cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kremacija
Istorija
Kremacija žinoma nuo neolito. Paprotys laidoti sudegintus mirusiuosius atsirado 3 tūkstantmetyje iki m.e. Iki tol mirusieji laidoti nedeginti, suriesti ant šono, vadinamojoje miego pozoje. Kremacijos pradininkais laikomi Mesopotamijos šumerų dvasininkai. Tikėta, kad mirusiojo siela per ugnį išsilaisvina iš kūno, apsivalo ir tampa nemirtinga. Iš Mesopotamijos kremacija paplito kitose Azijos šalyse, Afrikoje. Daugelis senovės tautų, asirai, babiloniečiai, žydai mirusiuosius degino ant laužo su apeigomis.
Pirotinas
Pirotinas yra sieros rūgšties žaliava.
Kremacija
Istorija
Iškilmingas palaikų deginimas ant laužo buvo paplitęs ir Senovės Graikijoje, Romoje, slavų gentyse, Japonijoje, Indijoje ir kitose Pietryčių Azijos šalyse. Vidurio Europoje palaikų deginimas atsirado XIII a. iki m. e., vėliau paplito Vakarų Europoje. 1886–1964 m. Katalikų bažnyčia kremaciją draudė dėl prieštaravimo tikėjimui apie pomirtinį gyvenimą ir mirusiųjų prisikėlimą. Už tai buvo grasinama ekskomunika.
Baltų kraštuose ir Lietuvoje palaikų deginimas paplito I tūkstantmečio iki m.e. viduryje. Lietuvoje V a. iki m. e. – I a. pradžios vyravo paprotys mirusiuosius laidoti sudegintus. Vakarų Lietuvoje – kapus įrengiant krūsnyse, molinėse urnose ar duobutėse, kitoje Lietuvos dalyje mirusieji laidoti kapinynuose. I–II a. mirusiuosius imta laidoti nedegintus. V–IX a. vėl plito mirusiųjų deginimo paprotys. Tik žiemgaliai ir žemaičiai mirusiuosius laidojo nedegintus. Bet X–XII a. palaikų deginimo paprotys įsigalėjo ir iki XIII–XIV a. gyvavo visoje dabartinės Lietuvos teritorijoje. Rytų, Pietryčių Lietuvoje gyvenę lietuviai ir jotvingiai sudegintus mirusiuosius laidojo pilkapiuose, kitoje Lietuvos dalyje – kapinynuose. Palaikai buvo suberiami į duobutę arba išbarstomi kapo duobėje. Greta sudegintų mirusiųjų kapų aptinkama apeiginių laužaviečių.
Tarpukario Lietuvoje mirusiųjų palaikų kremavimas buvo įteisintas 1932 m. 1936 m. Kauno medicinos universitete pradėjo veikti pirmasis ir vienintelis šalies krematoriumas, kuris buvo uždarytas 2003 m. kaip neatitinkantis šiuolaikinių reikalavimų. Medicinos fakulteto studentas medikas, 1937 m. miręs po operacijos nuo embolijos, tapo pirmuoju žmogumi, kurio palaikai buvo kremuoti šiame krematoriume, ir pelenai buvo mechaniškai susmulkinti. 1938 m. čia buvo kremuoti SSRS ambasadoriaus Lietuvoje Nikolajaus Pozdniakovo žmonos Marijos palaikai, o urna su pelenais išvežta į Maskvą.
Laikinojoje sostinėje krematoriumas tapo sensacija, ypač inteligentijos tarpe. Daugelis to meto garsių Lietuvos menininkų ir mokslininkų viešai bei savo testamentuose skelbė pageidujantys, jog po mirties jų kūnus sudegintų. Iki 1940 m. šiame krematoriume buvo sudeginti VDU rektoriaus Vinco Čepinskio, aktoriaus ir režisieriaus Konstantino Glinskio, teisininko Petro Leono, profesoriaus Petro Avižonio, visuomenės veikėjo Liudo Vaineikio, kitų žinomų žmonių palaikai.
To meto kalbininkai siūlė įvairius terminus palaikų deginimui įvardinti, tokius kaip incineracija (pavertimas pelenais, deginimas) ir pelenėjimas. Tačiau nė vienas iš jų bendrinėje kalboje neprigijo.
Sovietmečiu Kauno krematoriumo paslaugomis dažniausiai naudodavosi užsienio piliečiai, nes palaikus vežti iš Sovietų Sąjungos būdavę labai brangu, be to, reikėdavę atlikti sudėtingų formalumų. Ten taip pat būdavo sudeginamos per anatomijos pratybas medicinos studentų panaudotos biomedžiagos – žmogaus organai.
Šiuolaikinis kremavimas
thumb|250px|Vienintelis Lietuvoje veikiantis krematoriumas [[Kėdainiai|Kėdainiuose]] Kremacija atliekama krematoriume, kurį sudaro viena ar daugiau krosnių. Temperatūra jose būna 870–980 °C. Pasaulyje krematoriumai būna tiek prie laidojimo paslaugas teikiančių įmonių, tiek kaip atskiros įmonės, arba kapinių teikiama paslauga. Krematoriumuose naudojamas įvairus kuras, pvz., gamtinės dujos ar propanas. Iki 7-ojo dešimtmečio buvo naudojama anglis, koksas. Šiuolaikinės krematoriumų krosnys kompiuterizuotos arba turi kitas kontrolės sistemas, reguliuojančias kremacijos procesą, kurių nustatymus proceso eigoje gali pakeisti krematoriumo darbuotojai.
Kūnui patalpinti skirtos kameros sienelės padengtos ugniai atspariomis ir karštį sulaikančiomis plytomis, kurios keičiamos kas maždaug 5 metus. Karstas, naudojant specialų vežimėlį arba keltuvą, įstumiamas kuo greičiau, vengiant šilumos iššvaistymo. Paprastai šį procesą leidžiama stebėti artimiesiems, neretai dėl religinių priežasčių, nors pats procesas traktuojamas kaip pramoninis.
Krematoriumo krosnis pritaikyta tik vieno kūno kremacijai, kelių kūnų deginimas vienu metu daugelyje šalių yra nelegalus. Krematoriumų priimamų kūnų dydis standartinis, išskyrus didesniuose miestuose, kur priimami kūnai iki 200 ir daugiau kilogramų. Didesni krematoriumai turi mažas papildomas kameras vaikų, kūdikių kūnams bei kūno liekanoms sudeginti.
Leonas Benešiūnas
Leonas Benešiūnas (1927 m. birželio 19 d. Tarvyduose, Panevėžio rajone) – technologas, išradėjas.
Biografija
Gimė 1927 m. birželio 19 d. Tarvyduose. 1948 m. mokėsi autoremonto kursuose Kaune. 1949-1951 m. Kaliningrado traukinių remonto ir statybos gamyklos mechanikas. 1951-1975 m. dirbo Kaliningrado žuvininkystės įrangos gamykloje. Buvo vienas iš greitų maisto šaldymo aparatų MAR ir ARSA išradėjų. 1975-2005 m. Panevėžio metalo gamyklos Metalitas eksperimentinio skyriaus vadovas. Už nuopelnus darbe 1970 m. apdovanotas Garbės ženklo ordinu, 1973 m. TSRS valstybine premija, 1974 m. Darbo raudonosios vėliavos ordinu.
Harvey
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Želinis saldainis
250px|miniatiūra|dešinėje|Vokiškas mišrus želinis saldainis Dominostein. Vidurinis sluoksnis – obuolių želė. Želinis saldainis – minkštos konsistencijos pjaustytas ar figūrinis saldainis iš vaisių ir/arba uogų tyrės, džemo ar marmelado. Kiti ingredientai – cukrus, vanduo, stingdikliai ir kiti maisto priedai. Paprastai apibarstytas cukrumi ar jo mišiniais su maisto priedais arba glaistytas.
