumatinė pakaba, elastinė varžtis.
Tajai (Vietnamas)
Vietnamo tajai  – Azijos tauta, viena iš 55 oficialiai Vietnamo pripažintų tautinių mažumų, apjungianti keletą smulkesnių etninių grupių, gyvenančių šiaurės vakarų Vietname. Bendras tajų skaičius yra apie 1,5 mln.
Teritorija, pavadinimai ir įvairovė
thumb|left|150px|Tajų kultūrinis regionas Vietnamo tajai gyvena kalnuotame ir džiunglėmis apaugusiame krašte šiaurės vakarų Vietname ir sudaro dalį didesnės tajų tautų grupės, kuriai priklauso taip pat šanai, lao, Tailando tajai. Vietnamo tajus sudaro kelios skirtingos etninės grupės:
Istorija
thumb|250px|Baltųjų tajų tradicinis namas
Laikoma, kad Vietnamo tajų gyvenamas regionas yra visų tajų protėvynė. Čia teka 9 tajų šventosios upės, tarp kurių yra Nam Tao, Nam Te, Nam Ma, Nam Khun ir pan. Netoli nuo Laoso sienos yra Muang Thaeng slėnis ( – „Dievo šalis“), kuriame yra Dien Bien Fu miestas. Tajų legendos pasakoja, kad būtent šiame mieste po potvynio dievai pasiuntė išminčius, kurie nusausino laukus, o iš vandens buivolo atsirado žmonijos protėviai. Čia valdė ir legendinis karalius Khun Boromas.
Pasak legendos, Khun Boromas išplėtė tajų žemes ir paskirstė jas savo septyniems sūnums. Tajų protėvynė dabartiniame Vietname ir gretimose Laoso teritorijose (dab. Huaphano provincija) atiteko sūnui Khun Chusong. Vietos tajai nesuformavo vientisos valstybės, ir gyveno susiskaldę į keliolika smulkių „karalysčių“ (muang), tokių kaip Om, Si, La, Bo Te, Oc, Ac, Tum Hoang, Then ir pan. Joms vadovavo gentiniai vadai, tituluojami ču (ar čao). Kadangi ilgą laiką muangų buvo 12, regionas tapo žinomas kaip Sipsong ču thai (t. y. „12 tajų vadų“). Muanguose formavosi atskiros tajų gentys, didėjo lingvistinė ir kultūrinė įvairovė.
XI a. Vietnamui iškovojus nepriklausomybę nuo Kinijos, Daivieto karalystė vykdė ekspansiją į tajų kraštus vakaruose, tačiau galutinai jų neprijungė: tajai išlaikė nemažą autonomiją. Nuo XIV a. teritoriją valdė Muang Phuan valstybė (1369–1478), kurios centras buvo dabartiniame rytų Laose. Šiai valstybei nusilpus, jos teritorija buvo padalinta į dvi dalis: rytinė dalis (dab. šiaurės vakarų Vietnamas ir Laoso Huaphano provincija) atiteko Daivietui (čia sukurta Čanninio provincija ), o vakarinę užkariavo lao Lan Sango karalystė (išlaikyta vasalinė kunigaikštystė). Regioną valdant Vietnamui, į tajų gyvenamas žemes migravo kitos etninės grupės: iš Kinijos kėlėsi hmongai ir mienai, o iš Raudonosios upės žemupio – etniniai vietnamiečiai. Šiuo metu tik 40 proc. regiono gyventojų yra etniniai tajai.
Dėl lingvistinio artumo Vietnamo tajai išlaikė artimesnius kultūrinius ryšius su Laoso tajais, nei su vietnamiečiais. Iš Lan Sango paplito theravados budizmas, tradicijos. Lao rašto pagrindu buvo sukurti vietiniai juodųjų tajų rašmenys. 1707 m. subyrėjus Lan Sangui, atsikūrė Muang Phuanas, kuris siekė suvienyti tajų žemes. Regione kilo sukilimas, ir 1751 m. Vietnamo tajai atkūrė nepriklausomybę. Netrukus po to regione įsigalėjo Tailando karalystė, kuri vietinių tajų nekontroliavo tiesiogiai, o per vasalinę Luangprabango karalystę. Nepaisant to, vietos gyventojams Tailandas taikė panašią politiką, kaip ir kitoms periferijos tautoms. Dėl tos politikos daug vietos tajų buvo priverstinai iškeldinti į dabartinio Tailando teritorijas, kur iki dabar sudaro nemažą diasporą.
