cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nitrometanas
Nitrometanas kaip degalai
Vienas retesnių nitrometano panaudojimų yra jo naudojimas kaip kai kurių lenktyninių automobilių, raketų ir lėktuvų modelių degalai, paprastai vadinami nitro. Nitrometanas turi savo deguonies atomų, todėl nitrometanas gali degti aplinkoje, kurioje yra mažiau atmosferos deguonies, negu galėtų degti benzinas ar kiti angliavandeniliai:
Nitrometanas gali būti naudojamas ir kaip degalai, degantys be oro deguonies. Toks degimas aprašomas lygtimi:
Nitrometanas kaip sprogstamoji medžiaga
Atlikus tyrimus paaiškėjo, kad nitrometanas galingesnė sprogstamoji medžiaga negu TNT, nors TNT detonacijos greitis ir brizantiškumas didesni. Abu šie sprogalai stinga deguonies, todėl jų efektyvumas padidėja sumaišius su oksidatoriumi, pvz., amonio nitratu.
Kembridžo universitetas
Universitetą sudaro 31 autonomiškai veikiantis koledžas (seniausi iš jų įkurti XIII-XV a.) bei daugiau kaip 150 fakultetų, departamentų ir kitokio tipo institucijų. Dėstomi dalykai grupuojami pagal mokslo šakas į šešias „mokyklas“: menų ir humanitarinių mokslų, biologijos, medicinos, socialinių mokslų, gamtos mokslų, technologijų. Universitetui taip pat priklauso 114 bibliotekų, 9 muziejai.
Bronius Stasiukaitis
thumb Bronius Stasiukaitis (1917 m. Išlaužų k., Pagirių valsč., Ukmergės apskr. – 1944 m. rugpjūčio 23 d. Štetine, Vokietija) – gydytojas, ateitininkas, 1941 m. birželio sukilimo dalyvis, antinacinės rezistencijos dalyvis.
Biografija
1936 m. baigė Panevėžio gimnaziją, įstojo į VDU Medicinos fakultetą. Aktyvus ateitininkas, 1938–1939 m. buvo moksleivių ateitininkų sąjungos pirmininkas. Rašė ateitininkijos istoriją.
Bolševikmečiu dalyvavo pogrindinėje veikloje. Vienas iš 1941 m. birželio sukilimo organizatorių ir dalyvių. Buvo LAF štabo Kaune spaudos ir informacijos skyriaus vadovas. Vokiečiams LAF veiklą nutraukus, įsijungė į antinacinę rezistenciją, buvo vienas iš Lietuvių fronto pogrindžio spaudos organizatorių. 1942 m. gegužės mėn. gestapo suimtas, kurį laiką kalintas. Laisvėje tęsė pasipriešinimo veiklą, talkindamas pogrindžio leidiniams „Į laisvę“, „Lietuvos Judas“ ir kt.
1943 m. baigė medicinos studijas. Netrukus vėl gestapo sulaikytas su pogrindinės veiklos įkalčiais. Koncentracijos stovyklos išvengė, sutikdamas eiti fronto gydytojo tarnybon. 1944 m. rugpjūčio 23 d. žuvo Vokietijoje, prie Štetino, amerikiečių aviacijos bombardavimo metu. Palaidotas Štetine (dab. Ščecinas, Lenkija). 2000 m. apdovanotas (po mirties) Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi.
Loango karalystė
Loango Karalystė (kikongo: Nsi ya Luangu) – ikikolonijinė Afrikos valstybė maždaug XV – XIX a. dabartinėje Kongo respublikos bei pietų Gabono teritorijoje. Klestėjimo laikais užėmė pakrantės teritoriją maždaug nuo Mayombe (dab. Gabone) šiaurėje iki beveik Kongo upės žiočių, taip pat į krašto gilumą, kur ribojosi su bateke teritorijomis.
Svarbiausia jos etninė bakongų subgrupė buvo bavili, kalbantys kivili kalba, gimininga kikongo. Tačiau karalystė taip pat valdė dideles sritis, kur gyveno ir kitos etninės subgrupės: bajombe, babembe, balari, badondo, bakamba, bakunyi, balumbu ir kt.
Istorija
Seniausios šios civilizacijos liekanos, datuojamos apie I a., rastos Madingo Kajeso regione. Vėlesni įvykiai nėra žinomi – Loango karalystė nėra paminėta seniausiai čia pabuvojusių keliautojų, nors 1535 m. minimas Kongo Imperijos valdovas Alfonso I bei pietinės Loango kaimynės – Kakongo karalystė ir Ngoyo (1580) m. Ankstyviausias Loango paminėjimas yra 1580 m., kai ji minima kaip priklausanti Kongo imperijai. 1630 m. olandų keliautojai ją mini kaip Kakongo dalį, kuri vėliau tapo savarankiška. Nuo 1885 m. – Prancūzijos protektoratas.
Karaliai (maluangu)
Ikikolonijinė Loango karalystė
Prancūzijos protektoratas 1883/5-1960
Kongo Respublika
Janina Akstinavičienė
Janina Akstinavičienė (1954 m. gegužės 24 d. Kazliškio miestelyje, Rokiškio rajone – 2004 m. birželio 8 d. Ukmergėje) – pedagogė, Lietuvos ir Ukmergės rajono politinė bei visuomenės veikėja.
Biografija
1978 m. baigė Vilniaus valstybinį V. Kapsuko universitetą, lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1978–1983 m. Veprių profesinės technikos mokyklos dėstytoja. 1983–1992 m. – Veprių apylinkės tarybos pirmininkė. 1988 m. birželį Vepriuose suorganizavo Sąjūdžio iniciatyvinę grupę.
1992–1995 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos pirmininkė. 1995–1997 m. Veprių agrarinės tarnybos viršininkė. 1997–2000 m. Veprių seniūnijos seniūnė. 2000–2004 m. Ukmergės rajono savivaldybės merė.
Eurazinis rudasis lokys
Eurazinis rudasis lokys (Ursus arctos arctos) – lokinių (Ursidae) šeimos labai stambus plėšrus žinduolis, rudojo lokio porūšis gyvenantis Eurazijoje. Šis porūšis yra vienintelė Lietuvoje gyvenusių lokių atmaina, todėl šnekamojoje lietuvių kalboje eurazinis rudasis lokys dažnai vadinamas tiesiog lokiu, meška, ruduoju lokiu ar rudąja meška. Euraziniai rudieji lokiai yra stambausi Europoje sausumos plėšrūnai, bet tarp rudųjų lokių kitų porūšių jie yra smulkiausi. Šio porūšio pavadinimas ir kilęs iš jo paplitimo Eurazijoje.
thumb|left|Eurazinis rudasis lokys [[Bavarijos miško nacionalinis parkas|Bavarijos miško nacionaliniame parke]] thumb|right|Eurazinis rudasis lokys Bavarijos miško nacionaliniame parke besikratantis kailį ledinio vandens purslais thumb|right|Eurazinis rudasis lokys Bavarijos miško nacionaliniame parke thumb|right|Eurazinis rudasis lokys Bavarijos miško nacionaliniame parke thumb|right|Rudojo lokio priekinės [[Koja|kojos letenos antspaudas]]
Išvaizda
Eurazinis rudasis lokys turi rudą kailį, tačiau kartais gali būti nuo geltonai rusvos iki tamsiai rudos, raudonai rudos arba beveik juodos spalvos. Kailis yra tankus, plaukai gali užaugti iki 10 cm. Galvos forma apskrita su mažomis ir apskritomis ausimis, plačia kaukole ir burna, kurioje 42 dantys. Turi dideles letenas, su ilgais nagais, kurie gali užaugti iki 10 cm ilgio. Jų kūno ilgis gali siekti iki 2 metrų. Svoris priklauso nuo aplinkos, metų laiko ir maisto gausos. Patinai vidutiniškai sveria apie 265–355 kg, didžiausias iki 400 kg, patelės apie 150–250 kg.
