cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רייקה
גאוגרפיה ואקלים
רייקה שוכנת על מישור צר לחופו הצפוני של מפרץ קוורנר, ושכונותיה הצפוניות בנויות על הגבעות המהוות את הרכס הקרוב ביותר לים באלפים הדינריים. אורכה של העיר הוא כ־11 ק"מ במקביל לחופו של המפרץ, ורוחבו של השטח העירוני הבנוי הרציף מגיע לכקילומטר עד קילומטר ומחצה. עם זאת שכונותיה החדשות מגיעות למרחק של עד 3 ק"מ מהחוף ולגובה של עד 350 מטר. רובו של קו החוף תפוס על ידי מתקני הנמל ורק בחלקה המערבי של העיר, ברובע קנטרידה (Kantrida) שנחשב לאזור היוקרה שלה, מפנה הנמל את מקומו לשני מעגנים, מתקני ספורט וחוף רחצה המשתרעים לאורך של כשני ק"מ. בהמשכו של החוף שוכנת עיר הנופש אופטיה המרוחקת 13 ק"מ ממרכזה של רייקה. בין שתי הערים קיים רצף בנייה.
לאחר תבוסת נפוליאון
בשנת 1805 כבש נפוליאון את העיר וסיפח אותה לאיטליה ארבע שנים מאוחר יותר. לאחר תבוסתו, חזרה העיר לשלטונו של בית הבסבורג בשנת 1815, ונותרה בחזקתו עד 1918. ב־1848 צורפה רייקה לקרואטיה ויוסיף ילצ'יץ' (Josip Jelačić), הבאן של קרואטיה, הורה על הפיכתה של העיר לעיר מן המניין, והיא איבדה את מעמדה המיוחד. ב־1855 שופץ הנמל ונהר הרייצ'ינה הוטה לאפיקו הנוכחי. לאחר הסכם הפשרה בין אוסטריה להונגריה ב־1867 (Ausgleich), הושבה רייקה להונגריה ושוב הוענק לה מעמד של "עיר חופשית". רייקה הייתה למרכזה של היחידה האדמיניסטרטיבית ההונגרית "העיר רייקה וסביבותיה" (הונגרית "Fiume város és területe"; קרואטית "Grad Rijeka i okolica") שבראשו ניצב באן קרואטי, ונחשבה לנמלה העיקרי של הונגריה. כחלק משינויים אלה הופרד רובע סושאק שבמזרח העיר מהעיר עצמה, ובעוד שרייקה השתייכה להונגריה ניתנה סושאק לקרואטים. ב־1873 חוברה רייקה אל רשת מסילות הרכבת של אוסטריה והונגריה, ושנה לאחר מכן נפתח קו הרכבת לטריאסטה. בעיר התפתח ענף הבנקאות והוקמו חברות שעסקו בשיט. נמלה של העיר דורג במקום השמיני באירופה מבחינת גודלו, וב־1882 הוקם בעיר אחד ממפעלי זיקוק הנפט הראשונים ביבשת. בנוסף פעלה בעיר תעשיית נייר וטבק, מספנות ומפעל נשק שעסק בייצור פצצות הטורפדו הראשונות בעולם. בעיר הוקם התיאטרון הלאומי של רייקה (כיום התיאטרון הלאומי הקרואטי על שם איוון זייץ) ובו אולם ל־1,600 צופים.
מדינת פיומה החופשית ושלטון איטליה
בסוף שנת 1920 קמה מדינת פיומה החופשית מכוחו של הסכם רפאלו, וזכתה להכרה בינלאומית מיידית על ידי ארצות הברית, צרפת ובריטניה. בחודש אפריל 1921 נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט, וריקארדו זנלה ממפלגת האוטונומיה נבחר לנשיא המדינה. אולם שלטונו נמשך חודשים מעטים בלבד וביום ה־3 במרץ 1922 הוא הודח מתפקידו בהפיכה פשיסטית ויצא לגלות. בינואר 1924 נחתם הסכם רומא בין איטליה לבין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אשר הסכימו על סיפוחה של רייקה לאיטליה. סיפוח העיר יצא לפועל ביום 16 במרץ 1924, והעיר הפכה לפרובינציה האיטלקית של פיומה (Provincia italiana di Fiume). לפי ההסכם נותר רובע סושאק שממזרח לנהר רייצ'ינה בשליטת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, אם כי רשויות הנמל של העיר נותרו מאוחדות בשתי המדינות. עם זאת, העיר נותקה מהעורף הגאוגרפי שלה, וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים עשתה שימוש בעיקר בנמל סושאק. דבר זה גרר להאטת התנועה בנמל רייקה ולקיפאון כלכלי בעיר.
אוכלוסייה ודת
בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיר כ־128,000 תושבים, כ־82% מהם קרואטים, והייתה העיר השלישית בגודלה בקרואטיה. במפקד שנערך בשנת 2001 נמנו בעיר 144,043 איש שהתפלגו מבחינה מגדרית באופן לא שוויוני. הגברים מנו 68,511 בעוד שמספר הנשים עמד על 75,532. נתון נוסף הראה כי אוכלוסיית העיר הייתה מבוגרת למדי והגיל הממוצע עמד על 41.2 שנים.
הנמל
בנמל רייקה נמצא גם מסוף הנוסעים אדאמיץ' (Adamićev gat). המסוף שוכן בחזית ארמון הים האדריאטי בסמוך למרכז העיר ולתחנת האוטובוסים המרכזית, ומשרת את קווי המעבורת והנוסעים של חברת ידרוליניה (Jadrolinja) המגיעים עד דוברובניק בדרום המדינה, וכן מעניק שירות גם לחברות אחרות. בחודשי הקיץ פועל קו מעבורת בינלאומי מרייקה לרוונה שבאיטליה.
הקורזו ומגדל העיר
במרכזו של המדרחוב, בצידו הצפוני, ניצב מגדל העיר (Gradski toranj) המכונה לעיתים "מגדל השעון" (באיטלקית Torre d'orologio ובקרואטית Pod Uriloj - "תחת השעון"). המגדל הוקם בסגנון הבארוק במקום בו ניצב בעבר שער הים של העיר העתיקה. מתחת לשעון הקבוע במגדל מאז המאה ה־17, מופיע סמל העיר ומתחתיו נראה תבליט של העיט הדו ראשי, סמל בית הבסבורג. בין שני התבליטים תבליט נוסף של הקיסרים קרל השישי ולאופולד הראשון. על גגו של המגדל הותקנה בשנת 1890 כיפה והוא שופץ לאחרונה ב־1983.
מבנים אחרים
על הגבעה שני מבנים מודרניים. אולם הספורט לנוער (Dvorana mladosti) הניצב כ־200 מטר מזרחית למרכזה של הגבעה, הוא אולם הספורט הגדול בעיר. נוסף לייעודו הספורטיבי משמש המקום כמרכז תערוכות, חלק מגני התערוכה של העיר, ובמשך השנה מתקיימות בו שבע תערוכות בינלאומיות. חדר הקריאה בקרואטית בטרסט (Hrvatska čitaonica na Trsatu) נבנה בשנת 1897 ושימש כספרייה וכחדר קריאה, אך כיום הוא בעיקר מקום מפגש ומרכז תרבות. כל האתרים על גבעת טרסט מוקפים על ידי גן רחב ידיים שהוקם ב־1926 שבו אנדרטה לזכר קורבנות המאבק נגד הפשיזם.
יהודי רייקה
לפי הגרסה שהייתה מקובלת עד שנת 2013, אחר כניסתם לתוקף של חוקי הגזע באיטליה ב-1938, החל ג'ובאני פלטוצ'י (Giovanni Palatucci), קצין משטרה איטלקי שהוצב בעיר מאז שנת 1937, לזייף מסמכים ואשרות עבור יהודי העיר ופליטים יהודים שמצאו בה מקלט מפני רדיפות האוסטאשה בקרואטיה. הוא הצליח להשמיד את הרשומות אודות 500 יהודים בעיר ואף סיפק להם מקורות מימון ושלח אותם למחנה פליטים בדרום איטליה שנוהל על ידי דודו, בישוף העיר קמפניה (Campagna) ליד נאפולי. פלטוצ'י נעצר ב-13 בספטמבר 1944 ונידון למוות, אך תחת זאת הוא גורש לדכאו ושם מת ב-10 בפברואר 1945. ב־1990 הוכר פלטוצ'י על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם, וב-1995 העניק לו נשיא איטליה את מדליית הזהב לגבורה אזרחית (Medaglia d'oro al merito civile). בנוסף דנה הכנסייה הקתולית באפשרות להכריז על פלטוצ'י כעל קדוש. ב-20 ביוני 2013 הועלו טענות כי לא זו בלבד שפלטוצ'י לא סייע ליהודים, אלא שהיה נאצי נלהב שלקח חלק בגירוש יהודים לאושוויץ. טענות אלו לא התבררו ופלטוצ'י עודנו מוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
ב־1981 הקימה הקהילה היהודית אנדרטה ל-278 קורבנות השואה בני העיר שנרצחו בידי הנאצים או האוסטאשה. האנדרטה ניצבת בבית הקברות וחקוקים עליה שמות הנספים.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי
כתיבת היצירה
ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו הראשון לפסנתר נערך בבוסטון ארצות הברית ב-25 באוקטובר 1875. ביצוע הבכורה שלו ברוסיה נערך בסנקט פטרבורג נערך ב-13 בנובמבר 1875.
שאלת המבוא
פרופסור דייוויד בראון, הנחשב לסמכות בנושא צ'ייקובסקי, תמים דעים עם מס ומוסיף, כי ייתכן שהסימפוניה הראשונה של בורודין נתנה לצ'ייקובסקי את הרעיון הן לכתיבת מבוא כזה והן לקישור מוטיבי של היצירה כדוגמתו, אם כי הוא מזכיר גם את הפסוקית המוזיקלית בת ארבעת התווים המהווה צופן לשמו של צ'ייקובסקי עצמו ופסוקית בת שלושה תווים, הלקוחה בדומה לכך משמה של הסופרן דזירה ארטו, שהמלחין היה עמה בקשר שנים אחדות קודם לכן.
