cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהפכה הצרפתית
במהרה התחוור שהפערים בין הפייאנטים לכתר גדולים מדי לגישור, וסיעתם איבדה את השלטון. תחתם עלו הז'ירונדינים, שדרשו מלחמה נגד הגולים ופטרוניהם שתאחד את האומה ותאלץ את לואי לחשוף את כוונותיו. ב-20 באפריל 1792 הוכרזה מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה נגד קיסר אוסטריה. האחריות לכישלונות הצבאיים נתלתה במלך, שאכן היה במגע חשאי עם האויב וקיווה להצלה על ידו, והתחזקה התביעה להדיחו. אף הז'ירונדינים החלו לחשוש מן השמאל הקיצוני יותר, אך פלישת האויב לצרפת היטתה את שיווי המשקל הפוליטי נגדם. לאחר שהאספה המחוקקת סירבה לשפוט את המלך, חוללו הרדיקלים בפריז הפיכה ב-10 באוגוסט 1792 בגיבוי האספסוף העירוני, הסנקילוטים. הוקמה רשות מכוננת חדשה, הוועידה הלאומית, שהייתה אמורה ליצור חוקה לטעמם. השלטון נתפס בידי סיעת המונטניארדים. הם הכריזו על צרפת כרפובליקה והוציאו להורג את המלך לואי. מדיניות המלחמה הנוקשה הביאה לשורת מרידות בתוך צרפת, ואף הז'ירונדינים בוועידה מחו. בתגובה, ערכו המונטניארדים הפיכה נוספת בתמיכת הסנקילוטים נגד הז'ירונדינים ב-2 ביוני 1793, ואסרו את מנהיגיהם. שורת חוקי חירום למלחמה באויב מבית ומחוץ וריכוז כל הכוח הביצועי בידי הוועד לשלום הציבור, הובילו לתחילת שלטון הטרור באוקטובר, ולהשעיית החוקה הריכוזית החדשה שהכינה הוועידה. רבבות הוצאו להורג או נטבחו. הטרור נרגע בראשית 1794, אך אז פרץ מאבק שליטה בין שלוש הסיעות המונטניארדיות: המתונים תומכי ז'ורז' דנטון, הקיצונים האברטיסטים שקראו להחריף את אמצעי החירום, ואנשי מקסימיליאן רובספייר באמצע. ההתנגשות ביניהן הסתיימה בחיסול שתי הראשונות ובעליית רובספייר ככמעט שליט-יחיד באפריל. הוא הנהיג תקופה נוספת של טרור נגד כל מי שחשד בו, אך בכך איחד את הוועידה נגדו. הוא עצמו הופל בהפיכה והוצא להורג ב-28 ביולי 1794.
המשטר הישן וליקוייו
בימי לואי החמישה-עשר הובילו שיפורים בחקלאות ובבריאות הציבור לגידול האוכלוסייה ב-30%, שהטיל עומס ניכר על המשאבים. רוב ההכנסות מכך נותבו אל בעלי הקרקעות, פשוטי עם ומיוחסים כאחד, בעוד האיכרים נעשו עניים יותר. החלה לחלחל ההכרה שהמבנה הכלכלי בעייתי, ושנדרשת רפורמה. ב-1771, לאחר שהמדינה עברה פשיטת רגל למעשה תחת שר האוצר ז'וזף מרי טרא, הצליח הקנצלר רנה דה מופו לשלול מהפרלמנטים את מרבית סמכויותיהם, אך גם הוא לא עבר משם לתמורה מקפת. רפורמות דומות קודמו לחצאין במהלך כל התקופה, תוך שהן נבלמות בשל רתיעה מעימותים פוליטיים. הפרלמנטים והאצולה, שרצו בשימור פטוריהם, העלו האשמות על עריצות ושרירותיות.
גורם חשוב אחר היה שיעורי האוריינות העולים ותפוצה נרחבת של ספרות ועיתונות. על אף הצנזורה, נוצר מרחב שיח פומבי להחלפת דעות, שהיה ערוץ חליפי למסרים מגבוה שיצאו מוורסאי. עצם קיומו היה חשוב יותר מהתכנים הספציפיים שהועברו בו. במאה ה-18 עלתה הנאורות לקדמת הבמה, עם דגש על תבונת האדם ועל היכולת לפתור ולשפר את העולם באמצעות הסתמכות על העצמי והתעלמות ממה שנתפש כמסורות מנוונות. הוגי הנאורות הבולטים – דני דידרו, מונטסקייה, ז'אן-ז'אק רוסו, הברון ד'אולבאק, וולטר ואחרים – ביקרו קשות את הדת, את סדרי הממשל ואת ההיררכיה החברתית הנוקשה, וקראו להפעלת תבונה ושכלתנות כדי לקדם חברה טובה יותר. עם זאת, הם היו רחוקים מלערער באופן גורף על הקיים. הם קיבלו תהודה גדולה באמצעות מרחב השיח הציבורי החדש, אך החשיבות שיוחסה להם בדיעבד בליבוי המהפכה נבעה יותר מכך שבני התקופה פנו למשנתם רק לאחר שהשלטון קרס. קיומו של קהל קוראים ומתדיינים אפשר גם את התפתחותו של מושג דעת הקהל, ואינטלקטואלים ואנשי השלטון החלו להתייחס בהדרגה אליה ול'אומה הצרפתית' כמקור סמכות ולגיטימציה.
לואי השישה-עשר והמשבר
לצד השפעתה הכספית, הציגה המהפכה האמריקנית בפני דעת הקהל המוקסמת דוגמה מוחשית לסילוק שלטון שלא היה מקובל על העם. הגידול בחוב הניע את המלך לפטר את נקר ב-1781. שני שרי אוצר, פלורי וד'אורמסו, התחלפו בתוך שנתיים. הם ניסו ליישם רפורמות, אך מהלכיהם נבלמו ברובם על ידי התנגדות משדרות שונות. ב-1783 מינה המלך לואי את שארל אלכסנדר דה קאלון, ששאף לחזור לקו של טורגו. קאלון היה מבקר חריף של נקר ושל מדיניות נטילת ההלוואות שלו, והוויכוח הפומבי שהתנהל בינם על דפי העיתונות תרם לתחושות אי-האמון והזעם בציבור. השר החדש ראה בפרלמנטים את המכשול העיקרי לתוכניותיו, ובעימותיו עמם תרם לליבוי המתח הכללי.
ממחצית שנות השמונים התלכדו מספר גורמים. החוב הגיע לממדים אדירים של כארבעה וחצי מיליארד ליבר, ותשלומי הריבית עליו כילו מחצית מהתקציב השנתי, שהתנהל בגירעון עצום: ב-1788 שילמה המדינה 318 מיליון ליבר על החוב, 51% מתוך הוצאה כוללת של 621 מיליון, וצברה גירעון שנתי של 126 מיליון. הצורך בפיצוי בתחום הייבוא הקולוניאלי על אובדן מושבות רבות, הרצון ברגיעה מול בריטניה, והחישוב שהנמכת התעריפים והמכסים תאפשר גביית מס רב (במקום לחסום כליל את הייבוא ולהניח לו להתנהל בשוק השחור), הביאו את הממשלה לחתום על אמנת אידן-ריינבל ב-1786. זו אפשרה לבריטים להציף את השוק הצרפתי בסחורה זולה. הייבוא פגע קשות בחלקים גדולים מהתעשייה וחולל גל אבטלה המוני. הקציר באותן שנים היה דל, ומחירי החיטה עלו. ברחבי הארץ, בעיקר בערים, התחוללו מהומות מזון בקצב הולך וגובר: 53 מהומות ב-1788, ו-231 בשליש הראשון של 1789. כמה היטלים זמניים עמדו לפקוע ולשלול מהאוצר את מעט מרווח התמרון שהיה לו. חלק מספקי האשראי הצרפתיים החשובים התמוטטו, בעוד נתח גדול מהחוב היה בידי נושים מחוץ לארץ (18.6%, למשל, בהולנד). פשיטת רגל כמו זו של טרא, שכפה על האצולה להעניק סיוע כספי לאחר מכן, לא הייתה יכולה לסייע עתה. מהומות מזון המוניות והתרסקות כלכלית כבר אירעו תחת לואי החמישה-עשר, אך חוסר האמון והתסיסה עמדו להביא לתוצאות חמורות יותר.
האספה הלאומית
ב-5 במאי 1789 נפתחה אספת המעמדות של 1789. נקר הבטיח ל-1,139 הצירים ביצוע של רפורמות מצד הכתר, אך רמז שתישמר הזכות לדחות הצעות שלא יהיו לרוחו. בשאלת ההצבעה לפי ראש אמר כי הדבר יותנה בבחירה חופשית של האצולה והכמורה. הרוב הפטריוטי במעמד השלישי התמרמר, ולמחרת הכריז על סירוב לדיון כלשהו, אפילו לא לאימות תוצאות הבחירות, בטרם יובטח לו קול אחד לכל ציר. ב-14 במאי הצליחה הכמורה, המפוצלת מבין השדרות, לשכנע את האצילים להסכים לדון על אימות משותף לכולם, אך הם פרשו ב-28 ודרשו וטו והצבעה בנפרד. פשוטי העם הזמינו בינתיים את הכמורה המהססת לנהל את האספה ביחד עמם. לואי השישה-עשר עצמו התערב ונזף בכל השדרות ב-29 במאי בדרישה לחדש את שיחות הפשרה ביניהן. האצילים חזרו לשולחן המשא ומתן, אך שני הצדדים עמדו איתן בדרישותיהם. המעמד השלישי הלך ואיבד סבלנות, וכוחם של הדוחפים לפעולה ישירה, כמו סיאס והנציגים מברטאן, גבר. ב-3 ביוני הם בחרו את ז'אן סילבן בֶּיִי, אסטרונום פריזאי, לנשיאם.