Gyvenimo būdas
Euraziniai rudieji lokiai puikiai plaukia vandenyje, laipioja po medžius ir greitai bėga. Pagal charakterį euraziniai rudieji lokiai yra nedrąsūs, neagresyvūs gyvūnai, bet nemėgsta kitų artumos. Jie dažniausiai aktyvūs prieblandoje, sutemose ir naktį, bet pavasarį prabūdę po žiemos įmigio kai išsekę ar rudenį kada kaupia riebalus, jie aktyvūs beveik visą parą. Gyvena pavieniui didelėje teritorijoje. Suaugę Euraziniai rudieji lokiai iš savo gyvenamų vietų išstumia jauniklius, kurie priversti ieškoti naujų gyvenamų plotų ir keliauja toli. Euraziniai rudieji lokiai žiemą miega žiemos miegu, bet miego ilgis priklauso nuo žiemos atšiaurumo ar švelnumo. Jeigu šių gyvūnų miegas būna neramus, jie gali pabusti pikti ir alkani. Taip pat jei žiema nebūna labai šalta, tai jie giliai neužmiega ir gali pabusti. Jei pavasaris ankstyvas – jie atsibunda anksčiau ir pradeda ieškoti maisto rausdamiesi po skruzdėlynus, ėsti pasitaikiusią dvėselieną. Įprastai šie lokiai pabunda kovo mėnesį.
Veisimasis
Eurazinių rudųjų lokių nėštumas užtrunka apie 7 mėnesius, bet dažnai patelės jauniklius gimdo po metų. Gimsta 1–2, rečiau 3–6 lokiukai. Vos gimęs jauniklis sveria apie 500 gramų. Lytiškai subręsta trečiaisiais gyvenimo metais.
Mityba
Euraziniai rudieji lokiai yra visaėdžiai – minta augaliniu maistu bei gaudo gyvūnus, neatsisako dvėselienos. Pagal fizinę jėgą euraziniams rudiesiems lokiams tarp Lietuvos plėšriųjų gyvūnų nėra lygių. Jų aukomis Europoje tampa šernai, taurieji elniai, briedžiai ir kiti smulkesni ar stambesni gyvūnai, su kuriais lengvai susitvarko vieni.
Amžius
Išgyvena iki 30 metų.
Paplitimas
Anksčiau eurazinių rudųjų lokių gyvenamieji plotai užėmė visą Europą, tačiau pradėjus juos medžioti daugelyje vietų išnyko (įskaitant ir Lietuvą). Gana didelės populiacijos surandamos Karpatų kalnuose, Balkanuose, Skandinavijoje. Pavyzdžiui Švedijoje gyvena ~ 2000, Suomijoje ~ 1200, Estijoje ~ 700. Dar daugiau gyvena Slovakijoje, Slovėnijoje, Bulgarijoje, Rumunijoje. Bet daugiausia šio porūšio lokių pasitaiko į rytus nuo Uralo kalnų – Rusijos Vakarų Sibire.
Paplitimas Lietuvoje
Lietuvoje lokio kaulų rasta V–I a. pr. m. e. ir XIII–XVIII m. e. a. archeologinių paminklų kultūriniuose sluoksniuose. Didėjant gyventojų tankumui ir vystantis gyvulininkystei, lokius imta persekioti kaip plėšrūnus, darančius žalą naminiams gyvuliams. Tai viena iš priežasčių, dėl kurių jų ėmė mažėti. Be to, daug lokių išnaikinta dėl miškų kirtimo XVII–XVIII a.
Lietuvoje euraziniai rudieji lokiai ėmė nykti dėl miškų kirtimo XVII-XVIII amžiais. XIX amžiaus antrojoje pusėje lokių liko tik miškingesnėse vietovėse. Lietuvos gamtininkas Tadas Ivanauskas nurodo, kad paskutinis lokys Lietuvoje buvo nušautas 1883 m.
Pastoviam eurazinių rudųjų lokių sugrįžimui į Lietuvos gamtą reikalingi dideli, brandūs, mišrieji bei lapuočių miškai, kuriuose nevykdoma intensyvi žmogaus ūkinė veikla, ypač miško plotų masiniai kirtimai. Nepaisant kad Lietuvoje miškai intensyviai naikinami ir euraziniams rudiesiems lokiams Lietuvos gamtoje netrukdomai gyventi mažai erdvės, tarp atskirų gamtos organizacijų ar gamtos mylėtojų yra noras juos reintrodukuoti Lietuvoje.
Akistata su žmogumi
Nuo lokių bėgti nepatartina, nes tai gana vikrūs plėšrūnai. Mirtini atvejai, kada euraziniai rudieji lokiai užpuola žmones yra pasitaikę labai retai. Moderniais laikais Švedijoje nutiko tik du kartus, kada buvo sudraskytas 40 metų medžiotojas ir jo šuo, bei 61 metų amžiaus vyras su šunimi. Bet anot Skandinavijos rudųjų lokių tyrinėtojų, pirmuoju atveju lokio antpuolį išprovokavo šuo, o antruoju atveju buvo kaltas 61 metų vyro apsinuodijimas etanoliu. Euraziniai rudieji lokiai ypatingai pavojingi gali būti žmonėms per netikėtą akistatą, kai patelė užtinkama su jaunikliais, ypač kada atsiduriate viduryje tarp pačios patelės ir lokiukų. Pamačius lokį patartina ramiai, iš lėto atsitraukti, nenusisukant veidu nuo lokio. Jeigu lokys bando pulti, greitai artinasi, tada patartina bandyti atrodyti kuo stambesniu, mojuojant iškėlus rankas ir garsiai rėkti žiūrint į lokį Svarbu žinoti, kad rudieji lokiai kaip ir žmonės, miške mėgsta naudotis išmintais takais arba keliais. Taip pat vengti įrengti ilgesniam laikui stovyklą vietose, kur užuodžiamas irstančio gyvūno kvapas, nes tai gali būti rudojo lokio paslėptas grobis, kurį jis gintų agresyviai.
Chris Osgood
Chris Osgood (g. 1972 m. lapkričio 6 d. Pysas, Alberta, Kanada) buvęs ledo ritulio žaidėjas rungtyniavęs vartininko pozicijoje.
Christopher John Osgood ledo ritulininko karjerą pradėjo ketverių metų, bet vartininko pozicijoje pradėjo žaisti 11 metų, kai tėvas jam nupirko tam skirtą aprangą. Krisas Osgudas 1987-88 m. žaidė Medisin Heto „Elks“ komandoje, vėliau Medisin Heto „Midget Tigers“ AMHL lygoje ir 3 sezonus gimtojo miesto komandoje Medisin Heto „Tigers“, kuri žaidė AHL lygoje. 1992-93 m. AHL lygos komandoje Adirondako „Red Wings“, kurioje sužaidė 45 rungtynes. 1991 m. NHL naujokų biržos trečiajame rate, 54 šaukimu jį pakvietė Detroito „Red Wings“ klubas, bet nuo 1993 iki 1995 m. jame žaidė tik periodiškai ir būdavo siuntinėjamas iš AHL į NHL. 1995-96 m. NHL sezone jis gavo Jennings’o prizą (mažiausiai praleistų įvarčių). Tą patį sezoną Osgood’as žaidė NHL visų žvaigždžių rungtynėse. 1996-97 jis ir vėl gavo Jennings’o prizą, bei buvo išrinktas žaisti NHL visų žvaigždžių rungtynėse, tačiau dėl traumos negalėjo jose dalyvauti.
