cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bukonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Istorija
1913 m. buvo nuspręsta bažnyčią remontuoti. Šiam tikslui inžinierius architektas Vaclovas Michnevičius paruošė jos atnaujinimo projektą. Tačiau bažnyčios su puošniais bokštais įgyvendinti nepavyko dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo, be to, 1915 m. vokiečių kariuomenė bažnyčią sudegino, išvežė varpus, liko tik plikos mūro sienos. Po gaisro apgriuvę maldos namai buvo atstatomi su paaukštintomis sienomis, trišlaitės konstrukcijos stogu. Bažnyčia buvo atnaujinta 1916–1917 m.
Koma
Komą gali sukelti įvairios priežastys, tačiau su priežastimis susiję specifiniai patofiziologiniai ir klinikiniai požymiai pasireiškia tik prekomoje. Perėjus į komą visi požymiai suvienodėja.
Bukonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Istorija
Kunigaujant Kostui Kazakevičiui 1938 m. ant stogo buvo pastatytas bokštas, į jį įkeltas didelis varpas. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia ir jai priklausantys statiniai nenukentėjo. Po karo bažnyčia keletą kartų buvo remontuojama – 1953 m. (padaryti nauji įėjimo laiptai į bažnyčią, sutvarkytas stogas, vandens nuvedimas), 1958 m. (vidaus remontas).
Koma
Kai kurios patologinės būsenos dažnai laikomos pakopomis į komą. Tai:
Bukonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Istorija
1951 m. buvo paruoštas bažnyčios remonto ir rekonstrukcijos projektas, numatęs sutvirtinti pamatus ir sienas, pastatyti mūrinę varpinę, įrengti antrą aukštą, atlikti vidaus apdailos darbus. Projektas įgyvendintas nebuvo.
2013 m buvo remontuojamas bažnyčios fasadas, pamatai, įrengtas šventoriaus apšvietimas. 2017 m. vietos bendruomenės ir seniūnijos iniciatyva bei pagalba atlikti vidaus patalpų remonto ir apdailos darbai.
Architektūra
Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, bebokštė. Jos architektūra kuklesnė už kitas to laikotarpio bažnyčias – be išskirtinių puošybinių elementų. Fasadas plokščias, be šiam stiliui būdingo portiko. Sienas skaido plokšti piliastrai. Trikampis frontonas turi apskritą rozetė tipo langą centre, tiesiai virš karnizo. Ant jo pakabintas varpelis. Sovietmečiu stovėjęs ir vėliau dėl prastos būklės neišlikęs stogo keturkampis bokštas buvo su akustinėmis angomis ir durimis, turėjusiomis pusapskrites arkas. Ant jo piramidinio stogelio buvo uždėtas geležinis, ažūrinio rašto kryžius. Dėl prastos konstrukcijų būklės bokštas apie 1995 m. buvo nuimtas.
Šventoriaus tvora akmenų mūro. Priešais bažnyčią stovi mūriniai tinkuoti šventoriaus vartai su 2 arkinėmis angomis. Vartų frontone ir šonuose padarytos nišos (viršutinėje yra nedidelis kryžius). Vartuose buvo įtaisyti XIX a. du ornamentuoti geležiniai kryžiai.
Koma
Sindromai, būdingi komai:
Bukonių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
Architektūra
Šventoriuje įrengtas atminimo paminklas kraštiečiams, 1919–1921 m. Nepriklausomybės kovų savanoriams ir Vyties Kryžiaus kavalieriams. Stovi 7 m aukščio kryžius su užrašu „Dieve, globok Bukonių krašto šeimas“ (aut. Vytautas Nalivaika).
Koma
Koma gydoma šiais būdais:
Carl Wilhelm Scheele
miniatiūra|Karlas Vilhelmas Šelė Karlas Vilhelmas Šelė (1742 m. gruodžio 9 d. – 1786 m. gegužės 21 d.) – švedų vaistininkas ir chemikas. Gimė Štralzunde (dabartinė Vokietijos teritorija), vokiečių kilmės šeimoje. Keturiolikos metų tapo vaistiniko mokiniu, vėliau dirbo vaistininku Malmėje, Stokholme, Upsaloje ir Šiopinge.
Šelė pirmasis išskyrė deguonį, atrado organines vyno, oksalo, šlapimo, pieno ir citrinų rūgštis, taip pat vandenilio cianidą ir arseno bei vandenilio fluorido rūgštis. Jo darbai turėjo didelę reikšmę paneigiant XVIII a. vyravusią flogistonų teoriją.
Olimpinės laivų klasės
Olimpinės laivų klasės – laivai naudojami olimpinėse žaidynėse.
Solingo klasė – kilinės jachtos, didžiausios iš visų naudojamų Olimpinėse žaidynėse. Į programa buvo įtrauktos 1972 m. Nuo 2004 metų Atėnai|Atėnų]] Olimpiados pakeista kitokia klase – Yngling.
Yngling klasė – moterų vairuojamos jachtos į Olimpinę programą įtrauktos nuo 2004metų atėnų olimpinių žaidynių. Tai trivietė kylinė jachta.
Tornado klasė – Šios klasės katamaranai greičiausi iš visų jachtų, naudojamų Olimpinėse žaidynėse. Į Olimpiados programą buvo įtraukta 1976 m.
thumb|49-oji klasė
49-oji klasė- Šios klasės jolės į Olimpiados programą buvo įtrauktos 2000 m.
Fino (Finn) klasė – Šios klasės jolės į Olimpiados programą buvo įtrauktos 1952 m.
Europos klasė – lengvos ir greitos, skirtos tik moterims, į Olimpiados programą buvo įtrauktos 1992 m.
470 – oji klasė – lengva dvivietė tiek jachta. Ši nedidelė judri jachta reikalauja labai gero techninio pasiruošimo.
Mistralio klasės burlentė – Burlenčių sportas skirtas tiek vyrams, tiek moterims, į Olimpiados programą buvo įtrauktas 1984 m.
Gražutė (reikšmės)
Gražutė gali reikšti:
Bilgorajaus apskritis
thumb|right|250px|Apskrities administracinis suskirstymas Bilgorajaus apskritis  – apskritis rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Bilgorajaus mieste. Apskritis šiaurėje ribojasi su Liublino ir Krasnistavo, rytuose su Zamostės ir Liublino Tomašuvo, pietuose su Liubačuvo ir Pževorsko, pietvakariuose su Ležaisko, vakaruose su Nisko ir šiaurės vakaruose su Liublino Januvo apskritimi. Apskrityje yra 14 valsčių.
Apskrities valsčiai
Apskrityje yra 14 valsčių:
Gyventojai
Pagal 2005 m. birželio 30 d. surašymo duomenis:
Jukniškė
Jukniške vadinami kaimai:
Širvintų valsčius
Širvintų valsčius – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Širvintos, kurį laiką – Širvintų kaimas.
Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Širvintų rajonui (8 apylinkės).