נפילת הבסטיליה
מעט לפני עשר בבוקר התקבץ המון סביב כלא הבסטיליה המבוצר. מקץ ארבע שעות של מצור מבולבל, ולאחר שהמשמר החלש נבהל וירה למוות בכמאה אזרחים, השתלטו הפריזאים על המצודה הידועה לשמצה בה שהו רק שבעה אסירים. ראשו של המרקיז דה לוניי, מפקד האתר, נערף והושם על שיפוד. הידיעה על נפילת המבצר השמור, למרות ערכה המעשי הפעוט, חוללה זעזוע קשה. בארמון ורסאי התמוטטו עצביהם של המלך ומועצתו החדשה, "ממשלת מאה השעות" כפי שנקראה בדיעבד, שהורכבה בחופזה והתיאום בין חבריה היה לקוי. שר המלחמה ברולי, שימים ספורים קודם לכן עוד היה שותף למדיניות ההכלה והפיוס של נקר וטרם גיבש תוכנית כלשהי לדכא בכוח את אוכלוסיית פריז, הודיע שאינו יכול לערוב לנאמנות הגייסות במקרה שהדבר יגיע לעימות חריף. הצבא היה עייף מהמסע, המוראל שלו ירוד והמתח בין הקצינים לחיילים גבר עקב תנאי הדחק והפניות הרבות של תושבים לא להשתתף במתקפה על עירם. האווירה שהניעה את העריקות המרובות בקרב חיל המצב הקבוע, החלה להתפשט גם בקרב התגבורות. לואי החל להבין שמנוף הכוח שעליו קיווה להישען אבד. השמרן הקיצוני אנטואן דה ריברול כתב מאוחר יותר על הלך הרוח בקרב הגייסות:  כמה מהשרים עמלו עתה לשכנע את המלך לעזוב למץ, הרחק ממוקד התסיסה, אך ברולי הכשיל זאת באותו הטיעון. לימים התלונן לואי שזה היה הסיכוי האחרון להשתלט על המאורעות.
עד חג הפדרציה
כבר בסתיו 1789 הגיעו לכמה הסכמות חשובות לגבי החוקה העתידה. תחת העיקרון של הפרדת הרשויות, המבצעת נועדה להיות חלשה: המלך היה תלוי לצורך הוצאותיו באספה מחוקקת בת 745 צירים עם תקופות כהונה של שנתיים. צירים לא היו יכולים להתמנות למועצת השרים אלא שלוש שנים לאחר שעזבו; תקנה זו נקבעה במידה רבה כדי למנוע ממירבו, שקידם חוק הפוך, להתמנות לשר בבוא היום. שופטים, אנשי שלטון מקומי וכל המשרות הציבוריות, למעט השרים עצמם, נועדו להיבחר על ידי העם. הגוף הבוחר למחוקקת היה מוגבל יותר מזה שנקרא לאספת המעמדות. אנשי האספה המכוננת חששו מהאופן בו איבדו שליטה בהמון במהלך הקיץ והסתיו. ב-29 באוקטובר 1789 יצרו את הקטגוריה של "אזרחים פעילים", גברים בני למעלה מ-25 ששילמו מס חודשי השווה לשלושה ימי עבודה. תפקידם התמצה בכך שכל מאה בחרו אלקטור עם סף מס של עשרה ימים. 45,000 האלקטורים בחרו את הצירים. זכאים למושב במחוקקת היו משלמי מס של מטבע כסף (54 ימי עבודה) בחודש. קאמי דמולן התלונן בעיתונו:
באפריל ובמאי נערכו הבחירות הראשונות לשלטון המקומי לפי המתווה, וההסדרים המאולתרים מהקיץ החלו להתחלף. בפריז הובילו נשיאי המועדונים של הקומונה, מובילי האספסוף בעבר, מחאה נגד ביטול הרבעים הישנים. הם חששו שכוחם הפוליטי יעלם, אך לבסוף הסתבר שהמנגנונים שהקימו יכולים לשרוד בחלוקה החדשה. ז'ורז' דנטון הקים באפריל את "מועדון הקורדליירים". בשכונות העניות של הבירה היו לרדיקלים קהל, השפעה ואפילו חמושים שסרו למרותם, בעוד הממשל עודו חלש ורופף; ההמון הפריזאי שעלה לבמה בכיבוש הבסטיליה ראה עצמו כאחראי להישגי המהפכה ולמגינם מול המזימות האריסטוקרטיות, האמיתיות והמדומיינות, ומארגניו לא התכוונו לסגת מהזירה ולהניח לממשל החדש לפעול כראות עיניו. כוח אחר, גדול בהרבה, היה המועדון הברטוני. הם נודעו כיעקובינים על שם המנזר בו התאספו. המועדון היוקרתי, שכ-200 הצירים שחפצו בקידום המהפכה הלאה ועוררו את עוינות השמרנים נמנו עליו, משך מאות מועדונים בפרובינציה להסתפח אליו. בין היעקובינים החלו להתבלט צירים בעלי דעות פרוגרסיביות מאוד, כמו רובספייר הצעיר: הם תמכו בזכות בחירה אוניברסלית לגברים, רעיון שנראה אפילו לקיצוני העבר כמרחיק לכת ומסוכן, וברפורמות מקיפות נוספות. החברים הוותיקים נדחפו עתה ימינה, לזהירות כמעט כמו זו של מונייה. ב-13 במאי 1790 הוביל סיאס, הרדיקל-לשעבר, את הקמת "מועדון שנת 1789", תת-סיעה מתונה בתוך היעקובינים. לה פאייט, מירבו וטליראן הצטרפו.
מלחמה
הז'ירונדינים נדחקו שוב לברית עם הרדיקלים בפריז כשתכננו הפגנה להשבת שריהם. הפופוליסטים דוגמת רובספייר התנגדו – דווקא הבריסוטינים, שסלדו מפוליטיקה של ההמון, קידמו אותה. ב-20 ביוני יצא אספסוף אל הטווילרי והמשמר לא התעמת עמם. הם שאגו שהם נציגי העם, עניים מכדי לרכוש מכנסיים אופנתיים ולכן "חסרי אברקיים", או סנקילוטים, והשם התקבע ככינויים של ההמונים המרוששים והקיצוניים בפריז שהפילו בשעתו את הבסטיליה ועמדו לשחק תפקיד חשוב עוד יותר. הם איימו על לואי בפניו במשך שעות, אך הוא נותר קר רוח ולא עשה שום ויתור. מרחבי צרפת זרמו הודעות גינוי על ההתפרעות.
10 באוגוסט
ב-28 ביוני הגיע לה פאייט לפריז מהחזית ונשא נאום קשה באספה בקריאה להשיב את שלטון החוק ולפזר את היעקובינים, ואף פנה גלויות אל המשמר הלאומי. אם קודם היו יכולים אויביו רק להאשימו בתכנון הפיכה, עתה נראה הדבר ודאי. פניותיו נענו ריקם, והוא שב לפיקודו לאחר שהוקע כבוגד. התעמולה על קנוניות אריסטוקרטיות ובוגדנות המלך המריצה את היעקובינים בערי השדה להגדיל מאוד את היחידות ששיגרו לחגיגות 14 ביולי. ב-11 ביולי הכריזה המחוקקת, לנוכח האיום הצבאי, כי "המולדת בסכנה" (La Patrie en danger) והחילה מצב חירום. אושר לכל גוף שהוא לגייס מתנדבים ולשלחם לחזית לצד הצבא הסדיר, מה שפתח את המשמר הלאומי לכול, ללא סף ההכנסה ששימר אותו בעבר ככוח של הבורגנות האמידה.
טבח ספטמבר
דנטון נשא ב-2 בספטמבר את נאומו המפורסם ביותר, וקרא לרבבות מתנדבים לצאת לחזית ולבלום את האויב בגופם. בערך בשתיים אחר הצהריים טבח המון זועם תשעה-עשר כמרים סרבנים שנשלחו לכלא. מרגע זה התרחשו מעשי הרג במהירות. עד 7 בספטמבר, לפחות 1,200 איש הומתו בפריז, וקרוב ל-250 מחוצה לה. דנטון, רובספייר וגם חלק מהז'ירונדינים מיהרו להגן על צדקת טביחות ספטמבר, אף אם הזדעזעו מהאלימות. שתי הסיעות בתוך המועדון היעקוביני האשימו זו את זו באחריות. אבל המדיניות הרשמית, שקודמה על ידי רולאן, הייתה הטלת איפול. רק כמה אלפים בודדים מהמוני המתנדבים והסנקילוטים נטלו חלק במאורעות ואלו היו ספונטניים יותר מאשר מבצע מדוקדק המוכוון מלמעלה, כתב דונלד ג'י. סאת'רלנד, אבל הציבור השמרני יותר השתכנע שהקיצונים בשלטון איבדו כל רסן. זה הרתיע את מתנגדי הקומונה והשמאל בטווח הקצר, אך הרס את מעט האמון בממשל והסיר כל חסם לאלימות מצדם, כפי שהתגלה בעתיד. גם בריסו ותומכיו היו סבורים שיריביהם עשויים לרצחם בבוא השעה והיו נחושים להתנגד. מכל מקום, כשהם רגועים לגבי שליטתם בעורף, נפנו המוני הסנקילוטים והחיילים-המתנדבים לצאת לקרב. במקביל, בין 2 ל-6 בספטמבר, התנהלו הבחירות הארציות לגוף שיירש את האספה המחוקקת. בגלל התנאים הקשים רק רבע מהזכאים הטילו קולם.