2000-01 NHL sezone, kai Detroito „Red Wings“ iškrito pirmajame atkrintamųjų varžybų rate, treneris jį nusprendė atleisti. Krisas Osgudas, kaip laisvasis agentas, pasirašė sutartį su Niujorko „Islanders“. Nepaisant visų jo laimėjimų, Osgodas negavo tiek pasitikėjimo kaip Detroito „Red Wings“ klube. 2003 kovą jis buvo iškeistas Sent Luiso „Blues“ komandai. Po nesėkmingų eksperimentų su kitais vartininkais, komandos treneriams neliko nieko kita, tik leisti Osgudui žaisti. Jis žaidė gerai, tačiau tai neįtikino trenerių ir jis buvo iškeistas Otavos „Senators“ komandai, bet dėl 2004-05 m. lokauto nesužaidė nė vienerių rungtynių šioje komandoje. Per lokautą nesusirado komandos, todėl individualiai treniravosi.
2005 m. rugpjūčio 8 d. pasirašė vienerių metų 900,000 JAV dolerių, kontraktą, tačiau dėl traumos negalėjo žaisti. Po traumos Krisas Osgodas žaidė AHL lygos Grand Rapids „Griffins“ komandoje formai atstatyti. Po trejetos gerų varžybų jis buvo sugrąžintas į Detroito „Red Wings“ komandą. 2006 m. liepos 1 d. Krisas Osgudas pasirašė dvejų metų 1,8 mln JAV dolerių kontraktą. 2007-08 m. NHL sezoną, Krisas Osgudas užėmė pagrindinio vartininko vietą, todėl, kad kitas komandos vartininkas Dominik Hašek susižeidė. Tą sezoną jis buvo trečias pagal atsaugotų vartų rodiklį (0.925 %), todėl Detroito „Red Wings“ komanda nutarė pasirašyti 800,000 JAV dolerių 3 metų sutartį. 2011 m. liepos viduryje paskelbė baigiantis profesionalią karjerą.
Nuorodos
NHL.com puslapis apie žaidėją
Konstantinopolio I susirinkimas
Konstantinopolio I susirinkimas – antrasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, vykęs Konstantinopolyje 381 m.
Šį susirinkimą sušaukė Romos imperatorius Teodosijus I išspręsti klausimams, susijusiems su arijonizmu, kurie nebuvo išspręsti Nikėjos I susirinkimo. Svarbiausias iš jų – ar Šventoji Dvasia laikytina Dievu, nes grupė arijonizmo paveiktų mąstytojų – vadinamųjų pneumatomachų („kovotojų prieš Dvasią“) arba makedoniečių (pagal laikytą jų vadovu vyskupą Makedonijų Konstantinopolietį), teigė, kad Šventoji Dvasia nėra Dievas, nors Jėzus Kristus yra.
Susirinkimas prasidėjo 381 m. gegužės pradžioje. Iš pradžių į jį susirinko 150 vyskupų iš rytinės Romos imperijos dalies: maždaug pusė iš Trakijos ir Azijos diecezijos, kita pusė iš Rytų diecezijos (Antiochijos ir jos apylinkių), kurios visos įėjo į Rytų prefektūrą. Vėliau atvyko dar 36 vyskupai (pneumatomachai) iš Makedonijos, o jiems išvykus – dar keletas vyskupų.
Iš pradžių susirinkimui pirmininkavo Antiochijos patriarchas Meletijus. Šiam mirus pirmininkauti ėmė Grigalijus Nazianzietis, Konstantinopolio arkivyskupas. Jam atsistatydinus susirinkimas išrinko nauju Konstantinopolio arkivyskupu pretorių Nektarijų, kuris susirinkimui pirmininkavo iki jo pabaigos.
Kadangi Nikėjos tikėjimo išpažinimas teigė tik „Tikime ir Šventąją Dvasią“ ir neapibrėžė, ar ji yra Dievas, jis buvo papildytas. Naujasis tikėjimo išpažinimas vadinamas Nikėjos-Konstantinopolio tikėjimo išpažinimu.
Susirinkimas priėmė keletą kanonų. Graikiškuose šaltiniuose teigiama, kad kanonų buvo septyni, bet gali būti, kad trys paskutiniai buvo priimti jau šiam susirinkimui pasibaigus, nes lotyniškuose vertimuose minimi tik pirmieji keturi.
Pirmasis kanonas dar kartą patvirtino „318 Tėvų“ (Nikėjos I susirinkimo) tikėjimą ir skelbė anatemą „visoms erezijoms“, o ypač arijonams, pneumatomachams, sabelijonams, marcelijonams, fotianams ir apolinarianams.
Antrasis kanonas draudė vyskupams kištis į kitų vyskupijų reikalus.
Trečiasis kanonas skelbė, kad Konstantinopolio vyskupo postas toliau bus pirmas po popiežiaus, nes „Konstantinopolis yra Naujoji Roma“. Anksčiau po Romos antruoju buvo laikomas Aleksandrijos patriarchas, po kurio sekė Antiochijos patriarchas. Roma šį kanoną pripažino tik ketvirtajame Laterano susirinkime.
Ketvirtasis kanonas skelbė, kad kinikas Maksimas Aleksandrietis įšventintas neteisėtai ir jo įšventinimas negalioja. Pastarasis (remiamas Aleksandrijos patriarcho Petro II) bandė tapti Konstantinopolio arkivyskupu vietoj Grigaliaus Nazianziečio.
Penktasis kanonas pripažino vakariečių „tomą“ (nėra tiksliai žinoma, kokie raštai čia minimi), mokantį apie Tėvo, Sūnaus ir Šventosios Dvasios vienybę.
Šeštasis kanonas nustatė skundų dėl vyskupų veiksmų svarstymo tvarką.
Septintasis kanonas nustatė tvarką, pagal kurią įvairūs eretikai turėjo būti priimami į Bažnyčią.
Susirinkimas baigėsi 381 m. liepos 9 d.
Orleano karalystė
Orleano karalystė − istorinė karalystė, viena iš keturių (vėliau 3) Merovingų frankų valstybės dalių. Pagrindinės jos teritorijos buvo Frankų valstybės rytuose. Kitos Frankų valstybę sudariusios karalystės buvo Reimso karalystė (kitaip − Austrazija) šiaurėje, Suasono karalystė (kitaip − Neustrija) ir Paryžiaus karalystė vakaruose. Karalystė su pertrauka egzistavo 511−613 m.
Vėlesniu laikotarpiu dar vadinta Burgundijos karalyste.
Raida
Paryžiaus karalystė suformuota po Chlodvigo I mirties 511 m., kuomet Frankų valstybė paskirstyta keturiems sūnums. Orleaną ir dideles sritis dab. vidurio Prancūzijoje paveldėjo Chlodomiras. Tačiau 524 m. jam mirus, karalystė buvo panaikinta, Chlodomiro giminė išžudyta, o teritorijas pasidalino trys kiti broliai.
561 m. mirus Suasono karaliui Chlotarui, karalystė buvo vėl atkurta, ir Orleano karaliumi tapo šio sūnus Gontranas I. Kadangi be buvusių Orleano žemių jis valdė ir senosios Burgundų karalystės teritorijas (į Frankų valstybę įjungtas 524 m.), ilgainiui ši karalystė dar tapo žinoma kaip Burgundijos karalystė. Gontranas siekė taikos, bet dukart bandė iš vestgotų nesėkmingai atimti Septimaniją (585 ir 589 m.). Po Gontrano mirties 592 m. Burgundija atiteko Austrazijos Childebertui II, bet jis pats mirė 595 m., ir karalystę paveldėjo jo jaunesnysis sūnus Teodorikas II (595−613 m.)