B-52 סטרטופורטרס
נכון למרץ 2022 ישנם 58 מטוסים המופעלים באופן פעיל, כ-18 בכוחות המילואים וכ-12 באחסון. המפציצים טסו תחת פיקוד הפצצה האסטרטגי עד שבשנת 2010 הועברו כל מטוסי ה-B-52 למפקדת התקיפה העולמית של חיל האוויר.
למטוס ביצועים מעולים במהירויות תת-קוליות גבוהות ועלויות התפעול הנמוכות יחסית השאירו אותו בשירות על אף הופעתם של מפציצים אסטרטגיים מתקדמים יותר כגון ה-B-58 (שטס ביותר מ-מאך 2), ה-B-70 Valkyrie (מאך 3) שבוטל, B-1 לנסר, וה-B-2 ספיריט החמקן. ה-B-52 השלים 60 שנות שירות רצופות בשנת 2015. לאחר שעבר שדרוג בשנים 2013–2015 צפויים המטוסים האחרונים לשרת עד שנות ה-2050.
פיתוח מתקדם
במהלך בדיקות קרקע ב-29 בנובמבר 1951, המערכת הפנאומטית של ה-XB-52 נכשלה במהלך בדיקת לחץ מלא; שולי הכנף נפגעו קשות והצריכו תיקון בתכנון המטוס. ה-YB-52 וה-XB-52 השני כללו יותר ציוד מבצעי, לבסוף המטוס טס לראשונה ב-15 באפריל 1952 עם "טקס" ג'ונסטון כטייס ניסוי. טיסת הניסוי ארכה כשעתיים ו-21 דקות משדה בואינג אשר במחוז קינג בסיאטל, וושינגטון לבסיס חיל האוויר לארסון; ה-XB-52 הגיע אחריו ב-2 באוקטובר 1952. הפיתוח כלל 670 ימים במנהרת הרוח ו-130 ימים של בדיקות אווירודינמיות ואווירו-אלסטיות.
הרועה
ההיאחזות בתל-חי
עם עליית חברי "השומר" בעצם ימי המלחמה להתיישבות בגליל העליון (כפר גלעדי של היום), נתחדשה גם פעולת "הרועה". לאחר התפרקותה של התנועה מצאו כמה משרידי הרועים מקלט בתל עדשים (כפר השומרים). השהות המשותפת במקום כה קטן ואינטימי הביאה להמשך ההידברות ולהעלאת תוכניות לחידוש הפעילות של הקבוצה. שם כנראה צמח גם הרעיון לקבץ את הרועים בנקודת-יישוב משלהם. על רקע זה באה הצעתו של ישראל גלעדי לרועים, להצטרף לקבוצתו העולה לגליל העליון כדי להתיישב באזור יחד אתם באדמות טלחה-טיון הסמוכות. למרות שרעיון ההתיישבות היה בניגוד לחזון הקבוצה, שטרם ויתרה על חלומה לחקות את סגנון החיים של שבט בדואי, זכתה יוזמתו של גלעדי למענה חיובי: תוכניתם הייתה לרעות את הצאן בהרים הירוקים שבסביבה ולגדל ירקות בבקעה העשירה במים, כך יוכלו להרוויח די כסף ולרכוש עדר איתו יוכלו מאוחר יותר לנדוד ולהיות יושבי אוהלים.
B-52 סטרטופורטרס
מלחמות עיראק
במהלך המבצע מטוסי B-52 טסו כ-1,620 גיחות וסיפקו 40% מהנשק שהוטל על ידי כוחות הקואליציה.
הרועה
ההתיישבות בחמארה והתפרקות הארגון
חמארה שהוקמה לראשונה ב-1919 על אדמות כפר גלעדי כמושב עובדים, ננטשה ב-1 בינואר 1920 (פחות משלושה חודשים אחרי שהוקמה) עקב הסיכון הביטחוני הגבוה ששרר באותה העת באזור (זמן קצר אחר כך נהרגו יוסף טרומפלדור ו-5 חבריו בתל חי).
ב-1923 שוב שכנעו המוסדות המיישבים את אנשי כפר גלעדי למסור את אדמות חמארה ליישוב חדש - הפעם לקבוצת הרועים, בראשותו של גרשון פליישר. חלק מאנשי קבוצה זו כבר ישבו במקום עם עדריהם זמן מה לפני כן. אך נראה שנפלה איזו "אי-הבנה": חברי כפר גלעדי ציפו שקבוצת הרועים תצטרף לקבוצתם ותביא עמם חברים חדשים, ואולי גם ענף משקי חדש; ואילו ה"מצטרפים" כלל לא העלו על דעתם לאבד את עצמאותם. יתרה מזו, הם אף "משכו" אליהם חברה מכפר גלעדי, ולימים נישאה זו לפליישר.
התנוונות משולבת סאב-אקוטית של חוט השדרה
תסמינים קליניים
ממצאים פתולוגיים של מחלה זו כוללים אזורים של אובדן מעטפת המיאלין בעמודות אלו. החולים מציגים תמונה קלינית הכוללת חולשה ברגליים, בגו, תחושת נימול ועקצוץ שמחמירות פרוגרסיבית. הסימנים ההתחלתיים כוללים תחושת בגפיים הדיסטליות (כגון, כף היד והרגל), ולאחר מכן התפתחות של שיתוק מוטורי עם אטקסיה. שינויי ראיה ושינויים במצב המנטלי יכולים להתרחש גם הם- שינויי ראיה יכולים לכלול אטרופיה של עצב הראיה וסקוטומה (ליקוי בשדה הראיה המרכזי). שיתוק ספסטי יכול להתפתח עם הזמן, ותחושות מהמערכת הסנסורית כגון תחושות טמפרטורה, ויברציה ומגע נעלמות עם הזמן. סימן בבינסקי חיובי לעיתים נראה במהלך ביצוע בדיקה נוירולוגית. מחסור ממושך בוויטמין B12 עלול להוביל לנזק לא הפיך למערכת העצבים.
אולימפיאס
חייה
השקט הארעי שהושג בקרב משפחת המלוכה המוקדונית הופר במהרה. במהלך משתה החתונה בין קלאופטרה לבין אלכסנדר המלוטי, שנערך בשנת 336 בעיר איגי, נרצח פיליפוס על ידי אחד משומרי ראשו, אדם בשם פאוסאניאס. לאחר הרצח נפוצו שמועות שהדים להן מצויים, בין השאר, בכתביו של פלוטרכוס, שאולימפיאס לקחה חלק בתכנון הרצח. האשמות דומות נשמעו גם נגד אלכסנדר עצמו, הנהנה הפוליטי העיקרי מהירצחו של אביו.
יהדות מילאנו
יהדות מילאנו, היא הקהילה היהודית הצעירה ביותר באיטליה. הקהילה מונה 7,000 נפש והיא השנייה בגודלה באיטליה, אחרי קהילת רומא בת 15,000. יהודי שתי הקהילות מהווים כ-70% מכלל יהודי איטליה - 35,000 - 45,000 איש. בין שתי מלחמות העולם התפתחה קהילת מילאנו באופן נמרץ. לפני החלת חוקי הגזע באיטליה בשנת 1938 היו בעיר 12,000 יהודים, 877 מהם הושמדו בידי הגרמנים, השאר נמלטו ובעיר נשארו 5,000.
מילאנו היא מרכז היהדות האורתודוקסית באיטליה. קיימים בה בית דין רבני ומערכת פיקוח על כשרות.
תולדות הקהילה
הבישוף אמברוזיוס (Sant'Ambrogio, סנט אמבריוג'יו) ממילאנו, שחי במאה ה-4, בקש להצית את בית הכנסת בעיר. תיאודריך הגדול (Teodorico il Grande) מלך האוסטרוגוטים, אשר חי במאה ה-5, למרות שלא היה ידיד ליהודים, הגן על הקהילה היהודית ועל בית הכנסת. לודויג'ו השני (Ludovico II del Sacro Romano Impero), קיסר האימפריה הרומית הקדושה ציווה על גרוש היהודים בשנת 855 מכל רחבי איטליה.
המערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה
המערכה כללה מספר שלבים: הניצחון ברומני היווה נקודת מפנה, וממנו ואילך נותרה היזמה ההתקפית בידי הבריטים, שנעו מזרחה וצפונה לכיוון ארץ ישראל, במקביל לחוף הצפוני של סיני, במטרה להרחיק את העות'מאנים ככל שניתן מן התעלה ובכך להקשות על כל ניסיון עתידי מצדם לשבש את השיט דרכה. ואילו הטורקים התמידו בנסיגתם תוך קרבות השהייה, קרב מגדבה וקרב רפיח, עד להתייצבותם בקו עזה-באר שבע.
סדר הכוחות הטורקי
הפשיטה הראשונה על תעלת סואץ תוכננה על ידי פרידריך קרס פון קרסנשטיין ונוהלה על ידי אחמד ג'מאל פאשה. הכוח הטורקי שיועד למשימה היה בהיקף של כ-20,000 חיילים וכלל את הכוחות הבאים:
מהלך הקרב
לאחר שלב ריכוז הכוחות יצאו הכוחות הטורקים מבאר שבע באמצע ינואר 1915 ונעו בשתי שדרות בהבדל של יום בין שדרה לשדרה. על מנת למנוע גילוי מוקדם צעדו הכוחות בלילות וביום הסוו את עצמם. כמו כן שלחו הטורקים ב-26 בינואר וב-27 בינואר יחידות קטנות לתקוף עמדות בריטיות בצפון התעלה (בקנטרה) ובקרבת העיר סואץ כדי ליצור הטעיה. אולם סיורים אוויריים בריטים מעל סיני גילו את הכוח הטורקי העיקרי (של כ-12,000 חיילים) נע על הציר לכוון איסמעיליה והכוחות הבריטים בגזרה שבין סרפאום (מדרום לאגם תמסח) ופירדאן (מצפון לאסמאעיליה תוגברו.