משפט המלך
ב-12 באוקטובר גורש בריסו מהיעקובינים ורולאן סולק כעבור חודש. המועדון נשלט מאז על ידי רובספייר. זירת העימות בין שני המחנות עברה לרצפת הוועידה. הז'ירונדינים ייצגו דביקות בהליכים פורמליים ובייצוגיות, ביקשו להבטיח בחוקה החדשה רשות מחוקקת חזקה ומבצעת מוגבלת, ורוב ציריהם היו מן הפרובינציה המתונה, שהפער בינה לבין הקנאות בפריז רק הלך וגדל. הם מחו תדירות על האופן בו נטלו על עצמם הסנקילוטים של הבירה את הובלת המהפכה. לעומתם, המונטניארדים דגלו בתפישה מופשטת של הרצון הכללי, דרשו רשות מבצעת חזקה שתיטול לעצמה את האחריות לקבוע מהו האינטרס הציבורי הכולל ונשענו על ההמון הפריזאי. את תביעת הז'ירונדינים להתחשבות במחוזות ולשלטון מבוזר הציגו כחתירה מסוכנת תחת אחדות הרפובליקה, מה שכינו "פדרליזם".
הטרור
המלכה-לשעבר מארי אנטואנט הועמדה למשפט ראווה מזורז בבית-הדין המהפכני המיוחד ב-14 באוקטובר וראשה נערף בגיליוטינה ב-16. לבריסו, ורניו ועוד 19 ז'ירונדינים שלא נמלטו נערך הליך מוטה באותה מידה, והם הוצאו להורג ב-31. ב-8 בנובמבר נערף ראשה של מאדאם רולאן, ובעלה שר הפנים לשעבר התאבד מצער במקום מסתור כעבור שבוע. ז'אן-סילבן ביי, נשיאה הראשון של האספה הלאומית, נערף ב-12 לאחר משפט בן יומיים. הטריומוויר-לשעבר אנטואן ברנאב נמסר לגיליוטינה ב-29. כבר באוגוסט כתב העיתונאי המהגר והמלוכני-חוקתי לשעבר ז'אק מאלה דה פן : עד סוף השנה הוצאו להורג בפריז 177 אנשים, רובם ידועים מאוד.
רובספייר
זה לא היה הדבר שהטריד את הקונבנט. בחוק החדש היה סעיף מבוא שהצהיר כי הוא סותר כל חקיקה מנוגדת. כמה צירים שחששו מרובספייר, כמו ז'אן-למבר טאליין, שמו לב לאיום על חסינותם, שיכלה להלכה לפקוע רק בהצבעת הוועידה. האפשרות הטילה אימה על הקונבנט, שזכר את הטיהורים הגדולים. חיסול הכוחות המגובשים פיזר את הצירים כמעט איש איש לעצמו כשרובספייר ותומכיו אוחזים בבכורה, אבל גם לא הותיר לאחרונים מחנות שיכלו לתמרן ביניהם כפי שעשו במרוצת עלייתם לשלטון. עתה, איימו על כולם גם יחד. למחרת, ב-11 ביוני, הועבר במהירות חוק שאשרר את חסינות הצירים. מהלך זה סימן את תחילת התגבשותה של סיעה שהייתה מאוחדת רק בפחדה מרובספייר. כדרכו, ראה הלה בכל צעד נגדו מזימה. טאליין ודומיו היו, רובם ככולם, מעורבים עד צוואר בטרור הקודם ונדרשו לתת הסברים על הפשעים שביצעו בשלהי 93'. יו"ר היעקובינים, משוכנע שזיהה את הסיבה לתסיסה נגדו, תבע מהוועד לשלום הציבור לעצור תשעה שראה כעומדים בראש הקנוניה-לכאורה, כולל טאליין וז'וזף פושה. הוועד סירב. רובספייר נטש את הבניין בזעם וחדל מלהגיע לקונבנט במשך חודש, כשהוא מגביל את הופעותיו הציבוריות למועדון שלו.
ב-26 ביוני הנחיל הצבא, שהתעצם והשתפר תחת ארגונו של לזאר קרנו, תבוסה מוחצת לאויב בפלורוס. הידיעות על הניצחון פטרו כל אפשרות למיטוט המהפכה מבחוץ והטרור נראה ביתר שאת כבלתי-נחוץ. רובספייר הוסיף ללכד את אויביו. הוא תקף כמה "נציגים בתפקיד" שחזרו מהפרובינציה והיו מעורבים בטרור של 93', כולל פול בראס. ב-14 ביולי גירש את פושה וטאליין מהיעקובינים. הם היו בטוחים שקיצם קרב ועמלו נואשות לגייס תמיכה. ב-26 ביולי בא רובספייר לקונבנט לראשונה לאחר יותר מחודש. כשהוא מודע היטב לחרושת המזימות, נשא נאום רצוף האשמות מבלי לנקוב בשמות: הכול יכלו לחשוש שהוא מתכוון אליהם. כשנמנע מווארן וד'ארבואה להגיב על דבריו אף במועדון היעקוביני, הם עזבו אל הוועידה מבועתים מטיהור אפשרי של מקורבי האברטיסטים בעבר, כמותם. הפאניקה לא נעצרה בהם, והצירים בילו את הלילה ברקימת מזימות וגיבוש בריתות.
הריאקציה התרמידורית
הקואליציה האנטי-רובספייריסטית הייתה מגבש ארעי, אבל הגינוי הנחרץ לטרור יצר פתח לשינוי. הקונבנט היה עייף, מפוחד ונחוש להחזיר לעצמו מידה של שליטה מן הרשות המבצעת. ב-29 ביולי חויבו רבע מאנשי הוועד לשלום הציבור לפרוש מדי חודש. ב-1 באוגוסט בוטל חוק פרריאל וב-11 נשללו מהוועד סמכויותיו. הטרור באמת הסתיים ואסירים החלו להשתחרר. כשגורשו טאליין ושותפו פררון מהיעקובינים ב-4 בספטמבר, הם התריעו מחזרה לטרור ותמכו בהתארגנות ה"מבושמים" (Mouscadins, "מדיפי ריח מושק"), כנופיות צעירים אמידים שהיו נחושים להוות משקל-נגד לסנקילוטים והפעילו אלימות רחוב.
עמי-דיתנה
עַמי-דיתַנַה היה מלך אמורי, המלך התשיעי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך כ-37 שנים בין השנים 1683–1647 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או 1640-1683 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה.
סלקוקסיב
סלקוקסיב (באנגלית: Celecoxib), הנמכרת בישראל בין היתר תחת השמות המסחריים ״סלברה״, ״סלוקס״, ״סלקוקסיב טבע״, הוא מעכב סלקטיבי של רצפטור COX-2 ממשפחת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID). הוא משמש לטיפול בכאב ודלק ממגוון מחלות דלקתיות כגון דלקת פרקים ניוונית, דלקת פרקים שגרונית, דלקת חוליות מקשחת, כאבי מחזור וכאבים אחרים במבוגרים. לרוב ניטל בצורה פומית עם הטבה בתוך כשעה. בנוסף ניתן כטיפול מונע לאנשים הסובלים מפוליפוזיס משפחתית בגלל שכנראה סלקוקסיב מפחית את יצירת הפוליפים בסרטן המעי הגס, אך לא ידוע אם הוא גם מפחית את שכיחות הסרטן.
סרן לרבי
באיירן מינכן ומונקו
בקיץ 1983 חתם לרבי בבאיירן מינכן, כמחליפו של פול ברייטנר שפרש מכדורגל. לרבי שיחק בבאיירן מינכן שלוש עונות, בהן זכה בשתי אליפויות הבונדסליגה ובשני גביעים מקומיים, צבר 89 הופעות והבקיע 22 שערים. בקיץ 1986 חתם במונקו מליגת העל הצרפתית, שם שיחק עונה אחת, וכבש שלושה שערים ב-27 הופעות.
אלישבע רבל-נהר
לימודים
החלה את לימודיה האקדמאים בלימודי תולדות האמנות בשטרסבורג, שם התמחתה באמנות של ימי הביניים תחת לואי גרודקי. אחר כך למדה אמנות ביזנטית וסיימה תואר שני בנושא ההשפעה של טקסטים רבניים על האיורים הראשונים בימי הביניים של ספר בראשית. החלה לעבוד על דוקטורט בנושא "ארון הברית באמנות". ב-1974, היגרה לישראל עם בעלה, הפיזקאי דניאל רבל, ושני בניה. בישראל הייתה לתלמידתו של בצלאל נרקיס באוניברסיטה העברית. נרקיס וסוזי דופרן (Suzi Dufrenne) הנחו אותה בעבודת הדוקטורט, אותה סיימה בהצטיינות באוניברסיטה העברית ב-1980.
אנג'לה דאון
חיים אישיים
דאון נשואה לטים הרדי, ולה שני ילדים.
הדסון (הר געש)
תיאור
הר הדסון משתרע על שטח של 300 קמ"ר, גובהו 1,905 מטרים ובפסגתו קלדרה שקוטרה עשרה קילומטרים המכוסה שלג עד. מי הפשרת השלגים מתנקזים בפרצה בשפה הצפון מערבית של הקלדרה, והם המקור למפולות הבוץ במורד הנהר ריו דה לוס ומלס (Río de Los Huemeles). צפונית להר הגעש יש שני חרוטי אפר, וחרוטי אפר נוספים מצויים על המדרונות הצפון-מערביים והדרום-מזרחיים.
היסטוריה של התפרצויות
הר הדסון הוא הר הגעש הדרומי ביותר בהרי האנדים של צ'ילה שפעילותו מיוחסת להפחתה של לוח נסקה מתחת ללוח הדרום-אמריקאי.
ההתפרצות של 1991
בנוסף לאפר, נפלטו כמויות גדולות של גז געשי, בעיקר גופרית דו-חמצנית. אלו תרמו לגזים שכבר היו באטמוספירה מההתפרצות הגדולה עוד יותר של הר הגעש פינטובו מוקדם יותר באותה שנה וסייעו לתופעת ההתקררות העולמית בשנים שבאו אחר כך. גם האוזון התדלדל, כאשר החור באוזון מעל אנטארקטיקה גדל בשנים 1992 ו-1993 לממדים הגדולים ביותר שנמדדו מעולם.