Kazys Saja
Kazimieras (Kazys) Saja (g. 1932 m. birželio 27 d. Skėriuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos rašytojas, dramaturgas, prozininkas, visuomenės veikėjas, signataras.
Biografija
Gimė neturtingų tėvų ūkyje. Būdamas trejų metų, neteko tėvo, sulaukęs septynerių – motinos. Kartu su broliu persikėlė gyventi pas dėdienę į Kauną. Ten praleidęs tik metus, buvo išvežtas į Plungės rajone esantį Vaištarų kaimą. 1943 m. baigė Paukštakių pradžios mokyklą. 1949–1952 m. mokėsi Klaipėdos žemės ūkio technikume (dab. Klaipėdos valstybinė kolegija), agronomas. Norėdamas tapti architektu, buvo įstojęs į Kauno politechnikos institutą, tačiau jo nebaigė, grįžo į Klaipėdą. Čia jis ketino mokytis Mokytojų institute, Lietuvių kalbos ir literatūros skyriuje, tačiau jį priėmė tik į Gamtos ir geografijos skyrių, kurį rašytojas baigė 1954 m. Tuo metu parašė savo pirmąją pjesę „Lažybos“, kuri 1954 m. pastatyta Klaipėdos dramos teatre, o 1955 m. – Pernu dramos teatre Estijoje.
K. Saja išvyko į Vilnių, kur nepateko į Vilniaus universitetą, tačiau įstojo į Pedagoginio instituto Lituanistikos fakultetą. Studijuodamas Vilniuje, parašė apsakymų knygelę „Klumpės" ir su ja atėjo į vaikų literatūrą. Tuo pat metu 1957 m. sulaukė ir dviejų savo premjerų: Lietuvos akademinis dramos teatras pastatė komediją „Silva studentauja“, o Klaipėdos dramos teatras – „Septynias ožkenas“. 1958 m. rašytojas baigė studijas. Tuo metu jo pjesės buvo aktyviai statomos teatruose – „Pirmoji drama“, „Nerimas“, „Saulė ir stulpas“, „Jo ekselencija Vabalas“, „Gaidžio pentinai“.
1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Vilniaus miesto tarybos narys. 1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo deputatas, signataras. 1956–2004 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Tekstams būdinga laisvamaniškumo, tautiškumo, humanizmo, kaimo, pagonybės, senolių išminties temų sklaida.
K. Saja dalyvauja visuomeninėje veikloje ir pasisako politiniais, socialiniais, etikos ir kitais svarbiais klausimais. Kartu su kitais Lietuvos kultūros žmonėmis yra pasirašęs daugybę komentarų ir priekaištų, skirtų Lietuvos Respublikos oficialioms institucijoms, tarp jų ir Piliečių Santalkos inicijuotą laišką Lietuvos Respublikos generaliniam prokurorui dėl VSD pareigūną Vytautą Pociūną „šmeižusių“ tuometinių VSD darbuotojų Arvydo Pociaus ir Dainiaus Dabašinsko.
Ringarikė
Ringarikė (Ringarike) arba Hringarikė (senovės skandinavų kalba: Hringaríki) – istorinis-geografinis regionas Norvegijoje, Rytų Norvegijos aukštumų dalyje (Oplandenėje). Apima dabartinės Norvegijos apskrities Biuskeriudo rytinę dalį. Didžiausia gyvenvietė – Hionefosas.
Geografija
thumb|left|170px|Biuskeriudo savivaldybės Regionas išsidėstęs krašto gilumoje, į šiaurės vakarus nuo Vingulmarko. Manoma, kad pavadinimas galėjo kilti nuo senovės germanų genties hringirų.
Į rytus nuo jo yra Raumarikė. Šiaurės rytuose driekiasi Hedalandas, šiaurėje - Landas, šiaurės vakaruose yra Valdresas ir Halingdalis, pietvakariuose - Numedalis. Regionui būdingos derlingos žemumos. Į čia iš aukštumų suteka Norvegijos upės Halingdalis, Begna ir Etna, ir sudaro didžiulį Tyrio ežerą.
Ringarikė apima šias savivaldybes: Ringerikės savivaldybė, Holės savivaldybė, Modumo savivaldybė, Sigdalis, Kriodsheradas.
Istorija
Ringarikė buvo laikoma vienu ių senovės Norvegijos kultūrinių centrų. Apie VII a. čia susiformavo atskira Hringarikės karalystė, kurią, pasak legendų, valdė mitinė dinastija Daglingai, kilusi iš Dago. Jo palikuonys buvo Olis, Dagas, Oleifas, Hringas, Olavas, Helgis ir kt. Kitos legendos teigė, kad Hringas buvo iš Romerikės karaliaus Raumo sūnų. Iš jo ir kildinamas šalies pavadinimas.
Vienas vėlyvųjų Daglingų buvo Sigurdas Hjortas. Jis turėjo dukterį Ragnhildą, kuri ištekėjo už Inglingo Halfdano Juodojo (Vestfoldo ir Raumarikės karaliaus), ir pagimdė Haraldą Gražiaplaukį. Pastarasis XI a. II pusėje suvienijo didžiąją dalį Norvegijos, įskaitant Ringarikę. Kuomet jis padalino karalystę savo sūnums, Ringarikė atiteko Halfdanui Halegui. Vėliau valdė visa eilė jarlų. Vienas paskutiniųjų tarp jų buvo Haraldo proanūkis Sigurdas Syras (mirė 1018 m.).
Norvegijoje XI a. į valdžią grįžus Gražiaplaukio dinastijai, visos karalystės buvo panaikintos. Ringarikės karalystės teritorijos buvo priskirtos Hadafilkės apskričiai. 1308 m. sukūrus lėnus, regionas priskirtas Akešhiuso lėnui (nuo 1662 m. - amtui).
NK Varaždin
Varaždino NK – buvęs Kroatijos futbolo klubas iš Varaždino.
Istorija
Atkūrus šalies nepriklausomybę net šešis kartus (1996, 1998, 2002, 2004, 2006, 2011 m.) kovojo dėl kratijos futbolo taurės, tačiau visus finalus pralaimėdavo.
2015 m. turėjo finansinių problemų, komanda buvo išformuota, o futbolo klubas buvo likviduotas.
Rygos senamiestis
Rygos senamiestis ( – 'Senoji Ryga', anksčiau ir Iekšrīga – 'Vidinė Ryga') – seniausia Rygos miesto dalis Dauguvos dešiniajame krante, tarp K. Valdemaro gatvės, Z. A. Meierovico bulvaro, Aspazijos bulvaro, Sausio 13 gatvės ir Lapkričio 11 krantinės. Plotas 94,4 ha, gyventojų 1856 (2021 m.), dirbančiųjų 15 458 (2017 m.). Nuo 1967 m. – valstybės saugoma zona, nuo 1983 m. kartu su Rygos istoriniu centru – urbanistikos paminklas, nuo 1997 m. – UNESCO Pasaulio paveldo objektas.
Senamiesčiui būdingas siaurų, kreivų gatvių tinklas, gausu architektūros paminklų (Rygos katedra, Šv. Petro bažnyčia, Trys Broliai ir kt.).
