cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף באו
ביוגרפיה
בתום המלחמה יוסף מצא את רבקה בדרך נס וחזרו לקראקוב, שם גם התחתנו בשנית. באו רצה להשלים את לימודיו באוניברסיטה, וסיים אותם בשנת 1950. במהלך תקופה זו עבד כצייר, גרפיקאי וכקריקטוריסט בעיתונים מובילים בפולין, כמו Szpilki, Żołnierzpolski, Przekrójו-Echo Krakówa. הוא צבר מוניטין כצייר, משורר וסופר והוציא לאור את ספר שיריו: "Cien Przechosnia" ("צלו של עובר אורח") בשנת 1949.
הוא גויס למוסד. מרבית פעילותו למען המוסד עדיין מסווגת כולל הסרטים המצוירים שהכין עבורם. אך מהמידע שכן פורסם ניתן להסיק כי כישוריו בזיוף מסמכים, שבהם התמקצע במהלך השואה, הוכיחו עצמם כחיוניים גם בהמשך. מומחיותו בזיוף שירתה סוכנים ומרגלים כמו אלי כהן ולהבדיל עבור תפיסתו של אדולף אייכמן בארגנטינה ולכל הצוות שיצא לתפוס אותו. הסטודיו, אותו פתח במקביל לעבודתו במוסד, שימש בתור סיפור כיסוי לפעילויותיו הסודיות עבורם.
אמנות האנימציה תמיד ריתקה את באו. כבר בשנים שקדמו לפתיחת הסטודיו העצמאי שלו, בעוד הוא ומשפחתו מתגוררים כעולים חדשים במעברה, הוא חלם על יצירת סרטי הנפשה. מאחר שבישראל של אותה תקופה לא היה ציוד מתאים, ומאחר שהיה יזם באופיו, הוא יצר גרסה משלו לסטודיו לאנימציה. בשילוב חלקים ממכונת רנטגן שמצא בשוק הפשפשים ועוד חלקים שמצא ברחוב. הוא בנה שולחן בקרה וחדר חושך ובנה את בית הקולנוע הקטן ביותר בתוך הסטודיו. במהלך השנים יצר סרטונים קצרים רבים ותשדירי פרסום לשירות הציבור כגון "מזון לשעת חירום", "הכן רכבך לחורף", ו"שיטת הניקוד פועלת". הוא גם הפיק סרטי הדרכה עבור המוסד, למודיעין והתעשייה הצבאית. סרטונים אלה עדיין מסווגים.
בתקופה שבה מכשירי טלוויזיה היו נדירים בישראל, נהג הציבור ללכת לקולנוע כדי להתעדכן בחדשות המקומיות והעולמיות. באו עיצב סרטי אנימציה, פרסומות, גופנים, לוגואים וסרטי הסברה לחברות הסרטים והחדשות הגדולות בישראל, כמו "גבע", חברת יומני החדשות המיתולוגית ו"אולפני הרצליה" שהקרינו בכל אולם קולנוע במדינה קדימון לסרט העיקרי, שאליו נחשפו מיליוני צופים. הלוגו שעיצב באנימציה עבור חברת הפצת הסרטים א.ד.מטלון עדיין מוצג לפני הקרנת סרטים בבתי הקולנוע בישראל.
ציוריו היו מוצגים בכנסת בשנת 2004 ובבניין האו"ם בניו-יורק בינואר 2007.
עם חברים כאלה
קופות
ירידה של 25.5% מציינת את השבוע השני בבתי הקולנוע עם 70,841 צופים עם 165,952 צופים בשבועיים.
ביקורות
לדברי מתיאס פינגווילי מהאתר Ecran Large, " למרות התחלה מעט עצלנית ומאוד תיאטרלית, הקומדיה של דניאל כהן ממריאה בהדרגה, בזכות הגיבורה החביבה שלה וחבריה הגרוטסקים. הסרט בהחלט יגרום לכם לצחוק ובהחלט ישכנע את כל היוצרים המתהווים לחזור לכתוב..." .
מימיק (קומיקס)
מימיק הוא האלטר אגו של קאלווין מונטגומרי ראנקין, מוטאנט מניו ג'רזי אשר תאונת כימיקלים הקנתה לו את היכולת לחקות כוחות מוטאנטים של אחרים. בנוסף לחיקוי כוחות, הוא מחזיק באופן קבוע בכוחותיהם המשולבים של ארבעת חברי האקס-מן המקוריים: פרצי האנרגיה של סייקלופס, טלפתיה של צ'ארלס אקסבייר וג'ין גריי, שליטה בקרח של אייסמן ויכולת תעופה של אנג'ל, אך הוא לא מחזיק בכוחותיו של חיה. בתחילה, הוא הסתנן לתוך קבוצת אקס-מן כדי להשתלט על כוחותיהם, אך סולק מאחוזת אקסבייר. הצטרף במהלך אירועי "שלטון אפל" ו"מצור" לקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן. נכון להיום הוא חבר בקבוצת אקס-מן בצוות של וולברין.
