cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neobarokas
Dažniausiai neobaroko stilius buvo naudojamas viešuose pastatuose, konkrečiai – teatruose, kur italų ir prancūzų barokas vystėsi kartu su opera ir dramaturgija. Taip pat buvo statomi ir neobaroko stiliaus gyvenamieji pastatai, lygiagrečiai su neorenesansiniais. Neobarokas kartais pasirodydavo ir sakralinėje architektūroje. Galiausiai neobarokas susijungė su secesine architektūra. Retkarčiais buvo sutinkamas net iki XX a. antro dešimtmečio. Šio stilio pastatų pastatoma ir dabar.
Austrijoje neobarokas buvo siejamas su patriotizmu, valstybės klestėjimu ir galia XVIII a. pradžioje.
Neobaroko stiliaus bažnyčios Lietuvoje
Barok (stijlperiode)
Viktožinas (reikšmės)
Viktožinu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Trumpiausia diena (filmas)
Trumpiausia diena – 1962 m. Italijoje sukurta komedija, karinio filmo „Ilgiausia diena“ parodija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko populiarus to meto komikų duetas Ciccio Ingrassia ir Franco Franchi. Filme epizodinius vaidmenis atliko būrys žinomų Italijos ir Europos aktorių, kurie vaidino be honoraro, kad padėtų kino kompanijai „Titanus“ išvengti bankroto.
Turinys
Pirmojo pasaulinio karo metu vargšas sicilietis aplanko savo mirštantį dėdę, tikėdamasis, kad šis ką nors paliks ir jam. Deja, palikimas jau išdalintas ir šiam patikima idioto sūnėno globa, kurią „paveldėti“ bijojo visas kaimas. Naujasis „sūnus“ įvelia juos į gausybę bėdų, iš kurių didžiausia – kelionė traukiniu, kaip paaiškėja, su savanoriais į karą. Atsidūrę fronte, jiedu visais būdais stengiasi iš ten ištrūkti, tačiau galiausiai atsiduria vokiečių pozicijose. Per klaidą padėję šiems pereiti minų lauką, jie atsiduria vadavietėje, iš kurios pasprunka su itale aktore, nusprendusia įrodyti galinčia būti šnipe. Sprukdami lėktuvu jie sugeba išžvalgyti priešų pozicijas ir tai tampa pagrindine sėkmingo kariuomenės puolimo priežastimi. Nepaisant to, jie atsiduria tribunole kaip dezertyrai, o nevykėlis advokatas jiems reikalauja ne išteisinimo, o garbingo sušaudymo...
Scholastika
Scholastika (t. p. scholasticizmas) (iš  – mokykla) – mokslo, filosofijos, teologijos kryptis Vakarų Europoje (ir Bizantijoje) viduramžiais. Sąvoka naudojama apibūdinant tiek metodą, tiek sistemą. Paprastai kalbant apie scholastiką turima galvoje Vakarų filosofiją ir teologiją, nors kinų, indų, islamo filosofinėse sistemose taip pat galime atrasti kažką panašaus į scholastiką.
Scholastikos periodas Vakarų filosofijos istorijoje seka po patristinės filosofijos, o scholastiką keičia pozityvioji filosofija.
Vakarų krikščioniškojo pasaulio scholastikai (IX–XV a.) būdinga tai, kad mokslas ir filosofija remiasi krikščioniškosiomis tiesomis, kurios suformuluotos dogmose. Tačiau buvo išsakyta ir daug minčių, kurios nesutiko su krikščionybės dogmomis. Scholastikos vystymosi etapai:
Humanizmo, Renesanso ir Reformacijos laikotarpiu scholastika nustojo būti vienintele Vakarų mokslo ir filosofijos dvasine forma.
Plikiai (Plungė)
Plikiai – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 11 km į rytus nuo Žlibinų.
Istorija
1987 m. kaimas panaikintas, bet vėliau atkurtas.
CV Velocitas Breda
Bredos „Velocitas“ – buvęs Nyderlandų futbolo klubas iš Bredos. Klubą įkūrė karo akademijos kadetai.
Barakudos
Barakudos (Sphyraena) – ešeržuvių (Perciformes) būrio, monotipinės barakudinių (Sphyraenidae) šeimos žuvų gentis.
Išore panašios į lydeką, dantys aštrūs, dideli. Paplitusios atogrąžų jūrose.
Laukagalys
Laukagalys – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Vidiškių.
Barakudos
Gentyje 26 rūšys.
thumb|left|210px|Sphyraena borealis
Barrakuda Soltýn barakuda
Lietuvos Respublikos šimtmetis
thumb|300px|Šimtmečio minėjimas [[Simono Daukanto aikštė|Vilniaus S.Daukanto aikštėje]] Lietuvos Respublikos šimtmetis – šimto metų sukaktis nuo nepriklausomos Lietuvos Respublikos paskelbimo 1918 m. vasario 16 d. Tiek šalyje, tiek ir užsienyje švenčiama kelerius metus, nes 2017–2020 m. sueina keletas Lietuvos valstybingumui reikšmingų jubiliejų.
Renginiai šalies teritorijoje
thumb|250px|Prie [[Lietuvos Respublikos prezidentūra|Lietuvos Respublikos prezidentūros keliamos Baltijos valstybių vėliavos, 2018 m. vasario 16 d.]] Dar 2015 m. rugpjūčio 19 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybė priėmė nutarimą Nr. 904, kuriame patvirtinta minėjimo programa. Joje buvo numatyta:
2017 m. rugp­jū­čio 10 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybė galutinai patikslino Šimtmečio minėjimo programą. Kai kurių programos punktų buvo atsisakyta jr papildomai skirta lėšų konkurso „Šimtmečio iniciatyvos“ nugalėtojams (23 projektai).
Už šalies ribų
thumb|200px| [[Orsė muziejus|Orsė muziejuje vykusioje parodoje „Simbolizmas Baltijos šalių mene“ buvo eksponuojamas M.K.Čiurlionio paveikslas „Rex“]]
Nelaisvė
thumb|300px|Tarybiniai belaisviai Antrojo pasaulinio karo metais Vilniuje thumb|300px|Argentiniečiai karo belaisviai [[Stenlis|Port-Stenlyje Folklandų karo metu (1982 m.)]]
Nelaisvė – priešui pasidavusio ar jo valion patekusio kombatanto (kario, partizano) būklė, kai apribojama jo laisvė, kad jis negalėtų dalyvauti karo veiksmuose. Toks nelaisvėn patekęs asmuo vadinamas karo belaisviu. Nelaisvėn gali patekti ginkluoto konflikto, karo metu ar jam pasibaigus.
Karo belaisvio statusą nustato tarptautinės teisės aktai. Į nelaisvę imti (šių dienų tarptautinės teisės požiūriu) gali tik valstybė (jos ginkluotosios pajėgos). Privatūs asmenys imti į nelaisvę negali.
Į nelaisvę paimti gali būti tik kombatantai, kurie dalyvauja ar gali dalyvauti karo veiksmuose. Todėl į nelaisvę negali būti imami:
Istorija
Senovėje pralaimėjusios pusės kariai, paimti nelaisvėn būdavo išžudomi (kad negalėtų kautis ateities karuose) ar paverčiami vergais (kad teiktų naudą laimėtojams). Tais laikais dažnai neskirdavo karių ir civilių, todėl pralaimėjusios pusės civiliai dažnai irgi būdavo žudomi ir/ar verčiami vergais.