דג הקשת
דג הקשת (במקור: Der Regenbogenfisch) הוא ספר ילדים מאת הסופר השווייצרי מרכוס פיסטר. הספר תורגם ללמעלה מ-60 שפות ומכר מעל 30 מיליון עותקים. הוא זכה ב"פרס כריסטופר לספרות ילדים" ובפרס מועצת הילדים האמריקאית. הספר אף עובד לסדרת טלוויזיה מונפשת.
עלילה
חברו כוכב הים מציע לו ללכת לתמנון החכם על מנת לבקש עצה. כשהוא הולך למערה בה גר התמנון התמנון אומר לו שציפה לבואו. הוא מספר לו שהגלים סיפרו לו את סיפורו והוא נותן לו את עצתו שהוא חייב לחלוק עם הדגים האחרים את הקשקשים שלו. הוא אומר לו שהוא עלול כבר לא להיות הדג היפה ביותר, אך עם זאת הוא יילמד איך להיות שמח. דג הקשת אומר שהוא לא יכול לתת למישהו אחר את הקשקשים שהוא אוהב והתמנון נעלם בענן של דיו.
רטריבר חלק-שיער
רטריבר חלק-השיער הוא כלב ציד פופולרי ומצטיין בתערוכות. משלהי המאה ה-20 עלתה קרנו ככלב שעשועים. מוצא הגזע במערב אירופה, במיוחד מאזורי אנגליה ודנמרק. כלבים מגזע זה מתאפיינים בתכונות כמו אנרגטיות, עצמאות, אומץ, חוסר אגרסיביות, חביבות, חברותיות, אדיבות ועוד. בשל תכונותיהם אלו, כלבים מגזע זה מתאימים לתפקידי חילוץ, הצלה, הנחיית עיוורים, וכן משמשים ככלבי ציד וככלבי משפחה. גובהו הממוצע של גזע זה נע בין 56–61 ס"מ, ומשקלו עשוי לנדוד בין 25–40 ק"ג.
פיליפ רושה
פיליפ רושה (Philippe Rochat; נולד ב-29 בנובמבר 1953 - 8 ביולי 2015) היה שף שווייצרי.
ביוגרפיה
בשנת 2008 דורגה המסעדה במקום ה-27 בעולם,
בשנת 2009 דורגה המסעדה במקום ה-16 בעולם, בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-14 בעולם.
סימן אגדסטין
סימן אגדסטין (בנורווגית: Simen Agdestein; נולד ב-15 במאי 1967) הוא שחמטאי נורווגי בדרגת רב אמן, שבע פעמים אלוף נורווגיה בשחמט. במקביל לקריירת השחמט שלו, שיחק אגדסטין כדורגל ברמה מקצועית, והופיע שמונה פעמים במדי נבחרת נורווגיה בכדורגל.
ביוגרפיה
אגדסטין נשוי ואב לשניים.
בוגר אוניברסיטה
תארים תלת-שנתיים
וגם Bachelor of Fine Art, ובקיצור B.F.A.
גיבור-על
פרודיות
בסדרת הקומיקס לילדים קפטן תחתונים, גיבורי הסדרה, שני ילדים בבית ספר יסודי, ממציאים גיבור-על על סמך מאפיין מרכזי של גיבורי-על:.
ורד בורוכובסקי
2004
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה במקום 24 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:20.62 דקות, לאחר ששחתה ללא-משקפת שנקרעה לה לפני הזינוק. נוסף לכך היא סיימה במקום 26 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.69 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה משחייה תחרותית, אך חזרה להתחרות לאחר פסק זמן של שנה, בהדרכתו של לאוניד שייחט, שכבר אימן אותה קודם לכן במסגרת נבחרת ישראל בשחייה.
אבי אברהם אלקבץ
פעילות ציבורית
ב-23 באוגוסט 2005 נתמנה ליושב ראש חברת "יזרעאל עפולה בע"מ", העוסקת במפעלי התעשייה המשותפים לעיר עפולה ולמועצה האזורית עמק יזרעאל. באותו מועד הוא נתמנה גם ליושב ראש "החברה הכלכלית לפיתוח עפולה בע"מ" העוסקת בפרויקטים לפיתוח העיר, וכן כחבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. ב-1 ביוני 2009 נתמנה ליושב ראש "איגוד ערים לכבאות והצלה יזרעאל", החולש על כ-500,000 תושבים בעמק יזרעאל וסביבתו.
פנגולין הכף
מאפיינים
במשך היום הוא נח באדמה במאורות שהוכנו על ידי שנבובים או חזירי יבלות. הפנגולינים חיים ביחידות בטריטוריות תחומות ומסומנות וחיים בבדידות.
אבוטילון
מינים
עם המינים נכללים:
כחום היום (אידיליה)
כיווני פרשנות מקובלים
חמוטל בר יוסף מייצגת את הכיוון החברתי מוסרי בגישתה, כשהיא מתייחסת לסיפור חייו של ולוולה כביקורת חברתית נוקבת של הנורמות הנהוגות בחברה היהודית. גם אחיו של הנער והמשולח הנוכל הם נציגי הרוע באידיליה. קרני השמש המפזזות שהופכות לחום מחניק, גונב הסוסים ובית הכלא מוסיפים לתחושת הפגמים החברתיים במציאות. אך סלחנותו של רבי שמחה, תיאורי הטבע המפזזים וההומור שנוקט בו המספר - תורמים לנייטרליות הבסיסית של הז'אנר האידילי.
Ginetta G57 P2
Ginetta G57 P2 היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars. אב הטיפוס יוצר בשנת 2016.
דיונון פוזל
מאפיינים
לעינו הימנית גודל רגיל והיא משמשת לחיפוש אחר אור השמש. העין השמאלית לעומתה גדולה הרבה יותר ומוגבהת יותר והיא צינורית בצבע צהוב-ירוק. מטרתה חיפש נהורנות ביולוגית של יצורי ים קטנים יותר המשמשים כטרף. לדיונון שתי זרועות ארוכות עם קרסים חדים וזרועות המכוסות בגלימה ארוכה. הוא מתקדם במים באמצעות הנעה סילונית.
טיטוס אניוס מילו
תולדות חייו
במהלך כהונתו הפך מילו ליריבו המושבע של עמיתו פובליוס קלודיוס פולכר שהיה בן חסותו של מרקוס ליקיניוס קראסוס. קראסוס היה יחד עם פומפיוס ויוליוס קיסר חלק מהטריומווירט הראשון, ברית ששלטה בפוליטיקה הרומאית, אולם בזמן הזה היו ראשיה מסוכסכים בינם לבין עצמם ובאופן טבעי הפך מילו לבן בריתו של פומפיוס.
שיר נפוליטני
התפתחות
גם שלושת הטנורים (פלאסידו דומינגו, חוזה קררס ולוצ'אנו פבארוטי), שהיו פופולריים מאוד בשנות ה-90 של המאה ה-20, שילבו שירים נפוליטניים בין אריות אופראיות ששרו. דומינגו הקליט תקליט שלם בשם Italia ti amo, שכולו שירים נפוליטניים. גם זמרים איטלקים מפורסמים אחרים כג'וזפה די סטפנו ואנדראה בוצ'לי הקליטו שירים נפוליטניים רבים ומשלבים אותם בהופעותיהם.
סימון פון שטמפפר
נוער וחינוך
בשנת 1814 במינכן עבר את הבחינה והגיש מועמדות לשמש שם כמורה. עם זאת, הוא בחר להישאר בזלצבורג, שם המשיך בתפקידו כעוזר מורה למתמטיקה, ידיעת הטבע, פיזיקה ויוונית בבית הספר התיכוני. לאחר מכן עבר לליציאום, שם לימד מתמטיקה יסודית, פיזיקה ומתמטיקה יישומית. בשנת 1819 מונה לפרופסור. בזמנו הפנוי ביצע מדידות גיאודזיות, תצפיות אסטרונומיות, ניסויים במהירות התפשטות הצליל בגבהים שונים ומדידות באמצעות הברומטר.
עבודה מדעית והוראתית ראשונה
לאחר מספר בקשות שלא צלחו באינסברוק, הועלה שטמפפר לפרופסור מן המניין למתמטיקה טהורה בזלצבורג. במכון הפוליטכני בווינה הוא קודם ליו"ר הגאומטריה המעשית. הוא החליף שם את פרנץ יוזף פון גרסטנר בדצמבר 1825 ולימד גאומטריה מעשית, אך הועסק גם כפיזיקאי ואסטרונום. הוא ייצר שיטה לחישוב ליקויי חמה.
פיתוח "דיסקים סטרובוסקופיים"
"הדיסקים הסטרובוסקופיים" שלו נודעו מחוץ לאוסטריה, ומכאן עלה המונח "אפקט סטרובוסקופי".
ולריניים
הסוג וָלֶרְיָאנָה הנמנה עם משפחת היערתיים מונה 426 מינים ותפוצתו כמעט קוסמופוליטי.
זוהי משפחה הכוללת בעיקר צמחים עשבוניים הגדלים בכל יבשות כדור הארץ פרט לקטבים ולאוסטרליה, בייחוד באזורים ממוזגים. לוולריניים כ-350 מינים, וידוע בה הצמח ולריאן רפואי המשמש כצמח מרפא. מינים נוספים משמשים כצמחי מרפא, בייחוד למטרות הרגעה והרדמה. מינים אחדים משמשים כצמחי נוי.
חכאי קרפד
מאפיינים
אורכם יכול להגיע ל-30 ס"מ והם בעלי ראש מגודל עם לסתות גדולות, גוף וראש שטוחים ורחבים והסנפירים שטוחים ומזכירים ידיים ויכולים להיאחז בסלעים. הם מפתים טרף להתקרב אליהם בעזרת הקצה של סנפיר הגב שלהם הפולט אור. דגים קטנים נמשכים לאור זה ונבלעים.