ב-3 בפברואר לפנות בוקר הגיעו הטורקים לתעלה לייד העיירה טוסום שמדרום לאגם תמסח והחלו להוריד למים סירות צליחה וגשרי פונטונים. במהרה התגלתה הפעילות ויחידות הודיות מהכוחות הבריטים, פתחו באש מקלעים כבדה על הסירות. רוב הסירות טובעו והחיילים שעל הסירות המעטות שנחתו בגדה המערבית נשבו.
תוצאות הקרב
יש חוסר בהירות לגבי היקף הנפגעים הטורקים מאחר שמספר רב של חיילים היו על הסירות שטובעו. ההערכה היא שכ-1500 חיילים טורקים נהרגו בקרב. חלקם נקברו לייד התעלה. אבדות הבריטים מוערכות בכ-150. בנוסף הייתה לכישלון הקרב השפעה מורלית משמעותית על החיילים הטורקים.
תסמונת פרקינסון פלוס
תסמונות אלו, הנקראות גם בשם מחלת פרקינסון א-טיפית, הן לעיתים קשות לאבחנה מבדלת לעומת מחלת פרקינסון עצמה או זו מזו.
דימיטריס כריסטופיאס
קורות חייו
בעת לימודיו בבית ספר התיכון ללימודי מסחר בניקוסיה, הוא נהג לעבוד בחופשות עם אביו, ניסיון שהגביר הזדהותו עם מעמד הפועלים. בגיל 14 הוא הצטרף לארגון תלמידי התיכון הפרוגרסיביים (PEOM) ובגיל 18 הצטרף לתנועת הנוער של מפלגת AKEL. בשנת 1969, בקונגרס החמישי של תנועת הנוער, הוא נבחר לוועד המרכזי.
הבחירות ב 2008 ותוכניותיו
בעימות טלוויזיוני שנערך יומיים בטרם בחירתו, ביטל כריסטופיאס האשמות כאילו בדעתו להפוך את קפריסין לקובה שנייה. בהצהרותיו נמנע מלהכריז עצמו קומוניסט. הדגיש רק כי מפלגתו נאבקת למען צדק חברתי. כריסטופיאס הבטיח כי ימשיך להנהיג בקפריסין מדיניות שוק חופשי. ואכן למרות מסורתה המרקסיסטית-לניניסטית של מפלגתו, והבעת הצער על התפרקות ברית המועצות, כריסטופיאס ונציגיה האחרים של AKEL בהנהגת קפריסין, אינם מיישמים את האידאולוגיה הכלכלית שאפיינה את המשטרים הקומוניסטים בעבר, אלא אימצו גישה אירו-קומוניסטית, רפורמיסטית פרגמטית, המתיישרת עם המציאות באיחוד האירופי ועם המצב שנוצר בעולם אחרי פשיטת הרגל של הכלכלה הקומוניסטית בברית המועצות ובגוש הקומוניסטי לשעבר. במסגרת נסיונותיו למציאת פתרון לסכסוך עם הקהילה הטורקית בקפריסין והשגת האיחוד מחדש של האי, כריסטופיאס נפגש מספר פעמים עם מנהיג הטורקים בצפון קפריסין, מהמט עלי טלאט.
מדבר ויקטוריה הגדול
צמחי וחיות המדבר
תנאיו הקשים של המדבר אינם מאפשרים קיום למיני בעלי חיים רבים ועל כן ניתן למצוא בו בעיקר ציפורים ומכרסמים. אולם, תנאיו מהווים תנאים מיטביים ללטאות ולחיות כיס דוגמת חומט המדבר הגדול, טאיפן מרחבי המרכז ומולגרה זנב-מברשת. מרבית החיות מתחבאות בחול בשעות היום ויוצאות לאוכל ולהתקרר בשעות הלילה, דוגמת הצפרדע סיקלורנה פלטיצפלה. בין העופות שניתן למצוא במדבר ניתן למנות את המין ליפואה מצויה. טורפי המדבר הם דינגו, כוח אוסטרלי וכוח החולות.
רפאל קצנלנבוגן
ביוגרפיה
בשנת תרפ"ב ייסד קצנלנבוגן את עיתון אגודת ישראל בירושלים "קול ישראל", שבועון שהיה מזוהה עם פלג "ועד העיר האשכנזי" (שהיה לימים העדה החרדית) שלא קיבל את מרות מוסדות העיר העיקריים של הועד הכללי. העיתון בעריכתו ניהל פולמוסים מתוקשרים לבירור דרכה של היהדות החרדית בארץ ישראל, בין השאר מול ביטאונה של הרבנות הראשית "קול יעקב". יש לציין כי ידיעות רבות שפורסמו בעיתון אודות יריביו הוכחשו ואף הופרכו בשעתם וגם לאחר שנים. לאחר ארבע שנים החליף את קצנלנבוגן בעריכה עמרם בלוי.
בשלהי 1942, לאחר שהגיעו ידיעות ראשוניות על ממדי השואה, יזם האדמו"ר מגור בשיתוף הרבנות הראשית וכנסת ישראל עצרת צום ותפילה בבית הכנסת החורבה. הרב יוסף צבי דושינסקי החרים את העצרת ואף קבע עצרת מקבילה בתאריך סמוך, החלטה שיוחסה להתנגדות קיצונים מבין אנשי העדה החרדית שדגלו בהתבדלות וסירבו לשיתוף פעולה עם גופים ציונים וחילונים. החלטה זו גררה ביקורת ציבורית רבה, ועימות חריף בתוך תנועת אגודת ישראל, שאנשי העדה החרדית והרב דושינסקי היו חברים בה בתקופה זו.
אנטולי דיאטלוב
במדיה
דיאטלוב הוצג על ידי איגור סלבינסקי בסדרה שעה אפס: אסון בצ'רנוביל שעלתה ב-2004. כמו כן הוצגה דמותו בסדרה צ'רנוביל שהפיקה HBO.
אלכסנדר מיטשל פאלמר
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
ב-1912 הביס פאלמר את נציג פנסילבניה לוועדה הדמוקרטית הלאומית, קולונל ג'יימס קאפי, כאשר זכה ב-110 קולות מול 71 של גאפי בכינוס השנתי של המפלגה במדינה. גאפי היה כוח בולט בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית במדינה במשך חצי מאה. תבוסתו מידי פאלמר נראתה כניצחון מרכזי לאגף הפרוגרסיבי של המפלגה במדינה, אף על פי שאחיינו של גאפי, ג'ו גאפי, יירש את פאלמר כנציג המדינה בוועדה ב-1920. פאלמר שימש כנציג בוועידה הארצית של המפלגה, הן ב-1912 והן ב-1916. בוועידה של 1912 היה לו תפקיד מפתח בהתלכדות כל המשלחת של פנסילבניה בהצבעה עבור וודרו וילסון. לאחר בחירות לנשיאות של 1912 קיווה פאלמר להצטרף לקבינט של וילסון כתובע הכללי. כאשר הוצע לו תחת זאת תפקיד מזכיר המלחמה, הוא סירב, בציינו את אמונותיו ומורשתו הקווייקריות. הוא כתב לנשיא:
התובע הכללי של ארצות הברית
פאלמר כיהן כתובע הכללי ממרץ 1919 ועד מרץ 1921. טרם כניסתו לתפקידו הושמעה לו התנגדות מ"הליגה האמריקאית להגנה", ארגון של אזרחים פרטיים שניהלה מספר רב של פעולות נגד אלו שלא התגייסו לצבא ונגד מהגרים ממוצא גרמני שהיו חשודים באהדה לגרמניה. אחת הפעולות הראשונות של פאלמר כתובע הכללי הייתה שחרורם ממעצר של 10,000 זרים ממוצא גרמני שנעצרו במהלך המלחמה. הוא הפסיק לקבל מידע מודיעיני שנאסף על ידי הליגה. מנגד, הוא סירב לשתף מידע שמקורו מהליגה כאשר הסנאטור מאוהיו ג'יימס מידלטון קוקס ביקש אותו. הוא כינה את המידע של הליגה "רכילות, שמועות ומסקנות" והוסיף ש"לא ניתן לעשות שימוש במידע מסוג זה מבלי סכנה לגרימת עוולות רציניות לאנשים שככל הנראה חפים מכל פשע". במרץ 1919, כאשר חברי קונגרס ועיתונאים האיצו בו להחזיר לקדמותם את היחסים של מחלקת המשפטים עם הליגה כפי שהיו בתקופת המלחמה, הוא אמר לעיתונאים ש"פעילותה בכל קהילה מהווה סכנה חמורה".
האזהרות לקראת האחד במאי
במסגרת מחלקת המשפטים בראשותו של פאלמר, "חטיבת המודיעין הכללי" (General Intelligence Division), בראשותו של ג'ון אדגר הובר, הפכה למאגר מידע על הרדיקלים בארצות הברית. היא ביצעה חדירות לארגונים רבים, ולאחר הפשיטות של נובמבר 1919 וינואר 1920, היא חקרה את אלפי העצורים ועברה על הפרסומים והמסמכים שנתפסו. אף על פי שסוכני החטיבה ידעו שהיה קיים פער בין מה שהרדיקלים הבטיחו בנאומיהם, לבין מה שהם היו מסוגלים לבצע, הם יידעו את פאלמר שהם השיגו עדויות לתוכניות להפיל את ממשלת ארצות הברית באחד במאי 1920.
יום האחד במאי עבר ללא תקריות מיוחדות. תגובת העיתונים הייתה כמעט אחידה בלעג שלה כלפי פאלמר וה"הזיות" שלו. קלרנס דרו כינה את האירוע "בהלת האחד במאי". העיתון Rocky Mountain News קרא לפאלמר לחדול מלפרסם את אזהרותיו: "אף פעם לא נוכל להגיע לעבודה אם נמשיך לקפוץ לצדדים מתוך חשש מהבולשביקים המכושפים". מבוכתו של פאלמר חיזקה את עמדתו של לואיס פרלינד פוסט כאשר התנגד לפשיטות פאלמר בעדותו בפני הוועדה של הקונגרס ב-7 וב-8 במאי.