Giedrė Lukšaitė-Mrazkova
Giedrė Lukšaitė-Mrazkova (g. 1944 m. gruodžio 17 d. Kaune) – Lietuvos klavesinininkė, vargonininkė, pedagogė.
Biografija
Tėvai Kazimieras Lukša ir Meilė Lukšienė, sesuo Ingė Lukšaitė. 1967 m. baigė Lietuvos konservatorijos L. Digrio fortepijono ir vargonų klases, 1970 m. – Maskvos P. Čaikovskio konservatorijos aspirantūrą, L. Roizmano vargonų klasę.
Nuo 1967 m. koncertuoja solo, su ansambliais ir orkestrais, groja klavesinu, vargonais ir istoriniu fortepijonu. Koncertavo daugelyje Europos šalių, Japonijoje. Dalyvavo „Prahos pavasario“, Vilniaus ir kt. festivaliuose.
Maironiai (reikšmės)
Maironiais vadinami kaimai:
1911 m. Nobelio premijos laureatai
1911 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Šilgalių koplyčia
Šilgalių koplyčia – koplyčia, esanti Šilgalių kaime, Šakių rajone, apie 0,5 km į šiaurę nuo Lepšių gyvenvietės. Gali būti pasiekiama nuo kelio pasukus apie 0,6 km pro Šilgalių ūkinius pastatus.
Priklauso Lukšių šv. Juozapo parapijai, yra viena iš lankytinų vietų Lukšių seniūnijoje. Koplyčia naudojama Lepšių kaimo kraštiečių bendruomenės švenčių metu.
Pastatyta 1797 m. Yra regioninės reikšmės sakralinis paminklas, 2014 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Istorija
1875 m. koplyčia apibūdinta išsamiau: statyta iš medžio, kvadrato formos, 11,5 pėdų ilgio, 9,5 pėdų pločio, 4,5 pėdų aukščio, šiaudų stogu. Joje buvo vienerios durys, du langai. Lubos ir grindys buvusios lentinės. Pridurta, kad pastato būklė prasta. Ir XIX a. pabaigoje, ir 1968 m. koplyčią dengė malksnų stogas. Iki XIX a. pabaigos stogo kraigo vidurį puošė grakštus šalmu užbaigtas bokštelis. Virš jo, ir koplyčios bei zakristijos stogų galuose kilo liaunos profiliuotos medinės smailės su kryželiais.
Sovietmečiu kapinaitės su jame stovėjusia koplyčia buvo apleistos, apaugusios krūmokšniais. Atgimimo pradžioje teritorija vietos bendruomenės pastangomis buvo sutvarkyta, koplyčios pastate atlikti būtiniausi remonto darbai (pakelti nuo žemės apatiniai sienojai, užlopytas stogas, atnaujintas altorius).
Architektūra
Ruošiamasi koplyčios pastatą suremontuoti, atstatant buvusį bokštelį su varpu ir kryžiumi, medines smailes su kryžiais (dalis jų išlikę ir saugoma seniūnijos sandėlyje). Šalia esančiose senosiose kapinaitėse vėl leidžiama laidoti.
Meškalydimis
Meškalydimis – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Joniškio.
Barkūnėliai
Barkūnėliai – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Krakių, 1,5 km į pietryčius nuo Ažytėnų, prie Slabados miškelio.
Istorija
Iki XX a. vid. buvo Bartkūnėlių palivarkas.
Juozas Laucius
thumb|Juozas Laucius (Petras) filme „Marytė“ miniatiūra|140px|right|Atminimo lenta Kaune, Žemaičių g. 42
Juozas Laucius (1893 m. sausio 23 d. Dusynių kaime, Vyžuonų valsčiuje, Utenos apskrityje – 1985 m. sausio 23 d. Kaune) – aktorius.
Boravskiai (Jedvabno valsčius)
Boravskiai  – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jedvabno valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 7 km į šiaurės rytus nuo Jedvabno, apie 26 km į šiaurės rytus nuo Lomžos ir apie 58 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Istorija
1426 m. gruodžio 8 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė aplinkines žemes broliams Dobislavui, Stanislavui ir Mikalojui iš Boravskių Avisos kaimo.
Gaisų botaninis-zoologinis draustinis
Gaisų botaninis-zoologinis draustinis – savivaldybės botaninis-zoologinis draustinis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, Truskavos seniūnijoje, miške į rytus nuo Gaisų kaimo.
thumb|left|250px|Draustinio ženklas prie [[Pavermenys|Pavermenio–Gaisų vieškelio]]
Draustinis įkurtas 1992 m., užima 130 ha plotą. Jame saugoma Gręžimų pelkė su jai būdinga augalija (pvz., siauralapė saulašarė). Parke peri reti paukščiai (mažasis erelis rėksnys, juodasis gandras, gervė, tetervinas ir kt.).
Nykštukiniai
Nykštukiniai (Regulidae) – žvirblinių (Passeriformes) būrio paukščių šeima. Priklauso labai maži, judrūs, 5-8 g sveriantys paukščiai, kurių snapas trumpas ir gale su vos pastebimu kabliuku. Žiočių kampuose yra šerelių. Plunksnos minkštos, purios. Viršugalvis spalvingas. Kai kurių rūšių ryškus lytinis dimorfizmas (patinėliai pagal plunksnų spalvą skiriasi nuo patelių).
Gyvena spygliuočių miškuose. Vikriai laipioja šakomis, bet skraido silpnai. Lizdą susikrauna tarp tankių šakų. Dėtyje būna 4-11 margų kiaušinių. Peri apie dvi savaites. Minta smulkiais bestuburiais, žiemą lesa ir sėklas.
Paplitę Eurazijoje, Šiaurės Amerikoje ir Šiaurės Afrikoje. Šeimoje 6 rūšys, Lietuvoje dvi rūšys:
Burbiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia
miniatiūra|250px|right|Vaizdas iš šono '''Burbiškio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Burbiškio kaime, 7 km į rytus nuo Anykščių, 0,2 km į šiaurę nuo kelio. Savo forma primena gyvenamąjį namą.
Istorija
P. Zabielos rūpesčiu pastatyti ūkiniai trobesiai. Klebonas Antanas Riauba pastatė 5 × 8,8 m dydžio presbiteriją, išdažė bažnyčią, nupirko fisharmoniją, bažnytinių reikmenų. Klebonas Ignas Šiaučiūnas 1941 m. suremontavo bažnyčią. Vlado Čižausko lėšomis 1942 m. pastatytas naujas altorius, presbiterijoje pakeistos grindys.
Prie bažnyčios (dvaro rūmų kieme) 1943 m. pastatyta apie 4 m aukščio Kristaus statula (skulp. Jakševičius) įkurtos Burbiškio parapijos dešimtmečiui atminti. Sukurta „Laiminančio Kristaus“ skulptūros Palangos botanikos parke pavyzdžiu, skulptūra buvo tapusi Burbiškio simboliu, prie jos mėgdavo fotografuotis burbiškiečiai.