Viduramžiais papročiai buvo panašūs kaip ir antikos laikais. Ypač žiaurūs dažnai būdavo religiniai karai. Tokiuose karuose eretikais, pagonimis laikomų priešininkų kariai dažnai irgi būdavo žudomi. Taip būdavo, pvz., kai kuriuose kryžiaus žygiuose. Kartais už nelaisvėn paimtus priešo vadus, riterius prašydavo išpirkos, o eilinius karius, už kuriuos nebuvo kas pasiūlys išpirką, žudydavo arba versdavo vergais (taip darydavo, pvz., berberų piratai).
Karo belaisvių teisinis statusas
Svarbiausi šiuolaikinės tarptautinės teisės aktai, apibrėžiantys elgesį su karo belaisviais yra: 1907 m. Hagos konvencijos priedas dėl sausumos karo įstatymų ir papročių, 1929 m. Trečioji ir 1949 m. Ženevos konvencijos dėl elgesio su karo belaisviais ir 1977 m. Ženevos konvencijų papildomas protokolas dėl tarptautinių ginkluotų konfliktų aukų apsaugos. Pagal šiuos teisės aktus, karo belaisvis yra priešo vyriausybės, o ne jį paėmusių į nelaisvę asmenų ar karo dalinių vadžioje ir yra draudžiamas bet koks pasikėsinimas į jo gyvybę, sveikatą, garbę ir orumą. Priešo vyriausybė privalo nemokamai karo belaisvius išlaikyti ir teikti jiems medicinos pagalbą. Belaisviai privalo laikytis teisės normų, galiojančių priešo kariuomenėje, o už jų pažeidimus ir bandymą pabėgti gali būti baudžiami tik drausminėms priemonėmis. Karo belaisviai turi teisę gauti ir siųsti laiškus, o jų asmeniniai daiktai, išskyrus ginklus ir karo dokumentus, lieka jų nuosavybe. Pasibaigus karo veiksmams, karo belaisviai turi būti išsiųsti į tėvynę. Tyčiniai veiksmai, kuriais sukeliama karo belaisvių mirtis, sunkus sužalojimas ar liga, kvalifikuojami, kaip karo nusikaltimai. Lietuva 1939 m. prisijungė prie 1929 m. Ženevos konvencijos, 2001 m. prie 1949 m. konvencijos ir 1977 m. papildomo protokolo.
Pasauliniai karai
Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų metu ne visos valstybės buvo prisijungusios prie tarptautinių konvencijų dėl karo belaisvių ir jų netaikė visa apimtimi. Daug karo belaisvių mirė nuo labai prastų gyvenimo sąlygų: bado, mušimo, grupinių bausmių taikymo, prastos medicinos priežiūros ar jos nebuvimo ir žudynių.
Darius Šulčius
Darius Šulčius (g. 1971 m. gruodžio 5 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.
Nišiopingas
Nišiopingas – miestas pietryčių Švedijoje, Siodermanlando provincijoje. Jis yra 103 km į pietus nuo Stokholmo. Pirmieji žmonės apsigyveno netoli miesto maždaug II tūkstantmetyje pr. m. e.
Opočnas
Opòčnas  – miestas pietų Lenkijoje. Apskrities centras. Svarbus susisiekimo mazgas. Per miestą eina geležinkelio linija, jungianti Opočną su Mazovijos Tomašuvu ir Skaržysku-Kamena. Netoli Opočno eina automagistralė A1. Miesto globėjas – šv. Cecilija. 22 188 gyventojai (2014 m. duomenys).
Nišiopingas
Istorija
Miesto teisės Nišiopingui buvo suteiktos 1300 m.
Opočnas
Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1284 m., princo Lešeko Juodojo dokumentuose. Remiantis šiais dokumentais, Opočno kaimas priklausė Sandomiero kolegiatui. Pasak istoriko F. Kiryk, Opočno, kaip miesto, istorija prasidėjo XIII a. vid., kai Boleslovas V Drovusis suteikė Opočnui miesto teises. Dėl nežinomų priežasčių XIII a. pabaigoje miesto teisių buvo atsisakyta ir Opočnas vėl tapo kaimu.
XIX a. buvo miestas, Radomo gubernijos Opočno apskrities centras.
Nuo 1999 m. priklauso Lodzės vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Petrakavo vaivadijoje, o nuo 1945 iki 1975 m. buvo Kelcų vaivadijoje.
Dabrupis (Apšė)
Dabrupis – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone; Apšės (Bartuvos baseinas) kairysis intakas. Prasideda Pakalniškių kaimo šiaurės rytinėje dalyje, Pakalniškių miške. Teka į vakarus, už Dabrupio miško pasuka šiaurę – šiaurės vakarus. Indrėkiškės miško šiaurės rytiniame pakraštyje įteka į Apšę 12,3 km nuo jos žiočių, šiaurės vakariniame Trūbakių kaimo pakraštyje, Latvijos pasienyje.
Prie Dabrupio esančios gyvenvietės: Pakalniškiai, Trūbakiai.
Upėvardis kildinamas nuo žemaitiško bebro pavadinimo dabras.
Mienas
Mienas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į vakarus nuo Bransko, apie 34 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 50 km į pietvakarius nuo vaivadijos centro Balstogės. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. Šalia kaimo teka Miankos upė.
Gravetės kultūra
Gravetės kultūra  – vėlyvojo paleolito archeologinė kultūra, pavadinta La Gravette urvo (Dordonės departamentas, Prancūzija), kuriame 1880 m. aptikta senovės gyvenvietė, vardu.
Kultūra
thumb|upright 1.0|left|La Gravetės smaigas/antgalis Vakarų Gravetės kultūra plito Prancūzijoje, rytų – Vidurio (Moravija) ir Rytų (Rusija) Europoje. Vakarų Gravetės kultūros žmonės gyveno urvuose ir uolų priedangose, rytų – atvirose gyvenvietėse (pastatai – žeminės ir pusiau žeminės), rinko maistą, vertėsi medžiokle – medžioti stumbrai, arkliai, mamutai, šiauriniai elniai.
Kultūrai būdingi ploni ir siauri vadinamieji La Gravetės smaigai/antgaliai, kurių vienas kraštas aštrus, kitas – bukas, ir akmeninės moters statulėlės (Veneros); jų rasta apie 100 (Grimaldis, Savinjanas, Sirejus, Tursakas, Abri Pato, Tru Magritas, Vilendorfas, Brasempui, Lespugas, Dolni Vestonicė, Predmostis, Avdejevas, Kostenkai ir Gagarinas). Gyvenvietėse rasta titnaginių dirbinių (gremžtukų, rėžtukų, antgalių, mikrolitų), kaulinių papuošalų iš pragręžtų žvėrių dantų, antropomorfinių ir zoomorfinių figūrėlių iš mamuto ilčių. Ant uolų sienų rasta piešinių – schemiškų moters, mamuto, stumbro, arklio atvaizdų. Skiriamos Gravetės kultūros lokalinės kultūros – Pavlovo kultūra ir Vilendorfo kultūra.
Boguškai (reikšmės)
Boguškais vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
DSV Concordia
Delfto „Concordia“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Delfto.