She Wolf (Falling to Pieces)
השיר היה זמין להורדה דיגיטלית ב-21 באוגוסט 2012.
עמוד טראיאנוס
תיאור העמוד
גובהו של עמוד טראיאנוס הוא 30 מטרים, והוא ניצב על כן שגובהו 8 מטרים (גובה האנדרטה הכולל הוא 38 מטרים). העמוד מורכב מ-18 גלילי שיש, שכל אחד מהם שוקל כ-40 טון וקוטרו של כל אחד כ-4 מטרים. את העמוד מכסה תבליט שאורכו 200 מטרים, והוא מקיף את העמוד 23 פעמים במעלה העמוד. העמוד חלול, וגרם של 185 מדרגות מאפשר גישה למרפסת התצפית בראש העמוד.
הכתובת על העמוד
אזור החציבה המדובר הוא פורום טראיאנוס והשוק הסמוך לו.
מטרת העמוד
לאחר מותו של טראיאנוס בשנת 117 הצביע הסנאט והחליט על קבורת אפרו של הקיסר בכד מוזהב בבסיס העמוד (כד שאינו נמצא כיום במקום).
ג'ים ראש
ביוגרפיה
ראש ושותפו הקבוע לכתיבה נאט פאקסון, כתבו בשנת 2005 פיילוט לסדרה בשם "Adopted", שלא קיבל הזמנה לסדרה. השניים גם כתבו את התסריט לסרט "היורשים", בהתבסס על הספר בעל אותו השם. הסרט קיבל שבחים רבים מהמבקרים, ופאקסון וראש זכו בפרס האוסקר עבור התסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט. לאחר מכן ראש ופאקסון גם כתבו וביימו ביחד את הדרמה הקומית "העולם על פי דנקן" שמבוססת חלקית על התבגרותו של ראש.
בשנת 2022 הוא שיחק בקומדיה הרומנטית "אין גברים כאלה".
התחייה הגותית
רומנטיקה ולאומיות
השורשים של התחייה הגותית בצרפת מקורם בהיבט מינורי של Anglomanie, בתחילת סוף שנות ה-1780. ב-1816, כאשר המלומד הצרפתי אלכסנדר דה לבורד (Alexandre de Laborde) אמר "לאדריכלות הגותית יש יופי משלה", הרעיון היה חדש למרבית הצרפתים. החל מ-1828, אלכסנדר ברוניאר (Alexandre Brogniart), מנהל מפעל הפורצלן "סוור", ייצר צלחות מצוירות באמנות גותית עבור לואי-פיליפ, מלך צרפת עבור הקפלה ב-Dreux. יוזמה זו הייתה מהראשונות והחשובות שנעשו בסגנון נאו-גותי בצרפת.
התחייה הגותית זכתה לבסיס אינטלקטואלי טוב יותר בידי החלוץ ארקיז דה קאמו (Arcisse de Caumont), שייסד את "החברה לחוקרי עתיקות של נורמנדי" (Societé des Antiquaires de Normandy) בתקופה בה פירוש המילה antiquaire היה מומחה לעתיקות. הוא פרסם את עבודתו על אדריכלות נורמנית ב-1830. בשנה שלאחר מכן פרסם הסופר הצרפתי הנודע ויקטור הוגו את הספר הגיבן מנוטרדאם (במקור: Notre Dame de Paris) בו משמשת הקתדרלה הגותית, נוטרדאם דה פארי, הן כמקום התרחשות העלילה והן כאחת הגיבורים בה. הספר זכה לפופולריות עצומה. הוגו כתב את הספר כדי לעורר דאגה לשימור מבנים גותיים עתיקים ולא כדי להתחיל גל בנייה חדש בסגנון הגותי.
שולמית הראבן
ביוגרפיה
ספרה הראשון, "שירים מפנת הרחוב", פורסם תחת שם נעוריה שולמית ריפתין. בשנת 1962 פרסמה את ספרה השני, ספר שירים בשם "ירושלים דורסנית". אחריו כתבה ספרי פרוזה, תרגומי ספרים ומחזות. פרסמה מסות ומאמרים העוסקים בחברה הישראלית ובתרבותה, ב"על המשמר", "משא", "אורלוגין", "קשת", "מעריב" ו"ידיעות אחרונות". מסותיה קובצו בארבעה ספרים. פרסמה גם ספר מתח אחד, ("החוליה", ובו שלושה סיפורי מתח, 1986), תחת שם העט טל יערי, וספרים לילדים. יצירותיה תורגמו ל-21 שפות.
בשנת תשל"ט-1979 נתקבלה כחברה באקדמיה ללשון העברית – האישה הראשונה שהתקבלה כחברה באקדמיה – וכיהנה בתפקידה כאחת עשרה שנים.
נפטרה בשנת 2003, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
בנובמבר 2012 נפתח באוניברסיטת בן-גוריון ארכיון הכולל חומרים שנתרמו על ידי בני משפחתה.
אזור דרום-מערב (קמרון)
נפות
מבחינה מנהלית אזור הצפון מחולק ל-6 נפות.
יצאת כוכב
מוזיקה
מוזיקת הסרט הולחנה על ידי רופרט גרגסון-ויליאמס, והפסקול שלו הופץ על ידי חברת התקליטים "פולידור רקורדס" בשנת 2014. הפסקול כולל 14 שירים שונים ואורכו כ-64:45 דקות, כאשר בין שיריו נכללים "Please Mr. Postman" בביצוע הסאטרדייז, "Lovin' Each Day" בביצוע רונאן קיטינג, "Big Time" בביצוע פיטר גבריאל ו-"Everything to Me" בביצוע שיין פיילן.
בגרסה העברית של הסרט, מנהל המוזיקה היה עמיחי בר טוב והשירים בוצעו על ידי גילן שחף.
Like Blood Like Honey
Like Blood Like Honey (בעברית: כמו דם כמו דבש) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית הולי ברוק. האלבום יצא לאור ב-23 במאי 2006 על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ו-Machine Shop Records.
חיים שלמה ליבוביץ
משפחתו
בין גיסיו: הרב נחום רוטשטיין, ראש ישיבת נזר התורה; הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר ספרי "נחלת משה"; הרב דב צבי רוטשטיין; הרב בן ציון פלמן והרב פינחס שרייבר.
טמרין דוגוני
טמרין דוגוני (שם מדעי: Saguinus bicolor) הוא מין טמרין במשפחת המרמוסטיים, החי באזור נהר האמזונאס. המין המצוי בסכנת הכחדה.
אלכסנדר מורוזביץ'
אלכסנדר מורוזביץ' באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1994 ל-2008 השתתף אלכסנדר מורוזביץ' ב-7 אולימפיאדות שחמט:
ג'רג' הרנאדי
קורות חייו
בשנת 1917 סיים ג'רג' הרץ את בית הספר התיכון הריאלי הראשי בבעיר הולדתו, לאחר מכן התגייס כחייל ושירת בחזית במלחמת העולם הראשונה. במהלך מהפכת החרציות הוא נבחר למפקד עיר הולדתו סקשפהרוואר. משנת 1918 הוא היה חבר ב מפלגת הקומוניסטים של ההונגריה (KMP). בין מרץ לבין יולי 1919, (בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) הוא ערך את את עיתון המחוז (שלוחה של נפסבה הארצי) עם אדן דונאי, ולאחר מכן את המגזין החברתי והספרותי "רעיון" (Eszme) עם אלדאר טוט ועם בלה נאג' וארקוני.
משפחתו
קטלין הרנאדי (1946)
קווינטוס רוסקיוס גאלוס
מוניטין
בתקופת הרנסאנס היווה רוסקיוס דוגמה למצוינות דרמטית. כאשר תומאס נאש (Thomas Nashe) רצה לשבח את אדוארד אלין (Edward Alleyn) כשחקן הטוב ביותר בדורו הוא קרא לאלין רוסקיוס. ג'ון דאונז (John Downes) קרא להיסטוריה של הרסטורציה שלו drama Roscius Anglicanus (דרמה של רוסקיוס האנגלי, 1707). השחקן האפרו-אמריקאי איירה אולדרידג' שנולד בניו יורק ב-1807 ונפטר בלודז' ב-1867, והיה אחד מטובי השחקנים השייקספיריים בזמנו, נודע כ"רוסקיוס האפריקאי". ב-1850 קראה הדמות מר ברקיס ברומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס לגיבור הספר "רושוס צעיר" (a young Roeshus). הטעות בכתיב ובהגייה כוונה, ככל הנראה, לשקף את הרקע הקרתני של ברקינס.
המלחמות האיטלקיות
המלחמה האיטלקית 1494 - 1498
שארל השמיני הקדיש כספים רבים כדי להקים צבא גדול, כלי מצור ותותחים. הוא אסף את צבאו בעיר ליון שבצרפת ויצא למסעו באיטליה במרץ 1494. הוא עבר עם חיל הרגלים שלו ועם פרשיו דרך כל איטליה. בנובמבר נכנס לפירנצה ובדצמבר - לרומא, ללא כל התנגדות. ב-22 בפברואר 1495 הגיע לנאפולי, גירש את אלפונסו השני והכתיר את עצמו למלך נאפולי. ב-20 במאי של אותה שנה עזב שארל השמיני את נאפולי והשאיר שם חיל מצב בפיקודו של ז'ילבר דה מונפסייה כמשנה למלך.
המלחמה האיטלקית 1499 - 1504
לודוביקו ספורצה, שהיה דוכס מילאנו, נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500). כעבור שלושה חודשים בלבד נתפס ספורצה בידי הצרפתים (10 באפריל 1500). הוא נלקח כאסיר לצרפת ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר. ב-1508 הוא ניסה להימלט מכלאו, אך נתפס שוב, נכלא באותה מצודה בתנאים מחמירים, ומת בכלא במאי של אותה שנה.