Dantenos
thumbDantenos (lot. Gingivae) – burnos ertmės ir jos prieangio gleivinės dalis, kuri dengia viršutinio ir apatinio žandikaulių alveolinės ataugas. Dantenos tvirtai suauga su alveolinių ataugų antkauliu, bei danties kaklelio srityje esančiu cementu. Dantenų gleivinė yra nepaslanki, stora ir neturi pogleivio. Turi du paviršius: prieanginį ir liežuvinį. Dantenos savo kraštais supa dantų kaklelius, apie kurios susidaro dantenų kišenės, o ant tarpalveolinių pertvarų susidaro tarpdantiniai speneliai.
Naujagimio dantenos sudaro ištisinį sluoksnį, dengiantį visas alveolines ataugas, taip pat ištraukus dantį ir užsitraukus kaulinei alveolinei kišenei, ją apauga dantenos.
Sėkmės karys
Sėkmės karys – 1976 m. italų sukurta istorinė komedija apie 1503 m. vykusį karą tarp Prancūzijos ir Ispanijos bei 4 italų samdinius, kovojančius pastarųjų pusėje.
Hawkins
Hawkins − pavardė.
Sprigtas
Lietuvių kalboje žodis sprigtas reiškia kelis dalykus:
Hawkins
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Róbert Vittek
Robertas Vitekas (Róbert Vittek; 1982 m. balandžio 1 d.) – buvęs Slovakijos futbolininkas, puolėjas.
Karjera
Karjerą pradėjo Slovan Bratislava, ilgą laiką rungtyniavo Vokietijoje.
Vėliau persikėlė į Prancūziją, o nuo 2009 m. rungtyniavo Turkijoje.
Rinktinė
2001 m. debiutavo Slovakijos rinktinėje. Vitekas 2010 m. pasaulio čempionate įmušė pirmą Slovakijos rinktinės įvartį per pasaulio čempionatų istoriją.
Olegas Truchanas
Olegas Truchanas (1923 m. rugsėjo 22 d. Šiauliuose – 1972 m. sausio 6 d. Australijoje) – lietuvių keliautojas, etnografas, gamtosaugininkas, fotografas.
Biografija
1941 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Dar mokykloje susidomėjo fotografija, 1942 m. įstojo į Šiaulių buriuotojų klubą, lankė buriuotojų kursus. 1942 m. ir 1943 m. dalyvavo buriuotojų varžybose Rėkyvos ežere, tapo nugalėtoju jolių lenktynėse. Jo tėvai ir sesuo Nina 1944 m. liepos viduryje pasitraukė į Vokietiją. Olegas 1944 m. pabaigoje taip pat išvyko iš Lietuvos ir su tėvais susitiko Bamberge. 1946 m. Miunchene pradėjo studijuoti teisę UNRRA universitete, bet 1947 m. uždarius universitetą Miunchene, grįžo pas tėvus į Garmišo perkeltųjų asmenų stovyklą. Čia pradėjo keliauti, laipiojo po kalnus, slidinėjo Bavarijos Alpėse, daug fotografavo. Didelę įtaką jam padarė žinomi to meto Bavarijos fotografai, jis perprato to meto fotografijos stilius ir nespalvotosios fotografijos techniką ir greitai pasiekė pirmų laimėjimų. Viena iš jo nuotraukų, „Starnbergersee Bavarijoje“, 1947 m. laimėjo fotografijos konkurso prizą.
Raudonkrūtinis
Jonas Vaitkus-Raudonkrūtinis (tikr. Jonas Vaitkus, m. 1852 m. Tauragėje) – pusiau legendinis žemaičių plėšikas, veikęs XIX a. viduryje Žemaitijoje ir Prūsijoje. Duomenys apie Raudonkrūtinio veiklą yra prieštaringi, datos nesutampa. Spėjama, kad prisidengę Raudonkrūtinio vardu galėjo plėšikauti paskiri asmenys. Oficialus Kauno gubernijos laikraštis „Kovenskije gubernskije vedomosti“ tokio plėšiko ir jam įvykdytos bausmės nemini, nors turėjęs būti žinomas, tačiau žmonių atmintyje pasakojimai apie Raudonkrūtinį yra išlikę. Tikrai žinoma, kad lankėsi Prūsijoje. Pravardė kilo nuo nešiotos raudonos liemenės.
Biografija
Gimė baudžiauninkų šeimoje Žemaitijoje, ėjo baudžiavą, dvarininko ne kartą buvo mušamas, neiškentęs prievartos pabėgo į Prūsiją. Iš čia grįžo atgal į Žemaitiją ir buvusį poną apiplėšė. Sudarė būrį iš 400 vyrų, kuris plėšdavo dvarus, vėliau juos padegdavo. Dvarininkų nežudydavo, tik mušdavo, primindamas, kad ir ponų plaktiems baudžiauninkams skaudėdavę. Dėl savo veiklos vertintinas kaip pirmasis „svieto lygintojas“, Tado Blindos pirmtakas.
Amžininkas Aleksandras Fromas-Gužutis teigia, kad Raudonkrūtinis su bendrais, tarp kurių būta plėšikų Apynėlio ir Čečaro, 1846–1854 m. Raseinių paviete apie Tauragę, Gaurę, Batakius, Eržvilką plėšdavo mažesnius dvarus ir viensėdžius. Bendrai charakterizuojami kaip nusikaltėliai, tačiau pats Raudonkrūtinis neįvertinamas.
Duomenys apie veiklą Prūsijoje prieštaringi. Amžininkas Fridrichas Kuršaitis teigia, kad čia taip pat plėšęs dvarus, jo vadovaujamas 80–100 vyrų būrys veikęs pasienio su Rusija srityse, dažnai pereidavęs iš vienos valstybės į kitą. Vėlesniuose, praėjus 30 metų po įvykių, Martyno Jankaus surinktuose žmonių atsiminimuose teigiama, kad neplėšęs, tik slapstęsis nuo caro žandarų. Vis dėlto Prūsijos karalystės valdžia buvo sudariusi 180 kareivių būrį, kuris turėjo sugauti Raudonkrūtinį, buvo pažadėta premija už sugavimą.
Susirgęs vėl pasislėpė Prūsijoje, kur buvo sugautas ir išduotas Rusijai. Kitur teigiama, kad sugautas Rusijoje. Bausmė buvusi 9000 smūgių lazda, įvykdyta Tauragėje 1852 m. gruodžio 22 d. Nuo jos ir mirė.
Olegas Truchanas
Biografija
Olegą Truchaną nuo pat pirmų dienų pavergė Tasmanijos gamta. Jis pradėjo keliauti, fotografuoti. Išgarsėjo savo viešomis paskaitomis gamtosaugos temomis, nuotraukų ir skaidrių demonstravimu. Iki 1967 m. jis turėjo sukaupęs per 30 tūkstančių nuotraukų ir skaidrių, kurias vėliau planavo pateikti įvairiuose leidiniuose ir albumuose. Ir tik 1967 m. Hobarte įvykęs didžiulis gaisras, kuris sunaikino beveik visą jo fotoarchyvą, bei jo mirtis 1972 m. sutrukdė jam padaryti šį darbą. Žuvo vienos savo ekspedicijos Tasmanijos salos pietvakariuose metu, mėgindamas ištraukti Gordono upėje įstrigusią baidarę. Lietuvio kūną, užkliuvusį už rąsto, rado jo mokinys ir sekėjas fotografas Peteris Dombrovskis. Netrukus po O. Truchano mirties hidroelektrinės užtvankoje į nebūtį nugrimzdo ir Pederio ežeras, dėl kurio išsaugojimo jis kovojo, o kartu su juo – ir visa reta gyvūnija bei augmenija. Ežero grožis išliko tik jo nuotraukose.