Svorų Švč. Jėzaus Širdies parapija
'''Svorų Švč. Jėzaus Širdies parapija'''  – parapija, įsikūrusi Svorų kaime. Parapija įkurta 1919 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui. 1907-1908 m. pastatyta dabartinė parapijos bažnyčia.
Morkiškė (Lenkija)
Morkiškė – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Į Podlaskių sudėtį įjungtas Balendziankos kaimelis.
Vaišnoriškė
Vaišnoriške vadinami kaimai:
Aliejaus lašo eksperimentas
thumb|300px|Milikano paruoštas aliejaus lašo eksperimentas Aliejaus lašo eksperimentas – eksperimentas, kurį 1909 m. atliko Robertas Milikanas ir Harvis Flečeris, jo metu buvo išmatuotas elementarusis krūvis (elektrono krūvis).
Eksperimentas buvo paremtas balansavimu tarp žemyn nukreiptos gravitacinės jėgos ir į viršų veikiančios mažų aliejaus lašų stabdymo bei elektrinės jėgos. Lašai buvo pakabinti tarp dviejų metalų elektrodų. Kadangi aliejaus tankumas buvo žinomas, tai lašų masės ir jų gravitacinės jėgos galėjo būti nustatytos, nustatant stebimą spindulį. Naudodami žinoma elektrinį lauką, Milikanas ir Flečeris galėjo net nustatyti aliejaus lašų krūvį mechaninėje pusiausvyroje. Kartodami eksperimentą daugybei lašelių, jie patvirtino, kad krūviai buvo kartotiniai konkrečios fundamentinės vertės ir apskaičiavo tą vertę, kuri yra labai artima dabar apibrėžtam elementariajam krūviui:
thumb|300px|Aliejaus lašo eksperimento prietaisas
Portatyvas
200px|thumb|right|Portatyvo vaizdas ant altoriaus Portatyvas arba portatyviniai vargonai ( – nešti) – miniatiūriniai, pernešami vargonai, Europoje paplitę XII–XV amžiuje.
Jais grodavo vienas žmogus, kaire ranka valdęs dumples, o dešine – klavišus. Visi jų vamzdžiai buvo liežuvėliniai.
Kesiai
Kesiai – kaimas šiaurės vakarinėje Akmenės rajono dalyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Agluonų. Netoli kaimo stūkso Alkos kalnas.
Panevėžio Šaltinio progimnazija
Panevėžio „Šaltinio“ progimnazija – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Kniaudiškių g. 67, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191816313. Steigėjas Panevėžio miesto savivaldybės taryba.
Istorija
Panevėžio 20-oji vidurinė mokykla – jauniausia mieste, išaugusi atkūrus Lietuvos Nepriklausomybę, įkurta 1993 m. rugsėjo 1 d. Tą dieną duris atvėrė tik pradinių klasių korpusas. Naujuosius mokslo metus pradėjo 19 klasių: 9 pirmosios, 5 antrosios, 4 trečiosios ir viena ketvirtoji. 1994–1995 mokslo metais jau mokėsi ir aukštesniųjų klasių mokiniai, atėjo dirbti nauji mokytojai. 1998 m. iš 7 pavadinimų mokyklos bendruomenė išrinko „Šaltinio“ vardą, I-me etape rinkimų komisija sulaukė net 91 vardo pasiūlymų. 2004 m. rugsėjo 1 d. atidarytas mokyklos stadionas. Nuo 2008 m. „Šaltinio“ vidurinė mokykla nebeformuoja 11 klasių. 2009 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į pagrindinę mokyklą.
Sargūnai (Joniškis)
Sargūnai – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Buivydžių.
Jūratė Mykolaitytė
Jūratė Mykolaitytė (g. 1954 m. sausio 16 d. Vilnius) – Lietuvos tapytoja.
Biografija
1978 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Jonas Švažas, Vincentas Gečas.
Akmena (Glitiškės)
Akmena – kaimas Vilniaus rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, prie senojo Vilniaus–Molėtų kelio, į šiaurės rytus nuo Maseliškių. Seniūnaitijos centras. Pro kaimą teka Širvintos intakas Akmena. Medinė Akmenos sentikių cerkvė (nuo 1937 m.) stovi gretimame Maseliškių kaime.
Istorija
Pirmoji Akmenos sentikių cerkvė pastatyta apie 1865 metus, tiesiant Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelį.
1937 m. pastatyta nauja cerkvė ir įkurta parapija (iki tol sentikiai priklausė Žemaitėlių parapijai). 1946 m. parapiją įregistravo sovietų valdžia.
Kenny Miller
Keni Mileris (Kenny Miller; g. 1979 m. gruodžio 23 d.) – buvęs Škotijos futbolininkas, Škotijos nacionalinės rinktinės puolėjas.
2011 m. sausio 21 d. pasirašė 2,5 m. kontraktą su Turkijos Bursaspor klubu.
Rinktinėje žaidė nuo 2001 m.
Laimėjimai
Wolverhampton Wanderers
Celtic
Rangers
Novosadai (Bielsko apskritis)
Novosadai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Bransko valsčiuje, Bielsko apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.
Jančevas (reikšmės)
Jančevu vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Neprausčiai
Neprausčiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Taujėnų, prie kelio.
Kęstutis Urba
Kęstutis Urba (dar žinomas Viltaro Alksnėno slapyvardžiu, g. 1954 m. gruodžio 3 d. Tytuvėnuose, Kelmės rajonas) – vaikų literatūros tyrinėtojas, vertėjas, vadovėlių vidurinėms mokykloms autorius.
Biografija
1978 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1984 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lietuvių vaikų dramaturgija“. Vilniaus universitete dėsto Vaikų literatūros klasikos ir Užsienio vaikų literatūros kursus.
Nuo 1992 m. Tarptautinės vaikų knygų tarybos (IBBY) Lietuvos skyriaus pirmininkas. Žurnalo „Rubinaitis“ steigėjas ir redaktorius. Vertimuose pasirašo Viltaro Alksnėno slapyvardžiu, kurį iki 2014 m. pabaigos oficialiai slėpė. Iš anglų kalbos išvertė daug vaikų literatūros klasikos kūrinių, kaip antai: „Anę iš Žaliastogių“ (aut. Lucy Maud Montgomery), „Paslaptingą sodą“ (aut. Frances Hodgson Burnett), „Polianą“ (aut. Eleanor Hodgman Porter) ir kt.
Kančaičiai (Skuodas)
Kančaičiai – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Barstyčių.
Albinas Klimas
Albinas Klimas:
Naina Jelcina
thumb|right|200px|N.Jelcina Naina Jelcina (, iki vedybų – Girina, g. 1932 m. kovo 14 d. Orenburgo srityje) – pirmojo Rusijos prezidento B.Jelcino našlė.
Biografija
1956 m. ištekėjo už kurso draugo B. Jelcino. Su juo išaugino dvi dukras – Jeleną (g. 1957 m.) ir Tatjaną (g. 1960 m.)
Savo vyro valdymo metais N. Jelcina nesikišo į politinę veiklą, retai rodydėsi viešumoje, lydėdavo jį tik svarbiausių užsienio vizitų metu. Gerbiama Rusijoje dėl savo kuklumo ir geraširdiškumo.
Julius Sasnauskas
thumb|Julius Sasnauskas [[Vepriai|Vepriuose]] Julius Sasnauskas (g. 1959 m. kovo 18 d. Vilniuje) – lietuvių kunigas, pranciškonas, buvęs antisovietinio pasipriešinimo dalyvis ir disidentas, publicistas.