Sovietų valdžia 1947-aisiais Burbiškio bažnyčią uždarė, nors parapijiečiai (o jų būta beveik 1600) labai prieštaravo. Išrinkti bendruomenės atstovai važiavo teisybės ieškoti į Maskvą, bet bažnyčia vis tiek buvo panaikinta, motyvuojant tuo, kad ji trukdo kaimynystėje veikiančiai mokyklai, buvusiai tuose pačiuose rūmuose. Burbiškiečiams buvo leista nupirkti šalia kelio stovintį Povilo Meškausko klojimą, kurį suremontavus įsteigta medinė bažnytėlė. 1955 m. metais naujoji bažnyčia buvo pašventinta - ji veikia iki šiol. Tikintieji, bijodami, kad Kristaus skulptūra gali būti išniekinta ir sunaikinta, ją nuo buvusios bažnyčios perkėlė į kaimo kapines, kur tebestovi iki šiol.
1943 m. įkurta Jaunimo ramovė. Klebonas Antanas Riauba (1902–1951) 1949 m. suimtas, žuvo Sibire.
Architektūra
Bažnyčia savo forma primena gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su pristatytu prieangiu ir zakristija. Ant kraigo priekio – bokštelis. Šventoriaus tvora medinių statinių. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė.
Anelka
Anelka − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Kybartai (reikšmės)
Kybartais vadinamos gyvenvietės:
Pūsliasnukis ruonis
thumb|left|Jauniklis
Kapsulė
Kapsulėmis vadinama daug skirtingų, bet turinčių bendra, dalykų:
Susiję terminai:
Grebeniškės
Grebeniškės – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Magučių.
Geležinkelio stoties gyvenvietė
Geležinkelio stoties gyvenvietė – gyvenvietės tipas Lietuvoje. Iš esmės visais atvejais jos yra pavadintos greta esančių kaimų ar miestelių pavadinimais (pvz., gyvenvietė Batakių geležinkelio stotis pavadinta pagal netoliese esantį Batakių miestelį), kartais net didesnės už juos. 2007 m. imtasi iniciatyvos tokių gyvenviečių pavadinimus keisti į įprastinius.
2001 m. gyventojų surašymo metu buvo 41 gel. stoties gyvenvietė:
Andžiulienė
Andžiulienė – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).
Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Andžiulytė (mergautinė pavardė).
Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Andžiulis.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Signalinis greitis
Signalinis greitis – greitis, kuriuo banga perneša informaciją (energiją). Jis aprašo, kaip greitai gali būti perduota žinutė iš vieno taško į kitą. Kiekvieno informacijos perdavimo būdo signalinis greitis visuomet yra mažesnis arba lygus šviesos greičiui vakuume.
Bangos pernešamą energiją apibūdina Pointingo vektorius \mathbf{P} kur \mathbf{E} yra elektrinio lauko vektorius, o yra magnetinio lauko kompleksiškai jungtinis vektorius. Šio vektoriaus realios dalies kryptis parodo energijos perdavimo kryptį, o dydis pasako transportuojamą energijos kiekį. Greitis, kuriuo yra transportuojama energija bangoje, ir yra signalinis greitis.
Daugumoje atvejų signalinis greitis yra lygus grupiniam greičiui (greičiui, kuriuo sklinda trumpas „impulsas“, bangų paketo centrinė dalis arba „gaubtinė“). Tačiau, keliais daliniais atvejais (pvz., signalą stiprinanti terpė, kuri sustiprina priekinę impulso dalį ir slopina galinę) grupinis greitis gali net viršyti šviesos greitį vakuume. Kitas pavyzdys būtų nedifraguojantys šviesos dariniai.
Šviesos (elektromagnetinės) bangos vakuume sklinda grupiniu greičiu, lygiu faziniam greičiui. Signalinis greitis yra taip pat lygus faziniam.
Šakiai (Zarasai)
Šakiai – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kimbartiškės.
Istorija
XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).
Jonas Jaks-Tyris
Jonas Jaks-Tyris (1877 m. sausio 27 d. Dabikinėje, Mažeikių apskritis – 1938 m. sausio 24 d. Kėdainiuose) – chemikas, matematikas, knygnešys, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.
Biografija
Kilęs iš senos totorių giminės. 1895 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1900 m. – Maskvos universiteto Chemijos fakultetą. Mokydamasis Maskvoje priklausė Maskvos lietuvių draugijai.
1901–1905 m. dirbo Vilniaus žemės banke. 1901–1906 m. jo namuose Šnipiškėse buvo Lietuvos socialdemokratų partijos štabas, 1905 m. – spaustuvė. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1906 m. „Naujosios Gadynės“ leidėjas ir redaktorius, taip pat kurį laiką leido ir redagavo laikraščius „Žarija“, „Echo“. Buvo LSDP spaudos administratorius, nuo 1894 m. palaikė nuolatinius ryšius su knygnešiais, pats parsigabendavo draudžiamos socialdemokratinės spaudos. Studijuodamas aprūpindavo laikraščiais „Varpas“, „Ūkininkas“, „Naujienos“ ir kt. Maskvoje gyvenusius lietuvių studentus.
1906 m. už pernelyg aktyvią politinę veiklą jam policijos liepta išvykti iš Lietuvos. Išvažiavo į Turkestaną, Taškente dirbo mokesčių inspektoriumi.
1922 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo Valstybės kontrolėje, vėliau – Kėdainių mokesčių inspekcijoje. 1926 m. liepos mėn. paskirtas Finansų ministerijos finansų departamento direktoriumi, po 1926 m. gruodžio 17 d. valstybės perversmo grįžo į Kėdainius, į buvusias pareigas.
Angel
Angel − pavardė.
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Antanina Leimontaitė-Steponavičienė
Antanina Leimontaitė-Steponavičienė (1906 m. birželio 1 d. Rygoje – 1969 m. rugpjūčio 13 d. Vilniuje) – aktorė.
Taislis
thumb|250px|Taislis nuo geležinkelio pusės Taislis  – pietinis Anglijos miesto Birmingamo rajonas. Yra tarp Koventrio kelio, Smol Hyto ir Jardlio rajonų. Netoli Taislio prateka Didžiosios Sąjungos kanalas. Tai industrinė tertorija, kurioje yra tokių firmų kaip Klaxon, SCC, Western Pegasus, Bakelite gamyklos, šiukšlių perdirbimo gamykla. Geležinkelio muziejus. Yra Taislio geležinkelio stotis (prie Londono-Birmingamo linijos).
Bromsgrovas
Bromsgrovas – miestas Anglijoje, Vest Midlandso regione, 13 mylių į pietus nuo Birmingamo. Geležinkelio stotis (traukiniai į Birmingamą, Herefordą).
Vladas Mozūriūnas
Biografija
Mokydamasis gimnazijoje Kaune 1938 m. įstojo į LKJS. 1940–1941 m. dirbo žurnale „Pionierius“, 1942–1944 m. fronto laikraščio „Už Tarybų Lietuvą“ redakcijoje.
1945–1948 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“, 1948–1954 m. žurnalo „Švyturys“, 1958–1964 m. žurnalo „Pergalė“ redaktorius. 1956 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK ir M. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Aukštuosius literatūros kursus. Palaidotas senosiose Rasų kapinėse.