Istorija
Rygos senamiestis susiformavo iš įtvirtinto viduramžių miesto, stovėjusio tarp Dauguvos ir Rygos upių. Jau viduramžiais plotai už miesto gynybinės sienos taip pat buvo gyvenami, tačiau šimtmečius Rygos miestu buvo vadinama tik dabartinė senamiesčio teritorija, o plotai už miesto įtvirtinimų vadinti priemiesčiais. Priemiesčiuose iki pat XIX a. leista statyti tik medinius namus, kuriuos, priešo kariuomenėms artėjant, gynybos sumetimais sudegindavo. Todėl senoji architektūra išliko tik dabartinio senamiesčio ribose.
thumb|left|300px|Viduramžių Ryga (iš [[Civitates orbis terrarum|G. Brauno ir F. Hogenbergo atlaso, 1581 m.)]] Rygą lyvių ir kuršių gyvenviečių vietoje 1201 m. įkūrė vyskupas Albertas. 1225 m. Ryga gavo miesto teises. Miestą tuo metu sudarė keletas tarpusavyje susijusių užstatymo kompleksų: vietinių gyventojų gyvenvietė (nuo XI a.), vokiečių atsikėlėlių gyvenvietė (nuo 1201 m.), Rygos vyskupo (vėliau arkivyskupo), Kalavijuočių (vėliau Livonijos) ordino, vienuolynų valdos. Seniausia senamiesčio dalis yra dabartinių Šv. Petro, Šv. Jono ir Šv. Jurgio bažnyčių apylinkėje, kiek vėlesnė – Katedros aikštės bei Šv. Dvasios konvento vietoje. Šioje teritorijoje buvo vyskupo rezidencija (Šv. Petro bažnyčia, vėliau Rygos katedra), stovėjo Kalavijuočių ordino pilis (dabartinės Šv. Jono bažnyčios vietoje) ir bažnyčia. 5,5 ha ploto miestą supo pusapskritimiai įtvirtinimai. Vėliau Ryga ne kartą plėtėsi, iki XVI a. pirmojo trečdalio jos ribas formavo viduramžių gynybinė siena, iki XIX a. vidurio – žemės įtvirtinimų sistema. Dabartinius, nuo to laiko beveik nepakitusius kontūrus, senamiestis įgijo po įtvirtinimų nugriovimo ir gatvių, bulvarų bei parkų suformavimo jų vietoje 1857–1863 m.
Architektūra
Senamiesčio gatvių tinklas susiformavo XIII a. Dabartinės gatvės žymi senųjų kelių trasas, buvusios Rygos upės krantus, buvusių pilių, vienuolynų kontūrus, gynybinių įtvirtinimų linijas. Pagrindinės viešosios erdvės – Katedros (Doma laukums), Rotušės (Rātslaukums) ir Lyvių (Līvu laukums) aikštės. Užstatymas daugialypis: vyrauja įvairiais laikais nedideliuose sklypuose tankiai sustatyti pastatai ir miesto silueto dominantės – viduramžių bažnyčios, taip pat didesni naujesnių laikų (XVIII–XX a.) visuomeniniai pastatai: Saeimos rūmai, buvusi Rygos birža, buvusi Centrinė universalinė parduotuvė, Rygos technikos universiteto korpusai.
thumb|left|250px|Juodagalvių namas Rotušės aikštėje, tolumoje kairėje – Šv. Petro bažnyčios bokštas Senamiestyje suskaičiuota virš 500 pastatų, didesnei jų daliai suteiktas kultūros paminklo statusas. Pastatai pasižymi architektūrinių stilių įvairove: romanikos ir gotikos pavyzdžių yra Rygos katedros, Šv. Petro bažnyčios, Šv. Jokūbo katedros, „Trijų brolių” architektūroje, manierizmo – Šv. Jono bažnyčios altoriaus dalies, kai kurių gyvenamųjų namų, Juodagalvių brolijos namo (per Antrąjį pasaulinį karą sugriautas, 1999 m. atstatytas) architektūroje. Baroko stiliumi statyti puošnūs Reiterno ir Daneršterno namai (XVII a. pab.), paprasti gyvenamieji namai Meistrų (Meistaru) gatvėje 19, 21 ir 23, sandėliai, Reformatų bažnyčia (XVIII a. pr.), Šv. Petro bažnyčios bokštas, klasicizmo – Arsenalas (XVIII a. pr.), rotušė (per Antrąjį pasaulinį karą sugriauta, 2003 m. atstatyta). Yra nemažai istorizmo, jugendo, šiek tiek modernizmo ir šiuolaikinės architektūros pavyzdžių.
thumb|Vidinė gatvelė Konvento kieme Senamiesčio teritorijoje būta keleto pilių, iki šių laikų išlikusi tik viena – Rygos ordino pilis (dabar joje įsikūrusi Latvijos prezidento rezidencija, muziejai). Šiaurinėje senamiesčio dalyje yra išlikusių XIII–XV a. miesto sienos fragmentų: sienos atkarpa su Ramerio bokštu (atnaujintas 1987 m.), Parako bokštas (dabar Karo muziejaus dalis). Šalia stovi buvusių įtvirtinimų dalis ir ilgiausias senamiesčio pastatas – Jokūbo barakai (XVIII a., buvusios kareivinės, dabar prekybos ir biurų pastatas), Švedų vartai (įrengti 1698 m., išlaužus gyvenamojo namo sienas). Senamiesčio centre, tarp Kalvių (Kalēju) ir Mėsinių (Skārņu) gatvių, buvusios pirmosios Kalavijuočių ordino pilies vietoje, stovi Konvento kiemo (Konventa sēta) pastatų kompleksas. Tai vienas seniausių Rygos senamiesčio kvartalų, jo pietinėje pusėje išlikusi Ordino pilies buvusi koplyčia – Šv. Jurgio bažnyčia – seniausias mūro pastatas Rygoje.
Embargas
Tai traktuojama kaip atsakomoji priemonė prieš kitos valstybės veiksmus. Embargo efektyvumas priklauso nuo organizacijos narių tarpusavio sąveikavimo. Veikiančios pusės privalo dalyvauti priimant sprendimus ir atliekant bendrus veiksmus. Pvz., 1951 m. Korėjos karo metu 33 nariai deklaravo, kad vykdys embargą prieš Šiaurės Korėjos Komunistus.
Geriausiai žinomi embargo pavyzdžiai yra:
Embargo paskelbimo priežastys gali būti:
Uedo vilaja
Uedo vilaja yra Alžyro šiaurės rytuose, Atlaso kalnuose, Sacharos dykumos pakraštyje. ribojasi su Tunisu. Sostinė – Uedas.
2019 m. šiaurės vakaruose atskirta Al Mghariro vilaja.
Biliras
Biliras arba Argytaras (Аргытар) – upė Rusijoje, Jakutijoje (Aldano ulusas ir Ust Majos ulusas); Aldano kairysis intakas. Prasideda Lenos plynaukštėje, teka pietryčių kryptimi. Įteka į Aldaną 1010 km nuo jo žiočių.
Didžiausias intakas – Sarba Jurechas (kairysis).
Stasinė
Stasinė – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Lančiūnavos. Išlikusi dvaro sodyba (XIX a. svirnas, ledainė, kalvė, vėjo malūno liekanos). Iki Lančiūnavos driekiasi liepų alėja. Į vakarus nuo kaimo eina kelias, rytuose plyti Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai. Prateka Mažojo Malčiaus upelis.
Istorija
Kaimas pradėjo kurtis XIX a. viduryje, kai Lančiūnavos dvaro dvarininko sūnus Zigmantas Kognovickis įkūrė nuosavą ūkį Lančiūnavos dvaro palivarke. Stasinė pavadinta Stanislovo Kognovickio garbei.
Gyventojai
thumb|left|250px|Pagrindinė Stasinės gatvė thumb|left|250px|Stasinės dvaro statiniai
Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
'''Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia''' – bažnyčia, stovinti Raguvos miestelyje, Nevėžio kairiajame krante. Liaudies architektūros, vyraujančių klasicizmo bruožų.
Parapijoje yra Raguvos kapinių koplyčia.