Bibliografija
Dokumentiniai filmai:
Hayden
Hayden − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Laibapirštis
(Daubentonia madagascariensis)
Laibapirštis arba ai-ai (Daubentonia madagascariensis) – primatas (Primates), priklausantis monotipinei laibapirštinių (Daubentoniidae) šeimai. Paplitęs Madagaskare.
Tai – katės dydžio naktį aktyvus gyvūnas. Turi dideles ausis ir purią uodegą. Rankų pirštai labai ilgi, ypač plonas III pirštas. Aštriu nagu laibapirštis iš siaurų plyšių ištraukia vabzdžių vikšrus.
thumb|left|210px|Laibapirštis (Daubentonia madagascariensis)
Baltijos landesveras
Landesveras, Baltijos landesveras  – vokiečių savanorių karinis junginys, veikęs 1918–1920 m. Latvijoje.
Įkurtas 1918 m. lapkričio mėn. kaip Baltijos kunigaikštystės kariuomenė. Nuo 1918 m. gruodžio mėn. tapo pavaldus Latvijos laikinajai vyriausybei. Landesverą sudarė latvių atskirasis batalionas, nuo 1919 m. kovo mėn. tapęs brigada ir A. Lieveno vadovaujamas rusų savanorių dalinys. Juos apginklavo, maistu, šaudmenimis ir amunicija aprūpino Vokietijos kariuomenė. Landesverui vadovavo vokiečių karininkai. 1918 m. pabaigoje – 1919 m. pradžioje Landesvero vokiečių dalinį ir fon der Golco „Geležinę diviziją“ prie Inčukalno sumušė Sovietų Rusijos kariniai junginiai. Landesveras atsitraukė į Liepoją.
1919 m. balandžio mėn. Landesvere tarnavo 9500 karių (4000 vokiečių, 4000 latvių ir 1500 rusų). Po 1919 m. balandžio 16 d. sąmokslo prieš Latvijos laikinąją vyriausybę buvo sudaryta provokiška O. Borkovskio, vėliau Andrievo Niedros vadovaujama vyriausybė. 1919 m. birželio mėn. Landesveras tapo pavaldus A. Niedros vyriausybei. 1919 m. birželio mėn. prie Cėsių jungtinės Latvijos ir Estijos kariuomenės pajėgos Landesverą sumušė. 1919 m. liepos mėn. Landesvero vadas A. Fletcheris su Vokietijos savanoriais pasitraukė iš dalinio ir įstojo į Bermonto kariuomenę, o A. Lieveno rusų savanorių dalinys buvo išsiųstas į Narvą ir prisijungė prie baltagvardiečių Nikolajaus Judeničiaus Šiaurės Vakarų armijos.
Basra
Basra – miestas Irako pietryčiuose, uostas prie Šat al Arabo upės. 2,02 mln. gyventojų (2005). Yra tarptautinis oro uostas. Pagrindinė pramonės šaka – naftos gavyba ir perdirbimas. Taip pat išvystyta chemijos, tekstilės pramonė. Yra universitetas. Išlikę senamiesčio griuvėsiai (630 m.).
Larry Sanger
Lawrence „Larry“ Mark Sanger (g. 1968 m. liepos 16 d. Belviu, Vašingtonas, JAV) – amerikiečių filosofas. Kartu su verslininku Jimmy Wales įkūrė laisvąją enciklopediją Wikipedia, 2000–2002 m. Nupedijos vyr. redaktorius.
Biografija
Užaugo Ankoridže (Aliaska). 1991 m. Reed College baigė filosofijos studijas, bakalauras (B. A.). 2000 m. – Doctor of Philosophy (Ph. D.) (Ohajo valstijos universitetas).
Centrinė Meseta
thumb|300px|Centrinės Mesetos panorama
Centrinė Meseta, Kastilijos plokščiakalnis – teritorija Pirėnų pusiasalio centrinėje dalyje, Ispanijoje, daugiausia Kastilijos regione. Sudaryta daugiausia ir hercininių kristalinių uolienų. Būdinga plynaukštė su neaukštais masyvais bei tarpukalnių įdubomis. Vakaruose smarkiai suskaidyta tektoninių lūžių. Vyraujantis aukštis 600–1200 m. Centrinė Kordiljera (aukštis iki 2592 m) Mesetą skiria į Senosios Kastilijos plokščiakalnį ir Naujosios Kastilijos plokščiakalnį.
Klimatas subtropinis, sausringas. Pagrindinės upės – Dueras, Tachas, Gvadiana. Būdingi kserofitiniai krūmynai ir stepės, šiaurės vakaruose yra plačialapių ir spygliuočių miškų. Svarbi sodininkystės ir vynuogyninkystės sritis. Pagrindinis Centrinės Mestetos miestas – Madridas.
3753 Cruithne
thumb|300px|Atradimas frame|left|Cruithne ir Žemės sukimosi aplink Saulę greičiai yra labai artimi.frame|left|Stebint iš Žemės atrodo, jog asteroidas apsisuka aplink Žemę  maždaug per metus. Cruithne – asteroidas, dėl savo neįprastos orbitos kai kada (nelabai tiksliai) minimas kaip antrasis Žemės mėnulis.
Asteroidas buvo atrastas 1986 m. Cruithne yra vado ir didvyrio vardas, minimas mituose genčių, kurios gyveno nuo 800 m. pr. m. e. iki 1000 m. e. m. dabartinėje Škotijos teritorijoje.
Hayek
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
3753 Cruithne
Cruithne sukasi aplink Saulę, o ne Žemę, tačiau jo ir Žemės sukimosi aplink Saulę greičiai yra labai artimi, todėl Žemė ir šis asteroidas „laikosi greta“. Stebint iš Žemės atrodo, jog asteroidas apsisuka aplink Žemę maždaug per metus, judėdamas sudėtinga, neeliptine orbita.
Yra ir daugiau panašiai aplink Žemę skriejančių asteroidų, pavyzdžiui, 2002 AA29. Tačiau 2002 AA29 yra tik 60 metrų skersmens. Marsas irgi turi tokį palydovą (Eureka 5261), kurio skersmuo yra maždaug 3 km.
Minardi
Rekordai
Per visą Formulėje 1 praleistą laiką ekipa surinko 38 taškus (pagal naująją sistemą jų būtų 126). 16 iš jų (32 pagal naująją sistemą) buvo surinkti pirmojo komandos piloto Pierluigi Martini. Martini taip pat pasiekė vienintelį komandos startą iš pirmosios eilės: 1990 m. JAV GP kvalifikacijoje jis startavo iš antrosios vietos. Taip pat pilotas pasižymėjo 1989 m., kai vieną ratą buvo lyderis Portugalijos GP metu. Deja, be šių rezultatų komanda negali pasigirti nors viena pergale. Geriausias jos rezultatas buvo tris kartus pasiekta 4 vieta: Martini dukart 1991 m. ir Christian Fittipaldi 1993 m. thumb|left|200px|Paskutinis Minardi bolidas PS05
Nors ekipa visada turėjo patį mažiausią biudžetą Formulėje 1, ji sugebėjo išauginti tokius žymius lenktynininkus kaip Alessandro Nannini, Giancarlo Fisichella, Jarno Trulli, dukart pasaulio čempioną Fernando Alonso, IndyCar serijos laimėtojus Christianą Fittipaldi ir Alex Zanardi.
Ekipos savininkai
thumb|right|200px|Paskutinis Minardi savininkas Paulas Stoddartas
Pyro pergalė
Pyro pergalė – Epyro karaliaus Pyro pasiekta pergalė 279 m. pr. m. e. prie Askulo (dab. pietinė Italija) prieš romėnus. Ši pergalė pareikalavo itin daug nugalėtojų aukų.