מלחמת הליגה של קמברה
צבאו של לואי השנים עשר פלש שוב לאיטליה, אך נאלץ לסגת ממנה אחרי שהובס שוב בידי השווייצרים בקרב נובארה (1513). הנרי השמיני, מלך אנגליה, שניצל הזדמנות זו, פלש עם צבאו לצרפת, נחל ניצחונות על צבאה ובאוגוסט 1513 כבש את הערים טורנה (כיום בבלגיה ותרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה בצרפת). אחרי שפרנסואה הראשון, מלך צרפת, הביס את השווייצרים בקרב מאריניאנו (13 בספטמבר- 14 בספטמבר 1515) הליגה הקדושה התפרקה, וצרפת וונציה חילקו ביניהן את צפון איטליה.
פלדברג
פסגתו הראשית של ההר היא בגובה 1493 מטרים, ובמרחק של כ-2 ק"מ מדרום-מזרח לה קיימת פסגה משנית בגובה 1448 מטרים. בראש הפסגה הראשית בנויים שני מגדלי אנטנות טלוויזיה ותחנת חיזוי למזג אוויר. בראש הפסגה המשנית מותקן מגדל לאנטנות שידור ותצפית, תחנה עליונה של הרכבל, ומצבת זיכרון לכבודו של "קאנצלר הברזל", ביסמרק.
מכוניות 2
הסרט הוקרן ברחבי העולם בתלת-ממד, בדו-ממד (הקרנה רגילה) ובפורמט IMAX. בסוף שבוע הפתיחה הבינלאומי הראשון של הסרט, הסרט גרף 66,135,507 $ בקנדה ובארצות הברית. הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי קולנוע, אך זכה להצלחה בינלאומית רבה, כמו סרטים קודמים של פיקסאר. זהו הסרט ה-12 שהופקו באולפני פיקסאר.
מיקי מלול
2008
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 סיים מלול במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.48 שניות.
קולבושובה
יהודי קולבושובה
רבה של העיר משנת ה'תקס"ד עד שנת ה'תקצ"ד היה רבי יעקב הורוביץ ממעליץ.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ובנותרים התעמרו החיילים הרוסים שנכנסו אליה. לאחר תום המלחמה נערך פוגרום ביהודי העיירה, בו רבים נפצעו ונשדדו. בסיוע הג'וינט השתקמה במעט הקהילה בעיירה, ובין מלחמות העולם התקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעל בה קיבוץ הכשרה. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, כמחצית מתושביה.
בשואה
ב-13 ביוני 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בחלק מוזנח בה, בו שוכנו בצפיפות רבה ובתנאי רעב, ואליו הועברו בהמשך יהודים נוספים מכפרי הסביבה. יהודים שנתפסו מבריחים מזון לגטו הוצאו להורג. באפריל 1942 רצחו הגרמנים 22 יהודים בגטו, והטילו על יתר היהודים תשלומי כופר גבוהים. בהמשך, הביאו הגרמנים יהודים רבים מכפרי הסביבה לסביבת העיירה, ושם רצחו אותם. ביוני 1942 הוטלו תשלומי כופר נוספים על יושבי הגטו.
ברנט סקוקרופט
קריירה בחיל האוויר
בפברואר 1972 הוא מונה לעוזר צבאי לנשיא ובינואר 1973 הוא מונה לסגן עוזר הנשיא לענייני ביטחון לאומי. באוגוסט 1974 הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל ופרש משירות פעיל ב-1 בדצמבר 1975. חודש קודם לכן, במסגרת מה שכונה טבח ליל כל הקדושים, הוא מונה ליועץ לביטחון לאומי במקומו של הנרי קיסינג'ר.
חיים אישיים
נפטר ב-6 באוגוסט 2020 בגיל 95.
מצוות בניין בית המקדש
הקמת המקום הקבוע
בספר דברים, לפני הכניסה לארץ ישראל, מתוסף ציווי לחפש בארץ את "המקום אשר יבחר ה' לשכן שמו שם" ואליו לרכז את כלל עבודת הקורבנות:
תוקף המצווה כיום
אמנם, יש שכתבו לדייק מדברי רש"י בפירושו לתנ"ך ולתלמוד שבנין בית המקדש יבנה על ידי עם ישראל כמו כן, יש שהעירו מכך שהרמב"ם במקומות שהזכיר נושא זה בספריו קבע שמצוות בניין המקדש היא מצווה לדורות.
סניורה
{{פירושונים|
ינה ואמוש
ינה ואמוש (במקור ויינר, בהונגרית: Vámos Jenő; מישקולץ, 1 ביוני 1882 – בודפשט, 20 בינואר 1950) היה סוציולוג, וטרינר מחוזי מוכר, יועץ לבריאות בעלי חיים.
ביוגרפיה
ינה ואמוש נולד במשפחה יהודית כבנם של הרמן ויינר ושל מריה קליין. הוא סיים את לימודיו בשנת 1904 באוניברסיטה לרפואה וטרינרית בבודפשט, ובשנת 1920 קיבל גם דוקטור לרפואה כללית בווינה. בשנת 1909 הוא ייסד את כתב העת "הידיעון הווטרינרי", אותו גם ערך. הוא פרסם באופן קבוע בכתב העת "המאה העשרים". בשנת 1918 היה חבר במפלגה הרדיקלית האזרחית שהקים אוסקר יאסי ובאותה תקופה כתב את פרויקט מצע הרפורמה בקרקעות של המפלגה. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היגר לווינה, משם שב להונגריה בשנת 1921. את מחקריו כתב בעיקר בתחום הסוציולוגיה החקלאית. מותו נגרם כתוצאה משבץ מוחי או התכווצויות בכליות. ב-22 באוקטובר 1905, בבודפשט, התחתן עם יולאן, בתם של איז'אק לוונביין ושל מריה אונגרליידר. בשנת 1932 הוא ואשתו המירו את דתם לנצרות קלוויניסטית.
קלוטרון
קלוטרון (באנגלית: Calutron) הוא מכשיר שתוכנן ושימש להעשרת אורניום במסגרת פרויקט מנהטן, שבו פותחו פצצות האטום הראשונות במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא פותח על ידי הפיזיקאי האמריקאי ארנסט לורנס על בסיס המצאתו הקודמת, הציקלוטרון, ומיועד להפרדת איזוטופים. שמו (Calutron) נגזר מהמילים: "ציקלוטרון", "אוניברסיטה" ו"קליפורניה", כמחווה ללורנס, ולאוניברסיטת קליפורניה בה הומצא. קלוטרון שימש להעשרת אורניום בקנה מידה תעשייתי במפעל Y-12 באתר הגרעיני הגדול באוק רידג' שבטנסי. האורניום המועשר שיוצר במפעל שימש בפצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945.
הקלוטרון הוא סוג של ספקטרומטר מסה, שבו חומר מיונן מואץ על ידי שדות חשמליים ומוסט ממסלולו באמצעות שדות מגנטיים. היונים מתנגשים לבסוף בלוח, ומייצרים זרם חשמלי מדיד. מכיוון שליונים של איזוטופים שונים של אותו חומר ישנו מטען חשמלי זהה, אך מסות שונות, האיזוטופים הכבדים יותר מוסטים פחות על ידי השדה המגנטי, מה שגורם לקרן החלקיקים להיפרד לכמה אלומות כתלות במסה, כשכל אלומה פוגעת בלוח במקום שונה. ניתן לחשב את מסת היונים על פי חוזק השדה המגנטי והמטען החשמלי של היונים.
התחלת המחקר
הקלוטרון הופעל לראשונה ב-2 בדצמבר 1941, ימים ספורים לפני שההתקפה היפנית על פרל הארבור הכניסה את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. בהפעלה זו התקבלה בתא האיסוף של הקלוטרון קרן אורניום של 5 מיקרו-אמפר. התחושה של לורנס לגבי השפעת מולקולות האוויר בתא הוואקום אוששה. הפעלה של הקלוטרון במשך תשע שעות ב-14 בינואר 1942, עם קרן של 50 מיקרו-אמפר, הפיקה 18 מיקרוגרם של אורניום ברמת העשרה של 25% אורניום-235, בערך פי עשרה מכפי שאלפרד נייר הפיק. שיפורים בטכניקה אפשרו לקלוטרון לייצר בפברואר קרן של 1,400 מיקרו-אמפר. בפברואר גם נשלחו 75 מיקרוגרם של דגימות מועשרות ל-30% לבריטים ולמעבדה המטלורגית בשיקגו.
התפתחות המחקר
הכימאים נאלצו למצוא דרך לייצר כמויות של אורניום טטרכלורידי (UCl4) מתחמוצת אורניום (נייר השתמש באורניום ברומיד). בתחילה הם ייצרו אותו באמצעות מימן, כדי לחזר את האורניום הטריאוקסידי (UO3) לאורניום דו-חמצני (UO2), שאז הגיב באמצעות פחמן טטרכלורידי (CCl4) לייצור האורניום הטטרכלורידי המבוקש. צ'ארלס קראוס הציע שיטה טובה יותר לייצור אורניום טטרכלורידי בכמות גדולה, שהייתה כרוכה בתגובה של תחמוצת אורניום עם פחמן טטרכלורידי בתנאי חום ולחץ גבוהים. הריאקציה יצרה אורניום פנטכלורידי (UCl5) ופוסגן (COCl2). אורניום טטרכלורידי הוא חומר היגרוסקופי, כך שהעבודה איתו הייתה צריכה להתבצע דרך תיבת כפפות שהוחזקו יבשות באמצעות זרחן פנטאוקסידי (P4O10). נוכחותו של פוסגן, שהוא גז קטלני, חייבה את הכימאים ללבוש מסכות גז בעת הטיפול בו.
הפעלה וייצור
העלות הכוללת של פרויקט ההפרדה האלקטרומגנטית עד סיומו של פרויקט מנהטן ב-31 בדצמבר 1946, הייתה 673 מיליון דולר (שווי ערך ל-8.64 מיליארד דולר של שנת 2018).