Istorija
miniatiūra|250px|left|Raguvos bažnyčia su varpine miniatiūra|250px|left|2016 m. kovo mėn. 1610 m. minima medinė bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1668 m. Antrąją medinę bažnyčią ir varpinę 1678 m. pastatė Trakų vaivada Marcijonas Oginskis. Statybai vadovavo kunigas Lukas Jonas Vaicekavičius. Tais pačiais metais ją konsekravo vyskupas Mikalojus Slupskis. M. Oginskis 1670 m. bažnyčiai dovanojo Alukėnų palivarką ir kaimą. 1674–1677 m. nurodyta, kad Raguvos bažnyčia yra viena didžiausių medinių bažnyčių visoje Vilniaus vyskupijoje.
1745 m. minima supuvusi, kiauru bokštu bažnyčia. Klebono Mykolo Gulbinausko rūpesčiu suremontuota. 1749 m. pastatyta nauja klebonija. 1777–1863 m. veikė parapinė mokykla. 1798 m. bažnyčia sudegė. Klebono Jurgio Zubavičiaus iniciatyva 1816 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1883 m. – mūrinė varpinė.
1887 m. bažnyčia padidinta, pristatytos šoninės koplyčios. Už lietuviškos spaudos platinimą Raguvos vikaras Kazimieras Domarkas (1869–1902) 1896 m. pusei metų uždarytas į vienuolyną ir penkeriems metams ištremtas iš Lietuvos (mirė Raguvoje).
1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai. Dailininkas Jonas Mackevičius 1929 m. išdažė bažnyčios vidų. Prelato J. Maciejausko ir Čikagos raguviškių rūpesčiu bei lėšomis 1931 m. įsigyti 3 bronziniai varpai. Per Antrąjį pasaulinį karą 2 mažesnieji dingo. 1944 m. liepos 23-25 d. bombarduojant miestelį, nukentėjo ir bažnyčia, be to, išvogta daug jos inventoriaus. Sudegė klojimas, senelių prieglauda. Dalį vertingesnių reikmenų išgelbėjo kunigai Rapolas Kvedarauskas (1913–1945, raudonarmiečių nužudytas) ir Steponas Ramanauskas.
Architektūra
Bažnyčia liaudies architektūros, vyraujančių klasicizmo bruožų, kryžminio plano (28 × 14 m), su 4 kolonų portiku, bokšteliu. Vienanavė, turi 5 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi 3 aukštų mūrinė varpinė.
Tanzio efektas
Oliverio – Tanzio efektas – mokesčių mokėtojų mokesčių sumokėjimo specialus atidėjimas sumokėti vėliau esant didesnei infliacijai.
Toks reiškinys pavadintas ekonomistų, atkreipusių dėmesį į tokį reiškinį XX a. septintajame dešimtmetyje esanti Lotynų Amerikoje esant dideliai infliacijai.
Didelė infliacija sudaro gerą progą atidėjus mokesčių sumokėjimą juos sumokėti labiau nuvertėjusiais pinigai ir taip susimažinti mokesčius. To išvadoje nukenčia valstybės biudžetas. Valstybės siekiančios to išvengti trumpina mokesčių mokėjimo terminus, indeksuoja mokesčius. Taip pat valstybės iš mokesčių negaudamos pakankamai sumų vykdo didesnę pinigų emisiją (spausdina pinigus) ir tai dar daugiau didina infliaciją.
Zakiusala
thumb|Zakiusala Zakiusala  – nuosėdinės kilmės sala Dauguvos upėje, Rygos centrinėje miesto dalyje. Zakiusala – viena iš didžiausių salų Rygoje.
Susidarymas
Zakiusala susidarė XIX a., po Dauguvos reguliavimo darbų susijungus 3 saloms: Frydrichsalai, Miruonių salai ir Žaliajam atabradui. Zakiusala kasmet didėja. 1901 m. jos ilgis buvo 1600 m, o 2000 m. ji jau pasiekė 3600 m ilgį.
Frydrichsala buvo pažymėta 1621 m. dokumentuose. Jos ilgis buvo 1,2 km.
Miruonių sala atsirado per ledonešį apie 1785 m. Ji taip pavadinta dėl skenduolio kūno, rasto prie salos.
Žaliasis atabradas susiformavo iš mažos salelės – Mušų salos, priešais Lucavsalą Dauguvos viduryje. Tai žemiausia dabartinės Zakiusalos vieta.
Istorija
Frydrichsala buvo seniausiai gyvenama iš Zakiusalą sudariusių salų. XVII a. joje buvo 8 namai ir Rygos miesto kalkių degykla. Per maro epidemiją 1710 m. gyvenvietė sunyko, o 1788 m. saloje gyveno jau 17 šeimų.
XIX a. viduryje Frydrichsaloje ir Zakiusaloje buvo 49 namai, dvi lentpjūvės ir dvi parduotuvės. 1898 m. buvo išgręžti 2 arteziniai šuliniai. Saloje yra aukščiausias Baltijos šalyse Rygos televizijos bokštas, pastatytas 1986 m. Šiaurinėje salos dalyje, šalia geležinkelio pastolių, yra Rygos Geležies tilto, kuris buvo susprogdintas Antrojo pasaulinio karo metu, liekanos.
Bromas
Bromas – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Br, eilės numeris 35.
Naudojimas
Organiniuose junginiuose, tinkančiuose pesticidų, vaistų, dažų fotopopieriaus, benzino priedų gamybai. Sidabro bromidas AgBr naudojamas gaminant šviesai jautrias fotojuostas.
Pavadinimo kilmė
Manoma, kad elemento pavadinimą lėmė jo nemalonus kvapas; graikiškai bromos – smarvė, nemalonus kvapas.
Bromą pirmąsyk išskyrė A. Balaras 1826 m., sieros rūgštimi ir mangano dioksidu veikdamas kalio bromidą:
2KBr + 2H2SO4 + MnO2 → K2SO4 + MnSO4 + Br2 + 2H2O
Chenšelos vilaja
Chenšelos vilaja yra Alžyro šiaurės rytuose, Atlaso kalnuose. Sostinė – Chenšela.
Ceris
thumb|left|Ceris
Savybės
Ceris yra sidabrinės (pilkos) spalvos metalas, priklausantis lantanoidų grupei. Šaltame vandenyje lėtai, šiltame – greitai oksiduojasi. Tai labai aktyvus metalas, ore greitai tamsėja, šildomas lengvai reaguoja su deguonimi, sudarydamas cerio oksidą (CeO2), smulkios dalelės ore savaime užsiliepsnoja. Reaguoja su halogenais, o šildomas – su vandeniliu, siera, anglimi, fosforu, azotu ir kitais elementais. Su dauguma metalų sudaro lydinius (pvz., CeAl, CeMg3, CeCu ir kt.). Šiam elementui būdingas fizikinių savybių (tankio, virimo bei lydymosi temperatūros, specifinės garavimo šilumos) antrinis periodiškumas. Lengvai reaguoja su rūgštimis. Šarmuose netirpsta.
Panaudojimas
Šis metalas pritaikomas metalurgijoje – kaip pagerinantis metalo lydinių mechanines savybes, dėl vertingų dielektrinių bei puslaidininkinių savybių naudojamas radiotechnikoje ir elektronikoje, atominėje energetikoje.
Istorija
Šį cheminį elementą 1803 m. atrado švedų ir vokiečių mokslininkai W. Von Hisinger, J. Berzelius, M. Klaproth. Cerio pavadinimas kilęs iš nykštukinės planetos Cereros pavadinimo, atrasto dvejais metais anksčiau nei atrastas šis elementas.
Alka (reikšmės)
250px|thumb|[[Žemaičių Alka Šventojoje]] Alka vadinama:
Paryžiaus baseinas
thumb|right|250px|Paryžiaus baseino panorama prie Marnos upės Paryžiaus baseinas arba Šiaurės Prancūzijos žemuma  − kalvota lyguma Prancūzijos šiaurėje, tarp Ardėnų, Vogėzų kalnų, Centrinio Masyvo ir Armorikos aukštumos.