Pyro pergalė gali būti suprantama, kaip abejotina pergalė, nepateisinama dėl didelių aukų.
Šaltiniai
Pyrrhos
Maltos sąsiauris
thumb|right|Maltos sąsiauris Maltos sąsiauris skiria Europai priklausančią Maltos salą nuo piečiausio Sicilijos kranto galo. Šis sąsiauris maltiečiams atstoja jūrų kelių jungtį į Europą. Sąsiaurio plotis siekia 93 km, didžiausias gylis siekia 100–150 m. Vienoje sąsiaurio pusėje, Maltos saloje, įsikūręs Valetos uostamiestis, kitoje pusėje, Sicilijoje, Dželos ir Sirakūzų uostai.
Antrojo pasaulinio karo metu sąsiauryje vyko jūrų mūšiai ir jis buvo smarkiai užminuotas (tuomet Malta dar buvo britų kolonija). Taip pat šiame sąsiauryje būta ir kitų mūšių, kaip, pvz., grumtynės tarp Maltos Ordino ir Osmanų imperijos piratų ar Pūnų karų mūšiai.
Lenartavičių koplyčia
Lenartavičių koplyčia – koplyčia, stovinti Kaune, Žaliakalnyje, nedidelės Vaistinės gatvės gale. Koplyčios ir šalia stovinčios Šv. Mergelės Marijos skulptūros kompleksas, turintis architektūrinę-meninę, istorinę, urbanistinę, kraštovaizdinę vertes, skelbtinas Kauno miesto savivaldybės saugomu kultūros paveldo objektu. Objektas restauruotas privačia iniciatyva.
Istorija
1925 m. bajorai Brigita ir Liudvikas Lenartavičiai savo sklype pasistatė koplyčią ir švč. Mergelės Marijos statulą (apie tai byloja pritvirtinta lentelė ant koplyčios). Statytojas – senos bajorų giminės atstovas Lenartavičius, kuris šioje Žaliakalnio dalyje turėjo nemažai žemės. Kai mokesčiai už žemę buvo padidinti, savininkai 1,5 hektaro plotą suskaidė į sklypus ir juos pardavinėjo kauniečiams. Patys taip pat apsigyveno Vaistinės skersgatvyje. Sovietmečiu L. Lenartavičius emigravo į JAV. Jo pastatyti sakralinės paskirties statiniai išliko. Iš Lenartavičius pažinojųsių prisiminimų:
Tai unikalus Kauno ir galimai Lietuvos mastu mažosios sakralinės architektūros su skulptūra kompleksas, esantis viešojoje erdvėje – apie kompleksą susiformavęs tarpukario laikotarpio užstatymas mūriniais gyvenamais namais. Šiuose namuose gyveno daug žymių žmonių.
Edmundas Naujokaitis, Šv. Pijaus X brolijos (katalikų tradicionalistų) kunigas, 2002 m. kelis mėnesius Lenartavičių koplyčioje laikė šv. Mišias.
Tarpukariu statytos jau griūnančios koplyčios ir statulos restauravimą bei lėšų surinkimą 2004 m. inicijavo gatvės gyventojai. Daug iniciatyvos lėšų surinkime ir organizaciniame darbe parodė Vaistinės gatvės gyventojas inžinierius Leonardas Savickas-Pelėda (1937-2013). Lėšas aukojo beveik visi gatvės gyventojai (virš 30 šeimų). Palaikomas vietos gyventojų, L. Pelėda-Savickas pasiūlė Kultūros paveldo departamento Kauno skyriui šiuos objektus įrašyti į Kultūros vertybių registrą. Paaiškėjo, kad tai padaryti neįmanoma, nes koplyčia ir statula neturi oficialaus šeimininko. Šiuos šventus objektus statę Lenartavičiai palikuonių neturėjo. Tada asmeniškai buvo konsultuotasi su architektais, restauratoriais, menotyrininkais, kaip reikėtų šiuos statinius restauruoti. Visus komplekso statybos remonto ir restauravimo darbus Vaistinės gatvės gyventojai atliko savo jėgomis, vadovaujant ir pačiam dirbant kaimynui inžinieriui restauratoriui Algimantui Mykolaičiui. Vykdant restauravimo darbus po koplyčios grindimis buvo rasti palaikai. Greičiausiai – Lenartavičių atžalos.
Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyrius apdovanojo darbštų kaunietį padėkos raštu. Padėkos ceremonijoje dalyvavusio Kauno miesto savivaldybės atstovo teigimu, nėra galimybių skirti lėšas bešeimininkiam objektui, kol nesutvarkyta jo priklausomybė. Vėliau atsiliepė Australijoje gyvenantys tolimi Lenartavičių giminaičiai Irena ir Algis Dudaičiai. Sužinoję apie koplyčios restauravimą jie su dėkingumu finansiškai prisidėjo prie restauravimo darbų. Taip 2020 m. buvo izoliuoti nuo išorės drėgmės koplyčios pamatai, nuvestos lietaus nuotekos, atnaujintas ištrupėjęs tinkas, nudažytas fasadas, restauruotas kryžius ir kt.
Šakių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
Šakių rajono savivaldybės taryba – Šakių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d.
Veikla
Rajono meru išrinktas Vidas Cikana, jo pavaduotoju Elvydas Pauliukėnas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Albinas Vilkauskas.
UEFA čempionų taurė 1965–1966 m.
UEFA čempionų taurė 1965–1966 m. – 11-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1965 m. rudenį. Jį šeštąkart laimėjo klubas, 1966 m. gegužės 11 d. finale laimėjęs prieš.
Haraldas II
Haraldas II (1020 m. – 1066 m. spalio 14 d. (prie Hastingso, Saseksas) – paskutinis anglosaksų Anglijos karalius (1066 m. 01 – 10).
Biografija
Vesekso ir Kento erlo Godwine’o antrasis sūnus.
Santuoka ir vaikai
Haraldo pirma santuoka buvo su Eldgita (Edita) Gulbės kaklas, tačiau ši santuoka nebuvo sudaryta pagal bažnyčios kanonus ir nebuvo laikoma teisėta. Nuo Eldgitos Haraldas turėjo bent jau šešis vaikus, iš kurių Gita Veseksietė, Kijevo didžiojo kunigaikščio Vladimiro Monomacho žmona. Haraldo ir Eldgitos sūnūs, Godvinas, Edmundas ir Magnusas 1060 ais metais dalyvavo kovoje prieš Vilhelmo I Užkariautojo karius, tačiau patyrė pralaimėjimą nuo Brajano Bretono.
Po įstojimo į anglų sostą, 1066 metais Haraldas vedė Alditą, Mersijos erlo Elfgaro dukterį. Aldita Haradui pagimdė du sūnus (galbūt dvynukus), Haroldą ir Ulfą, kurie po normandų užkariavimo, tikriausiai, buvo išvežti iš Anglijos ir baigė savo gyvenimą tremtyje.
Valdymas
1053 m. paveldėjo tėvo pareigas. 1064 ar 1065 m. lankėsi Normandijoje, kur patvirtino karaliaus Eduardo Išpažinėjo pažadą po mirties perduoti sostą kunigaikščiui Vilhelmui. Paskelbtas valdovu pagal bevaikio karaliaus Eduardo Išpažinėjo paskutinę valią: greitai numalšino kitus pretendentus. Žuvo per Heistingso mūšį, po kurio Anglijos karaliumi tapo Vilhelmas I Užkariautojas.
Jovaras Mažeikiai
Mažeikių „Jovaras“ – Lietuvos futbolo komanda iš Mažeikių.
Istorija
1990 m., FK Atmosfera (1973) pagrindu įkurtas naujas futbolo klubas Jovaras. Jovaras paveldėjo iš FK Atmosferos vietą Aukščiausioje lygoje ir žaidė joje kelis sezonus.