Anksti neteko tėvo. Augo su motina Dalia Sasnauskiene ir močiute Sofija Nikšiene.
1978 m. aktyviai įsitraukė į disidentinę veiklą. 1979 m. vienas iš 45 pabaltijiečių memorandumo signatarų. Sovietinės valdžios tais pačiais metais buvo suimtas ir 1980 m. nuteistas, kalintas griežtojo režimo lageryje, vėliau ištremtas į Tomsko sritį. Po septynerių metų iš įkalinimo įstaigų paleistas. 1987 m. buvo vienas iš rugpjūčio 23 dienos mitingo prie A. Mickevičiaus paminklo organizatorių.
1996 m. davė vienuolio pranciškono įžadus.
Nuo 1997 m. J. Sasnauskas yra Vilniaus Bernardinų bažnyčios rektorius. Dirba katalikų radijuje „Mažoji studija“.
Bendradarbiavo Lietuvos pogrindžio žurnale Dievas ir Tėvynė, Laisvės šauklys, Vytis.
2012 m. apdovanotas šv. Kristoforo statulėle. 2020 m. J. Sasnauskui suteiktas Vilniaus miesto garbės piliečio vardas.
Bibliografija
Julius Sasnauskas yra išleidęs 6 autorines knygas, dar dvi - kartu su Antanu Terlecku ir Giedre Kazlauskaite.
Lydia (dainininkė)
Lydia Rodríguez Fernández (geriau žinoma kaip Lydia; g. 1980 m. sausio 15 d. Madride) – ispanų dainininkė. Nuo 2008 m. dainuoja grupėje Presuntos Implicados.
Pomėgis
Pomėgis ( – 'hobis') – laisvalaikio užsiėmimas, mėgiamas žmogaus būdas praleisti savo laisvalaikį. Tai gali būti sportavimas, naminio gyvūnėlio priežiūra, įvairūs žaidimai (vaidmenų, stalo ir kt.), kolekcionavimas (numizmatika, …), kulinarija, mezgimas ir daugybė kitų rūšių užsiėmimų.
Lydia (dainininkė)
Lydia kilusi iš muzikų šeimos. Kai jai buvo 16-ika, išleido debiutinį albumą „Lydia“, kuris tapo platininiu Ispanijoje. Atlikėja išgarsėjo po to, kai viena iš albumo dainų buvo skirta Alejandro Sanz. 1999 m. Lydia atstovavo Ispanijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „No quiero escuchar“, kuri su vienu tašku užėmė paskutinę vietą. Jos spalvinga suknelė, sukurta dizainerės Ágatha Ruiz de la Prada, sulaukė daug dėmesio ir kritikos iš Ispanijos žiniasklaidos ir žiūrovų. 2002 metais ji išleido savo paskutinįjį solinį albumą „Si no me pides la vida“.
Pomėgis
Rūšys
Pagal aktyvumo lygį užsiėmimai gali būti:
Laisvalaikio užsiėmimai, taip pat galintys būti ir profesija:
Kolekcionavimas
Pagrindinės rūšys:
VUC Den Haag
Hagos VUC – Nyderlandų futbolo klubas iš Hagos.
Ūstis
Ūstis  – reiškia upės žiotis. Ūsčių vadinami žemiau pateikti Čekijos miestai:
Stabingis
Stabingis – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Seinų ir apie 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Prie Stabingio ežero. Valsčiaus keliai: Stabingis – Žagariai ir Stabingis – Gavieniškiai. Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
Pavadinimo kilmė
Švedų mokslininko, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojo Knut Olof Falk manymu kaimo pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžio stabis (akmuo), kaip ir Ščeberkos upė, Ščebros ir Stabienščiznos kaimai.
Kęstutis Ruzgys
Kęstutis Ruzgys (g. 1962 m. rugsėjo 15 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, puolėjas.
Kubagalvinės
Kubagalvinės (Nomeidae) – ešeržuvių (Perciformes) šeima. Paplitusios vandenynų atogrąžinėse srityse.
Šeimoje 4 gentys, 18 rūšių.
Gentys
thumb|210px|left|[[Jūrų piemėnėlis (Nomeus gronovii)]] thumb|left|Kubagalvis (Cubiceps caeruleus)
Niagara (Viskonsinas)
Miestelyje daugiausiai gyvena baltaodžiai 95,52 proc., azijiečiai – 2,8 proc. ir 0,05 proc. afro – amerikiečiai. Vidutinės namų ūkio pajamos: 33 828 JAV dolerių per metus. Viso miestelyje yra 760 namų ūkių.
Ričardas Makuška
Ričardas Makuška (g. 1956 m. rugpjūčio 17 d. Vygėliuose) – Lietuvos chemikas polimerininkas, fizinių mokslų daktaras.
Biografija
1979 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. chemijos mokslų kandidatas.
Nuo 1979 m. Vilniaus universiteto mokslo darbuotojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakulteto Polimerų chemijos katedros vedėjas; nuo 2004 m. profesorius. 1986 m. stažavo Tokijo universitete, 1990 m. – Kokolos (Suomija) technologijos institute.
Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – vandenyje tirpūs polimerai, vadinamosios šepečio struktūros polielektrolitai, chitozano skiepytieji kopolimerai, jonogeninių kopolimerų sintezė ir savybės, katijoninių polimerų kompleksai su paviršinio aktyvumo medžiagomis ir DNR, polimerų taikymas kultūros vertybių restauravimo technologijose. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių; 8 išradimų autorius, su kitais.
Spalviklis
miniatiūra|Gaivinantys gėrimai - vieni iš labiausiai spalvinamų produktų pramonėje. Spalviklis (brit., am.) – bet kuri medžiaga, spalvinanti kitas medžiagas.
Spalvikliai yra: Šis skirstymas nėra griežtas. Dažnai terminai spalviklis ir pigmentas sutapatinamas.
Vaišnoriškė (Utena)
Vaišnoriškė – etnografinis kaimas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos nac. parke, išlaikęs senąją kaimo užstatymo struktūrą. Architektūros paminklas.
Geografija
Kaimas išsidėstęs prie Būkos upelio, jungiančio Utenykščio ir Baluošo ežerus. Apsupta miškų, kaime telkšo maži ežeriukai – Žiegžmaris ir Byvainis. Auga Vaišnoriškės liepa. Netoli kaimo, Ažvinčių girioje telkšo Gervėčių pelkė, paskelbta rezervatine zona.
Sodybos išsidėsčiusios 2 kelių sankryžoje prie Būkos upelio, pušynais apaugusiame sudėtingame reljefe.
Istorija
XX a. senoviniu liaudies stiliumi atstatytos dvi pirkios, kluonas, du tvartai, pirtis.
Gyventojai
thumb|240px|Kaimo ženklas
Suomijos Respublikos šimtmetis
thumb|250px|Šventės logotipas Suomijos Respublikos šimtmetis  – šimto metų sukaktis nuo nepriklausomos Suomijos Respublikos paskelbimo 1917 m. Pagal šalyje susiklosčiusią Respublikos jubiliejų minėjimo tradiciją švęsti pradedama nuo Naujųjų metų (šiuo atveju 2017 m. sausio 1 d.) ir baigiama per Suomijos nepriklausomybės dieną – gruodžio 6 dieną. Visi šventiniai projektai žymimi užrašu Suomi Finland 100.