לאחר המלחמה
בבריטניה נבנה בשנת 1945, במסגרת בפרויקט הגרעין הבריטי, קלוטרון 180 מעלות, הדומה בתכנונו לקלוטרון בטא האמריקני. הוא נבנה במפעל המחקר לאנרגיה אטומית בהארוול שבאוקספורדשייר. בגלל הצלחתו של מפעל הדיפוזיה הגזית בקאפנהרסט, החליטה בריטניה שלא להשקיע בשיטת ההפרדה האלקטרומגנטית, והקלוטרון שנבנה שימש להפרדת איזוטופים לצורכי מחקר. התכנון של 180 מעלות לא היה אידיאלי למטרה זו, ולכן נבנה בהארוול קלוטרון 90 מעלות, בהשראת קלוטרונים דומים שנבנו בצרפת, שכונה HERMES.
אלברטו קורדה
אלברטו דיאס גוטיירס (בספרדית: Alberto Díaz Gutiérrez; 14 בספטמבר 1928, קובה – 25 במאי 2001, צרפת), ידוע יותר בשם אלברטו קורדה, או בקצרה - קורדה (Korda), היה צלם קובני הזכור בעיקר בעקבות תמונתו המפורסמת של צ'ה גווארה בה נראה המהפכן המרקסיסטי צ'ה גווארה.
ביוגרפיה מוקדמת
תחילת הקריירה שלו כצלם היה בתור צלם נשפים, הטבלות וחתונות. הוא נהג לרוץ לסטודיו שלו כדי לפתח את התמונות ואז לחזור לאירוע ולמכור את התמונות שלו כמזכרת. תחילה הייתה איכות עבודתו של קורדה גרועה למדי - אחרי כמה חודשים הייתה התמונה הופכת למטושטשת ומצהיבה. כשפתח קורדה את הסטודיו הראשון שלו הייתה לו הזדמנות ללמוד מהטעויות שלו ולעצור את הצהבת התמונות על ידי כימיקלים מתאימים. בשנת 1953 נפתח הסטודיו הראשון שלו יחד עם צלם בשם לואי פירס. תחילה הייתה עבודתם של קורדה ופירס מגוונת – החל מצילום אופנה וכלה בצילום למטרת פרסומות.
כמהפכן קובני
ב-1969 חזר קורדה מסיירה מאסטרה, אזור הררי נידח שם הצבא המהפכני החל את התקפותיו על הצבא של פולחנסיו בטיסטה. קורדה נהג לצלם קדמת קו ההתקפה של צבא המהפכה. כשחזר לביתו, בתו לא זיהתה אותו. שיערו וזקנו היו ארוכים ומלוכלכים משום שלא התקלח והסתפר חודשים.
לאחר המהפכה הפך קורדה לצלם האישי של פידל קסטרו במשך כ-10 שנים. הוא ליווה את קסטרו בנסיעות ובפגישותיו עם אישים שונים. במשך התקופה הזו הוא גם צילם הפגנות, יבולי סוכר ותמונות במפעלים. הוא צילם גם כמה תמונות פחות ידועות של קסטרו כמו תמונות בהם הוא מסתכל בחשש על נמר בגן חיות ניו יורקי, דג ומשחק גולף יחד עם צ'ה גווארה, עושה סקי וצד ברוסיה ותמונה יחד עם ארנסט המינגוויי. עבודות נוספות שלו כוללות תמונות של מהפכנים הרוכבים אל תוך הוואנה אחרי הניצחון, ועוד תמונה ידועה בשם "דון קישוט של פנס הרחוב", בה נראה קובני חובש כובע קש הנשען על עמוד של מנורת רחוב מול ים של בני-אדם במהלך הפגנה.
תערוכות
במרץ 2010 נמכר המקור של התמונה המפורסמת של צ'ה גווארה תמורת 6,600 יורו.
כלכלת קוריאה הדרומית
שנות הצמיחה הגדולה
אחרי תקופה ארוכה שבמהלכה נזקקה קוריאה הדרומית לסיוע בינלאומי (בעיקר מארצות הברית), החלה ממשלת פארק צ'ונגהי בתחילת שנות ה-60 ברפורמות כלכליות, שהתמקדו בעידוד היצוא ובמפעלי תעשייה קלה הדורשים כוח עבודה רב. הממשלה ערכה רפורמה במטבע של המדינה וחיזקה את המוסדות הפיננסיים. בשנות ה-70 החלה הממשלה להפנות את משאביה לקידום תעשייה "כבדה" ומפעלים כימיים. בנוסף תמכה הממשלה בבניית מפעלי אלקטרוניקה ומכוניות. כך צמחו בקוריאה תאגידי ענק ("צ'בול") בבעלות משפחתית, כגון יונדאי, סמסונג (וסמסונג C&T), LG ודייהו, שאחראים עד היום על חלק ניכר מהתוצר הדרום-קוריאני.
ההצלחה הכלכלית התבססה בין היתר על יחסים קרובים בין הממשל והמגזר העסקי, שכללו הגבלות על יבוא, מענקים לתעשייה וטיפוח כוח העבודה. הממשלה עודדה יבוא חומרי גלם וטכנולוגיה מתקדמת.
ג'ואן נייתן
קורות חייה
נייתן הייתה אחת ממייסדי פסטיבל האוכל של השדרה התשיעית בניו יורק. כן הייתה המפיקה בפועל והמנחה של התוכנית "Jewish Cooking in America with Joan Nathan", סדרה של רשת PBS המבוססת על ספרה, "Jewish Cooking in America".
ספריה
נייתן גם הייתה אוצרת אורחת של Food Culture USA בפסטיבל חיי העם הסמיתסוני ב-2005, שהתבסס על המחקר בספרה. ב-2005 זכה ספרה "Jewish Cooking in America" בפרס ג'וליה צ'יילד כספר הבישול הטוב ביותר של השנה ובפרס ג'יימס בירד לאוכל באמריקה.
טום בוי
אטימולוגיה
האזכור הראשון של המילה "טומבוי" הוא משנת 1533, ומשמעותו אז הייתה "ילד גס ונמהר". מ-1579 משמעות המילה היא "אישה חצופה או חסרת בושה", ומאז 1592 משמעות המילה היא "ילדה המתנהגת כמו ילד תוסס".
מחקרים
לאורך השנים נערכו מחקרים שונים שחקרו את מידת השכיחות של המקרים שבהם נערות או נשים מתנהגות או בעלות תחומי עניין שאינם תואמים את התפקיד המגדרי הנשי. ממחקר שנערך מטעם "Avon Longitudinal Study of Parents and Children" עלה שכאשר נערות בגיל הרך עוסקות בתפקידי מגדר האופייניים לבנים, כגון משחק בצעצועים המועדפים בדרך כלל על בנים, הן מושפעות בעיקר מגורמים גנטיים וטרום-לידתיים. כמו כן, נמצא שטומבוי מגלות עניין רב יותר בתחומי מדע וטכנולוגיה.
מחסן ערובה
אחסון הטובין
ניהול האחסנה מתבצע באמצעות חלוקת הטובין לגושים, הממוספרים לפי סדר רץ וכוללים את שנת האחסון.
יתרונות מחסן הערובה
לאחסון הסחורה במחסן מספר יתרונות בולטים:
קים קמפבל
קריירה פוליטית פדרלית
בפברואר 1993 התפטר ראש הממשלה מלרוני מתפקידו, וקמפבל נבחרה למלא את מקומו ביוני 1993. לאחר שהפכה למנהיגת המפלגה וראש ממשלה, החלה קמפבל לארגן מחדש את הקבינט. היא הקטינה את הרכבו מ-35 שרים ל-23 שרים; היא איחדה משרדים ויצרה שלושה משרדים חדשים: בריאות, מורשת קנדה וביטחון פנים. שבועיים לאחר שנבחרה השתתפה בפסגת ראשי המדינות המתועשות (G7). קמפבל ערכה קמפיין נרחב במהלך הקיץ, סיירה במדינה והשתפה באירועים שונים. באוגוסט 1993, סקר הראה כי קמפבל נהנתה מאהדה של 51 אחוזים, מה שהציב אותה כראש הממשלה הפופולרי ביותר בקנדה מזה 30 שנה.
שבי זרעיה
ביוגרפיה
לאחר מכן התמקד זרעיה בפיתוח תוכן, ויצר עם תמרה סלם את תוכנית הטריוויה לילדים "מלך הכיתה", ששודרה בערוץ פוקס קידס (לימים ג'טיקס), ונמכרה לפולין, ספרד והודו.
בשנת 2021, ביים וערך את "הקול של ניקול" עם ניקול ראידמן בערוץ 24.
וילהלם שולקמן
וילהלם לודוויג אדולף שולקמן (בגרמנית: Wilhelm Ludwig Adolph Scholkmann; 25 בדצמבר 1867 – 1944) היה צייר גרמני.
ספר ההיסטוריה של הפרנקים
תוכן הספר
"ספר ההיסטוריה של הפרנקים" הפך למקור עיקרי ל"המשכים" של הכרוניקה של פרדגריוס, כפי שנערך על ידי הרוזן כילדברנד הראשון בשנת 751 מטעם אחיו למחצה, קרל מרטל.
נובל
ראו גם
}}
The Rev
ביוגרפיה
סאליבן גדל בהנטינגטון ביץ', קליפורניה, ומגיל צעיר ניגן על תופים. בגיל ארבע קיבל סאליבן מקלות תופים, ובגיל אחת עשרה מערכת תופים. בתיכון החל לנגן במספר להקות, ולבסוף עבר לנגן בלהקת Avenged Sevenfold, שאיתה הקליט את אלבומו הראשון כשהיה בן 18. ב-Avenged Sevenfold בנוסף לתפקידו כמתופף היה זמר רקע, כותב שירים ופסנתרן. לפי דבריו השפעותיו היו פרנק זאפה ולהקת קינג קרימזון.