מיקי שיינוביץ
ביוגרפיה
שיינוביץ נולד בפתח תקווה לדבורה ולנחמן שיינוביץ, ניצולי השואה, אח ליעקב.
יהדות סלוניקי
היישוב היהודי מהתקופה ההלניסטית ועד הכיבוש העות'מאני
בשנת 1169 ביקר בעיר מגלה הארצות היהודי בנימין מטודלה, והעיד על קיום קהילה יהודית גדולה במקום:
יהודים מהונגריה נמלטו לעיר בשנת 1376 עקב צו גירוש ליהודים שהוציא לאיוש הראשון, מלך הונגריה. בשנת 1430 כבש מוראט השני, סולטאן טורקיה את העיר והגן על כלל התושבים והיהודים בפרט. ארבעים שנה אחרי הכיבוש הטורקי הגיעו יהודים לעיר בעקבות גירוש באוואריה והקימו קהילה אשכנזית בצד הקהילה הרומניוטית הוותיקה. הקהילה ('קהל קדוש וארנבוק') שמרה על ייחודה, חבריה דיברו יידיש בדיאלקט מיוחד והתפללו לפי נוסח אשכנז עד שהתפזרה בתחילת המאה ה-20.
הפראנקוס בסלוניקי
בתחילת המאה ה-18 הגיעו לסלוניקי יהודים איטלקים בעיקר מליבורנו, רובם סוחרים עשירים ובנקאים. יהודים אלו היו סנוניות ראשונות של תהליכי מודרניזציה וחילון בקרב יהודי סלוניקי. הפראנקוס תרמו לפיתוח התעשייה בעיר בהקמת תשתית תאורה, ביצור, בהפצת גז טבעי, בפיתוח אמצעי תחבורה, טחנות מים שסייעו לייצור הטקסטיל, ייסדו בתי חרושת, בתי חולים ובתי ספר, תקעו יתד בתעשיית הטבק ובקידום התיעוש והמודרניזציה של העיר. הפראנקוס היו בעלי בתי החרושת, בתי המסחר ובנקים, דרכם הפעילו רשת פיננסית בינלאומית. בין היתר היו בבעלות הפראנקוס בתי מלאכה גדולים שבהם עבדו חלק מבני הקהילה באריגה ובצביעת בדים. ההגמוניה על המסחר הייתה בידי שתי משפחות יהודיות אצילות: אלאטיני ומודיאנו.
בשנת 1881 גירשה רוסיה מתחומה יהודים שהיו נתיני האימפריה העות'מאנית ואלו נקלטו בחלקם הגדול בסלוניקי.
הכיבוש היווני והשריפה הגדולה של 1917
בשבת ל' באב ה'תרע"ז (18 באוגוסט 1917) כילתה שרפת ענק למעלה משלושת רבעי העיר, כ-4,100 בתים, מרביתם של יהודים, בשטח כולל של 217 הקטאר. בשרפה אבדו מרבית בתי הספר הציבוריים והפרטיים, 32 בתי כנסת של הקהלים השונים, בתי מדרש וישיבות, השוק היהודי הישן וחנויות רבות באזור המסחרי. כמו כן נשרפו כליל בית הדפוס של חברת 'עץ החיים' ובית היתומים על שם קארלו אלאטיני. רבים השתדלו לסייע ליהודי סלוניקי, ובהם סר משה מונטיפיורי ובני משפחת רוטשילד.
בתחילת שנות ה-30 החלה מגמה של אנטישמיות גואה שהגיעה לשיאה בפרעות קמפבל בשנת 1931, ובעקבותיהן היגרו כעשרת אלפים יהודים מסלוניקי לארץ ישראל. העולים התיישבו בשכונות כמו שכונת פלורנטין ושפירא בתל אביב, שכונת בן ציון בנתניה והמושב צור משה. העולים, שרבים מהם היו קשורים לעסקי הימאות עוד בסלוניקי, תרמו תרומה מכרעת לפיתוח ענף הימאות בארץ. רבים מהם עבדו בנמל חיפה, והם היו מעורבים באופן בולט בהקמת נמל תל אביב ותפעולו בעקבות השבתת נמל יפו במהלך המרד הערבי הגדול.
ב-1935 ישבו בסלוניקי כ-53,300 יהודים, מתוכם 5000 יהודים בעלי נתינות זרה: יוגוסלבית, איטלקית, ספרדית ופורטוגזית, מספר דומה של יהודים היה ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סלוניקי
בתחילת פברואר 1943 באו לסלוניקי הנאצים דיטר ויסליצני ואלויס ברונר וכעבור יומיים הונהגה חובת ענידת הטלאי הצהוב וסימון בתי עסק יהודיים. נאסר על היהודים לצאת בלילות, להשתמש בטלפון או בכלי תחבורה כלשהם. במרץ הוטל על הקהילה (שהייתה אוטונומית כביכול, והייתה לה משטרה משלה) למכור את כל הרכוש היהודי ולהפקיד את התמורה בבנקים; כמאה נכבדים יהודים נקבעו כבני ערובה לביצוע הפקודה. בראש הקהילה כבר עמד אז הרב צבי קורץ, והוא הקפיד על ציות לגרמנים בכל מחיר.
יהודים בעלי אזרחות זרה
בסלוניקי חיו יהודים בעלי נתינות זרה בעיקר איטלקית, ספרדית ועות'מאנית. ערב מלחמת העולם השנייה היו רשומים בקונסוליה הספרדית בסלוניקי כ-560 יהודים בעלי אזרחות ספרדית.
מאמצי ההצלה של הכנסייה היוונית
הכנסייה היוונית האורתודוקסית פעלה רבות להצלת יהודים ובמיוחד פעל הארכיבישוף ואיאסקינוס אשר הורה לכנסיות ביוון להסתיר יהודים. בין פעולותיו של הארכיבישוף: זיוף תעודות ושליחת מכתב לראש ממשלת יוון לוגותטופולוס ובו מחה נמרצות על שילוחם של יהודי סלוניקי למחנות. גם הכנסייה היוונית הקתולית סייעה לקהילה יהודית ובעיקר בלט הקרדינל קאלאבאסי בסיוע ליהודים.
השכלה מודרנית
לפי תיעוד מכתבי דר' מואיז (משה) אלאטיני היה ב-1856 בית ספר מודרני בסלוניקי, בבית הספר נלמדו השפה העברית ושפות אירופאיות שונות, בעיקר איטלקית וצרפתית, מדעים כלליים ומקצועות שונים. ב-1864 הוקם בסלוניקי בית ספר איטלקי שרוב תלמידיו היו יהודים. לאחריו נוסדו בתי ספר שונים על-ידי המסדר הקתולי, בית ספר מודרני על-ידי ר' יהודה נחמה ואשר שלם ובית ספר אנגלי שנוסד על-ידי הכומר פיטר גרוסבי ובכולם היו רוב התלמידים יהודים.
מבנה הקהילה
מועצת הקהילה (בלאדינו: אסמבליאה ג'ינידאלה) הייתה מועצה בת 70 חברים בעלת סמכות תחיקתית שחבריה נבחרו כל 4 שנים והייתה אחראית על תקציב הקהילה ועל כתיבת תקנונים וקודי התנהגות. הוועד המנהל (קונסיליו קומונאל) בן 9 חברים היה הרשות המבצעת של החלטות המועצה ובראשו נשיא הקהילה.
המועצה הדתית (מג'ליש רוחני) היה הגוף האמון על תקנות דת בעוד שבתי הדין קיבלו פסקי דין בנושאים שונים ביניהם, גיטין, וזכויות יתומים ואלמנות.
ליברטריאניזם
אידאולוגיה
הליברטריאניזם מגן לרוב על עקרון החירות מנקודת מבט הבוחנת את השאלה עד כמה מעטות הן המגבלות שמוטלות על האדם על ידי הרשויות, כלומר, עד כמה האדם מורשה לעשות. חירות, שמתייחסים אליה מנקודת מבט של הרשאה, מכונה חירות שלילית. רעיון זה מובחן מהשקפה שבוחנת את החירות על-סמך השאלה כמה האדם יכול לעשות. חירות במובנה השני מכונה חירות חיובית. ההבדל בין השתיים הוזכר לראשונה על ידי תומאס היל גרין, ומאוחר יותר תואר בפירוט מלא על ידי ישעיה ברלין.
בעיני ליברטריאנים רבים, המשפט המקובל עדיף על החוקים הכתובים על ידי הרשויות, משום שהוא פחות שרירותי ומתאים את עצמו טוב יותר לסביבה החברתית. יתרונותיו היחסיים של המשפט המקובל, המתפתח תדיר לקראת הגדרה טובה יותר של זכויות הקניין, פורטו על ידי הוגי דעות כמו פרידריך האייק, ריצ'רד אפשטיין, רוברט נוזיק ורנדי ברנט. חלק מההוגים הליברטריאנים מאמינים שההתפתחות האמורה תביא בסופו של דבר להגדרתם מחדש של נוהגי המשפט המקובל בנושאים שמבחינה כלכלית נחשבים בימינו ל"השפעות חיצוניות", כגון זיהום אוויר. "חברה ליברטריאנית לא תרשה לאיש לפגוע בזולת על ידי זיהום האוויר, משום שהיא מתעקשת על אחריות אישית" (ראסל מינס).