Litavka (Čekija)
Litavka  – upė, tekanti Čekijoje; dešinysis Berounkos intakas. Prasideda Brdų kalnuose, 736 m aukštyje virš jūros lygio. Upės ilgis apie 55 km. Beroune įteka į Berounką.
Pagrindiniai miestai: Pršybramas, Kralūv Dvūras, Berounas.
Oséas
(g. 1971 m. gegužės 14 d.) – buvęs Brazilijos futbolininkas, rungtyniavęs Brazilijos rinktinėje.
Ieva Stundžytė
(g. 1983 m. rugsėjo 13 d.) – Lietuvos aktorė, režisierė, pedagogė.
Biografija
Nuo 2010 m. dėsto LMTA Teatro ir kino fakultete, eina docentės pareigas. Dėsto vaidybą ir teatro režisūrą.
2010 m. LMTA suteiktas meno licenciato kvalifikacinis laipsnis.
2006 m. su A. Giniočiu įkurė teatrą Atviras ratas. 2017 m. tapo jo direktore.
Zybolių apylinkė
Zybolių apylinkė (arba Zibolių apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Obelių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Obelių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antanašės apylinkės.
Pabiržė (Ukmergė)
Pabiržė – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Žemaitkiemio.
Šešėlių namai
Šešėlių namai (filmas) (Ispaniškai: El secreto de Marrowbone) – 2017 m. ispanų psichologinė siaubo drama, sukurta anglų kalba. Filmo scenarijų parašė ir režisavo Sergio G. Sanchez'as. Pagrindinius vaidmenis atlieka aktoriai George'as MacKay'jus, Anya Taylor-Joy, Charlie'is Heaton'as, Mia Goth ir Matthew Stagg'as. Filmas yra apie Meroubounų vaikų gyvenimą motinos paveldėtuose namuose nuošaliame Meino kaime. Čia vaikams tenka susidurti su nepaaiškinamais reiškiniais.
Filmo „Šešėlių namai“ premjera įvyko 2017 metų Toronto tarptautiniame filmų festivalyje, o 2017 metų spalio 27 dieną „Universal Pictures“ filmą išleido Ispanijoje.
Filmo pelnas pasiekė 12.2 milijono JAV dolerių.
Siužetas
Filme pasakojama, kaip 1968 m. moteris, vardu Rouzė, atsiveža keturis savo vaikus iš Anglijos į savo vaikystės namus – Meroubounų rezidenciją mažame Meino kaime. Ji ragina juos pamiršti praeitį ir čia kurti naujus prisiminimus. Iš pradžių viskas klostėsi gerai, vaikai susidraugauja su mergina, vardu Alė, tačiau Rouzės sveikata pablogėja ir ji miršta, palikdama savo vaikus Džeką, Džeinę, Bilį ir Semą. Prieš mirtį Rouzė liepia Džekui slėpti žinią apie jos mirtį, kol jam sukaks 21 metai ir jis legaliai galės rūpintis savo broliais ir seserimis. Tačiau žmogus, nuo kurio šeima pabėgo, juos suranda.
Praėjus pusei metų broliai ir sesuo vis dar gyvena name. Visi veidrodžiai yra paslėpti arba uždengti, kad apsaugotų juos nuo „vaiduoklio“, kuris, matyt, jau kelis mėnesius nebuvo pasirodęs. Vienintelis Džekas išeina iš namų ir lankosi vietiniame mieste, kad pasirūpintų bet kokiais būtiniausiais dalykais. Jis vis dar bendrauja su Ale, slėpdamas nuo jos savo praeitį, tačiau Alę įsimylėjęs miesto advokatas Tomas Porteris, kuris yra atsakingas už Maroubounų dvarą, turi savų kėslų.
Tomas praneša Džekui, kad ateis atsiimti 200 JAV dolerių mokesčio ir Rouzės parašo, kad galėtų užbaigti nuosavybės turto perdavimą vyriausiajam sūnui – Džekui. Beviltiškai ieškodamas pinigų, Džekas panaudoja „prakeiktus“ jų tėvo pinigus ir duoda Tomui 200 JAV dolerių. Tuo tarpu Džeinė suklastoja mirusios motinos parašą popieriuose ir taip užbaigia sandėrį.