Kūryba
Pirmajame eilėraščių rinkinyje „Žemės sauja“ romantiškais fronto aplinkos vaizdais atskleidžiama kareivio pasaulėjauta. Vėlesniuose eilėraščių rinkiniuose vyrauja sovietinių tautų draugystės, imperialistų smerkimo, partijos šlovinimo temos. Poezijos rinkinyje „Vilniaus etiudai“ derinant epiką ir lyriką kalbama apie Vilniaus ir Lietuvos istoriją, žmogaus laikinumą.
Parašė scenarijų kino filmui „Žingsniai naktį“ (1962 m., rež. Raimondas Vabalas), scenarijus dokumentinėms kino apybraižoms „Neringa“ (1957 m.), „Nemuno žiotyse“ (1958 m.). Jo eilėraščių išversta į rusų kalbą.
Beržytė (Kėdainiai)
Beržytė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pajieslio.
1912 m. Nobelio premijos laureatai
1912 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Meškapievės
Meškapievės – buvęs kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Prienų, šalia kelio. Piečiau kaimo auga Meškapievių miškas.
Anglickas
Anglickas − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Anglickienė (ištekėjusi moteris) ir Anglickaitė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
The Life of Pablo
„The Life of Pablo“ sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų. Kadangi „Tidal“ nusprendė neskelbti albumo perklausų skaičiaus, albumas pirmąją savaitę nepapuolė į JAV reitingus. Tačiau šis albumas pritraukė daugybę naujų „Tidal“ vartotojų, taip pat sulaužė piratavimo rekordus, kai per vos tris dienas albumas nelegaliai buvo parsiųstas daugiau nei 500 tūkstančius kartų.. Anot „Tidal“, per pirmąsias dešimt dienų albumo dainos buvo perklausytas per 250 milijonų kartų. Išleidus albumą kitose platformose, balandžio 12 d. jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. Tai buvo septintasis West albumas, pasiekęs pirmąją vietą, taip pat pirmasis, kuris reitingo viršūnę pasiekė išleistas tik transliavimo platformose. 2022 m. spalio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš trijų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs triskart platininiu.
2017 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose „The Life of Pablo“ susilaukė nominacijos geriausio repo albumo kategorijoje, daina „Ultralight Beam“ – geriausio repo atlikimo, o „Famous“ – geriausios repo dainos.
Mundaka Upanišada
Mundaka Upanišada  – viena iš vedų kanono brahmaniškųjų komentarų – Upanišadų – dalių. Ši Upanišada priskiriama Atharvavedai (Šaunakos redakcijai). Tai viena seniausių eiliuotų Upanišadų. Mundaka Upanišada siejama su nuogųjų asketų (muṇḍa) grupe.
Mundaka Upanišadoje aprašomas aukštesniojo ir žemesniojo žinojimo pažinimas, poetinėmis alegorijomis aprašomas Atmanas ir Brahmanas, Atmano pažinimo būdai. Teigiama, kad Atmano pažinimas nepriklauso nuo žinių, išsilavinimo, bet tik nuo paties Atmano pasirinkimo žmogui suteikti žinojimą. Mundaka Upanišadoje pirmą kartą minimos 6 vedangos, iš šios Upanišados paimtas Indijos motto Satyameva Jayate („Tik tiesa laimi“, 3.1.6).
Vabuolė
Vabuolė  – gyvenvietė pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, į šiaurės vakarus nuo Daugpilio miesto, prie geležinkelio į Rygą ir Vabuolės ežero. Valsčiaus centras. 161 gyventojas (2021 m.).
HAŠK Zagreb
Zagrebo HAŠK – buvęs Kroatijos futbolo klubas iš Zagrebo.
Istorija
Žlugus komunistų režimui HAŠK atkurtas.
Butkiškės šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
'''Butkiškės šv. Jono Krikštytojo bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Butkiškės kaime, Dubysos dešiniajame krante, 4,5 km į pietryčius nuo Ariogalos bažnyčios. Liaudies architektūros formų.
Istorija
Pirmoji bažnyčia pastatyta 1506 m. Jai 1539 m. iš Ariogalos tijūnijos dovanota 19 valakų žemės, paskirtas klebonas (jis minimas ir 1567 m.). 1613 m. bažnyčia buvo Ariogalos parapijos filija. 1636 m. vėl minima Butkiškės parapija. Bažnyčiai 1820 m. priklausė Butkiškės ir Skubų kaimai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Vikaras Aleksandras Balčiauskas išėjo į sukilimą, vėliau pasitraukė į Mažąją Lietuvą. Klebono Pr. Bikino rūpesčiu bažnyčia 1938–1939 m. kapitaliai suremontuota.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, bebokštė. Šventoriuje stovi 2 tarpsnių medinė varpinė. Jo tvora akmenų mūro.
Parapija
Pagal Kauno arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičiaus 2003 m. balandžio 3 d. dekretą Nr. 220, parapijai priskirtos gyvenvietės:
Grėbliaučiškės
Grėbliaučiškės – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Rumšiškių.
Lukos hercogystė
Hercogystė 1815 m. sudarė Vienos kongresas iš Lukos kunigaikštystės, kuri 1805 m. buvo sukurta iš Lukos respublikos kaip valda Napoleono seseriai Elizai Bonaparte (Elisa Bonaparte). Lukos hercogystė buvo sukurta kaip kompensacija Parmos Burbonams, kurie prarado Parmos hercogystę, perduotą valdyti Marijai Luizai Austrei, buvusiai Napoleono žmonai.
1817 m. Marija Luiza Ispanė (Maria Luisa Josefa Antonietta Vicentia y Borbón-Parma), buvusi Etrurijos karalienė, ėmė valdyti Lukos hercogystę. Jos sūnus Karolis Liudvikas (Carlo Ludovico di Borbone Parma) buvo Parmos hercogės Marijos Luizos Austrės įpėdinis.
1824 m. Lukos hercogė Marija Luiza mirė, ir Lukos hercogu tapo jos sūnus Karolis Liudvikas. Po Parmos hercogės Marijos Luizos Austrės mirties 1824 m. Lukos hercogas Karolis Liudvikas tapo Parmos hercogu, o Lukos hercogystė liko be hercogo ir buvo prijungta prie Toskanos didžiosios kunigaikštystės.
Asavytų piliakalnis
Asavytų piliakalnis (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. VT178) – piliakalnis Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Asavytų ir Šunelės kaimų, Zarasų seniūnija. Pasiekiamas plentu Zarasų-Utenos Babrinėje pasukus į dešinę šiaurės kryptimi Girsių link ir pavažiavus 700 m, yra 200 m į dešinę, rytuose - pušimis apaugusi kalva.
Piliakalnis
Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar apaugęs pušimis.
Katis
Katis – miestas Malyje; didžiausias miestas Kulikoro regione. Nuo šalies sostinės Bamako nutolęs į šiaurės rytus 15 km atstumu, šalia geležinkelio Dakaras–Nigeris. 2009 m. duomenimis, Katyje gyveno 114 983 žmonės.