Už šalies ribų
thumb|right|250px|Bendras estų ir suomių artistų koncertas [[Talinas|Taline 2017 m. birželio 10 d.]]
Suomijos Respublikos jubiliejaus renginiai 2017 m. vyko septyniasdešimtyje valstybių.
Kančiškiai (Anykščiai)
Kančiškiai – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Skiemonių.
Ūstis prie Labės
Ūstis prie Labės – miestas kalvotoje vietovėje šiaurės vakarų Čekijoje, prie Labės ir Bylinos santakos, greta sienos su Vokietija; Ūsčio krašto centras. Geležinkelio stotis, upių uostas. Išvystyta sunkioji, chemijos, stiklo, maisto pramonė.
Istorija
Vietovė žinoma nuo romėnų laikų.
Pavadinimo kilmė
Miesto vardas Ústí čekiškai reiškia „santaka, žiotys“, pabrėžiant vietovės išsidėstymą prie dviejų upių santakos. Prie pavadinimo pridėtas Labės paminėjimas siekiant miestą skirti nuo kito miesto panašiu vardu (Ūstis prie Orlicės).
Chromosominės ligos
Chromosominės ligos, arba chromosominės anomalijos, aberacijos – tai būklės, kurias sukelia chromosomų skaičiaus ar struktūros pakitimai. Iki apvaisinimo pakitusios gali būti vieno iš tėvų gametos arba chromosomų pokyčiai gali formuotis jau po apvaisinimo zigotoje. Kai homologinės chromosomos neišsiskiria mejozės I dalijimosi metu arba dukterinės chromosomos neišsiskiria mejozės II dalijimosi metu, susiformuoja gametos su per mažu (n-1) arba per dideliu (n+1) chromosomų skaičiumi. Kai apvaisinimo metu tokios nenormalios gametos susilieja su normaliomis, gali būti monosomija (2n-1) arba trisomija (2n+1), kas bendrai vadinama aneuploidijomis.
Porinių chromosomų skaičiaus pakitimas gali lemti triploidijas (žmogaus atveju – 69 chromosomos), tetraploidijas.
Struktūros anomalijas sukelia delecijos, translokacijos, inversijos, duplikacijos, insercijos, žiedinės chromosomos. Svarbu, kad šiuos pokyčius gali turėti fenotipiškai normalus individas (subalansuotas nešiotojas) ir, susiformavus nepalankiai chromosomų kombinacijai gametogenezės metu, gali gimti vaikas, sergantis chromosomine patologija. Dauguma tokių derinių baigiasi letaliai dar įsčiose.
Žmonių chromosomines ligas diagnozuoja, gydo ir šeimas konsultuoja gydytojas genetikas. Svarbiausias uždavinys yra teisingai nustatyti nesubalansuoto gyvybingo naujagimio tikimybę, kadangi tokie individai turės chromsominę anomaliją.
Reikėtų pabrėžti, kad net ir turintys chromosomų skaičiaus ar struktūrų individai su protiniu atsilikimu turi teisę į individualiai visavertį gyvenimą.
Žmogaus chromosominės ligos
Dauguma zigotų su nenormaliu chromosominiu rinkinių žūva dar gemalo stadijoje. 15-20 % visų nėštumų baigiasi spontaniniu persileidimu. Zigotų ar embrionų anomalijos dažniausiai būna nesuderinamos su gyvybe iš karto po apvaisinimo. Apie pusė visų spontaninių persileidimų įvyksta dėl chromosomų anomalijų ir jų dažnis yra apie 20-40 %. Apie 30-40 % visų apvaisintų kiaušialąsčių žuva iki implantacijos gimdoje zigotos ar blastocistos stadijoje, nes anksti yra sutrikdomas normalus jų vystymąsis. Kuo anksčiau įvyko persileidimas, tuo didesnė tikimybė, kad tai įvyko dėl gemalo raidos defektų, atsiradusių dėl chromosomų anomalijų.
Žinomi keli sindromai, kurių atvejais gali gimti gyvi naujagimiai:
Pastebėta, kad kuo daugiau yra papildomų lytinių chromosomų (pvz., XYYY, XYYYY), tuo mažesnė išgyvenamumo tikimybė bei sunkesnis protinio atsilikimo laipsnis.
Sergant šioms ligoms, chromosomose esančių genų sutrikimo poveikis gali būti specifinis (ligos požymius lemia struktūrinių genų, koduojančių baltymų sintezę, skaičiaus ar funkcijos pakitimai), iš dalies specifinis (poveikis susijęs su genų, normaliomis sąlygomis turinčių daug kopijų, pvz, RNR, histonų genai), skaičiaus pakitimais) ir nespecifinis (lemia heterochromatino kiekio pokyčiai)
Pijus Bukšnaitis
Pijus Bukšnaitis (1881 m. spalio 9 d. Laukiniškėje, Jankų valsčius, Šakių apskritis – 1967 m. liepos 28 d. Niujorke, JAV) – vargonininkas, chorvedys, visuomenės ir kultūros veikėjas, spaudos darbuotojas.
Biografija
Iš pradžių muzikos mokėsi pas Griškabūdžio vargonininką B. Bendoraitį, lankė Veiverių mokytojų seminariją, vėliau gyvendamas Rusijoje, tęsė mokslą Žitomiro mokytojų seminarijoje (Ukraina), nuo 1902 m. lankė kunigo Gruberskio muzikos kursus Plocke (Baltarusija).
1899–1904 m. vargonininkavo Aleksandrijoje (Voluinės gubernija), nuo 1904 m. Lietuvoje, Skriaudžių parapijoje, vaikus mokė dainuoti, organizavo jaunimo chorus. Už dalyvavimą revoliucinėje veikloje 1905 m. iš vargonininko pareigų atleistas ir ištremtas iš Lietuvos.
Voskženice Dužės Šv. Archangelo Mykolo parapija
'''Voskženice Dužės Šv. Archangelo Mykolo parapija'''  – parapija, įsikūrusi Voskženice Dužės kaime. Parapija įkurta 1922 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui. 1902 m. pastatyta dabartinė parapijos bažnyčia.
Andrejs Piedels
Andrejs Piedels (Andrejus Piedelis, g. 1970 m. rugsėjo 17 d.) – Latvijos buvęs futbolininkas, vartininkas. Šiuo metu yra JFK Olimps/RFS trenerio asistentas.
Pijus Bukšnaitis
Biografija
Pabėgo į JAV ir apsigyveno Brukline. Gavo darbo banke, įsitraukė į visuomeninę veiklą, taip pat vadovavo chorams, rengė koncertus ir statė operetes. 1915 m. su K. Strumskiu iš anksčiau gyvavusių chorų suorganizavo operetės chorą, kuris dainavo net 34-iuose operečių spektakliuose, daug gastroliavo po lietuvių kolonijas. P. Bukšnaitis ir dainuodavo operečių spektakliuose.
Daug nuveikė kaip žurnalistas, vertėjas, sukūrė operečių libretų. JAV 1906–1909 m. bendradarbiavo leidiniuose „Kova“, „Vienybė Lietuvninkų“, „Tėvynė“, „Lietuva“, redagavo laikraštį „Keleivis“. 1912–1918 m. – satyros ir humoro žurnalo „Tarka“, 1934–1937 m. savaitraščio „Vienybė“ redakcijos narys.