Po kelių incidentų vaikai tiki, kad „vaiduoklis“ sugrįžo, nes jie panaudojo tėvo pinigus. Bilis „grąžina skolą“ užlipęs ant stogo – išmeta dėžę su likusiais pinigais per kaminą į palėpę. Semas įsėlina į seną motinos kambarį, kuriame laikomi visi veidrodžiai. Viename iš jų pamato „vaiduoklį“ ir išsigąsta. Pasirodo, kad „vaiduoklis“ – jų smurtaujantis tėvas, kuris buvo užmūrytas palėpėje ir mirė badu. Džeinė siūlo jį tinkamai palaidoti, bet Džekas su šia mintimi nesutinka.
Po to, kai Alė tvirtai atmeta Tomo pasiūlymus, šis duoda jai aplanką, kuriame yra Meroubounų brolių ir sesers tyrimas. Viduje esančios bylos atskleidža, kad jų tėvas, Saimonas Ferbernas, yra liūdnai pagarsėjęs nusikaltėlis. Jis buvo nuteistas, tačiau vėliau pabėgo iš kalėjimo.
Namuose Džeinė pamato į palėpę nutemptą negyvą meškėną, todėl yra įsitikinusi, kad Saimonas yra vis dar gyvas.
Tomui pranešama, kad jo potencialų darbdavį jis domina kaip partneris. Jam siūloma 10% jų dalies už 5000 JAV dolerių, kurių Tomas neturi. Vyras mano, kad Meroubounų vaikai turi 10 000 svarų sterlingų, kurie buvo nurodyti kaip dingę iš Saimono Ferberno turto, dėl to ima šantažuoti Džeką. Bilis palėpėje vos išvengia Saimono užpuolimo, todėl ragina Džeką kartu susidoroti su Saimonu, tačiau jų ginčas nutrūksta, kai Džekas, ištiktas priepuolio, apalpsta.
Džeinė nusprendžia, kad jie turi pasakyti Alei tiesą. Jie išsiunčia merginai savo dienoraštį. Kol Alė jį skaito, į Meroubounų namus atvyksta Tomas, kuris, pamatęs užmūrytą palėpės įėjimą, yra įsitikinęs, kad ten paslėpti pinigai, todėl išgriauna sieną.
Dienoraštyje parašyta, kad kai Saimonas prieš šešis mėnesius rado namą, o Džekas užrakino savo brolius ir seserį palėpėje. Pinigų dėžutę jis bandė grąžinti Saimonui nuošalioje paplūdimio vietoje, tačiau ten jį tėvas sumušė. Kai Džekas atgavo sąmonę, jis grįžo į namus ir suprato, kad Saimonas per kaminą įlipo į palėpę ir nužudė savo vaikus. Užmūrijęs palėpę, Džekas ruošėsi nusižudyti, tačiau, imituodamas motiną, jis pradėjo „kurti naujus prisiminimus“: paslepė visus veidrodžius, kad neprimintų sau, kad yra vienas ir dėl tos pačios priežasties vengė eiti į palėpę. „Broliai ir sesuo“ galiausiai tapo alternatyviomis asmenybėmis jo galvoje.
Sužinojusi tiesą, Alė nueina į Meroubounų namą ir pastebi, kad skirtingos Džeko asmenybės ginčijasi tarpusavyje. Ji bando nuraminti vaikiną, bet jis išvaro Alę, nenori susitaikyti su savo brolių ir sesers mirtimi. Pastebėjusi Tomo daiktus, mergina užlipa į palėpę ir randa išdžiūvusius Džeinės, Bilio ir Semo lavonus bei mirštantį Tomą. Ji susiduria su žiauriu Saimonu, šaukiasi alternatyvių Džeko asmenybių pagalbos. „Bilis“ reikalauja Džeko, kad leistų jam tuo pasirūpinti. Galiausiai Džekas leidžia „Biliui“ perimti valdžią ir nužudo Saimoną.
Po kurio laiko Alė nusprendžia pasilikti ir prižiūrėti Džeką, jam grįžus iš psichiatrijos ligoninės. Ji nepaiso gydytojo rekomendacijos reguliariai Džekui gerti vaistus, nes supranta, kad jis yra laimingesnis, tikėdamas, kad jo broliai ir sesuo yra gyvi. Jis vis dar mato juos žaidžiančius kieme.