1990 m. žaidė Baltijos lygoje kartu su stipriausiomis Latvijos, Estijos komandomis. Baltijos lygoje buvo penktoje vietoje. Šis pasiekimas leido komandai dalyvauti finaliniame etape dėl Lietuvos čempionų vardo. Keturios geriausios Baltijos lygoje dalyvavusios komandos jėgas išmėgino su Lietuvos pirmenybėse dalyvavusiomis ir pirmas keturias vietas užėmusiomis komandomis. Lemiamos kovos dėl Lietuvos čempionų vardo mažeikiškiams susiklostė nepalankiai. ketvirtfinalyje jų varžovais buvo Panerys Vilnius. Vienas rungtynes minimalia persvara laimėjo vilniečiai (1:0), o atsakomosiose rungtynėse po pagrindinio laiko pirmavo mažeikiškiai 1:0. Pagal rungtynių reglamentą jos buvo pratęstos, kad išsiaiškinti nugalėtoją. Vilniečiai sugebėjo įmušti įvartį. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1:1, o tai reiškė, kad į pusfinalį pateko Panerys Vilnius. 1990 m. su kitomis, pralaimėjusiomis ketvirtfinalio rungtynes, komandomis pasidalino 5-8 vietas.
1991 m. Lietuvos lygoje užimta tik 12 vieta.
1991/1992 m. pirmenybėse liko 9 vietoje. 1992 m. balandžio mėn. pervadintas SK „Mažeikiai“.
Komandos vadovybė ieškojo paramos. Kreipėsi į žinoma verslininką Romą Marcinkevčių.
1992 m. rugsėjo mėn. buvo įkurtas naujas klubas ir pavadintas pagrindinio rėmėjo, verslininko Romo Marcinkevičiaus garbei ROMAR Mažeikiai.
1995 m. žlugus ROMAR`ui įkurtas FK Mažeikiai. Jovaras pusmetį vadinosi SK „Mažeikiai“ vardu, bet nederėtų šios komandos tapatinti su FK Mažeikiai.
Lietuvos liaudies partija
Lietuvos liaudies partija – Lietuvos politinė partija.
Istorija
Įkurta 2009 m. gruodžio 5 d. kaip Lietuvos liaudies sąjūdis, tačiau Teisingumo ministerijai atsisakius registruoti, 2010 m. balandžio 20 d. įregistruota dabartiniu pavadinimu. Partiją įkūrė ir jai nuo įkūrimo vadovavo Kazimira Prunskienė. Dėl ištikusio insulto, ji kurį laiką nėjo pareigų, o laikinuoju partijos vadovu buvo paskirtas Rimantas Kumpis.
Nuo 2014 m. vasario iki 2015 m. kovo mėn. partijai vadovavo Andrius Šedžius. 2015 m. kovo mėn. partijos taryba pašalino Andrių Šedžių iš partijos.
Savivaldybių tarybų rinkimuose 2015 metais partija gavo dvi vietas Šiaulių miesto savivaldybės taryboje, dvi vietas – Kalvarijos, vieną – Jurbarko savivaldybėse.
2020 metų liepos 2 d. įvykusiame LLP Tarybos posėdyje vietoj atsistatydinusio laikinai ėjusio Partijos Pirmininko pareigas Vaidoto Prunskaus laikinai einančiu LLP Pirmininko pareigas išrinktas Tauras Jakelaitis. Tais pačiais metais pristatytas partijos manifestas ir ant kalno sušaukta taryba.
2021 metų gegužės 18 d. LRT tyrimo duomenimis partija minima kaip susijusi su Kremliumi.
Antgerklis
Antgerklį sudaro dvi dalys: antgerklio kremzlė ir žemyn nukrypęs siauresnis stiebelis. Antgerklio priekiniame, liežuviniame paviršiuje gleivinę dengia daugiasluoksnis epitelis, o užpakalinį - virpamasis, būdingas kvėpavimo takams.
Pranas Genys
Pranas Genys (1902 m. kovo 1 d. Kalnėnai, Telšių valsčius – 1952 m. rugpjūčio 26 d. Macikų koncentracijos stovykla prie Šilutės) – Lietuvos muziejininkas, poetas, mokytojas.
Biografija
1924 m. baigęs Telšių gimnaziją mokytojavo Mažeikių ir Ukmergės gimnazijose. 1926 m. sunkiai susirgęs grįžo į Kalnėnus, įsitraukė į visuomeninę veiklą. 1931 m. Telšiuose įsteigė kraštotyros draugiją „Alka“, 1932 m. – „Alkos“ muziejų, iki 1945 m. jo vedėjas. miniatiūra|200px|left|Atminimo lenta Plungėje, Dariaus ir Girėno g. 23 thumb|200px|Paminklas prie Telšių Alkos muziejaus
Kazlai (Biržai)
Kazlai – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 14 km į vakarus nuo Biržų, Kirdonių miško šiauriniame pakraštyje, prie kelio Kirdonys–Pasvaliečiai. Į teritoriją patenka buvę Varlynės ir Žemuogynės viensėdžiai.
Ivanas Lubianojus
Ivanas Lubianojus (Иван Андреевич Лубяной, 1909 m. spalio 25 d. Alksnėnuose, Rusijos imperija – 1985 m. lapkričio 25 d. Zernograde, TSRS) – karininkas, Tarybų Sąjungos didvyris.
Biografija
Gimė 1909 m. spalio 25 d. Alksnėnuose (Olechove), dab. Kėdainių rajone. 1926 m. baigė vidurinę mokyklą, 1932 m. mechanikų mokyklą. Nuo 1941 m. liepos pradėjo tarnauti Raudonojoje armijoje, paskirtas tanko mechaniku-vairuotoju. 1946 m. demobilizuotas, dirbo Zernogrado mašinų testavimo skyriuje. Mirė 1985 m. lapkričio 25 d. Zernograde. Jo vardu pavadinta viena iš miesto gatvių.
Henry
Henry − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Sprigtas (žaidimas)
Sprigtas – pirštų miklumo ir koordinacijos žaidimas, primenantis miniatiūrinį biliardą ant šachmatų lentos. Žaidžiamas šaškėmis ant kietos šachmatų dėžės tipo lentos.
Šaškės ant lentos rikiuojamos įvairiais būdais (pradžioje ant kraštinių langelių eilių eilėmis), tarp jų statant sieneles, bokštelius iš kelių šaškių. Tikslas sprigtu į savo šaškę numušti nuo lentos bent vieną priešininko šaškę, neprarandant nė vienos savosios, tuomet gaunamas naujas ėjimas. Nukritus bent vienai ėjimą dariusio žaidėjo šaškei eina jau jo priešininkas. Kėlinys baigiasi numušus visas priešininko šaškes.
Įgudęs žaidėjas pažįstamoje lentoje ir pažįstamomis šaškėmis (reikia gerai žinoti lentos paviršiaus slidumą, lygumą, šaškių masę) gali pradėjęs kėlinį numušti visas priešininko šaškes neduodamas jam nė vieno ėjimo. Tuomet jo priešininkui reikia laukti klaidos, kuri gali pasitaikyti tik po kelių kėlinių. Patyręs žaidėjas kaip ir biliarde apskaičiuoja pozicijas, kur sustos mušamos priešininko ir savos šaškės (kad po to būtų patogu numušti priešininko šaškes), apskaičiuoti rikošetus (kad vienu sprigtu numušti kelias ne tiesėje stovinčias šaškes), gerai apskaičiuoti sprigto jėgą (kad priešininko šaškės nukristų, o savos liktų ant lentos).