Nuo 1909 m. Lietuvių socialistų sąjungos sekretorius, 1918–1920 m. Amerikos Lietuvių centrinio komiteto sekretorius, dirbo Lietuvių skautų sąjungoje.
Paąžuoliai (Taujėnai)
Paąžuoliai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Taujėnų, prie kelio. Į rytus nuo kaimo teka Mūšia.
Pijus Bukšnaitis
Biografija
Kūrė ir vertė eilėraščius, dainas, parašė libretus M. Petrausko operetėms „Velnias išradėjas“ ir „Šventoji naktis“ (1915 m.). Parašė komedijas „Mulkiai ir mulkinyčios“, „Literatas“, „Kajetonas“ ir kt. Išvertė į lietuvių kalbą keletą operečių ir operų libretų. Sukūrė solo dainų: „Razbaininkų daina“, „Vedu lankon bėrą žirgą" ir kt.
Šnekučiai
Istorija
Alytaus apylinkės Šnekučių kaimas 1987 m. kovo 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.
Er Piu – Meilės ir peilių istorija
Er Piu – Meilės ir peilių istorija – 1971 m. Italijoje režisieriaus Sergio Corbucci  sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Adriano Celentano ir Claudia Mori.
Turinys
Roma, 1900-ieji. Jaunas banditas Nino dėl įkalčių trūkumo anksčiau laiko paleidžiamas iš kalėjimo ir grįžta į savo rajoną, kuriame jis vadinamas karaliumi. Jo mergina Roza nenori, kad šis toliau verstųsi nelegalia veikla, todėl Nino pradeda prekiauti žuvimi, tačiau netrukus jo keliai susiduria su Augustarelo, mėsininku, kuris, kaip, jis įtaria, ir įskundė jį policijai. Dar daugiau, šis pradeda rėžti sparną apie Rozą ir Nino priverstas griebtis veiksmų. Sumuštas Augustarelo pasiskundžia savo 3 broliams, kurie nusiaubia Nino parduotuvę. Visuomet akcentuodamas garbę, šis nusprendžia nekeršyti ir pasiperša Rozai. Tai nesulaiko Augustarelo, todėl Nino pasiūlo jam vyno gėrimo varžybas su savotiškomis taisyklėmis. Jų metu pažemintas Augustarelo griebiasi peilio, sužaloja Nino ir save. Augustarelo miršta, o šio broliai ir Roza slaugo Nino, kad šis pasveiktų ir jie galėtų jį nužudyti garbingoje kovoje. Nustatoma data – savaitė iki Nino ir Rozos vestuvių, - tačiau ši visaip stengiasi sutrukdyti dvikovai. Nepavykus perkalbėti brolių Di Lorenzų, Roza pasisiūlo Nino praleisti kartu lemtingą naktį, nors pastarasis tvirtina tokiu būdu negalėsiąs jos vesti. Nors Nino ir sutinka, Rozai užmigus jis nuvyksta į sutartą vietą, kur susiremia su vienu iš Di Lorenzų...
Igoris Smirnovas
Igoris Smirnovas (rus. Игорь Николáевич Смирнóв g. 1941 m. spalio 23 d. Kamčiatkos Petropavlovskas) – Padniestrės politikas, 1991–2011 m. ėjęs tarptautiniu mastu nepripažintos Padniestrės Moldavijos Respublikos pirmojo prezidento pareigas.
Biografija
1952 m. buvo suimtas ir ištremtas į darbo stovyklą kartu su visa šeima. 1953 m. mirus Stalinui, šeima buvo paleista ir išsiųsta į Uralo kalnų papėdę.
1959 m. pradėjo dirbti metalurgijos gamykloje, o vėliau išvažiavo į Ukrainą, kur Nova Kakhovka mieste padėjo statyti hidroelektrinę. 1963–1966 m. tarnavo sovietų armijoje antrojo leitenanto pareigose. 1963 m. įstojo į Tarybų Sąjungos komunistų partiją.
1974 m. baigė aukštuosius mokslus Zaporožės automobilių gamyklos institute. 1987 m. partija išsiuntė į Tiraspolio miestą. Vos per dvejus metus sugebėjo tapti šio miesto meru.
Kuomet apie 1990 m. pradėjo byrėti Tarybų Sąjunga ir visos buvusios valstybės narės pradėjo siekti savo nepriklausomybės. Moldavijos TSR taip pat siekė savo nepriklausomos valstybės. Tuo tarpu su savo bendražygiais siekė, kad šalis turėtų kuo didesnį ryšį su Rusija ar net vėl tapti šios valstybės dalimi. Tam tikslui jie sukūrė jungtinę darbo kolektyvų tarybą (rus. OSTK – Объединенный Совет трудовых коллективов). Su šia politine jėga Smirnovas dalyvavo pirmuose Moldavijos TSR rinkimuose 1990 m. ir sugebėjo laimėti dvi vietas šalies parlamente. Padedant komunistų partijos Smirnovas sugebėjo laimėti Tiraspolio miesto tarybos rinkimuose ir nuo to laiko šis miestas tapo OSTK valdomu miestu.
1990 m. rugsėjo 2 d. buvo sukurta Padniestrės TSR. 1991 m. pabaigoje šalies prezidento rinkimuose nugalėjo savo konkurentą Grigore Mărăcuţă, surinkęs 64 % balsų.
Vėliau dar tris kartus nugalėjo prezidento rinkimuose – 1996 m. su 72 % balsų, 2001 m. -81,9 %, 2006 m. – 82,4 %.
2006 m. rugsėjo 14 d. paskelbė, kad pasitrauks iš politikos, kai Padniestrės respubliką pripažins visos šalys. Tai jis paskelbė kaip savo gyvenimo tikslą.
2011 m. gruodį vykusiuose prezidento rinkimuose Igoris Smirnovas užėmė trečią vietą, surinkęs 24,82 % balsų.
Oleksinas
Oleksinas  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, 8 km į pietryčius nuo Bransko, apie 22 km į vakarus nuo Bielsko ir apie 50 km į pietus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. XIX a. kaimas Bielsko apskrityje, kurį laiką veikė Oleksino valsčius.
Konjunktyvitas
thumb|Konjunktyvitas Konjunktyvitas – akių junginės uždegimas. Gali būti ūmus arba lėtinis.
Skiriami egzogeniniai ir endogeninai konjuktyvitai.
Tipai
Skiriami penki pagrindiniai konjunktyvito tipai. Kiekvienas iš šių tipų turi skirtingas priežastis, simptomus ir ligos eigą.
Sukelėjai
Ligą sukelia daug skirtingų priežasčių. Infekcinį konjunktyvitą sukelia bakterijos ar virusai, alerginį - įvairūs alergenai - žiedadulkės, gyvūnų kailis, vaistai ar kosmetika. Taip pat konjunktyvitas gali atsirasti dėl kitų akies ar organizmo ligų. Infekcinio konjunktyvito atveju reikia atlikti junginės sekreto bakteriologinį tyrimą ir skirti gydymą.