Vaidina
George'as MacKay'jus
Anya Taylor-Joy
Charlie'is Heaton'as
Mia Goth
Matthew Stagg'as
Filmo kūrimas
2016 m. gegužę buvo paskelbta, kad Sergio G. Sánchezas rašys ir režisuos filmą, o J. A. Bayona prodiusuos kartu su Belen Atienza. 2016 m. liepą prie filmo komandos prisijungė aktoriai Anya Taylor-Joy, Mia Goth, George MacKay ir Charlie Heaton.
Premjera
Pasaulinė filmo premjera įvyko tarptautiniame Toronto kino festivalyje 2017 m. rugsėjo 11 d.
„Universal Pictures“ jį išleido Ispanijoje 2017 m. spalio 27 d.
Filmas „Šešėlių namai“ taip pat buvo išleistas teatruose Jungtinėje Karalystėje 2018 m. liepos 13 d.
Pagrybio tvenkinys
Pagrybio tvenkinys – tvenkinys Lietuvoje, Šilalės rajone, 5 km į pietus nuo Kaltinėnų, Iždonų kaime. Sudarytas užtvenkus Vyglinės upelį (Akmenos intakas, Jūros baseinas) jo auštupyje 3,4 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,13 km, plotis – iki 0,065 km. Altitudė 158,7 m. Krantai neaukšti. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona. Vakarine pakrante eina kelias.
GT kelias
miniatiūra|250px|right|Labiausiai į vakarus nutolusi ir pavojingiausia GT kelio atkarpa [[Džalalabadas–Kabulas (Afganistanas)]]
GT kelias arba Didysis magistralinis kelias  – vienas seniausių ir ilgiausių pagrindinių kelių Azijoje. 2500 km ilgio kelias jungia Pietų Aziją su Centrine Azija, driekiasi Indijos subkontinento šiaurine dalimi nuo Čitagongo Bangladeše  į vakarus link Pešavaro Pakistane ir Kabulo Afganistane. Šiame kelyje stovi Kalkuta, Benaresas, Delis ir Lahoras. GT kelias yra tebenaudojamas Indijoje ir Pakistane.
Istorija
Keliai, jungę Indijos rytinę ir vakarinę dalis, egzistavo jau gilioje senovėje. Maurjų imperijos laikais III a. buvo nutiestas platus kelias vežimams tarp Taksilos (dabar Pandžabo provincija Pakistane) ir Pataliputros (Indijos Biharo valstijoje). Suri dinastijos sultonas Sher Shah Suri (1486–1545) užtvirtinti savo užkariavimams pastatė „didįjį kelią“ nuo gimtojo Sisaramo miesto Bihare iki sostinės Agros šiaurės Indijoje. Valdant generalgubernatoriui Dalhousie šis kelias buvo atnaujintas ir pratęstas iki Multano Pandžabe.
Šimtmečius kelias buvo vienas svarbiausių regiono prekybos kelių, skirtas ir kelionėms, pašto siuntų gabenimui. Didesnėje kelio dalyje buvo pastatyti kelio mylių stulpai Kos Minar (mūriniai, apie 9 m aukščio bokštai), žymėję atstumus ir tarnavę atokvėpio vietomis. Sultono Šeršacho Surio laikais prie kelio buvo tam tikrais atstumais pastatyti karavansarajai, šalikelėse pasodinti medžiai teikti pavėsį keliautojams ir prekeiviams.
Sidnėjaus operos teatras
Sidnėjaus operos teatras – daugiafunkcis kultūros renginių centras Australijos Sidnėjaus mieste. Pastato dizainą sukūrė danas Jørn Utzon. Teatras buvo atidarytas 1973 m. spalio 20 d.
Nepaisant savo pavadinimo, teatre vyksta ne tik operos, tačiau ir daugelis kitų renginių – kasmet čia vyksta apie 1 500 pasirodymų, kuriuos aplanko apie 1,2 milijono žiūrovų. Šis teatras yra vienas labiausiai turistų lankomų objektų šalyje – kasmet jį aplanko apie 7 milijonus turistų, iš kurių apie 300 000 pasinaudoja ekskursijų teatre paslaugomis.