Paryžiaus baseinas − svarbiausias Prancūzijos pramonės ir žemės ūkio rajonas.
Paryžiaus baseinas užima apie ¼ Prancūzijos ploto. Paviršiaus aukštis viduryje apie 100 m, į pakraščius kyla; rytuose ir pietryčiuose yra kuestinių kalvagūbrių, kurių aukštis iki 500 m. Paryžiaus baseinas susidaręs muldoje iš juros, kreidos, paleogeno ir neogeno uolienų.
Amžinoji nuodėmė
Amžinoji nuodėmė arba Neatleidžiama nuodėmė – krikščionių teologijoje nuodėmė, kurią padaręs nusidėjėlis nebegali būti išganytas ir gauti amžinąjį gyvenimą. Ši sąvoka kildinama iš Jėzaus pasisakymų Evangelijose pagal Matą ir Morkų :
Paryžiaus baseinas
Dauguma Paryžiaus baseino upių (Uaza, Marna, Jona) priklauso Senos baseinui. Vyrauja vidutinių platumų jūrinis klimatas.
Didžiausi miestai: Paryžius, Havras, Reimsas, Nansi, Ruanas, Mecas.
Amžinoji nuodėmė
Užuominų apie šią nuodėmę randama apaštalo Pauliaus Laiške žydams :
Neatleidžiamos nuodėmės sąvoka yra ir Pastarųjų Dienų Šventųjų Jėzaus Kristaus Bažnyčios mokyme.
Algirdas Eduardas Čižas
Biografija
Ankstyvojoje vaikystėje augo Tauragėje, Pagėgiuose, kur geležinkelio policininku tarnavo jo tėvas. Porą metų mokėsi Anykščių vienuolyno pradžios mokykloje, trejus metus – Anykščių liaudies mokykloje, 1940–1947 m. mokėsi Anykščių progimnazijoje, gimnazijoje, ją baigė sidabro medaliu. 1952 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1967 m. Kauno politechnikos institute apsigynė technikos mokslų kandidato disertaciją „Matematinio programavimo metodų taikymas tampriųjų plastinių sijų ir rėmų skaičiavimui su deformacijų ribojimu“. 1974 m. apsigynė disertaciją „Optimalių tampriųjų – plastinių tiesiškai stiprėjančių sistemų skaičiavimo teorija ir metodai“, technikos mokslų daktaras.
1989 m. išrinktas į Sąjūdžio Seimą, vadovavo jo Švietimo komisijai. 1998–1999 m. koordinavo Baltosios knygos „Lietuvos aukštasis mokslas“ projekto rengimą, rengė įstatymų, reguliuojančių aukštąjį mokslą, projektus.
Technikos enciklopedijos redaktorių tarybos pirmininko pavaduotojas. Aktyvus mokslo bei technikos terminologijos tvarkytojas, Valstybinės lietuvių kalbos komisijos prie Lietuvos Respublikos Seimo narys.
Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš konstrukcijų mechanikos, sukūrė stiprėjančių tamprių – plastinių sistemų optimizacijos metodų. Paskelbė apie šimtą mokslinių publikacijų konstrukcijų mechanikos, optimizacijos metodų ir aukštojo mokslo pedagogikos klausimais. Jis parengė optimalių sijų ir rėmų skaičiavimo metodiką, įvertinančią ne tik konstrukcijų stiprumą, bet ir standumą, teoriškai pagrindė ir metodiškai parengė optimalių sijų, rėmų ir plokščių, pagamintų iš stiprėjančios medžiagos, skaičiavimą, atsižvelgiant į deformacinį medžiagos stiprėjimą ir realią skerspjūvio formą.
Kontrolinis pirkimas
Kontrolinis pirkimas – metodas kontroliuoti aptarnavimo lygį naudojantis teikiamomis paslaugomis nežinant tiesiogiai su vartotojais bendraujantiems firmos darbuotojams, kad taip tiriama firma, kurioje jie dirba.
Toks būdas gali būti taikomas vykdant marketingo tyrimus siekiant nustatyti silpnas ir stiprias savo ir konkurentų, bei firmų kurios paslaugomis jau naudojamasi ar tik planuojama naudotis puses. Daugiausiai naudoja mažmenine prekyba ir visuomeniniu maitinimu užsiimančios kompanijos.
Pagal Tarptautinės prekybos tarpininkų asociacijos duomenis kontroliniams pirkimams per metus išleidžiama apie 1,2 milijardų dolerių. "Slaptus pirkėjus“ 17 % atvejų samdo mažmeninės prekybos įmonės, 14 % – bankai ir restoranai, 12 % – degalinės.
Kim Collins
Kim Collin (g. 1976 m. balandžio 5 d.) – Sent Kitso ir Nevio lengvaatletis, kuris specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narys. 2003 m. pasaulio lengvosios atletikos pirmenybėse tapo planetos čempionu 100 m sprinto bėgime. Nacionalinių rekordų savininkas.
Ąžuolėnai
Ąžuolėnai – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Butrimonių.
Tuzla
Tuzla – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje. Tai trečias pagal dydį, po Sarajevo ir Banja Lukos, šalies miestas. Priklauso Bosnijos ir Hercegovinos federacijai. Tuzla įsikūrusi šiaurės rytinėje Bosnijos dalyje, prie Jalos upės.
Istorija
Pirmą kartą paminėta 950 m. kaip Vengrijos valdomas regionas. Vėliau buvo vadinama Soli, kas bosniškai reiškia „druskos“. Dabartinis pavadinimas turkiškai reiškia „druskų vieta“.
Kriptonas
Kriptonas – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Kr, eilės numeris 36.
Pavadinimo kilmė
Kriptonas ilgą laiką tyrinėjamas tik kartu su argonu, kadangi jo nebuvo galima išskirti, jis buvo tarsi paslėptas ( – paslėptasis).
Paskirtis
Kriptonas naudojamas lazeriuose bei fotoblykstėse. Jų veikimas pagrįstas tuo, kad pro kriptono dujas leidžiant elektros srovę susidaro elektromagnetinių bangų spindulys.
Sikhizmas
thumb|right|Sikhų simbolis thumb|[[Auksinė šventykla, švenčiausia sikhams vieta.]]
Sikhizmas  – monoteistinė dharminė religija, kurios įkūrėjas - Guru Nanakas, gimęs 1469 m. Talvandyje (dabar Pakistanas), itin pabrėžęs lyčių ir apskritai žmonių lygybę. Priskaičiuojama apie 25 mln. pasekėjų. Tai penkta pagal pasekėjų skaičių pasaulio religija ir viena jauniausių su tokiu ženkliu tikinčiųjų skaičiumi.
Sikhų religija panaši į hinduizmą (sielų persikūnijimas, majos samprata). Svarbi žinių ir religijos harmonija, lygiateisiškumas, Dievo įkvėptos mintys ir darbai.
Tarnystė – itin svarbi sikhų religijoje (visa, kas daroma Dievo garbei, guru, žmonių labui).
Ši religija susiformavo XV a. pabaigoje Pakistane ir šiaurės vakarų Indijoje, vadinamajame Pandžabe, „penkių upių šalyje“. Dauguma sikhų yra vegetarai, dalis valgo ir mėsą, bet tik jei gyvūnas paskerstas pagal džhatka principus.
Čepkių ežeras
left|120px
Eldikanas
Eldikanas  – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Ust Majos uluse, ~400 km į pietryčius nuo Jakutsko, Aldano dešiniajame krante. Yra upinė prieplauka, aerodromas, kelias į Jugorjonoką, žiemos kelias į Ust Mają.