זכויות וקונסקואנסיאליזם (תוצאתנות)
חלק מהליברטריאנים, כגון רוברט נוזיק ומורי רותברד, הם דאונטולוגים ומחזיקים בעמדה מוסרית מבוססת זכויות טבעיות. חלק מההוגים במסורת זו דוגמת ג'ון לוק, איין ראנד ובמידה מסוימת מורי רותבארד ראו בזכויות אלו כנובעות באופן ישיר מטבע האדם, החיים או המציאות, ועומדות בפני עצמן. תלמידו של רותבארד, הפילוסוף האנס-הרמן הופה, סיפק הוכחה מבוססת פרקסאולוגיה לעמדת הזכויות הטבעיות שאינה מתיימרת לגשר על בעיית הראוי-מצוי.
אנרכו-קפיטליזם ומינארכיזם
עמדותיהם של המינארכיסטים והאנרכו-קפיטליסטים בסוגיות עיקריות דומות עד כדי חוסר-הבחנה ביניהן, משום ששני הזרמים הליברטריאנים האלה מאמינים שהממשלים הנוכחיים פולשניים מדי. יש פילוסופים ליברטריאנים, כמו טיבור ר' מאצ'ן, שטוענים שמינארכיזם ואנרכו-קפיטליזם אינם סותרים זה את זה כאשר הם מובנים כהלכה.
ליברליזם קלאסי – מקור ההשפעה העיקרי
באותו זמן בקירוב, הפילוסוף הצרפתי מונטסקייה פיתח את ההבחנה בין סמכויות הריבון והמנהל והציע את הפרדת הרשויות כדרך לאזן את נטייתן של האחרונות להתרחב על חשבון זכויות הפרט. הוא הסביר כיצד הפרדת רשויות יכולה לעבוד ברפובליקה, כמו גם במלוכה מוגבלת, אם כי אישית הוא העדיף את האחרונה. למרות זאת, רעיונותיו שבו את דמיונות האבות המייסדים של ארצות הברית והיוו את הבסיס שעליו נשענו רוב הממשלות בהפעלת כוחן הפוליטי, בין אם היו מלוכות חוקתיות או רפובליקות, החל מארצות הברית.
המאה ה-20: התבדלות מן הליברליזם השמאלני
במחצית הראשונה של המאה ה-20, הנאצים שעלו לשלטון בגרמניה והקומוניסטים ברוסיה נחשבו בדרך כלל לתנועות שונות מן היסוד, כאשר האחרונים הצטיירו כדומים לתנועה הפרוגרסיבית במערב וזכו לאהדת רבים מתומכיה. קבוצה של כלכלנים מרכז-אירופים שנקראה האסכולה האוסטרית כפרה בהבחנה בין הזרמים הטוטאליטריים השונים על ידי זיהוי הקולקטיביזם כמכנה משותף ביניהם וטענה שקולקטיביזם בכל צורותיו מנוגד מעצם טבעו לחירות במובנה המערבי המסורתי. בין ההוגים בקבוצה נמנו לודוויג פון מיזס, פרידריך האייק ווולטר בלוק. האחרון תיאר את "עיקרון אי-התוקפנות" כ"בורג מרכזי" בליברטריאניזם. לאסכולה האוסטרית הייתה השפעה עצומה על תורת הכלכלה ועל העקרונות הליברטריאניים כאחד. במחצית השנייה של המאה ה-20, המונח "ליברטריאן", שמוקדם יותר נקשר לאנרכיזם, אומץ בהדרגה על ידי מי שקרובים בהשקפותיהם ל"ליברלים קלאסיים".
הפילוסופיה הליברטריאנית באקדמיה
סמינרים בנושא הליברטריאניזם החלו להילמד בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובסמינר ללימודים אישיים באוניברסיטה של מדינת ניו-יורק בג'נסו מ-1972. בית-הספר לחירות, שמאוחר יותר נקרא מכללת ראמפרט, נוהל בשנות ה-60 על ידי רוברט לה-פוור והפך לבעל השפעה ניכרת בהפצת רעיונות ליברטריאניים.
מדיניותן של מפלגות ליברטריאניות
במקום השימוש בספקטרום רגיל עם ציר יחיד של "שמאל–ימין" (להגדרת המיקום הפוליטי עליו), חלק מן הליברטריאנים משתמשים במשטח דו-ממדי, שנקרא התרשים של נולאן – עם חופש הפרט (Personal Freedom) על ציר אחד וחופש כלכלי (Economic Freedom) על הציר השני. התרשים נקרא כך על-שם מעצבו דייוויד נולאן (מייסד המפלגה הליברטריאנית של ארצות הברית) ויש בו דמיון לבוחן החברתי-פוליטי מאת סנגורי הממשל העצמי. להערכת הליברטריאנים (בהתאם לתרשים), הם מסכימים עם הליברלים בנושאים חברתיים וקרובים לשמרנים בסוגיות כלכליות. אם כך, הסקאלה הקווית המסורתית של פילוסופיית הממשל מיוצגת בתרשים כאשר היא נמתחת מן הפינה השמאלית העליונה עד הפינה הימנית התחתונה (מ"שמאלנות" עד "ימניות"), ואילו מידת הפיקוח הממשלתי מיוצגת בצורת קו מן הפינה השמאלית התחתונה עד הפינה הימנית העליונה (מ"פופוליסטיות" עד "ליברטריאניות"). (ראו בהמשך ביקורת על התרשים ועל השימוש בו).
התנועה הליברטריאנית
החל משנת 1968 בארצות הברית מתפרסם כתב עת "ריזן" שבהשך הקים גם אתר אינטרנט וערוץ יוטיוב.
גז מדמיע
CS
הגז המדמיע, הנפוץ בשימוש כוחות משטרה או ביטחון במדינות רבות, הוא גז מסוג CS. הוא מיועד בעיקר לפיזור הפגנות והפרות סדר. החומר פותח על ידי שני כימאים אמריקאים: Ben Corson ו-Roger Stoughton בשנת 1928 והשם CS מקורו באותיות הראשונות של שמות משפחתם. כבר במאמר המקורי בו דווחה סינתזת החומר ציינו החוקרים כי "לכמה מהדי-נייטרלים יש השפעה של גזים מדמיעים וגורמי עיטוש, הם בלתי מזיקים במצב רטוב אך הטיפול באבקה יבשה נורא". CS מסיס בממסים אורגנים כמתילן כלוריד (עד 39% משקלי) ואצטון (עד 42% משקלי) אך מסיסותו במים נמוכה מאוד – 0.0002M.
פיזור החומר
ניתן להפעיל אותו בכמה דרכים:
רעילות לבני אדם
בשל הדמיון באנטומיה ובפיזיולוגיה של מערכת הנשימה סביר שהרמה המסוכנת לאדם קרובה לזו שנמדדה בקופים.
ביקורת על השימוש ב-CS
בשנת 2003 נערך מחקר בקרב תלמידי תיכון פלסטינים, באזור רמאללה, על השפעה הבריאותית הנפשית, כולל מחלות פסיכוסומטיות (מחלות גופניות כתוצאה ממצוקה נפשית) של חשיפה לאירועים אלימים ומשפילים. המחקר נערך בעזרת דיווח סובייקטיבי בשאלון ובדק, בין השאר, את הקשר בין הבריאות לבין היחשפות לאירועים שבהם נורה גז מדמיע. על פי ממצאי המחקר, 60% מהתלמידים (עירוניים, כפריים וממחנות פליטים) נחשפו לאירועים בהם נורה גז מדמיע (72% מהבנים ו50% מהבנות). במחנות הפליטים דיווחו 84% מהנערים על חשיפה לאירועים אלימים שבהם נורה גז מדמיע בשנה שקדמה לעריכת הסקר. נמצא מתאם מובהק בין מחלות פסיכוסומטיות לחשיפה לאירועים בהם נעשה שימוש בגז מדמיע (עליה של כ-40% אצל מי שנחשפו לאירועים אלימים בעלי מאפיין זה). היחשפות לאירוע בו נורה גז מדמיע, נתגלתה במחקר זה כמזיקה יותר, מבחינה נפשית, מאשר היחשפות לאירוע בו נהרג אדם, אך מזיקה פחות מהיחשפות לאירוע הטרדה מינית או חיפוש גופני.
דרכי התגוננות
פעילים בהפגנות בארצות הברית, צ'כיה, ונצואלה וטורקיה דיווחו כי על פי ניסיונם אפשר לצמצם את השפעת הגז המדמיע על ידי בליעת תרופה נגד צרבת מדוללת במים.
גולו ברג
לימודים וקריירה
בשנת 2008 ראתה אור בחברת ARTHAUS הקלטה של האופרה "טריסטן ואיזולדה" של וגנר בניצוחו.
בנוסף להפעותיו כמנצח אורח של תזמורות רבות בגרמניה ובארצות אחרות באירופה, גולו ברג מרבה לנצח על תזמורות ביפן בהן תזמורת המטרופולין של טוקיו והתזמורת הסימפונית של טוקיו.
באוגוסט 2019 ראתה אור בחברת CPO הקלטה בניצוחו של יצירות רבות לתזמורת מאת פריץ פולבאך, מייסדה של התזמורת הסימפונית של מינסטר.
דייוויד דייוויס (שופט)
סנאטור
דייוויס כיהן תקופת כהונת אחת בלבד בסנאט מטעם אילינוי בשנים 1877–1883, ועדיין מילא תפקיד משמעותי בהיסטוריה של ארצות הברית.
גרנד פרי
גרנד פרי הוא ביטוי מצרפתית: Grand Prix, שמשמעותו בעברית היא פרס גדול.
אלכסנדרה קולונטאי
ראשית דרכה
אלכסנדרה קולונטאי נולדה בשנת 1872 בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית. אביה, מיכאיל דומונטוביץ', היה גנרל ממוצא אוקראיני בצבא הצאר, אשר לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית אימץ דעות פוליטיות ליברליות וצידד בהנהגת מונרכיה חוקתית כדוגמת זו של בריטניה. אמהּ הייתה בתו של סוחר עצים ובעל מחלבה מפינלנד, שנכללה אז בתחום האימפריה הצארית. בילדותה טופלה על ידי משרתים ואומנת אנגלייה ולמדה בבית. היא הייתה תלמידה טובה ומצאה עניין בהתעניינותו של אביה בהיסטוריה. כנערה שלטה במגוון שפות; צרפתית דיברה עם אמה ואחיותיה, אנגלית עם האומנת שלה, פינית עם האיכרים באחוזת משפחת אמה בפינלנד, וכן למדה גרמנית.