ציוריו של אדולף היטלר
סגנונו והשפעתו של היטלר
סגנונו של היטלר היה מחושב מאוד כאשר ייצג אדריכלות בציוריו. במקום להתקדם עם הזרם העכשווי של תקופתו, חיקו יצירותיו את אמני המאה ה-19 ואמנים אחרים שקדמו לו. הוא טען שהוא מערבב בין זרמי ותנועות אמנותיות רבות ורבים ביצירותיו, כשלמעשה סגנונו נבע אך בעיקר מהקלאסיציזם הרומי היווני, הרנסאנס האיטלקי והנאו-קלאסיות. הוא העריץ את היכולת הטכנית של אמנים אלה, כמו גם את הסמליות והפשטות המובנות. הוא כינה את רודולף פון אלט "המורה הגדול ביותר שלו". בציורי השניים ניבטים נושאים ושימושים דומים בצבעים ובטכניקות, אך אלו מציגים נופים פנטסטיים המעניקים תשומת לב שווה אם לא יותר לטבע ולסביבה הסובבת מאשר לאדריכלות.
מכונת ירייה בזה 15 מ"מ
בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש הבזה כנשק המשני (אחרי התותח) החשוב ביותר בכל סוגי הטנקים והשריוניות הבריטיות לאורך כל שנות המלחמה.
Ginetta G15
Ginetta G15 היא מכונית ספורט, בתצורת מכונית קופה, בעלת מרכב פיברגלס, מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט והמרוץ הבריטית Ginetta Cars  בין השנים 1968–1974.
ק.ג.ב.
יורשי הק.ג.ב.
על פי החלטת מועצת המדינה הסובייטית מ-22 באוקטובר 1991 הק.ג.ב. אורגן מחדש לתוך שלושה גופים מרכזיים: בנוסף לכך, ב-1 בנובמבר 1991 מינהל 7, מחלקה 12, שירותים טכניים מבצעיים ומתקן הכליאה הועברו לאחריות אגף רוסיה הסובייטית של הק.ג.ב. כל גופי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות הפסיקו להתקיים בסוף 1991 ובתחילת 1992, בעקבות התפרקות ברית המועצות.
פרס הארווי
פרס הארווי הוא פרס המוענק על ידי הטכניון מאז שנת 1972 לציון הערכה והוקרה עבור תרומות חדשות ובולטות במדע, טכנולוגיה ורפואה ועל תרומה יוצאת דופן לשלום במזרח התיכון. הפרס מוענק על שם לאו הארווי (1887–1973) - תעשיין וממציא.
רובר גיסקאר
ביוגרפיה
הוא היה בנו של טנקרד דה הוטוויל ושל אשתו השנייה פרסנדה. לפי ההיסטוריונית הביזנטית אנה קומננה, הוא עזב את נורמנדי בחברת חמישה פרשים ושלושים מלווים בלבד. ב-1047, כשהגיע לדרום איטליה, הפך לראשה של חבורת שודדים, אך עם נשואיו לאוברה דה בורגון שינה את אורח חייו והפך ליד ימינו של אחיו האמפרי.
דניאל שפרבר
ביוגרפיה
דניאל שפרבר נולד בשנת 1940 בטירת גְריך שבוויילס, במחנה לילדים יהודים גרמנים שנמלטו/הוברחו מאימת המלחמה באירופה. המחנה נוהל על ידי אביו הרב ד"ר שמואל שפרבר ואמו מרים שפרבר. לאחר המלחמה עברה משפחת שפרבר להתגורר במנצ'סטר ולאחר כמה שנים העתיקו את מקום מגוריהם ללונדון, שם סיים שפרבר את לימודיו התיכוניים בשנת 1958.
תפקידים ועשייה ציבורית
בשנת 2010 קיבל מעמד פרופסור אמריטוס.
בשנת 2017 יצא לאור ספר יובל לכבודו בשם "דרכי דניאל" ובו מחקרים במדעי היהדות בעריכת פרופ' אדם פרזיגר.
ספריו על מנהגי ישראל
שפרבר עוסק במקורם והתפשטותם של מנהגים אלו, והשתלשלות סגנונם הייחודית לכל עדה. לעיתים המנהגים הועתקו או הושפעו מתרבויות זרות אודותם התחקה. שפרבר בדק גורמים חברתיים ואחרים שהובילו למנהג, ואת מעמדו ההלכתי של המנהג לעומת הדין. כמו כן עסק במושגים של מנהג טעות ומנהג שטות.
תמר קפלנסקי
קריירה עיתונאית
בשנת 2003 החלה קפלנסקי לעבוד כעורכת תרגום ומאוחר יותר כעורכת משנה של מגזין קוסמופוליטן ישראל. ב-2007 החלה לעבוד כעורכת בידיעות אחרונות, תחילה במוסף 24 שעות ואחר כך ב-7 ימים. במסגרת עבודתה העיתונאית, קפלנסקי מתמקדת בנושאים חברתיים וסוגיות פמיניסטיות, ועוסקת בהם רבות ככותבת וכעורכת. בין השאר כתבה על פינוי התושבים בגבעת עמל ובשכונות דרום תל אביב, על מעצרים מנהליים, על גזענות בישראל, על זכויות יולדות ועל נושאים הקשורים בפגיעות מיניות ואלימות נגד נשים ועוד. במקביל לעבודתה כעורכת פרסמה טורי דעה בנושאים חברתיים ופוליטיים, והיא חתומה על שתי חשיפות בעניין פרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן: ב-2017 ראיינה את שולמית מליק, שעבדה כמטפלת בבית תינוקות במעברת יציב בשנות ה-50, וב-2018 ראיינה את שושנה שחם שעבדה כאחות מתלמדת במחנה ראש העין, ושמעה מהשתיים כי היו עדות למסירת תינוקות לאימוץ לא חוקי בלי הסכמת הוריהם.
בצלם
בצלם (שם מלא: בְּצֶלֶם - מרכז המידע הישראלי לזכויות האדם בשטחים) היא עמותת שמאל ישראלית שהוקמה בשנת 1989. מטרת העמותה, לפי פרסומיה, היא "לסיים את הכיבוש מתוך הכרה שרק כך ניתן לממש עתיד בו זכויות האדם, דמוקרטיה, חירות ושוויון יובטחו לכל בני האדם – פלסטינים וישראלים – החיים בין הירדן לים. [...] לשם מימוש מטרה זו פועל בצלם כדי לחשוף את אי הצדק, האלימות והנישול העומדים בבסיסו של משטר הכיבוש, כדי לקעקע את המנגנונים המאפשרים זאת וכדי לאתגר את הלגיטימיות לה הוא זוכה בישראל ובעולם."
פעילות הארגון
"בצלם" פרסם עשרות דו"חות העוסקים בהפרת זכויות האדם של פלסטינים בשטחים, ובהם דו"חות בנוגע לעינויים, ירי קטלני בידי כוחות הביטחון, הגבלות על תנועה, הפקעת קרקעות, אפליה בתכנון ובנייה במזרח ירושלים, מעצרים מנהליים, ואלימות של מתנחלים.
הארגון מפרסם דו"ח שנתי על מספר ההרוגים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומסווג אותם ללוחמים ולמי שלא השתתף בלחימה.
פרויקט "חמושים במצלמות"
בינואר 2007 החל הארגון בפרויקט "חמושים במצלמות", שבמסגרתו סופקו למעלה מ-100 מצלמות וידאו לפלסטינים באזורים מועדים לעימותים. הפרויקט נועד לתעד את שגרת החיים והפרת זכויות האדם של פלסטינים, ולאפשר שימוש בחומר המצולם לצורך הגשת תלונות וכבסיס ראייתי. ב-2008 הוצג הפרויקט בפסטיבל סאנדנס, ב-2009 הוא זכה בפרס "One World Media", וב-2012 זכה בפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים בקטגוריה "תעודה חופשית".
בדצמבר 2017 הופץ ברשתות החברתיות באינטרנט סרטון וידאו שצילמו בני משפחת תמימי המתעד את בתם, עאהד, תוקפת במכות ובסטירות חיילי צה"ל שהגיבו באיפוק. לאחר שהסרטון הפך לוויראלי נחשף כי הצלמים, הוריה של עאהד, היו חברים בפרויקט "חמושים במצלמות". המשפחה אמרה שקיבלה את המצלמות ואת ההדרכה כיצד לצלם מ"בצלם", והדוד של עאהד, בילאל תמימי, אמר שהמשפחה ו"בצלם" משתפים פעולה דרך איש קשר ברמאללה. "בצלם" אישר שבני המשפחה התנדבו בארגון, אך לדבריו כיום אין להם קשר אליו.
קריאה במועצת הביטחון לפעולה בינלאומית
באוקטובר 2016 קיימה מועצת הביטחון דיון פומבי לא רשמי שנושאו "ההתנחלויות כמכשול לשלום ולפתרון שתי המדינות". בדיון השתתף גם מנכ"ל "בצלם", חגי אלעד, שמתח ביקורת על מדיניותה של ישראל בשטחי יהודה ושומרון ומזרח ירושלים, על מערכת המשפט הישראלית ועל פעולות צה"ל. אלעד הקרין בדיון סרטונים ואמר: "אני מפציר בכם היום לעשות מעשה. כל מהלך שאינו מגיע לכדי פעולה בינלאומית נחרצת לא ישיג מאום מלבד לבשר את ראשיתה של המחצית השנייה של המאה הראשונה של הכיבוש. [...] אנחנו זקוקים לעזרתכם. חמישים שנים של כיבוש "זמני" הם זמן ארוך מדי מכדי שאפילו אדם אחד על פני כדור הארץ יקבל את הסתירה המובנית הזו. זכויותיהם של הפלסטינים חייבות להתממש. הכיבוש חייב להיפסק. מועצת הביטחון חייבת לפעול. הזמן לכך הוא עכשיו."