Teodora Liaugaudaitė-Mačiulienė
Teodora Liaugaudaitė-Mačiulienė (1906 m. rugsėjo 27 d. Aksimo kaime, Penzos gubernijoje – 1994 m. spalio 16 d. Kaune) – aktorė.
Katis
Demografija
Didžiąją dalį Kačio gyventojų sudaro musulmonai, tačiau neseniai įsikūrė ir katalikų bendruomenė.
Žmonės kalba bambarų kalba, vietinių vadinama Bamanankanu.
Londono vertybinių popierių birža
thumb|right|LSE biržos pastatas Londono vertybinių popierių birža  – seniausia ir viena iš didžiausių pasaulio akcijų biržų įsikūrusi Sityje, Londone, Jungtinėje Karalystėje.
Tai didžiausia Europoje ir ketvirta pagal dydį pasaulyje vertybinių popierių birža, kurioje listinguojamų bendrovių rinkos kapitalizacija 2010 m. siekė 2,63 trilijonų JAV dolerių. Jos saraše yra virš 2500 įmonių akcijų. Londono birža pati yra akcinė bendrovė, joje prekiaujama jos pačios akcijomis.
Istorija
Oficialiai Londono birža buvo įkurta 1801 metais, tačiau faktiškai istorija prekybos vertybiniais popieriais Anglijoje prasidėjo XVI amžiuje. Neturint galimybės finansuoti brangias keliones į Kiniją nuosavo kapitalo sąskaita, anglų įmonės, vadovaudamiesi analogišku modeliu Antverpene, rinko auksą mainais į būsimą įmonės pelno dalį.
1687 metais penkiolika įmonių prekiavo savo vertybiniais popieriais Londone. 1695 metais jų buvo apie 150 įmonių. galų gale nedidelė šių akcijų dalis aktyviai buvo prekiaujama, daugelis įmonių tapo neperspektyviomis. Anglų IPO burbulą 1690-ųjų metų kartais lygina su „dot-com“ burbulu 1990-ųjų.
Pagrindiniu Londono vertybinių popierių biržos indeksu yra FTSE100, paleistu 1984 metų sausio 3 d. Jis vieniją pirmą šimtą įmonių su didžiausia kapitalizacija, įtrauktų į Londono vertybinių popierių biržą.
2020 metais bendros Londono vertybinių popierių biržos pajamos sudarė £2124 milijonų (2019 metais £2056 milijonų). Londono vertybinių popierių birža iki 2021 metais sudarė apie 50 procentų tarptautinės akcijų prekybos. 2021 metais vidutinė dienos akcijų apyvarta Londono vertybinių popierių biržoje siekė €8,6 mlrd.
Regina Lukoševičienė
Regina Lukoševičienė (g. 1958 m. kovo 24 d. Kauno raj.) – Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, chemikė. 2003 m. Kauno technologijos universitete baigė švietimo vadybą.
Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakulteto Kaimo plėtros centro vedėja. 2010–2011 m. Kauno rajono savivaldybės mero pirmoji pavaduotoja.
Tėvynės sąjungos narė, skyriaus pirmininkės pavaduotoja. 1997–2000 m., 2007 m. bei 2010–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė.
Vaikai Indrė, Giedrė. .
Mečiuliai (Motornojė)
Mečiuliai (, nuo 1938 m. liepos 16 d., nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. Motornojė, ) – buvusi Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities centrinėje dalyje, Černiachovsko rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Kamenskojės kaimo gyvenvietės teritorija.
Istorija
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Įsruties apskrities kaimas. 1947–2008 m. Kamenskojės apylinkės kaimas, sujungtas su Gros Jegersdorfu, vėliau apylinkės teritorija.
Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė
Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė (1954 m. balandžio 30 d. Ežaičiuose, Klaipėdos rajonas – 2014 m. lapkričio 28 d. Kaune) – Lietuvos menotyrininkė, architektūros istorikė, nacionalinės kultūros ir meno premijos laureatė.
Biografija
1961–1965 m. mokėsi Ežaičių pradinėje mokykloje, 1965–1972 m. Gargždų vidurinėje mokykloje. 1972–1977 m. LSSR dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija) studijavo meno istoriją ir teoriją. 1978–1981 m. mokėsi Statybos ir architektūros MTI aspirantūroje. 1984 m. Sąjunginiame menotyros mokslo tyrimų institute Maskvoje apgynė menotyros mokslų kandidato disertaciją „1830-1920 m. Lietuvos architektūros stilistinė raida“ (1993 m. nostrifikuota, patvirtinant humanitarinių mokslų daktaro laipsnį).
1977–1978 m. ir 1982–1983 m. Lietuvos statybos ir architektūros MTI Architektūros istorijos sektoriaus jaunesnioji mokslo darbuotoja. 1983–2001 m. Architektūros ir statybos instituto to paties sektoriaus vyr. mokslo darbuotoja. Spaudoje paskelbė keliasdešimt straipsnių apie paveldo vertes ir išsaugojimą (ciklas „Pasivaikščiojimai po Kauną, 1995–2000“ ir kt.).
Nuo 1996 m. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Menų fakultete (2002–2008 m. Menų institutas): 1996–1997 m. VDU Menų fakulteto Menotyros katedros vyr. asistentė, 1998–2006 m. vyresnioji mokslo darbuotoja, 2003–2005 m. docentė, nuo 2006 m. profesorė, vyriausioji mokslo darbuotoja. Kartu su savo studentais, savanoriais ir kolegomis įsitraukė į Kauno miesto medinio paveldo dokumentavimo veiklą, inicijavo duomenų bazės ir svetainės www.archimede.lt kūrimą, konsultavo medinių namų gyventojus saugojimo ir tvarkybos klausimais.
Lietuvos dailininkų sąjungos (nuo 1990 m.), LR Kultūros paveldo departamento architektūros, istorinės-meninės raidos ekspertė (nuo 1990 m.), ICOMOS Lietuvos nacionalinio komiteto narė (nuo 1993 m. iki 2019 m.), Lietuvos dailės istorikų draugijos narė (nuo 1995 m.), Kauno arkivyskupijos bažnytinio meno komisijos narė (nuo 2002 m.), Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo ekspertė (nuo 2003 m.), Lietuvos mokslo tarybos ekspertė (nuo 2005 m.). Nuo 2005 m. Kauno miesto nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos narė, nuo 2010 m. – šios tarybos pirmininkė.
Šiluminė jėgainė
thumb|300px|right|Mohavio elektrinė [[JAV, Nevada]] Šiluminė elektrinė – energijos rūšies keitimo įtaisas, generatorius, kuriame energetinių įrenginių kompleksas organinio kuro degimo proceso išskiriamą šiluminę energiją verčia elektros energija.
Specialiame katile deginant kurą gaminamas suslėgtas garas, kuris nukreipiamas į garo mašiną, joje paverčiama mechanine energija, o ši generatoriuje transformuojama į elektros energiją.