2007 m. Sidnėjaus operos teatras buvo įtrauktas į kultūrinį UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tauragnų apylinkė
Tauragnų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Tauragnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Utenos rajonui. 1954 m. prijungta Raistinių apylinkė, dalis Sėlės apylinkės, dalis Musteikių apylinkės ir dalis Meldutiškio apylinkės, 1961 m. – visa Sėlės apylinkė, 1973 m. – Šeimaties apylinkė, 1977 m. – mažoji dalis Spitrėnų apylinkės.
Šonakakliai vėžliai
Šonakakliai vėžliai (Pleurodira) – vėžlių pobūris, sutinkamas Pietų pusrutulyje. Tam, kad paslėptų galvą, šie vėžliai turi palenkti kaklą į šoną, skirtingai nuo slaptakaklių vėžlių, kurie galvą įtraukia tiesiai. Kaklo slanksteliai turi dideles keterines ir šonines ataugas stipriems raumenims prisitvirtinti. Dubuo suaugęs su kauliniu šarvu. Gyvena gėluose vandenyse, gerai plaukioja ir nardo. Šonakaklių vėžlių kaklai ilgesni. Rūšių mažiau nei slaptakaklių.
Paliepė (Žemaitkiemis)
Paliepė – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Vidiškių, piečiau kelio, kairiajame Šventosios krante.
Mandžiūrijos–Korėjos kalnai
thumb|250px|Mandžiūrijos–Korėjos kalnai. [[Pektusanas]]
Mandžiūrijos–Korėjos kalnai – kalnų sistema šiaurės rytų Kinijoje (istorinėje Mandžiūrijoje) ir Šiaurės Korėjos šiaurinėje dalyje. Rytiniai pakraščiai siekia Rusiją (Primorės kraštą). Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius (iki Liaodongo pusiasalio pietinio galo) – apie 1000 kilometrų. Būdingas aukštis 1000–2000 m, didžiausias 2750 m (Pektusanas, išlikęs Čangbaišano plokščiakalnyje). Vyrauja plokščiakalniai ir plynaukštės, dalomi trumpų kalnagūbrių. Kalnai sudaryti iš granito, skalūnų, bazalto, kalkakmenio.
Šlaituose auga spygliuočių ir plačialapių miškai, krūmynai, aukščiau – žemųjų pušų sąžalynai, aukščiau 2000 m – kalnų tundra. Didžiausia upė – Jaludziangas. Sudaro Geltonosios ir Japonijos jūrų vandenskyrą.
Silvio Spann
(g. 1981 m. rugpjūčio 21 d.) – buvęs Trinidado ir Tobago futbolininkas, rungtyniavęs Trinidado ir Tobago rinktinėje.
Zarinkiškių apylinkė
Zarinkiškių apylinkė (arba Zarinkiškio apylinkė) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Silvio Spann
Nacionalinėje komandoje žaidė 2002–2009 m.
Kladno rajonas
Kladno rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Kladnas. 162 256 gyventojai (2016 m. duomenys).
Petrošiškis (Kupiškis)
Petrošiškis – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Alizavos.
Kladno rajonas
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
Kolyno rajonas
Kolyno rajonas  – vienas iš dvylikos Vidurio Čekijos krašto rajonų. Administracinis centras – Kolynas. 98 815 gyventojų (2016 m. duomenys).
Svarbesnės gyvenvietės
Žemiau yra pateikiami didžiausi rajono miestai ir miesteliai:
2007 m. Europos ralio čempionatas
'''2007 m. Europos ralio čempionatas''' buvo 55-asis Tarptautinės automobilių federacijos (FIA) rengiamas Europos ralio čempionatas. Prancūzijos lenktynininkas Simon Jean-Joseph laimėjo antrą Europos ralio čempionato titulą, nepaisant to, kad nelaimėjo nei vieno ralio etapo iš dešimties.
Tvarkaraštis ir nugalėtojai
2007 m. Europos ralio čempionato tvarkaraštį sudarė 10 ralio etapų.
Čempionato rezultatai
Galutinėje šio čempionato įskaitoje, nugalėtojas gaudavo 10 taškų, antrą vietą užėmęs lenktynininkas po 8 ir trečią vietą užėmęs po 6. Lenktynininkai užėmę 4–8 vietas gaudavo po 5–4–3–2–1 taškus. Vieninteliai lenktynininkai kurie dalyvavo 6-uose ralio etapuose kvalifikavo į čempionato reitingus.
Šemetiškiai (Žemaitkiemis)
Šemetiškiai – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Žemaitkiemio, prie kelio.