Sprigtas paprastai žaidžiamas ilga kėlinių serija. Laimėjus kėlinį laimėjusio padėtis pasunkinama – jo šaškės priartinamos prie priešininko šaškių eilės. Kai laiminčiojo šaškių eilė atsistoja ant priešpaskutinės langelių eilės ir laimima, tuomet pralaiminčiojo šaškės rikiuojamos įvairiais bokšteliais po to – tam tikromis figūromis („ratas“, „lėktuvas“ ir pan.).
Jei laimintysis laimi ir šiuos kėlinius, žaidimas pradedamas pradinėje pozicijoje, bet laimintysis žaidžia viena šaške mažesniu rinkiniu. Jei ima laimėti žaidėjas, kuris iki šiol pralaimėdavo, iki tol laimėjęs žaidėjas ima su savo šaškėmis trauktis atvirkščia kryptimi. Taip žaidžiamas sprigtas gali trukti dešimtis ar net kelis šimtus kėlinių.
Vasara-Ruduo
Vasara-Ruduo – kurortinis savaitraštis, ėjęs nuo 1988 m. birželio 3 d. iki 1990 m. Klaipėdoje.
Istorija
1988–1989 m. ėjo kaip laikraščio „Klaipėda“ kurortinis priedas lietuvių ir rusų kalba. 1990 m. leidėju buvo ir Lietuvos žurnalistų sąjungos Klaipėdos skyrius. Atskiri numeriai ėjo pavadinimais „Vasara-Ruduo-Žiema“, „Vasara“ arba „Ruduo“. Tiražas 1989 m. – 14 900 egz. lietuvių kalba ir 2100 egz. rusų k., 1990 m. – 11 200 egz.
Pravarde Dičkis
Pravarde Dičkis – 1973 m. Italijos ir Vakarų Vokietijos sukurta kriminalinė komedija apie Neapolio policijos inspektorių Rizą, kurį suvaidino aktorius Badas Spenceris. Filmą režisavo Steno.
Vasara-Ruduo
Istorija
Redaktorius Antanas Stanevičius.
Pravarde Dičkis
Vėliau buvo sukurti dar 3 tęsiniai: Dičkis Honkonge, Dičkis Afrikoje ir Dičkis Egipte.
Siužetas
Inspektorius Rizo, pravarde Dičkis, nesinešioja ginklo ir labiau pasikliauna savo fizine jėga. Jis turi savo informatorius, pažįsta daugelį miesto nusikaltėlių, kurie jį taip pat gerbia dėl sąžiningumo.
Marselio atstovai pašalina Baroną, įkalčius nukreipdami į Rizo. Šis priverstas sprukti ir nuo policijos, įtardamas, kad naujasis komisaras gali būti išvien su nusikaltėliais.
Chabarovskas
Chabarovskas – miestas Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Vidurio Amūro žemumoje, dešiniajame Amūro krante, 8533 km į rytus nuo Maskvos; krašto centras. Uostas, svarbus susisiekimo mazgas (geležinkelio ir automobilių), oro uostas. Išvystyta mašinų, metalo, naftos, medienos, lengvoji, maisto, statybų, chemijos ir vaistų pramonė.
Hidrologijos ir ekologijos, žemės ūkio mokslo mokslo institutai, technikos ir medicinos universitetai, pedagogikos, farmacijos, liaudies ūkio institutai. Yra dramos, muzikinės komedijos, jaunimo teatrai, filharmonija, kraštotyros ir dailės muziejai. Amūro kairiajame krante yra poilsio zona.
Istorija
1858 m. kapitonas J. Djačenka Amūro vingyje įkūrė karinį postą Хабаровка, kurį pavadino keliautojo ir tyrinėtojo J. Chabarovo garbei. 1863 m. M. Liubenskis suplanavo miesto struktūrą, kuri iš esmės nepasikeitusi ir šiandien. 1872 m. pastatytas uostas, 1873 m. atidaryta mokykla. 1880 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas, 1893 oficialiai pervadintas į Chabarovską. 1897 m. nutiestas geležinkelis į Vladivostoką, 1916 m. tiltas per Amūrą. XX a. pradžioje mieste vyravo migrantai (Rusijos ir užsienio). 1932 m. buvo pastatytas oro uostas.
Šerkšnėnai
Šerkšnėnai – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, prie kelio. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Šerkšnėnų mokykla-daugiafunkcis centras, biblioteka, paštas (LT-89046), yra kapinaitės. Į vakarus nuo kaimo telkšo Šerkšnėnų HE tvenkinys.
Etimologija
Šerkšnėnai – vandenvardinis vietovardis, pavadintas pagal čia tekančios Šerkšnės upėvardį (kairysis Ventos intakas).
Istorija
Minimi nuo 1558 m. XIX a. pabaigoje tai kaimas ir Šerkšnėnų dvaras Telšių apskrityje. XIX–XX a. veikė vandens malūnas.
Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Kurelininkai
Kurelininkai  – Vokietijos kariuomenės latvių karinis junginys per Antrąjį pasaulinį karą.
Istorija
Įkurtas 1944 m. liepos mėn. Vadas generolas Janis Kurelis (1882–1954 m.), pagal kurio pavardę ir buvo vadinami kariai. Dalinį buvo numatyta panaudoti fronte ir diversijoms TSRS kariuomenės užnugaryje. 1944 spalio mėn. junginyje buvo apie 3000 karių. Tačiau Latvių antinacinio pasipriešinimo organizacija Latvijos vyriausioji taryba tikėjosi, kad šis dalinys taps būsimos Latvijos išlaisvinimo armijos branduoliu. Tokie siekiai nepatiko Vokietijos kariuomenės Kuršo grupuotės vadovybei, todėl 1944 m. lapkričio 14 d. 8.00 val. vokiečių SS ir SD daliniai, vadovaujami F. Jekelno ir P. Fukso, apsupo Kurelininkų štabą ir suėmė apie 450 karių. Aštuoni dalinio štabo karininkai, tarp jų štabo viršininkas kapitonas Kristupas Upelniekas ir techniniai darbuotojai buvo sušaudyti Liepojoje.
Kurelininkų padalinys, iš viso apie 600 karių, kuriems vadovavo leitenantas Robertas Rubenis, nepasidavė ir iki 1944 m. gruodžio mėn. kovojo prieš Vokietijos karinius dalinius prie Ventspilio ir tik užėjus šalčiams nutarė nutraukti pasipriešinimą. J. Kurelis buvo išvežtas į Vokietiją, kiti suimtieji – į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Vokietijai kapituliavus, dalį jų suėmė TSRS NKVD ir išvežė į Sibiro koncentracijos stovyklas.
Gavrilas Popovas
Gavrilas Popovas (, g. 1936 m. spalio 31 d. Maskvoje) – tarybinis ekonomistas, rusų politikas, vienas žinomiausių XX a. 9-to dešimtmečio TSRS demokratinio judėjimo veikėjų, pirmasis Maskvos miesto meras (1991–1992 m.)
Biografija
G.Popovas gimė paazovio graikų šeimoje. 1954 m. baigė Maskvos M.Lomonosovo universiteto ekonomikos fakultetą, vėliau- aspirantūrą ir čia dėstė, 1978–1981 m. buvo šio fakulteto dekanas.
1988–1991 m. buvo žurnalo „Ekonomikos klausimai“ (Вопросы экономики) vyr.redaktorius. M.Gorbačiovo inicijuotos perestroikos metu pradėjo spausdinti straipsnius apie krizinę planinės tarybinės ekonomikos padėtį ir reformų būtinybę.
1989 m. kovo mėn. išrinktas TSRS liaudies deputatu, buvo oficialiai valdžiai oponavusios Tarpregioninės deputatų grupės kūrėjas ir vienas pirmininkų.