Šiluminėse elektrinėse kurui dažniausiai naudojamas mineralinis kuras, biokuras, komunalinės atliekos ir pramoninės atliekos:
Panašiai į šilumines elektrines veikia geoterminės elektrinės. Žemės gelmių energiją 100 proc. panaudoja tik Islandija.
Šiluminės elektrinės gali būti kelių tipų:
Veikimo cikle karštą garą naudoja dar kelių tipų elektrinės:
Pagal pirminės energijos gamybos būdą šiluminė elektrinė gali būti:
Lietuvos šiluminės elektrinės
2008 m. sausio 1 d. Lietuvoje veikė šios šiluminės elektrinės:
Automatas (ginklas)
thumb|240px|[[TKB-059.]] Automatas – automatinis ginklas, šaudantis tarpinės galios šoviniais (silpnesniais, nei kulkosvaidžių, bet galingesniais, nei pistoletų). Veikimas paprastai pagrįstas dujų išvedimu iš vamzdžio, taiklaus šaudymo nuotolis – 200-400 metrų arba daugiau. Esminiai privalumai, lyginant su pistoletais-kulkosvaidžiais – didesnis, nei 100 m taiklaus šaudymo nuotolis, didelė kulkų pramušamoji galia. Lyginant su šautuvais, dėl didelės šaudymo spartos yra tinkami artimam mūšiui. Lyginant su kulkosvaidžiais, pasižymi mažesne mase, nedidele kaina ir didesniu patikimumu.
Kai kuriose klasifikacijose automatai vadinami šturmo šautuvais (assault rifle)
Pirmieji automatų prototipai buvo sukurti XIX a. pabaigoje (Cei-Rigotti šautuvai, Italijoje). Pirmieji, gaminti serijiniu būdu, buvo XX a. pradžioje Rusijoje 6,5 mm kalibro V. Fiodorovo automatai, sukurti 1916 ir naudoti per I Pasaulinį karą ir Rusijos pilietiniame kare ir šiek tiek - Žiemos kare.
Tarpukario laikotarpyje automatus aktyviai kūrė Vokietijos inžinieriai. Pirmieji sėkmingi, serijiniu būdu gaminti bei kare panaudoti automatai buvo Hugo Schmeisser 1938–1941 Vokietijoje sukurti Sturmgewehr 44 (MP-44, St-44), po Antrojo pasaulinio karo automatai tapo pagrindine pėstininkų ginklų rūšimi.
Žinomiausi automatai – rusiški „kalašnikovai“ (AK-47 ir AK-74) ir amerikietiški (M16 ir M4).
Beikersfildas
Beikersfildas  – miestas JAV, Kalifornijos valstijos pietuose, Kerno apygardoje. Apygardos administracinis centras. Išsidėstęs pietiniame San Choakino slėnio pakraštyje. Beikersfildas yra 180 km atstumu į pietus nuo Fresno ir tokiu pačiu atstumu į šiaurę nuo Los Andželo. 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 347 tūkst. žmonių.
Miestas pasižymi įvairiapuse ekonomika. Vystoma naftos pramonė, žemės ūkis, iškastinio kuro gavyba, kosminės aviacijos pramonė, kalnakasyba, maisto pramonė ir kt.
Istorija
Archeologiniai radiniai rodo, kad Šiaurės Amerikos indėnų teritorijoje gyventa jau prieš kelis tūkstančius metų. 1776 m. teritoriją ištyrinėjo pirmasis europietis – ispanų misionierius tėvas Francisco Garcés.
1848 m. Kalifornijoje atradus aukso, naujakuriai užplūdo San Choakino slėnį. 1851 m. rasta aukso palei Kerno upę Siera Nevados pietuose, o 1865 m. slėnyje aptikta ir naftos.
1862 m. pražūtingi potvyniai nušlavė teritorijoje įkurdintas gyvenvietes. Aukso radiniai čia atviliojo Tomą Beikerį (Thomas Baker), teisininką ir buvusį Ohajo nereguliarios kariuomenės pulkininką. 1863 m. šioje teritorijoje jis įkūrė keliautojų apsistojimo punktą. Ilgainiui gyvenvietė tapo žinoma kaip Beikersfildas. 1873 m. Beikersfildui suteiktas miesto statusas.
1952 m. miestą sukrėtė 7,3 stiprumo pagal Richterio skalę žemės drebėjimas.
Miestų partnerystė
Beikersfildas palaiko ryšius su:
Anglickis
Anglickis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Anglickienė (ištekėjusi moteris) ir Anglickytė (mergautinė pavardė).
Jurisprudencijos kaip mokslo bevertingumas
Jurisprudencijos kaip mokslo bevertingumas - vokiečių teisėjo Julius von Kirchmann 1847 metais Berlyno teisės draugijoje pasakyta kalba. Po nesibaigiančių ginčų Kirchmanas praėjus 19 metų pasitraukė iš savo tarnybos ir pasišventė filosofijai. Teisėjo kalba - nors ir esant poleminei atmosferai ir nepaisant kritikos dėl pranešimo vidinio suderinamumo - davė pradžią iki šiol besitęsiančiai kritinei teisės mokslo savirefleksijai Vokietijoje. <!--
Inhalt
Als Wissenschaft habe die Jurisprudenz einen Gegenstand zu verstehen, begrifflich zu machen, unter Gesetze zu fassen und zu systematisieren. Bei diesem Gegenstand handele es sich um das natürliche Recht, wie es im Volk gefühlt und gelebt wird. Dieser Gegenstand (Recht) sei von der Wissenschaft (Jurisprudenz) unabhängig wie die Natur von der Biologie; Richter und Gesetze gab es bei den Griechen und den Römern lange, bevor sich Rechtswissenschaft entwickelte.
Darüber hinaus habe jeder eine emotional aufgeladene, intuitive Meinung über das Recht. Wegen dieser Voreingenommenheit wolle der Jurist nicht nach der Wahrheit streben, sondern nur Recht behalten.
Julius von Kirchmann kritisiert die Knechtung des natürlichen Rechts unter den positiven Gesetzen. Gesetze seien nur so gut wie der Gesetzgeber; anders als in anderen Wissenschaften machen falsche Gesetze das wahre Recht falsch. Außerdem seien Gesetze starr und willkürlich. Friedrich Carl von Savigny kommentierte er: ''„Nicht bloß die Gegenwart, keine Zeit hat den Beruf zur Gesetzgebung. […] Das Recht ist der Wissenschaft [die es in positive Gesetze gießen will] ewig voraus.“''
Beschäftigt sich die Wissenschaft mit diesen Gesetzen, so müsse sie selbst dem Schematismus anheim fallen, den diese an die Rechtswirklichkeit anlegen; und auch sie würde sich zu willkürlichen Festlegungen wie Fristen etc. hingeben, die den einzelnen Fall „vergewaltigen“.