Lietuvos didysis taurininkas
thumb|Taurininko herbas Lietuvos didysis taurininkas – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos dvaro valdžios pareigūnų.
Eldikanas
Istorija
Eldikanas įkurtas 1941 m. kaip prieplauka prie Aldano, skirta aprūpinti produkcija uluso pietryčiuose esančias kalnakasių gyvenvietes. Miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1948 m.
Lietuvos didysis taurininkas
Pareigos ir statusas
Dvaro pareigūnų hierarchijoje karaliaus stalo pareigūnai Karūnos didysis taurininkas ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didysis taurininkas buvo septinti.
XIII–XV a. taurininkas buvo karališkųjų vyno rūsių saugotojas, vėliau pareigos tapo titulinėmis ir niekuo neįpareigojančiomis. Tik ypatingomis progomis taurininkas karaliui pateikdavo gėrimus, prieš tai juos pats paragavęs.
Dvaro taurininko titulą karalius suteikdavo jauniems, tik pradedantiems savo valstybinę karjerą turtingesniesiems bajorams didikams. Titulas buvo suteikiamas iki gyvos galvos, bajoras galėdavo savo herbą papildyti taurininko herbu ar jo detalėmis.
Suk Ahraso vilaja
Suk Ahraso vilaja yra Alžyro šiaurės rytuose, Atlaso kalnuose, Tuniso pasienyje. Sostinė – Suk Ahrasas.
Yra romėnų Tagastės miesto griuvėsiai.
Zoogeografija
thumb|right|300px|1876 m. [[Alfredas Raselas Volesas|Alfredo Raselo Voleso zoogeografiniai regionai]] Zoogeografija – mokslas apie gyvūnijos geografiją, jų paplitimą, dėsningumus, kurie apsprendžia kodėl gyvūnai netolygiai pasiskirstę žemės rutulyje (daugiausiai remiasi žinduoliais).
1876 m. Alfredas Raselas Volesas išskyrė šiuos zoogeografinius regionus:
NK Inter Zaprešić
Zaprešičiaus „Inter“ – Kroatijos futbolo klubas iš Zaprešičiaus.
Istorija
Klubo ištakos siekia 1929 m.
2021–2022 m. sezone rungyniavo Antroje lygoje. Užėmė trečią vietą.
2022 m. liepos 21 d. paskelbta apie klubo babkrotą. Klubo ekipos buvo išfomuotos.
Kasinas
Kasinas – miestas Italijoje, Lacijuje, Frozinonės provincijoje. Miestas yra Kairo kalno papėdėje, Rapido ir Lirio upių santakoje.
Istorija
Kasiną įkūrė volskai. Po to jį užėmė samnitai, bet galiausiai čia įsiviešpatavo romėnai ir įkūrė koloniją 312 m. pr. m. e. Bent vienąkart per Pūnų karus Hanibalas buvo netoli Kasino. Taip pat čia buvo Marko Terencijaus Varo vila.
Šiuolaikinis miestas vadinosi San Germano iki 1863 m. liepos 28 d., kai jam buvo grąžintas Kasino pavadinimas.
Miestas buvo beveik visiškai sugriautas per Antrojo pasaulinio karo Monte Kasino mūšį. Jis buvo atstatytas į pietryčius nuo senosios vietos. Tai viena iš priežasčių, kodėl dabar kelių sistema mieste yra nedarni.
Klimatas
Kasino apylinkės Italijoje vadinamos Čiočiarija nuo piemenų nešioto apavo. Kraštovaizdį sudaro žalios kalvos, vynuogynai, upės. Žiemą čia dažnas rūkas, būna šalti lietūs. Vasaros gan šiltos ir drėgnos.
Šapseskafas
thumb|left|250px|Faraono mastaba Šapseskafas (Seberkeras) – septintasis ir paskutinysis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Vyriausias Mikerino sūnus Khuenrė mirė netapęs faraonu, manoma, kad Šapseskafas galėjo būti ir ne Mikerino sūnus. Jo valdymas buvo trumpas – 5 metai, tačiau jis sugebėjo pastatyti neįprastą monumentą savo kapui. Pietinėje Sakaros dalyje pastatė milžinišką mastabą, vadinamą „Faraono mastaba“, priešingai nei jo protėviai, kurie statė piramides Gizoje. „Faraono mastaba“ – įspūdingas stačiakampio formos sarkofagas. Visa struktūra yra 100 m ilgio ir 75 m pločio, turi skliautinį stogą.
Šapseskafas – vienintelis nepalikęs tiesioginių sosto paveldėtojų. Jo netikra sesuo Khentkavė pastatė panašų sargofagą tik mažesnį Gizoje. Khentkavės vyru tapo Userkafas, kuris ir tapo Šapseskafo įpėdiniu.
Stroncis
Stroncis – cheminis periodinės elementų lentelės elementas, žymimas Sr, eilės numeris 38.
Pavadinimo kilmė
Mineralas stroncianitas, iš kurio išgautas stroncis, pavadintas Škotijos kaimelio Strontian garbei, kurio kasyklose buvo išgaunamas švinas.
Studio Ghibli
Studio Ghibli, Inc.  – Japonijos animacinių filmų studija, buvusi dukterine „Tokuma Shoten“ įmone. Visame pasaulyje garsi romantiškais anime filmais.
Studijos logotipe pavaizduotas H. Mijadzakio filmo „Mano kaimynas Totoro“ veikėjas Totoro (didelė miško dvasia). Studija yra išleidusi 18 pilnametražių filmų, taip pat keletą trumpametražių filmų bei televizijos reklaminių projektų. Dauguma studijos filmų pelnė žurnalo „Animage“ pagrindinį prizą. 2002 m. filmas „Stebuklingi Šihiros nuotykiai Dvasių pasaulyje“ laimėjo „Auksinio lokio“ apdovanojimą Tarptautiniame Berlyno filmų festivalyje bei „Oskarą“.
Jared Jordan
Jared Ahern Jordan (g. 1984 m. spalio 14 d.) – JAV krepšininkas, žaidžiantis Bonos „Telekom Baskets“ klube.
2007 m. vasarą NBA naujokų biržoje žaidėją 45 šaukimu pasirinko „Los Angeles Clippers“ klubas, tačiau rugsėjo pabaigoje perleido „New York Knicks“ ekipai. Krepšininkas sužaidė tik dvejas ikisezonines rungtynes šioje komandoje ir spalio pabaigoje buvo atleistas. Tų pačių metų gruodį J. A. Jordan tęsti profesionalaus krepšininko karjeros atvyko į Europą, Vilniaus „Lietuvos ryto“ klubą.
2008 m. vasarą J. Jordanas žaidė NBA vasaros lygoje Phoenix „Suns“ komandoje. 2008 m. spalio mėn. J. Jordanas pasirašė sutartį su New Orleans „Hornets“ komanda rungtyniauti jų treniruočių stovykloje, bet jai pasibaigus jo paslaugų buvo atsisakyta.
2008 m. gruodžio 17 d. pasirašė sutartį su NBDL lygos Rio Grande Valley „Vipers“ komanda. 2009 m. NBA vasaros lygoje atstovavo Golden State „Warriors“ klubui.
Nužudymas
miniatiūra|Nužudymas namuose, [[Tapytojas|Dail. Jakub Schikaneder (1890)]]
Nužudymas – kito žmogaus gyvybės atėmimas, mirties sukėlimas.
Beveik visada ir visur smerkiamas, sunkus nusikaltimas, dažniausiai baudžiamas laisvės atėmimu (kartais iki gyvos galvos).
Teisinis traktavimas
Nužudymas gali būti padaromas tiek veikimu, tiek neveikimu (pvz. nesuteikiant pirmosios pagalbos).