1990 m. kovo mėn. išrinktas Maskvos miesto tarybos (Моссовет) deputatu, balandžio mėn. – tarybos pirmininku. 1991 m. birželio mėn. išrinktas pirmuoju Maskvos miesto meru (vicemeru kartu išrinktas Jurijus Lužkovas). Pirmuoju savo įsaku G.Popovas pensininkams leido nemokamai važiuoti miesto visuomeniniu transportu. Dirbdamas meru pakeitė miesto valdymo struktūrą, vietoje rajoninių vykdomųjų komitetų sukurdamas merijai tiesiogiai pavaldžias prefektūras, Maskvos tarybos vykdomasis komitetas reorganizuotas į Maskvos vyriausybę.
Iš mero pareigų atsistatydino 1992 m. birželio mėn. protestuodamas prieš J.Gaidaro vadovaujamos Rusijos Federacijos vyriausybės ekonominę politiką
Rikiavimo algoritmas
Rikiavimo algoritmas – algoritmas, dėstantis duomenis tam tikra tvarka. Algoritmo darbas priklauso nuo duomenų tvarkos apibrėžimo, duomenų struktūros, rikiuojamų, atminties panaudojimo rikiavimui, duomenų pateikimo vienalaikiškumo, eiliškumo, kitų veiksnių.
Skirstymas
Rikiavimo algoritmai gali būti skirstomi keliais būdais:
Lygiagretieji algoritmai
Naudojant daugiaprocesorinį kompiuterį ar paskirstytą kompiuterių tinklą galima pasiekti ir dar geresnių rezultatų. Geriausiu atveju pasiekiamas sudėtingumas O ((log N)²).
Rikiavimo algoritmų sudėtingumas
Dažnai greitam darbui su duomenimis būtina duomenis susirikiuoti, bet esant dideliems duomenų kiekiams labai svarbu ir paties rikiavimo algoritmo sudėtingumas – atlikimo greičio (arba tam tikrų, pasirinktų operacijų skaičiaus) priklausomybė nuo duomenų kiekio.
Algoritmų analizėje duomenų rikiavimo problema laikoma pačia svarbiausia, nes tai viena dažniausiai pasitaikančių operacijų programavime. Efektyvus rikiavimo algoritmo pasirinkimas gali turėti netgi lemiamą įtaką programos vykdymo spartai didėjant duomenų kiekiui.
Nuorodos
Dar žr. Klasifikavimo algoritmai
SN-42
Plieninis antkrūtinis SN-42 (, iš 'plieninis antkrūtinis') – antkrūtinis, naudotas Raudonosios armijos Antrojo pasaulinio karo metais. Antkrūtinis buvo pagamintas iš 2 mm storio plieno plokštės ir svėrė 3,5 kg.
Buvo sukurti modeliai SN-38, SN-49, SN-40, SN-40A ir SN-42. Pavadinime esantis skaičius rodo metus, kada tas modelis buvo sukurtas. Visi jie buvo išbandyti kovinėse situacijose, bet tik modelis SN-42 buvo gaminamas serjiniu būdu.
Antkrūtinius naudojo daugiausia inžinerinių šturmo brigadų kariai, taip pat kai kurių tankų brigadų tankų desantininkai.
Antkrūtinis atlaikydavo pistoletų ir pistoletų kulkosvaidžių kulkų, smulkių skeveldrų pataikymus. Pvz., 9 mm kulką, iššautą iš pistoleto kulkosvaidžio MP-40 atlaikydavo iš 100–125 m nuotolio. Aprašyti atvejai kai antkrūtinis išlaikydavo 9 mm pistoleto kulką, iššautą iš vieno metro nuotolio ar arčiau.
Po antkrūtiniu kariai dažnai vilkėdavo vatinukus su nukirptomis rankovėmis. Toks pošarvis veikė kaip papildomas amortizatorius, nors ankrūtinis iš vidaus ir taip turėjo specialų pamušalą. Antkrūtiniai buvo labai naudingi miesto kautynėse (pvz., Stalingrade, kur vokiečiai plačiai naujdojo MP40), bet atvirame lauke, kur tekdavo bėgti didelius nuotolius, jie buvo nepatogūs.
Natanas Grinblatas
Natanas Grinblatas (slapyvardis Goren, 1886 m. Vidžiai, Novoaleksandrovsko apskritis – 1956 m. Izraelis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas, literatūros kritikas.
Biografija
Baigė Vilijampolės rabinų seminariją, Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.
Mokytojavo Kauno žydų realinėje gimnazijoje. Žurnalistinį darbą pradėjo 1909 m. laikraščio „Kovenskij telegraf“ redakcijoje, vėliau rusų, žydų ir hebrajų kalbomis rašė Vilniaus, Maskvos ir Odesos spaudoje. Grįžęs į nepriklausomą Lietuvą, pradėjo redaguoti dienraštį „Idiše štime“. Redagavo hebrajų kalba leidžiamus savaitraščius „Hed–lito“ („Lietuvos aidas“), Hatzofe („Apžvalga“) ir Netivot („Taika“), vėliau – „E Iomens“ („Mūsų pasaulis“). 1930 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1936 m. emigravo į Palestiną. Išleido romanų.
Masala
thumb|200px|Netrinta garam masala
Masala  – Indiškose virtuvėse (Indijoje, Pakistane, Bangladeše, Nepale, Šri Lankoje) naudojami prieskonių mišiniai, skirti pagerinti patiekalo skonį ir kvapą.
Svarbiausios masalos yra šios:
Katarai
Katarai (, iš 'švarus')  arba albigiečiai (pagal Albi miestą) – krikščionybės atmainos XI – XIV amžiuje pietų Prancūzijoje, šiaurės Italijoje, katalikų bažnyčios pripažintos erezija, išpažinėjai. Katarai ragino grįžti prie ankstyvųjų krikščionybės principų, skelbė neturto, asketizmo idėjas. Nepripažino sakramentų. Teigė, kad Dievas (Parakletas ) sukūręs tik dvasinį pasaulį, o žemiškąjį – Šėtonas (Demiurgas). Katarai, skirtingai nei katalikiška viduramžių Europa, tikėjo dvasinio žmogaus išgelbėjimo svarba. Anot jų, pasaulyje viešpatauja prievarta, mirtis ir kančios, nes jis pavergtas piktojo. Albigiečiai reikalavo naikinti bažnyčios žemėvaldą, dešimtinę, indulgencijas. Siekė turtinės lygybės. Albigiečiai tikėjo žmogaus reinkarnacija.
Daugumą šio judėjimo sudarė neturtingieji, nekilmingieji riteriai, taip pat buvo ir keletas kilmingųjų, tokių kaip Vilhelmas IX, Reimondas VI ir kiti.
Popiežius Inocentas III prieš juos paskelbė kryžiaus žygį (1209-1229), kuriuo prasidėjo Albigiečių karai, trukę nuo 1209 iki 1229 m. Per šiuos žygius buvo sunaikinta apie 500 000 vyrų, moterų ir vaikų, kurie nesutiko būti pakrikšyti ir tarnauti Romos katalikų bažnyčiai.Šimtai katarų mažesniuose miestuose buvo sudeginti. Kiekviena mergaitė nuo 12 m. ir kiekvienas berniukas nuo 14 m. amžiaus buvo apklausiami dėl šio tikėjimo. Teisėjai jiems palikdavo tik vieną pasirinkimą: išsižadėti savo tikėjimo arba mirti. Didesnioji jų dalis pasirinkdavo baisią mirtį liepsnose. Katarai inkvizicijos galutinai užgniaužti XIV amžiaus pabaigoje.
Mudrė
Mudrė (Delosperma) – pluoštagėlinių (Aizoaceae) šeimos sukulentinių augalų gentis. Paplitusi Pietų ir Rytų Afrikoje. Dalis rūšių turi psichodelinio alkaloido dimetiltriptamino.
Rūšys
Gentį sudaro virš 100 rūšių. Keletas atstovų:
Algis Tomas Geniušas
Algis Tomas Geniušas (1932 m. rugpjūčio 12 d. Kaune – 2017 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.