מקורות יצירתה
ספר זה, כמו גם ספריה האחרים, לא נשאו חן בעיני האידאולוגים הקומוניסטים האדוקים.
עמליה מרגולין
קריירה מקצועית
לאורך השנים שימשה, במקביל ליצירתה הטלוויזיונית והקולנועית, כמרצה לקולנוע.
וינס קרטר
ניו ג'רזי נטס
עונת הייתה הצלחה גדולה נוספת לקרטר, שהוביל את הנטס ל-49 ניצחונות, הובלת הבית האטלנטי, והמקום השלישי במזרח. הוא העמיד ממוצע של 24.2 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק. הנטס הגיעו לסיבוב השני של הפלייאוף, שם שוב הובסו על ידי מיאמי היט, הפעם בחמישה משחקים. לבסוף מיאמי זכתה באליפות באותה העונה. וינס ניפק בממוצע 29.6 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים ב-11 משחקי הפלייאוף.
קריסת כלבו סמפונג
חקירת האסון
בתחילה היה חשש שהתפוצצות גז או פעולת טרור של קוריאה הצפונית הביאו לקריסת הבניין, אך אפשרויות אלו נשללו במהרה.
קולאפ
הצלמיות הוצגו במהלך טקסי הלוויה, ונועד לשמש כביתה של נשמת הנפטר לאחר מותו, במקום הגוף. על פי האמונה המקומית, בלא צלמית זו הנשמה או הרוח תנוד בכפר ותגרום נזקים לאנשי הכפר החיים. לאחר תקופה מסוימת הוצאו הצלמיות מבקתת הנפטר ונופצו בטקס דתי, על מנת לאפשר לנשמת הנפטר להמשיך לעולם הבא. מסיבה זו נדירים פסלים אלה שנותרו שלמים עד ימינו; מספר מועט של פסלים נותרו שלמים, לרוב - מחשש לשחרור נשמה של אישיות מסוימת, והפסלים ניתנו לזרים על מנת להרחיק את הנשמה מהכפר, ורק פסלים אלה שרדו.
מאיסה עבד אלהאדי
קולנוע
באותה שנה שיחקה בסרטם של טרזן וערב נאסר "דיגראדה", שם גילמה את וידאד, מעצבת שיער, אחד התפקידים הראשיים. הסרט הוצג בפסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים, והיה מועמד בקטגוריות הפרס הגדול של שבוע המבקרים ומצלמת הזהב. הבמאים היו מועמדים לפרס תגלית השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו על הסרט הזה. כמו כן, זכתה עבד אלהאדי במשותף עם כמה חברותיה לסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל סרטי מזרח התיכון בענאבה באלג'יריה.
באותה שנה יצא סרטה של מאהא חאג' "עניינים אישיים", שם מגלמת עבד אלהאדי את הדמות הראשית, מאיסה, סטודנטית הממתינה שבן זוגה יציע לה נישואין. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל קאן 2016 במסגרת "מבט מיוחד". כמו כן, זכה ב"פרס המבקרים" בפסטיבל Cinemed במונפלייה בצרפת, בפרס "סרט הביכורים הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים בפילדלפיה ובפרס "הסרט העלילתי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
בשנת 2018 סרט בו שיחקה תפקיד מרכזי, "תל אביב על האש", המספר על אופרת סבון טלוויזיונית על סיפור אהבה בין בחורה פלסטינית עם אלוף ישראלי בשנת 1967, בבימוי של סאמח זועבי, ייצג את ישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בוונציה. באותה שנה זכתה בתואר השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בדרבן על משחקה בסרט "הרישומים של שרה וסאלם", בבימויו של מואייד עלאיאן, בתפקיד ראשי של ביסן, כשבסרט השתתף גם ישי גולן בתפקיד מרכזי. הסרט עצמו זכר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר. זכתה גם בפרס השחקנית הטובה ביותר על הסרט הזה בפסטיבל הקולנוע באלמטי, במשותף עם סיוון קרצנר.
באותה שנה שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "רכבת קלה בירושלים", המציג פסיפס של דמויות ממגזרים שונים בחברה הישראלית, הנפגשים בקרון הרכבת הקלה. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הקולנוע בוונציה 2018, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר המציג גיוון תרבותי, פרס יונימד.
גואה טראנס
לגואה טראנס קשר הדוק עם טראנס פסיכדלי, ויש המחשיבים את שניהם כאותו ז'אנר, אך המתנגדים טוענים שטראנס פסיכדלי הוא בעל צליל "מתכתי" יותר, בעוד לגואה טראנס יש צליל יותר "גולמי". בארצות רבות נמצאים הגואה-טראנס והטראנס הפסיכדלי ב"מחתרת", ונחשבים לפחות מסחריים מצורות אחרות של טראנס.
אלי זהר
משפט ורפואה
שימש נשיא האגודה לרפואה ומשפט בישראל. בין היתר, כתב מאמרים כגון "זכויות העובר" ו"אספקטים משפטיים וחברתיים של ההפריה המלאכותית", לכתב העת של האגודה לרפואה ומשפט, ולכתבי עת אחרים. זהר עסק בניסוח ובסיוע לחקיקה בענייני חוק הרופאים, חוק זכויות החולה, תקנות הפריה חוץ-גופית ואחריות מוחלטת ברפואה.
נפגשנו Live
נפגשנו Live הוא אלבום הופעה משותף של אלון אולארצ'יק, יצחק קלפטר ואפרים שמיר. את האלבום הוציאה לאור ב-31 במרץ 2009 חברת התקליטים התו השמיני. הוא הוקלט בשנת 2004 מהמופע המשותף "נפגשנו", שכלל שילוב שירים מתוך קריירות הסולו של השלישייה, לצד שירים מתקופת "כוורת".
יוסף שמחון
ביוגרפיה
שמחון חזר לפעילות באצ"ל, נתמנה למפקד הח"ק ברחובות וביצע בהצלחה מספר פעולות של החרמת נשק וציוד צבאי מהבריטים.
לאחר המלחמה נתקל שמחון בקשיי קיום. הוא ביקש להתקבל לקורס קצינים בצבא ולמשטרה אך נדחה. עבד כנהג אמבולנס, פועל בניין ועוד. אשתו לקתה בשיתוק מחצית גופה ובסיוע ארגון של"ח (שיקום לוחמי חרות) שסייע ללוחמי אצ"ל שנפגעו ובסיועו האישי של מנחם בגין הוטס הזוג שמחון בנובמבר 1952 לניו יורק בו קבלה דבורה טיפול בבית חולים שיקומי.
גואל רצון
התפתחות הקהילה
רצון נולד בשכונת התקווה להורים שעלו מתימן. הוא עבד בעבודות מזדמנות כשיפוץ בתים ותיקון מכוניות. ב-1972 נישא רצון לאישה שממנה נולדו לו 5 ילדים. בראשית שנות ה-80 הכיר אישה נוספת שממנה נולדו לו 5 ילדים נוספים. החל משנת 1991 החל להתפרסם כהילר וכבקיא בעולם הקבלה וקיבץ סביבו נשים רבות בדרכים שונות. חלקן צירפו גם בנות, אחיות, קרובות משפחה ומכרות אחרות לקהילתו. בשנים אלו התפרנס מכספים שנשותיו העבירו לו מעבודות משק בית ומקצבאות הביטוח הלאומי לנשים חד הוריות. לדבריו של רצון, הוא קיים עם הנשים מערכות יחסים זוגיות, שהאחרונה בהן החלה בשנת 2006.
מבנה הקהילה
לרוב נשותיו של רצון לא היה קשר עם משפחותיהן, אשר התקשו לקבל את אורח החיים שהן סיגלו לעצמן. חלק מן המשפחות שכרו שירותים של חוקרים פרטיים והגישו תלונות במשטרה כנגד רצון, אך במשך זמן רב לא היו לכך תוצאות. על פי פרסום בגלי צה"ל, נשותיו של רצון דיווחו על עצמן כעל אימהות חד הוריות וכך זכו להטבות.
מעצר, חקירה והעמדה לדין
רצון נחשב לאסיר בסיכון ובשל כך הוא מועבר לעיתים קרובות בין בתי כלא. נשותיו וילדיו ניתקו עמו את הקשר, מלבד בנו יגאל, התומך בו.
איתנה טבקרו
ביוגרפיה
בעונת 1983–1984 עברה לשחק במכבי קריית מוצקין ובמדיה שיחקה כשלוש עונות.
כתר סקוטלנד
היסטוריה ושימושים
בכתר נעשה שימוש בעת הכתרתם של צ'ארלס הראשון בשנת 1633 ושל צ'ארלס השני בשנת 1651 כמלכי סקוטלנד, אולם לאחר הכתרות אלה לא הוכתרו יותר מלכים כמלכי סקוטלנד.
בעקבות חוקי האיחוד של 1707 אוחדה ממלכת סקוטלנד עם ממלכת אנגליה והוקמה ממלכת בריטניה הגדולה. בעקבות איחוד זה הפרלמנט הסקוטי בוטל והפרלמנט המאוחד התכנס בלונדון. מאחר שלא היה צורך בתכשיטי הכתר הסקוטי הם הועברו למשמרת לטירת אדינבורו ושם נשכחו עד שנת 1818.
בראשית המאה ה-19 החלה התעניינות ציבורית בתכשיטים, בעקבות פעולתו של סר וולטר סקוט ולאחר שנמצאו התכשיטים הם הוצגו החל משנת 1819 בטירת אדינבורו.