Zirnajų apylinkė
Zirnajų apylinkė – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.
Istorija
Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Antazavės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Obelių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Antazavės apylinkės.
Ex Machina
Turinys
Savaitė šiuose namuose, roboto testavimas ir bendravimas, kuomet užsimiršti, kad prieš tave mašina, o ne gyvas žmogus, sujaukia nusistovėjusį požiūrį į pasaulį ir negrįžtamai pakeičia Kalebo ir Natano gyvenimus...
Nanlingas
Nanlingas ( 'pietiniai kalnagūbriai') arba Vulingas ( 'penki kalnagūbriai') – kalnai Kinijos pietryčiuose, Hunano ir Guangdongo provincijose, apie 150 km į pietus nuo Hengjango; Pietų Kinijos kalnų vakarinė dalis. Būdingas aukštis 800–1000 m, didžiausias – 2142 m (Maoeršanas). Ilgis ~1400 km. Masyvą sudaro 5 kalnagūbriai – Juečenglingas, Dupanglingas, Mengdžulingas, Sitianlingas, Dajunlingas.
Kalnus sudaro kristalinės uolienos, klintis, smiltainis, molio skalūnai. Būdingi karstiniai reiškiniai. Yra dūlėjimo sukurtų fantastiško pavidalo uolų (Kinijos dansia – pasaulio paveldo objektas). Rasta alavo, volframo, švino, cinko, polimetalų rūdos telkinių.
Klimatas tropinis musoninis. Šiauriniuose šlaituose auga plačialapių (ąžuolai, guobos, skroblai, bukai) miškai, pietiniuose – visžaliai (lauramedžiai, magnolijos, arbatmedžiai) miškai.
Nanlingas skiria Vidurio ir Pietų Kiniją, sudaro Jangdzės ir Sidziango vandenskyrą.
Šinkariškė
Šinkariškė – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Valų.
Adžarisckalis
Adžarisckalis  – upė pietvakarių Gruzijoje, Adžarijoje; Čoruho dešinysis intakas. Prasideda Mažajame Kaukaze, Arsianio kalnagūbryje. Teka į vakarus siauru, giliu slėniu. Žemupyje slėnis praplatėja.
Upė minta lietaus ir sniego tirpsmo vandenimis. Poplūdžiai pasitaiko visų metų bėgyje. Įrengta mažoji hidroelektrinė.
Kūlupėnų senosios kapinės
Kūlupėnų senosios kapinės, vadinamos Markapiais (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas –, senas vertybės kodas – L564, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV516) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kūlupėnuose (Kūlupėnų seniūnija), 0,58 km į pietryčius nuo kelio Kretinga–Salantai, 0,14 km nuo geležinkelio Kretinga–Šiauliai, 0,1 km į vakarus nuo Salanto ir Kūlupio santakos. thumb|left|300px|Kapinių tvoros pietinė dalis (iš rytų pusės)
Vieta
Įrengtos upių santakos slėnio terasoje, nežymiai žemėjančioje į pietų pusę. Ovalo plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, apjuostos iš lauko akmenų sukrauta tvora, kurios rytų ir vakarų pusėje įrengti varteliai. Vakarinėje dalyje matosi keli kapų kauburiai, prie kurių stovi geležinis ir medinis kryžiai, auga seni medžiai, į vieną iš kurių įsirėmęs nuvirtusio seno ąžuolinio kryžiaus stiebas. thumb|left|300px|Nuvirtusio kryžiaus stiebas Kūlupėnų kapinėse
Kaltinis kryžius
Geležinis, kryžmiškas, kalvio darbo. Stiebas ir skersinis stačiakampio pjūvio, viršūnės ir pečių galai profiliuoti, pagrindas įtvirtintas į stambų aptašytą akmenį.
Medinis kryžius
Monumentalus, kryžmiškas, ornamentuotas. Stiebas ir skersinis plokšti, stačiakampio pjūvio. Viršūnės ir pečių galai profiliuoti. Prie kryžmos prikalta lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėlė, kurią iš viršaus dengia dvišlaitis, kiauraraščiais ornamentais puoštas stogelis. Virš stogelio prikalta profiliuota lentelė Kristaus monograma: „INRI“.
Istorija
1971–1984 m. kapinės (senkapis) buvo įrašytos į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą (AV516).