Biografija
Mokydamasis Vilkijos gimnazijoje dalyvavo pasipriešinime tarybiniam okupaciniam režimui, 1948 m. suimtas ir nuteistas. Kalėjo Vilniuje, Kaune, vėliau Mordovijos, Kemerovo, Omsko lageriuose. 1955 m. grįžo į Lietuvą, iki 1956 m. dirbo fabrike Kaune. 1961 m. Leningrado universitete baigė anglų filologiją. 1988 m. filologijos mokslų daktaras.
Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto, nuo 1963 m. – Vilniaus universiteto, 1965–1966 m., 1969–1974 m. – Latvijos universiteto, nuo 1974 m. – Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto, 1996–2003 m. – Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1980–1992 m. Lietuvos mokslų akademijos, 1992–1993 m. agentūros ELTA, Europos Tarybos informacinių priemonių koordinacinio komiteto Strasbūre darbuotojas. 1993–1999 m. Jungtinių tautų Lietuvos asociacijos prezidentas. Nuo 1994 m. Tarptautinės nepriklausomų žurnalistų federacijos atstovas JT Žmogaus teisių komiteto sesijose.
Tyrinėja V. Šekspyro kūrybą, apie jį užsienio moksliniuose leidiniuose paskelbė studijų. Parašė atsiminimų apie kalinimą lageriuose (išspausdinti knygoje Antanas Miškinis. Sulaužyti kryžiai, 1989 m.; joje publikuojami lageryje jo perrašyti ir išsaugoti A. Miškinio „Psalmių“ rankraščiai).
Jonathan Swift
Džonatanas Sviftas (Jonathan Swift; 1667 m. lapkričio 30 d. Dubline – 1745 m. spalio 19 d. ten pat) – anglų rašytojas satyrikas.
Džonatanas Sviftas yra vienas garsiausių pasaulio rašytojų. Išgarsėjo 1727 m. išleistu satyros romanu „Guliverio kelionės“.
Biografija
Sviftas gimė 1667 m. Airijos sostinėje Dubline, kur jo tėvas, atvykęs iš Anglijos tuo laiku tarnavo. Jo tėvas staiga mirė keletas mėnesių prieš sūnaus gimimą. Tėvo atminimui jam buvo duotas Džonatano vardas. Motina liko be jokio turto, vaiką į mokslus leido giminės.
Keturiolikos metų Sviftas įstojo į Dublino universitetą. Iš visų mokslo dalykų, dėstomų universitete, daugiausia jis domėjosi literatūra ir istorija, o teologija, svarbiausias to laiko dalykas, mažai jį tetraukė.
Nebaigęs universiteto, 1688 m. Sviftas išvyko į Angliją, kur buvo persikėlusi jo motina. Prasidėjo savarankiškas gyvenimas, pilnas vargų ir kovų už būvį. Po ilgų ieškojimų jam pavyko gauti sekretoriaus vietą pas įtakingą didiką Viljamą Templį.
Išdidžiam ir nesugyvenamam Sviftui sunku buvo priprasti prie padėjimo, buvusio kažkokiu viduriu tarp sekretoriaus ir tarno. Pametęs savo globėją, jis vėl nukeliavo į Airiją, tikėdamasis ten rasti mažiau žeminančią tarnybą. Bet nieko gero nelaimėjęs, vėl grįžo pas tą patį šeimininką. Vėliau Templis suprato jo gabumus ir pradėjo daugiau jį vertinti. Dažnai su juo ilgai kalbėjosi, davinėjo jam knygas iš savo didžiulės bibliotekos, pavedinėjo jam atsakingus reikalus. Sviftas gerai pažino Templį lankiusius svečius. Susirūpinęs savo mokslu, jis skyrė po aštuonias valandas per dieną rimtai lektūrai. Ne mažiau naudos jis turėjo nuolat bendraudamas su garsiu anglų diplomatu ir jo aukštais svečiais. Bet sunkus darbas pakenkė jo sveikatai. Atsiradęs vidurių sutrikimas su galvos svaigimu ir apkurtimu nepaliko jo ligi mirties.
1692 m. Oksfordo universitetas suteikė Sviftui humanitarinių mokslų magistro laipsnį. Tas laipsnis davė jam teisę į bažnytinę tarnybą. Bet jis pasiliko Mur-Parke ir čia gyveno su pertraukomis ligi pat Templio mirties 1699 m. Vėliau aplinkybės privertė kunigauti vienoje vargingoje airių kaimo parapijoje.
Gyvendamas Airijoje, Sviftas po ją daug keliavo, pažino airių tautos vargus ir troškimus ir labai juos užjautė, nes Airija tuo laiku buvo atsilikęs ir nuskurdęs kraštas, visai priklausomas nuo Anglijos.
Nors ir kunigavo kaime, bet daugiausia laiko Sviftas praleisdavo Londone. Dėl savo aštrios plunksnos pateko į politikos gyvenimo sūkurį. Partijų vadai ir ministrai gerinosi jam ir jo garbei taisė puikius priėmimus. Sviftas neieškojo naudos iš savo padėjimo, tik kitiems teikė pagalbą. Jo patarimu buvo davinėjamos atsakingos valdžios vietos, šalinami nuo vietų netinkami žmonės, jo nuomonė buvo lygi sprendimui.
Tačiau, matydamas, kad jo įtaka atskiriems vyriausybės nariams negali pakeisti bendros politikos, Sviftas galutinai paliko Angliją. Priėmęs naują paskyrimą, jis persikraustė į Dubliną. Nuo 1715 m. iki 1723 m. Sviftas niekur toliau nebuvo iškeliavęs iš Dublino, turėjo daug bėdų savo asmeniniame gyvenime. 1724 m., eidamas penkiasdešimt aštuntuosius metus, jis vėl pateko į politinės kovos vidurį. Šį kartą su visu savo talento įkarščiu puolė ginti airių tautą, su kuria jis buvo dar labiau suartėjęs tuo laiku.
Sviftas prieš anglų vyriausybę parašė visą seriją smarkių pamfletų, antrašte „Gelumbinio laiškai“. Jo garbei Dubline buvo įsteigtas „Gelumbinio klubas“. 1726 m. sugrįžusį iš Anglijos Sviftą Dublino gyventojai sveikindami pasitiko su varpais. Žmonėse buvo atsiradusi legenda, kad Sviftas esantis giminė seniesiems airių karaliams, kurių metu Airija buvusi laisva ir galinga. „Gelumbinio laiškai“ pakėlė airių pasipriešinimo dvasią ir įkvėpė juos ir vėlesniais laikais kovoti už tautos nepriklausomybę ir laisvę.
Džonatanas Sviftas yra labai tiksliai nuspėjęs Marso palydovų Fobo ir Deimo skaičių ir orbitas daugiau nei prieš šimtą metų iki jų atradimo 1877 m. Jo 1726 m. išleisto kūrinio „Guliverio kelionės“ trečiojoje dalyje aprašoma skraidanti Laputos sala, kurios astronomai labai tiksliai nuspėję Marso palydovų skaičių ir orbitas.
Bibliografija
Vertimai į lietuvių kalbą:
Vega (laikraštis)
Vega – valstybinės elektrotechnikos gamyklos „Velga“ laikraštis, leistas 1974–1993 m. Vilniuje.
Istorija
Leitas lietuvių ir rusų kalba. 1974–1977 m. vadinosi „Pirmūnas“, nuo 1978 m. iki 1990 m. liepos – „Spartuolis“ ir ėjo kaip Vilniaus elektros suvirinimo įrengimų gamyklos (gamybinio susivienijimo „Vilnius elektrosvar“) savaitraštis. Tiražas 1974–1993 m. – 400 egz. lietuvių kalba ir 600 egz. rusų k.