Simptomai
Nors sukėlėjai gali būti skirtingi, liga pasireiškia panašiais simptomais. Ūmus konjunktyvitas dažniausiai prasideda vienoje akyje ir greitai persimeta į kitą. Akį skauda, niežti, atsiranda pojūtis, lyg į ją būtų įkritęs svetimkūnis. Akys parausta, ašaroja, patinsta vokai, atsiranda gausių išskyrų (traiškanų). Rytais būna sunku atsimerkti, nes vokai sulimpa dėl jų kraštuose sudžiūvusių pūlių. Išskyros gali būti ne tik pūlingos, bet ir gleivingos, vandeningos. Gali pasireikšti bendro negalavimo požymiai - karščiavimas, gerklės skausmas, padidėję limfmazgiai. Liga tęsiasi 1-2 savaites, esant virusiniam konjunktyvitui - ilgiau. Alerginis konjunktyvitas tęsiasi 1-4 savaites ir kartojasi kiekvieną kartą susidūrus su alergenu.
Sunkesniais atvejais konjunktyvitas gali komplikuotis ragenos uždegimu ar net ragenos opa.
Gydymas
Konjunktyvito gydymas priklauso nuo ligos sukėlėjo. Tai gali nustatyti tik gydytojas oftalmologas. Bakterinis konjunktyvitas gydomas didelio poveikio antibiotikais - akių lašais. Jei konjunktyvitas virusinis, gydoma priešuždegiminiais vaistais, taip pat skiriama dirbtinių ašarų. Jei konjunktyvitas alerginis, būtina pašalinti ligą sukėlusi alergeną ir skirti alergiją slopinančius akių lašus ar net rekomenduoti gerti priešalerginius vaistus. Sergant lėtiniu konjunktyvitu, skiriami antibiotikų, kortikosteroidų ir vitaminų lašai.
Profilaktika
Sergant konjunktyvitu, būtina dažnai plauti rankas, neliesti pirštais akių, dažnai keisti patalynę ir rankšluosčius. Negalima nešioti kontaktinių lęšių. Būtina vengti viešų vietų.
Repkų valsčius
Repkų valsčius  – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Palenkės Sokoluvo apskrityje. Centras – Repkai. Ribojasi su Belanų, Drohičino, Jablona Lackos, Korčevo, Paprotnios, Sabnių ir Palenkės Sokoluvo valsčiais.
Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.
Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.
Paviršiaus struktūra
Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 168,79 km², iš kurių: Valsčius sudaro 14,92 % apskrities teritorijos.
Gyventojai
Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2005 metais surinktus duomenis:
Airumas
Airumas (🇦🇲) – miestelis Tavušo srityje, Armėnijoje. Nutolęs 206 km į šiaurės rytus nuo Jerevano ir 73 km į šiaurę nuo srities centro Idževano. Įsikūręs šalia Debedo upės bei tik 2 km nuo Armėnijos ir Gruzijos pasienio. Iškilęs 550 metrų virš jūros lygio. Didžiausią dalį gyventojų sudaro Armėnijos pabėgėliai iš Azerbaidžano, kurie buvo priversti palikti savo gyvenvietes dėl Karabacho karo. Gyventojai daugiausia užsiima žemės ūkiu.
Transportas
Miestas sujungtas geležinkeliais ir plentais su šalies sostine Jerevanu. taip pat geras susisiekimas su netoliese esančia Gruzija ir jos sostinė Tbilisiu.
Yra M-6 magistralė, jungianti su Gruzija.
Darius Vilimas
Darius Vilimas (g. 1966 m. birželio 12 d. Kaunas) – Lietuvos istorikas, Lietuvos istorijos instituto (LII) mokslo darbuotojas, LKDP narys (1992–2010). Apie 400 žurnalistinių publikacijų (nuo 1992 m.) – "Dienovidyje", "XXI amžiuje", "Apžvalgoje", "Lietuvos aide", "Aušroje" ir kitur.
Biografija
1984 m. baigė Kauno 23-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1984–1987 m. atliko privalomąją karinę tarnybą SSRS karinėse pajėgose (Karinis jūrų laivynas). 1992 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, nuo 1993 m. dirbo Lietuvos istorijos institute vyresniuoju laborantu, LII ir Vytauto Didžiojo universiteto doktorantūros doktorantas (1994–1999), jaunesnysis mokslo darbuotojas, mokslo darbuotojas. 2003 m. apgynė daktaro disertaciją „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemės teismo sistemos formavimasis (1564–1588)“, humanitarinių mokslų srities istorijos krypties (05 H) daktaras.
Tyrinėja XVI a. pabaigos – XVII a. pradžios LDK pavietų žemės teismų sistemos formavimąsi.
Knygos
5.1556 m. Upytės valsčiaus inventorius. Parengė V.Kaminskas. Vilnius, Versus aureus, 2011. 328 p. - Vyr. redaktorius.
6. XVII a pradžios Lietuvos vietovių istoriniai šaltiniai. 1622 m. Vilniaus ekonomijos inventorius. Vilnius, 2014. 264 p. - Parengėjas. ISBN 978-9955-847-85-4.
7.Bajoras Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemės teisme (1566-1600). Monografija. Vilnius, 2019. 264 p.; ISBN 978-609-8183-67-2.
Paso Jobajus
Paso Jobajus – miestelis pietryčių Paragvajuje, Gvairos departamento rytuose, greta Ibitirusu Kordiljeros. Pasiekiamas plento Ruta 2 atšaka ties Mbokaiti.
Yra nedidelė aukso kasykla (dėl jos padidėjęs vietovės užterštumas gyvsidabriu). Tai pat auginama matė, medvilnė, daržovės. Apylinkės pasižymi gražiais kraštovaizdžiais, miškais, upokšniais.
Paso Jobajaus apygardoje yra 7 indėnų (gvaranių mbijų) bendruomenės: Rancho Kuña, Yryvu Kua, Naranjito, Santa Teresita, Nance, Ovenia ir Isla Hu.
Istorija
Gyvenvietę 1923 m. įkūrė prancūzų imigrantas Žoržas Navilis, čia pradėjęs matės auginimo verslą. Savivaldybė sukurta 2002 m., atskiriant nuo Kolonija Independensijos.
Durtuvas
thumb|300px|Prancūzų pėstininkų (ginkluotų Lebelio šautuvais) durtuvų ataka [[Pirmasis pasaulinis karas|Pirmajame pasauliniame kare]] thumb|Kirstynės durtuvais thumb|Movinis pikiškas XIX a. durtuvas
Durtuvas – duriamasis geležtinis ginklas arba įtaisas, tvirtinamas prie šaulių ginklo (paprastai šautuvo) vamzdžio ir paverčiantis jį duriamuoju ginklu.
Pirmieji durtuvai buvo naudojami su muškietomis, kurios virsdavo savotiškomis pikomis, kuriomis muškietininkai galėdavo gintis nuo kavaleristų kardų ar pan. ginklų.
Iki XX a. pradžios pėstininkus mokė durtuvais gintis nuo kavaleristų ir atakuoti pėstininkus (durtuvų ataka). Antrojo pasaulinio karo metais durtuvų atakų poreikis smarkiai sumažėjo, kadangi pėstininkai ėmė ginkluotis greitašaudžiais trumpais ginklais, kurie efektyvūs ir artimame mūšyje. XX a. antroje pusėje ilgi durtuvai nebenaudojami, juos pakeitė specialūs durtuviniai peiliai (peiliniai durtuvai), kurie naudojami kaip daugiafunkciai peiliai.