מכורים אנונימיים
מכורים אנונימיים (באנגלית: Narcotics Anonymous, בקיצור NA) הוא ארגון ללא כוונת רווח הפועל על מנת לעזור לכל אדם הסובל מהתמכרות לסמים, המוגדרים על ידי הארגון כ"חומרים המשנים את מצב הרוח או התודעה". העזרה ב"מכורים אנונימיים" מבוססת על עקרונות תוכנית שנים עשר הצעדים.
היסטוריה
כיום, מכורים אנונימיים מבוססת מוערכת ומוכרת בעולם כולו, ברוב אמריקה, מערב אירופה, אוסטרליה וניו זילנד. קבוצות וקהילות חדשות של אנ-איי פזורות בתת-היבשת ההודית, אפריקה, מזרח אסיה, המזרח התיכון ומזרח אירופה. ספרים ועלוני מידע של מכורים אנונימיים קיימים וזמינים עתה ב-27 שפות, תהליך התרגום הנוכחי כולל 16 שפות נוספות.
עיקרי התוכנית
מכורים אנונימיים מספקת תהליך החלמה ומערכת תמיכה הקשורים זה בזו. אחד המפתחות להצלחת אנ-איי הוא הערך הריפויי של עבודת מכורים עם מכורים אחרים. החברים חולקים את ההצלחות שלהם ואת האתגרים שבהתגברות על התמכרות פעילה וניהול חיים פוריים נטולי סמים באמצעות יישום העקרונות שבשנים-עשר הצעדים ושתים-עשרה המסורות של אנ-איי. עקרונות אלה הם לב ליבה של תוכנית ההחלמה של מכורים אנונימיים. העקרונות המהווים חלק מהצעדים כוללים:
דמוגרפיה
החתך הסוציו-אקונומי המיוצג על ידי חברי אנ-איי משתנה ממדינה למדינה. חברים ממעמד חברתי או כלכלי מסוים מתחילים את רוב התארגנויות אנ-איי הארציות, אך ככל שפעילותם הקהילתית גדלה והופכת יעילה יותר, החברות מתרחבת, ומייצגת חתך רחב יותר של השכבות הסוציו-אקונומיות באותו מקום.
קתדרלת מרקוס הקדוש (אלכסנדריה)
שרידי מרקוס הקדוש
בשנת 828, סוחרים ונציאנים גנבו מאלכסנדריה שרידים שהאמינו שהם גופתו של מרקוס הקדוש ולקחו אותם לוונציה. הקופטים מאמינים שראשו של מרקוס הקדוש נשאר בכנסייה הקרויה על שמו באלכסנדריה, וחלקים מהשרידים שלו נמצאים בקתדרלת סנט מרקוס בקהיר. יתר השרידים של מה שמאמינים שהם שלו נמצאים בבזיליקת סן מרקו בוונציה, איטליה. מדי שנה, ביום ה-30 של חודש פאופי, הכנסייה הקופטית-אורתודוקסית חוגגת את הנצחת הקדשה של כנסיית סנט מרקוס, ואת הופעתו של ראש הקדוש בעיר אלכסנדריה. זה מתרחש בתוך הקתדרלה האורתודוקסית הקופטית של סנט מרקוס באלכסנדריה, שם נשמר ראשו של הקדוש.
ניר מן
ניר מן (נולד ב-5 בפברואר 1955) הוא היסטוריון ישראלי, עמית מחקר מטעם קרנות אורי אילן וד"ר שושנה שקופ-פרנקל באוניברסיטת בר-אילן.
בית כנסת גאולת ישראל
תולדותיו
בשנים 1912–1913 התאגדו בעלי סדנאות ובתי מלאכה, ובראשם מתתיהו וינוקור ומנחם שיינקין, לשם הקמת שכונת בשם "מרכז בעלי מלאכה". לשם כך, נרכשו קרקעות מצפון-מזרח לשכונות "אחוזת בית"-תל אביב ונחלת בנימין. רחוב שינקין הוקם ב-1913 כשלב א' של השכונה. אך התפתחותה התאפשרה אחרי מלחמת העולם הראשונה, כאשר חזרו חברי האגודה מגירוש תל אביב. השכונה צורפה רשמית לרשות המוניציפלית תל אביב ב-1923.
כיום
בבית הכנסת כולל "תפארת זקנים - לוי יצחק", שיעור תורה לנשים. עליות לתורה לנערי בר מצווה וחתנים, נכדים ונינים לחבורת המייסדים ולתושבי השכונה. בבית הכנסת כ-580 מקומות ישיבה, כולל עזרת נשים.
פלוגת חשיפה-תקיפה
פלוגת חשיפה-תקיפה היא פלוגה של חיל הרגלים או חיל השריון בצה"ל שתפקידה לאתר ולהשמיד מטרות אויב. פלוגת החשיפה-תקיפה מחליפה למעשה את הפלוגה המסייעת והקונספט הוטמע בצה"ל בתר"ש תנופה שהוביל הרמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי.
אנטון ארחיפוב
אנטון אנטולייביץ' ארחיפוב (ברוסית: Анто́н Анато́льевич Архи́пов; נולד ב-4 בנובמבר 1985) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ ברוסיה ובישראל.
מכון מאיר
המכון קרוי על שם שנפל במלחמת יום הכיפורים (נכדו של הרב אליעזר מאיר ליפשיץ). הוא הוקם בשנת תשל"ד (1974) על ידי הרב דב ביגון הממשיך לעמוד בראשו. במכון קיימות מחלקות לדוברי עברית, רוסית, אנגלית, ספרדית וצרפתית. לומדים בו כארבע מאות תלמידים. כמו כן ישנו במכון אולפן גיור, מסגרת נפרדת לבנות הנקראת מכון אורה שבה לומדות כשישים בנות, ואולפן לעולים חדשים בשיתוף עם משרד החינוך.
צוות המכון
הר"מים במכון הם: הרב יניב כהן, הרב אלי גולדברג, הרב גיא מונטנר, הרב גולן הכהן גבאי, הרב יורם אליהו, הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב שמעון בן ציון, הרב יהודה בן ישי, הרב בן נתן הרב ראובן פיירמן, הרב ליאור אנגלמן הרב יואב מלכא, הרב שמעון מן, הרב עוזי ביננפלד, הרב זיו רווה, הרב אריה מרזר, והרב גלעד אריאלי. בשנת תשמ"ז עמד בראשו הרב יוסף כרמל. החל משנת תש"פ הצטרף לצוות המכון הרב מאיר טויבר כראש המחלקה הישראלית במכון (במקומו של הרב אורי שרקי) וכסגן ראש המכון לצידו של הרב ביגון.
ערוץ מאיר
למכון אתר אינטרנט שבו ניתן לקרוא ולצפות בשיעורים הניתנים במכון בשידור ישיר.
הערוץ נוסד בחודש טבת ה'תשס"ה כדי לאפשר לציבור המעוניין בכך להעמיק שורשיו ביהדות ולחזק את יסודות האמונה. הערוץ משדר לאורך היום שיעורי תורה מכיתות מכון מאיר במבחר נושאים: אמונה, הלכה, מוסר, תנ"ך, פרשת השבוע ונושאים אקטואליים. בערוץ מועברים שיעורים מפי עשרות רבנים. חלק משיעורי הערוץ מופצים על גבי תקליטורים.
בשנת תש"ע החל ערוץ מאיר בשידור תוכנית ראיונות, שבה מראיין הרב חגי לונדין דמויות, בהן אפי איתם, הרב חנן פורת וד"ר גבי אביטל.
מרחב נורמלי לחלוטין
הגדרות
קבוצות A ו- B במרחב טופולוגי הן קבוצות מופרדות, אם כל אחת מהן זרה לסגור של הקבוצה השנייה. במקרה כזה, לכל נקודה ב- A יש סביבה זרה ל- B, ולהפך. קבוצות מופרדות חייבות להיות זרות; אם שתי קבוצות סגורות הן זרות, אז הן גם מופרדות.
צ'ה בום-קון
קריירת משחק
אף שקוריאה הדרומית של בום-קון מנעה מישראל את ההעפלה למונדיאל 1978, היא גם לא הגיעה לשם בעצמה. בשנים שלאחר מכן לא שותף במשחקי הנבחרת, לאחר שעבר לשחק בגרמניה בגיל 27. לאחר פחות משנה במדי דרמשטדט, הוא עבר לשחק באיינטרכט פרנקפורט וזכה עימה בגביע אופ"א. לאחר מספר שנים עבר לבאייר לברקוזן וגם עימה זכה באותו מפעל אירופי, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול אספניול. במשחק הראשון בחוץ, בו הובסה לברקוזן בתוצאה 3–0, נפצע בום-קון והוחלף לאחר 18 דקות. בגומלין, בו ניצחה לברקוזן באותה תוצאה, כבש בום-קון את השער השלישי של קבוצתו, שניצחה לבסוף בדו-קרב פנדלים. באותה תקופה היה בום-קון אחד מהכוכבים הגדולים בבונדסליגה; כשפרש ב-1989, עמדו לזכותו 98 שערים ב-308 הופעות בליגה הגרמנית הבכירה - יותר מכל שחקן זר אחר לפניו.
מדונה בנואה
מדונה בנואה (Benois Madonna) או "המדונה עם הפרחים" היא אחת משתי מדונות שצוירו על ידי לאונרדו דה וינצ'י, כפי שהוא עצמו אמר, באוקטובר 1478. היצירה השנייה היא המדונה עם הציפורניים שמוצגת בגלריה פינאקוטק הישנה (Alte Pinakothek), במינכן.
טוני דוריגו
קריירת משחק
בעקבות בעיות כלכליות אליהן נקלעה טורינו, נאלצה הקבוצה לשחרר את דוריגו בתום עונה אחת בלבד. דוריגו הצטרף לדרבי קאונטי בפרמייר ליג, ובשתי עונות במדי הקבוצה כבש שער ליגה אחד ב-41 הופעות. את הקריירה סיים במעבר לסטוק סיטי מהליגה השלישית, שם שימש כקפטן הקבוצה. הוא רשם 36 הופעות ליגה וסייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף מהמקום החמישי, אך סטוק סיימה את דרכה בהפסד בחצי הגמר.