Aus der Existenz der positiven Gesetze folge zudem, dass die Wissenschaft da, wo diese Gesetze einmal adäquat sind, in Wahrheit nur noch schulmeistert und erklärt, was bereits getan ist. Mache sie aber die legislativen Fehler zu ihrem Thema, so würde sie zur Dienerin des Zufalls: ''„Die Juristen sind ‚Würmer‘, die nur vom faulen Holz leben; von dem gesunden sich abwendend, ist es nur das Kranke, in dem sie nisten und weben. Indem die Wissenschaft das Zufällige zu ihrem Gegenstand macht, wird sie selbst zur Zufälligkeit; drei berichtigende Worte des Gesetzgebers, und ganze Bibliotheken werden zu Makulatur.“''
Durch die Verwissenschaftlichung des Gegenstands Recht richtete die Wissenschaft Unheil an ihm an: „Das Volk verliert die Kenntnis seines Rechts und seine Anhänglichkeit an dasselbe; es wird der ausschließliche Besitz eines besonderen Standes; […] so gerät die Wissenschaft mit sich selbst in Widerspruch, sie will den Gegenstand nur begreifen und sie zerdrückt ihn.“
Die Wissenschaft habe jeglichen Boden verloren und verliere sich in zirkulärer Elfenbeinturmdiskussion. Der Gesetzgebung warf Kirchmann Schwanken und verunsichertes Experimentieren vor. Im Einzelfall sei Recht sowieso ungewiss, vergleichbar mit dem Würfelbecher, dem Kampffeld oder der Orakelhalle.
Als Alternative schlug Kirchmann eine bloße Billigkeitsjurisprudenz vor, der durch Minimalgesetzgebung großer Ermessensspielraum eingeräumt wäre; die Rechtswissenschaft und der Juristenstand würden abgeschafft. Wo das Rechtsempfinden in komplexen Fällen nicht sicher urteilt, reiche – wie bei den alten Griechen oder den Römern bis zur Kaiserzeit – der Vergleich.
In der Rechtswissenschaft seiner Zeit sah von Kirchmann nichts Nützliches, da sie ihren Gegenstand nicht zum Wohle des Volkes lenke – anders als die Technik die Natur. „Dies eben ist das Klägliche der Jurisprudenz, dass sie die Politik von sich aussondert, […] sich damit […] unfähig erklärt, […] den Gang […] zu beherrschen, während alle anderen Wissenschaften dies als ihre nächste Aufgabe betrachten.“ -->
Aleksandras Stasys Lukšas
Aleksandras Stasys Lukšas (g. 1941 m. lapkričio 21 d. Kaune) – Lietuvos architektas, politinis veikėjas.
Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1966–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas. 1975–1986 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto vyriausiasis projektų architektas, vyr. architektas. 1986–1993 m. Paminklų konservavimo instituto (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) direktorius.
1993–1997 m. LR Statybos ir urbanistikos ministerijos ministro pavaduotojas, sekretorius architektūros ir planavimo reikalams. 1997–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės Miesto plėtros departamento direktorius, miesto vyr. architektas. Nuo 2004 m. bendrovės „ASL“ direktorius. Dalyvavo rengiant Teritorijų planavimo įstatymą, Vilniaus miesto bendrąjį planą (patvirtintas 1997 m.).
Architektų sąjungos Vilniaus miesto valdybos narys. Sutuoktinė Judita, vaikai Jurga, Aleksandras, Stanislovas.
Pasta
Pasta  – medžiaga, kurios konsistencija (tirštumas) primena dantų pastą.
Pastomis vadinami tiek maisto produktai, tiek kitokie gaminiai, kurie turi (kartais tam tikru gaminimo momentu turėjo) pastos konsistenciją:
Kybartai (Jurbarkas)
Kybartai – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Raudonės. Kaimo pašonėje išteka Kirkutis, Antvardaitė, Kartupis.
Angrabaitis
Angrabaitis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Angrabaitienė (ištekėjusi moteris) ir Angrabaitytė (mergautinė pavardė).
Pavardę turi šie garsesni asmenys:
Red Bull GmbH
Red Bull GmbH – Austrijos įmonė, užsiimanti energinių gėrimų Red Bull prekyba. 2011 m. iš viso buvo parduota 4,631 milijardo šių gėrimų skardinių 161 valstybėje. 2011 m. kompanijos pajamos sudarė 4,253 milijardo eurų, joje dirbo 9 694 darbuotojai.
Įmonę 1984 m. įkūrė austrų verslininkas Dietrich Mateschitz ir tailandietis Chaleo Yoovidhya. Pirmasis Red Bull gėrimas buvo pristatytas 1987 m. ir susilaukė didelės sėkmės Austrijoje. Per kelis kitus metus gėrimas išpopuliarėjo visoje Europoje, o 1997 m. debiutavo JAV rinkoje. Per vienerius metus Red Bull sugebėjo užimti 75 % JAV rinkos.
Šiuo metu Red Bull energinis gėrimas yra labiausiai perkamas tokio tipo gėrimas visame pasaulyje – 2012 m. jo buvo parduota 5,2 milijardo skardinių.
Red Bull kompanija marketinginiais tikslais remia įvairias komandas ir individualius sportininkus ekstremaliose sporto šakose, pavyzdžiui, įmonė turi įsigijusi dvi Formulės 1 komandas (Red Bull Racing ir Scuderia Toro Rosso), iki 2011 m. valdė NASCAR Red Bull Racing Team komandą, remia tokias futbolo ekipas kaip Red Bull Salzburg ar New York Red Bulls ir pan.
2016 m. „Red Bull“ įsigijo mažiau nei 1 % „GoPro“ akcijų ir pasirašė bendradarbiavimo sutartį, kuri užtikrina, kad „Red Bull“ prisidės prie produkto inovacijos bei vaizdo turinio kūrimo bei jo platinimo „Red Bull Media House“ žiniasklaidos kanale. Tiek „Red Bull“, tiek „GoPro“ pasižymi didžiausiu socialinės medijos gerbėjų įsitraukimų.
Meškapjaunis
Meškapjaunis – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 10 km nuo Ilgižių III.
Stanislovas Kurozvenskis
Stanislovas Kurozvenskis (, 1440–1482) – Lenkijos valstybinis veikėjas, karaliaus sekretorius, Karūnos pakancleris (1476–1479), Karūnos didysis kancleris (1479–1482).
1913 m. Nobelio premijos laureatai
1913 m. Nobelio premija skirta šiems asmenims:
Stanislovas Kurozvenskis
Biografija
Lenkijos bajorų Kurozvenskių giminės atstovas, herbo „Poraj“ savininkas. Vislicos kašteliono ir Liublino seniūno Kšeslavo Kurozvenskio (m. 1459) sūnus nuo santuokos su Eva Čarna. Broliai – Karūnos didysis kancleris Kšeslavas Kurozvenskis (1440–1503), Karūnos didysis iždininkas Petras Kurozvenskis (m. 1499), Liublino vaivada Dobeslavas Kurozvenskis (m. 1494/1496) ir Liublino vaivada Mikalojus Kurozvenskis (m. 1507).
Černovka
Černovka – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Pajieslio, netoli Deveikiškių.