Kamštiniai durtuvai
Pradžioje imta naudoti kamštinius durtuvus (jie pirmą kartą paminėti 1647 m.). Šie durtuvai turėjo rankeną, kuri būdavo įkišama į vamzdį. Tiek kotas, tiek geležtė būdavo apie 30 cm ilgio. Tokie durtuvai buvo blogi tuo, kad uždėjus durtuvą negali šaudyti. Ir atvirkščiai, netikėtai susidūrus su priešu durtuvo įkišimas vamzdin per ilgai užtrukdavo.
Moviniai durtuvai
Tobulinant kamštinius durtuvus atsirado moviniai durtuvai, kurie ant vamzdžio buvo užmaunami vamzdelio formos mova. Tokie durtuvai netrukdė šaudyti. Durtuvo geležtė su mova būdavo sujungti alkūne, nes geležtė negalėjo būti prie pat vamzdžio (to meto muškietos ir kiti šautuvai būdavo užtaisomi pro laibgalį). Perėjus prie šautuvų, užtaisomų pro vamzdžio storgalį, durtuvų tvirtinimo jungties alkūniškumas sumažėjo. Kai kurių durtuvų movos buvo daromos rankenos pavidalo, kad durtuvą būtų galima naudoti kaip atskirą duriamąjį ginklą.
Movinius durtuvus prancūzų ir prūsų armijos ėmė naudoti 1689 m., Danija – 1690 m., Rusija – 1709 m.
Ir kamštiniai, ir moviniai durtuvai paprastai turėjo (rombo formos) tribriaunes ar keturbriaunes geležtes.
Peiliniai durtuvai
XX a. kalavijiški durtuvai išnyko, toliau naudojo movinius pikiškus durtuvus (pvz., ant rusiškų Mosino šautuvų), atsirado trumpi peiliniai durtuvai, panašūs į kalavijinius, bet žymiai trumpesni ir lengvesni. Ilgi pikiški ar kalavijiniai durtuvai buvo svarbūs kaunantis su kavaleristais, kad šiuos pasiekti ant arklio. Kadangi XX a. tikimybė susidurti su kavaleristais sumažėjo, ilgų durtuvų nebereikėjo.
Atlenkiamieji durtuvai
thumb|300px|[[SKS karabinas su užlenktu durtuvu]] Dar vienas durtuvų variantas – atlenkiamieji durtuvai. Ne kautynėse toks durtuvas būna užlenktas, tad jo smaigalys ir ašmenys nekliūva, negali atsitiktinai sužeisti. O prieš kirstynes durtuvas atlenkiamas ir užfiksuojamas kovinėje padėtyje. Ginklo su tokiu durtuvu pavyzdys yra tarybinis karabinas SKS.
CVV Mercurius
Roterdamo „Mercurius“ – Nyderlandų futbolo klubas iš Roterdamo.
Bagienicė (reikšmės)
Bagienice vadinamos šios Lenkijos gyvenvietės:
Hipodromas
thumb|240px|Senovės romėnų hipodromas dabartinėje Turkijoje miniatiūra|[[Rašės hipodromas, Utenos r.]]
Hipodromas – kompleksas įrenginių, skirtas žirgų sporto varžyboms, bandymams ir treniruotėms rengti. Hipodrome būna įrengti du arba trys 1600–2400 m ilgio, elipsės formos bėgimo takai, tribūnos žiūrovams, prie jų – aikštelė žirgams išvesti ir balnoti, teisėjų pakyla. Šalia hipodromų įrengiami uždari treniruočių maniežai, arklidės, veterinarijos priežiūros įstaigos. Hipodromuose dirbantis personalas treniruoja arklius, vertina jų darbingumą, rengia lenktynes.
Lietuva
Lietuvoje hipodromų funkcijas iš dalies atlieka žirgynai.
Vienas žinomesnių hipodromų yra Dusetų hipodromas Zarasų rajone, Dusetose. Čia rengiamos Sartų lenktynės. Kiti hipodromai: Lazdijų hipodromas, Raseinių hipodromas, Utenos hipodromas, Vazgaikiemio hipodromas (Prienų r.), Vilniaus žirgyno hipodromas, Ukmergės hipodromas,  Raudondvario hipodromas (Kauno r.), Margavos hipodromas (Kauno r.), Niūronių hipodromas (Anykščių r.).
Nebeveikiantys hipodromai: Butrimonių hipodromas (Alytaus r.), Tauragės hipodromas, Šeduvos hipodromas (Radviliškio r.), Krakių hipodromas (Kėdainių r.).
Istorija
Pirmieji hipodromai minimi Homero Iliadoje. Seniausias žinomas hipodromas buvo įrengtas Olimpijoje, kur nuo 680 m. pr. m. e. Olimpinių žaidynių metu vyko keturkinkių dviračių vežimų lenktynės. Žymiausias ir didžiausias Antikos laikų hipodromas buvo pastatytas Konstantinopolyje valdant Romos imperatoriui Konstantinui I. Jame vyko žirgų ir vadeliotojų varžybos, tilpo 80000 žiūrovų, hipodromą puošė daugybė meno kūrinių.
Senovinis lietuviškas jodyklos, vietos kur išjodinėjami jauni žirgai, pavadinimas buvo grįžulas. Pagal jį pavadintas žvaigždynas.
Padbariškiai
Padbariškiai – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vidiškių.
Burlengė
Burlengė – miestas centrinėje Švedijoje, Dalarnos provincijoje.
Istorija
Miesto teisės Burlengei buvo suteiktos 1898 m.
Žymūs žmonės
Garsus švedų tenoras Jussi Björling gimė Burlengėje.
Willard Van Orman Quine
thumb|Willard Van Orman QuineVilardas van Ormanas Kvainas (1908 m. birželio 25 d. Akrone, Ohajas – 2000 m. gruodžio 25 d.) – JAV logikas, matematikas ir filosofas.
Nuo 1941 m. buvo Harvardo universiteto profesorius. Nuo 1953 iki 1955 m. Simbolinės logikos asociacijos prezidentas. Sukūrė savitą aksiominių sistemų teoriją ("Matematinė logika", 1940 m.) Vertingi loginės semantikos (reikšmės, analitiškumo, intensionalumo ir kitų problemų) tyrimai. Filosofijoje – nominalistas.
Naglis Miknevičius
Naglis Miknevičius (g. 1967 m. gruodžio 22 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, gynėjas.
Biografija
Žaidė Politechnika Kaunas (1990), Banga Kaunas (1991–1993), FBK Kaunas (1994–1999) klubuose, Lietuvos rinktinėje.
Topi
Topi (Damaliscus lunatus) – dykaraginių (Bovidae) šeimos žinduolis.
Paplitęs savanoje Sudane, Čade, Kenijoje, Tanzanijoje ir Pietų Afrikoje.
Sveria apie 130 kg.
Fisharmonija
Fisharmonija yra klavišinis, laisvo liežuvėlio instrumentas, 1848 m. Paryžiuje užpatentuotas Debeno (Debain). Nors primena vargonėlius ir dažnai naudojama kaip jų pakaitalas, fisharmonija yra tiesiogiai gimininga laisvo liežuvėlio lūpiniams vargonėliams. Ji susideda iš laisvų liežuvėlių rinkinio, kurių ilgis apibrėžia jų garso aukštį. Juos į darbą paleidžia koja valdomų suspaudžiamų dumplių tiekiamas oras, o kontroliuoja klaviatūra.