כוח המחץ
כוח המחץ (באנגלית: G.I. Joe: A Real American Hero או Action Force) הוא זיכיון סדרות אנימציה פופולרי (ולאחר מכן גם סדרת חוברות קומיקס וסרט אנימציה), הסדרה מבוססת על סדרת צעצועים של חברת הסברו אשר הושקה בשנת 1964. עלילת הסדרה מתארת מלחמה ממושכת בין יחידת עילית של לוחמי קומנדו מארצות הברית וברית נאט"ו בשם "כוח המחץ" לארגון טרור בינלאומי בשם "קוברה" אשר מנסה באופן עקבי להשתלט על העולם. במקביל להצלחת הסדרה, בין השנים 1982–1994 השיקה מחדש יצרנית הצעצועים האמריקנית הסברו קו צעצועים נרחב אשר התבסס על עלילת הסדרה והכיל מעל 500 דמויות שונות של בובות פעולה ו-250 כלי רכב שונים ואביזרים נלווים. קו צעצועים זה חזר לשווקים בשנת 1997 וזוכה להצלחה רבה גם כיום.
בישראל הסדרה והמיני סדרות (מלבד Real American Hero) דובבו לעברית ושודרו במקור בערוץ הראשון בין השנים 1988 -1989, ובערוץ השני ב-1991. על אף הצלחת הסדרה המקורית בישראל ועל אף שנוצרו מספר רב של סרטי אנימציה וגרסאות מחודשות לסדרה, בישראל שודרה רק הגרסה המקורית מ-1985.
G.I. Joe: A Real American Hero (1985 - 1987)
"כוח המחץ הוא שם הצופן של חיל המשימה הסודי ביותר בתבל. הוא חיל מאומן היטב ומטרתו להגן על חירות המין האנושי נגד קוברה, ארגון טרור נפשע שמנסה להשתלט על העולם"
שמואל דיבון
ראשית דרכו
שמואל דיבון (שכינויו זיאמה) נולד ברוסיה בשנת 1917 בשם שמואל זלמן זליקסון. בשנת 1935, בהיותו בן שמונה עשרה, עלה לארץ ישראל. לאחר עלייתו הצטרף לארגון ההגנה והיה למפקד חיל השדה (החי"ש), הזרוע הלוחמת של הארגון, באזור ירושלים.
בליה עירונית
בלָיה עירונית היא תהליך שבו רקמות אורבניות (בתים בודדים או אזורים שלמים) עוברות פחת, ומתנוונות לאורך זמן רציף כלשהו אם כתוצאה מנטישת אוכלוסייה או מהיחלשות סוציולוגית שלה. בליה עירונית על-פי רוב תקרין על אזורים סמוכים אם אינה נעצרת בזמן.
קרולין ג'ונס
קרולין סו ג'ונס (באנגלית:  Carolyn Sue Jones; 28 באפריל 1930 - 3 באוגוסט 1983) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1957 על תפקידה בסרט "מסיבת הרווקים".
קריירת משחק
ב-1959 הופיעה ג'ונס בדרמה "קריירה" בתור שירלי דרייק הסוכנת של השחקן סם לאסון (אנתוני פרנציוזה), במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" בתפקיד לינדה המאהבת של קרייג בלדן (אנתוני קווין) ובקומדיה "חור בראש" בה שיחקה בתור שירל חברתו של האלמן טוני מנטה (פרנק סינטרה).
רובין הוד: גברים בגטקעס
עלילה
רובין הוד נתפס ונאסר במהלך מסעות הצלב ועובר עינויים בשביל לגלות את מיקום המלך ריצרד לב ארי. אבל בעזרתו של חברו לתא, אשר נכלא באשמת חציית כביש שלא במעבר חצייה, הוא מצליח לברוח מהכלא ולחזור לאנגליה. עם הגעתו לאנגליה הוא מגלה שהנסיך ג'ון השתלט על אנגליה בהיעדרו של אחיו המלך החוקי ריצ'רד לב הארי ומטיל מיסים כבדים על המון העם הפשוט של אנגליה. כאשר רובין מגיע לטירת משפחתו הוא מגלה לתדהמתו שהיא עוקלה עקב פיגור בתשלום המיסים למלך ושכל משפחתו מתה (כולל שלל חיות המחמד שלו). בעזרתו של המשרת העיוור שלו בלינקין, והסטודנט הזר אטְ'צוּ (אפצ'י, פארודיה על עזים), הוא יוצר כנופיה של גנבים במטרה לתקן את עוולות הנסיך ולהסירו מהשלטון.
סדרה מתכנסת
סדרה מתכנסת היא סדרה שיש לה גבול, כלומר, איבריה הולכים ושואפים למספר כלשהו. הסדרה מתכנסת למספר L אם לכל ערך חיובי \varepsilon  יש מספר טבעי N שממנו והלאה מתקיים. סדרה שאינה מתכנסת נקראת סדרה מתבדרת. את מושג הסדרה המתכנסת אפשר להגדיר לא רק עבור מספרים ממשיים, אלא בכל מרחב מטרי, ואפילו בכל מרחב טופולוגי (ראו גבול (טופולוגיה)).
המשרד לשירותי דת
הקמת המשרד לשירותי דת (2008)
ב-14 בינואר 2008 אישרה מליאת הכנסת ברוב של 51 תומכים מול 37 מתנגדים את החלטת הממשלה להקים מחדש את משרד הדתות תחת השם "המשרד לשירותי דת", בראשותו של יצחק כהן ממפלגת ש"ס כחלק מההסכם הקואליציוני להקמת ממשלה זו. עם זאת, סמכויותיו של השר מצומצמות משל השרים שקדמו לו, שכן רק הרשות הארצית לשירותי דת, העוסקת בענייני המועצות הדתיות והקבורה הועברו לתחומי אחריותו. יתר התחומים שהיו בעבר במשרד הדתות נותרו בידי השרים המופקדים עליהם מאז פורק. המשרד עוסק בשירותי דת ליהודים בלבד.
מנהלת זהות יהודית
בין המיזמים שהמנהלת מממנת:
מעצר
סוגי מעצרים
מבחינים בין סוגים שונים של מעצרים, לפי מקור הסמכות לביצוע המעצר.
תנאי המעצר
המעצר לא נועד להעניש (במדינות דמוקרטיות), לכן המגבלות המוטלות על העצורים אמורות להיות ענייניות ולא פוגעניות. יש ארצות בהן העצורים רשאיים, על חשבונם, להזמין ארוחות ממסעדות. מגבלות תקציביות של מי שמנהל את מתקן המעצר, גורמות לכך שתנאי המעצר אינם נעימים כלל ולעיתים החזקת חשודים במעצר יכולה לשמש כאמצעי לחץ כדי לקבל הודאה באשמה. עצורים זכאים לקבל ארוחות סבירות ואפילו כמות מסוימת של סיגריות, אך מנהלי מתקן המעצר לא מספקים סמים משכרים ואותם עצירים המכורים לסמים עלולים לסבול מתסמיני גמילה בגלל חוסר יכולתם להשיג את הסמים בבית המעצר.
סרן קירקגור
המעגל האתי
מעגל הקיום האתי מתאפיין בבחינת ההתנהגות האישית על פי עקרונות תבוניים וכלליים. בדרך חיים זו הקו המנחה אינו ההנאה האישית אלא החובה המוסרית. מושג זה, שקירקגור מאפיין את האדם האתי בו, לקוח ישירות מהאתיקה הקאנטיאנית, והשיפוט של מושג החובה הוא פועל יוצא של תורת קאנט. האדם האתי צריך לממש את חובתו על פי הצו הקטגורי - עליו לפעול כאילו הכלל המעשי של פעולותיו יהיה לחוק טבע. קירקגור, בניגוד לקאנט, אינו מתעניין בשאלה מדוע צו זה תקף, אלא עסוק בתיאורו בלבד.
על אף תחושת המשמעות הגלומה בדרך חיים זו, קירקגור מציג את הצל של תחושת האשמה, העולה מאי היכולת לחיות חיים מוסריים מלאים. ניתן אולי להתגבר על תחושת האשמה שעולה מהכישלון לעמוד בצווי המוסר באמצעות עשיית מעשים טובים. אך עצם הצורך להזדקק להקלה של תחושת האשמה שלא בראי תבוני וכללי, הצורך להתמודד עם מושג החטא - מוביל את האדם לחרוג ממעגל החיים האתי אל עבר דרך חיים שלישית.
אידיופוניים
חלוקה משנית
שיטת הורנבוסטל-זקס מפצלת סיווג זה לארבע תת-קבוצות:
פעמון
פעמון הוא כלי הקשה אידיופוני. צורתו בדרך כלל היא דומה לתוף חלול כשקצהו האחד פתוח, תיבת תהודה זו מכונה זוֹג. כשמקישים עליו הוא רוטט, וכך נוצר הקול. אמצעי ההקשה הוא בדרך כלל מוט או דיסקית מתכת שנמצאת בתוך הפעמון, ונקראת בשם ענבל. יש פעמונים נטולי ענבלים, שמקישים עליהם באמצעות פטיש עץ.
הכרזת השעה
בכנסיות רבות משמשים פעמונים להודעת השעה בתחילתה על ידי השמעת מספר צלצולים בהתאם לשעה. יש המודיעים גם את מחציות השעה על ידי צלצול בודד. בבתי ספר משתמשים בפעמונים כדי לקרוא לתלמידים לבתי הספר, להודיע על זמני תחילת וסוף השיעור. ולעיתים אף לזמן אנשים לארוחה. למרות המודרניזציה, בפנימיות בריטיות רבות משתמשים עד היום בפעמונים כדי לאותת לתלמידים על מועדי הלימודים וזמני הארוחות. בתעשייה שימשו שעונים לסימון סופי משמרות ומועדי ארוחות.