Stanislovas Kurozvenskis
Biografija
Išsilavinimą gavo Jogailos universitete. 1461 metais tapo Krokuvos kanauninku, nuo 1468 metų – karaliaus sekretorius, 1471 metų – pirmasis karaliaus sekretorius.
Stanislovas Kurozvenskis dalyvavo eilėje diplomatinių misijų. 1476 metais jis gavo pakanclerio pareigybę, o 1479 metais tapo Karūnos didžiuoju kancleriu. Jis taip pat buvo Kelcų ir Gniezno kanauninku.
Munčiai
Munčiai – gyvenvietė pietryčių Latvijoje, Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje. Gyvenvietė yra į šiaurės vakarus nuo Daugpilio miesto, į rytus nuo Dvietės, netoli Alūkstos upės. 30 gyventojų (2010 m.).
Įsrutis (miestas)
Istorija
thumb|left|250px|Įsruties pilies planas [[1890 m. Arch. Konradas Šteinbrechtas]]
Įsruties pradžia – prie Angrapės ir Įsros santakos stovėjusi nadruvių gyvenvietė su medine Ansatrapio pilimi. Vokiečių ordinas ją sugriovė ir 1336 m. pastatė Instenburgo pilį, kuri tapo komtūrijos centru ir Teutonų ordino atsparos tašku kovose su Lietuva. Netoli jos kūrėsi Įsruties gyvenvietė. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės, Prūsijos karalystės ir Vokietijos imperijos Įsruties apskrities centras. 1583 m. spalio 10 d. gavo Kulmo miesto teises.
1537 m. kunigo J. Tartylos iš Šilalės rūpesčiu katalikų koplyčios vietoje įrengta evangelikų liuteronų bažnyčia, kuri 1612 m. buvo perstatyta ir pavadinta Liuterio bažnyčia, po 1945 m. rusų valdžia joje įrengė sandėlį, po 1978 m. gaisro nugriauta. Pamaldos laikytos ir lietuvių kalba, antrojoje XX a. pr. – 2 kartus per metus.
thumb|250px|Hindenburgo gatvė 1899 m.
thumb | 250 px| Rusijos kariuomenė Įsrutyje 1914 m.
Vykstant Antrajam pasauliniam karui, 1944 m. liepos 27 d. miestą subombardavo britų karo aviacija. Dar labiau miestas buvo apgriautas, kai 1945 m. sausio 22 d. jį užėmė tarybinė kariuomenė. Nuo 1946 m. priklauso Rusijos federacijos Kaliningrado sričiai. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pavadintas žuvusio Baltarusijos fronto vado generolo Ivano Černiachovskio vardu.
Buvusioje senelių prieglaudoje 1947 m. įkurtas Specialus kalėjimas-ligoninė, kuriame buvo kalinami antisovietinio pasipriešinimo dalyviai: Petras Cidzikas, generolas Piotras Grigorenko, kunigas Vincentas Sladkevičius ir kiti. XX a. antroje pusėje rekonstruojant miestą buvo sugriauta dalis senamiesčio. 1911 m. pastatyta evangelikų reformatų Melanchthono bažnyčia XX a. pabaigoje paversta cerkve. 1902 m. pastatyta Šv. Brunono katalikų bažnyčia tapo filharmonija; nuo XX a. pab. restauruotoje bažnyčioje pamaldos vyksta katalikams lietuviams, lenkams ir vokiečiams.
Gyventojai
1886 m. iš 11 000 miesto gyventojų tik apie 200 buvo lietuvninkai, tačiau jie sudarė apylinkių gyventojų daugumą. 1880–1944 m. veikė Įsruties senovės draugija, 1911–1924 m. – Įsruties mokytojų seminarija. 1919 m. įkurta Įsruties lietuvių draugija, vietoj jos 1919–1920 m. veikė Įsruties lietuvių klubas (pirm. E. Rėžulaitis).
1946–1947 m. likę vietiniai gyventojai buvo prievarta deportuoti į Vokietiją. Po karo Įsrutyje apsigyveno gana daug lietuvių. Černiachovsko pedagoginėje kolegijoje (iki 2004 m. direktorius A. Bartnikas) nuo 1995 m. įvesta papildoma lietuvių kalbos pradžios mokyklų mokytojams specialybė – rengiami lietuvių mokytojai. Nuo 1997 m. veikia kultūros akademija „Nadruva“ (pirm. A. Bartnikas).
Žymūs žmonės
Įsrutyje evangelikų dvasininkais dirbo žymūs Mažosios Lietuvos lietuvių raštijos ir kultūros darbuotojai:
Įsrutyje gimė:
Aranchuezo sutartis
Aranchuezo sutartis – 1801 m. kovo 21 d. Prancūzijos ir Ispanijos pasirašyta sutartis.
Sutartimi buvo patvirtinti San Ildefonso sutarties punktai. Taip pat Parmos hercogas Ferdinandas Burbonas sutiko perduoti Parmos hercogystę Prancūzijai. Ferdinando sūnus Liudvikas gavo Toskanos didžiąją kunigaikštystę, kuri buvo pervadinta į Etrurijos karalystę. Buvęs Toskanos didysis kunigaikštis Ferdinandas III Habsburgas gavo sekuliarizuotas Zalcburgo arkivyskupijos žemes ir tapo Zalcburgo hercogu.
Tratado de San Ildefonso (1800)
François Viète
thumb|200px|Fransua Vijetas François Viète (Fransua Vijetas; 1540–1603 m.) – prancūzų matematikas. 1591 m. sudarė algebros raidinę simboliką, sukūrė bendrą antro, trečio ir ketvirto laipsnio lygčių sprendimo metodą, sudarė lygties koeficientų ir šaknų sąryšių formules. Sukūrė algebrinių lygčių apytikslio sprendimo metodą. Sudarė plokščiojo ir sferinio trikampio formulių, funkcijas cos nx ir sin nx išreiškė laipsninėmis eilutėmis, pradėjo tirti begalines sandaugas. Sukūrė Vijeto teoremą – kvadratinių lygčių sprendimo būdą netaikant diskriminanto.
Autoportretas
thumb|200px|right|Vincento van Gogo autoportretas Autoportretas ( 'pats',  'ištraukiu, iškeliu aikštėn') – dailininko sukurtas savo paties portretas.
Grebliaučizna
Grebliaučizna – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Čiobiškio.
Vincentas Borisevičius
Vincentas Borisevičius (1887 m. lapkričio 23 d. Bebrininkuose, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1946 m. lapkričio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos vyskupas, kankinys, Dievo tarnas.
Biografija
1903 m. įstojo, o 1909 m. baigė Seinų kunigų seminariją. Baigęs studijas išsiųstas tęsti mokslus į Fribūro universitetą Šveicarijoje. 1910 m. gavo licensiato laipsnį, įšventintas į kunigus. Grįžęs į Lietuvą paskirtas dirbti Kalvarijos parapijos vikaru. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo priverstas pasitraukti į Rusiją, išeivijoje dirbo pastoracinį darbą su kitais lietuvių pabėgėliais.