מרב שין בן-אלון
ביוגרפיה
הציגה תערוכות יחיד נבחרות במקומות הבאים:
לאסלו קוזמה
ביוגרפיה
לאסלו קוזמה נולד למשפחה יהודית במישקולץ. בשנת 1921 הוא לא הצליח להתקבל ללימודי הנדסה בבודפשט בגלל מגבלות שהוטלו על קבלת יהודים בשל החוק האנטישמי הנומרוס קלאוזוס. תקופה מסוימת הוא עבד כחשמלאי. בשנים 1925–1930 הוא למד באוניברסיטה טכנולוגית בברנו אותה סיים עם תואר בהנדסת חשמל. הוא התחל לעבוד בסניף של International Telephone & Telegraph באנטוורפן. הוא עסק בתחום טלפוניה. בשנת 1942 קוזמה חזר להונגריה. תחילה נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובשנת 1944 קוזמה גורש למאוטהאוזן.
במהלך עבודתו באוניברסיטה הוא כתב מספר ספרים, לרבות ספר על טכנולוגיה חדשה עם אישטוואן ברטה.
אינגבורג, נסיכת דנמרק
ביוגרפיה
אינגבורג התעניינה בספורט, במיוחד החלקה על הקרח, ובתערוכת הרכב בסטוקהולם בשנת 1903, ערכה טיול במכונית יחד עם גיסה גוסטב, נסיך הכתר של שוודיה באזור סקונה. בשנת 1908 ליוותה אינגבורג את אחיינו של בעלה - הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, לחתונתו עם מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ברוסיה.
אלברטו מורביה
שעמום (La noia) וחייו המאוחרים
ב-1984 הוא נבחר לפרלמנט האירופי מטעם המפלגה הקומוניסטית האיטלקית. חוויותיו משטרסבורג תוארו בספרו "יומן אירופי" (Il Diario Europeo). ב-1985 זכה בתואר אישיות אירופית.
אקס-מן האפלים
את הקבוצה הקים נורמן אוסבורן במהלך אירועי "שלטון אפל" כמענה לקבוצת אקס-מן, וחברי הקבוצה כללו את מיסטיק, המלכה השחורה, דארק ביסט, מימיק, אומגה, נאמור, דאקן והצמד מסווה ופגיון.
היסטוריה פרסומית
גם מיסטיק וגם דארק ביסט לא הצטרפו בתחילה לקבוצה. במאי 2009 אישר כותב הקומיקס ג'ייסון אהרון כי מיסטיק תיקח חלק במיני-סדרה Dark X-Men: The Beginning, אך לא אמר כי תצטרף לאקס-מן האפלים.. כך גם לגבי דמותו של דארק ביסט.
ססילי קרלטון
ססילי קרלטון (באנגלית: Cesilie Carlton, נולדה ב-27 במרץ 1981) היא קופצת למים מגובה רב אמריקאית. היא אלופת העולם הראשונה ממקפצה של-20 מטר (ברצלונה 2013).
שבועת ריטלי
שבועת ריטלי (בגרמנית: Rütlischwur) היא המיתוס הלאומי של שווייץ. על פי הסיפור, בשנת 1307 נפגשו נציגי שלוש הקהילות אורי, שווייץ ואונטרוולדן (הקנטונים הראשונים של שווייץ) באחו ריטלי, שדה ליד ימת ארבעת הקנטונים ונשבעו שבועה על תמיכה ועזרה הדדית. במסורת הלאומית זוהי תחילתה של הקונפדרציה השווייצרית הישנה.
אנה בדר
אנה נטשה בדר (בגרמנית: Anna Natascha Bader, נולדה ב-12 בדצמבר 1983) היא קופצת למים מגובה רב גרמניה. היא בעלת מדליית ארד מאלופת העולם הראשונה ממקפצה של-20 מטר (ברצלונה 2013).
שבתאי דרוקר
קורות חיים
דרוקר נפצע עת שניסה לחלץ פעיל לח"י שנפצע על ידי משטרת המנדט בעת שעסק בהדבקת מודעות אבל לחבר לח"י. דרוקר נפצע ברגלו והועבר אל ביתו של מנחם לונץ ("אליעזר") ביבנאל. ב-6 באפריל 1944, יומיים לפני שהיה אמור לשוב לחיפה, הגיעה משטרת המנדט אל הבית, הקיפה אותו וירתה לעבר הבית, אירוע שנודע בשם "הקרב ביבנאל. בני המושבה קראו לדרוקר להיכנע, אך הוא בחר להשיב אש מאקדחו. לאחר שנפצע ביקש מאליעזר להורגו, ובשני הכדורים שנותרו להם שמו קץ לחייהם. דרוקר נקבר בטבריה.
העתקה טבעית
היסטוריה
הרקע לדברים של מקליין היה תורת ההומולוגיה האקסיומטית. ניתן היה להראות כי דרכים שונות לבניית הומולוגיה הן שקולות, לדוגמה קומפלקסים סימפליציאלים נמצאו איזומורפים לקומפלקסים סינגולריים, ללא השפה של העתקות טבעיות, קשה היה לראות כיצד חבורות הומולוגיה תואמות למורפיזמים בין אובייקטים, וכיצד לשתי תורות הומולוגיה שקולות יש לא רק את אותם חבורות הומולוגיה, אלא גם את אותם מורפיזמים בין אותן חבורות.
לוח הציפייה
לוחות מודרניים
הלוח המסורתי מורכב משתי חתיכות נייר בריסטול המחוברות זו על זו. עשרים וארבע דלתות גזורות מתוך השכבה העליונה, עם מספר שסב בין אחת לעשרים וארבע על כל אחת מהן. החל מהיום הראשון של דצמבר, דלת אחת נפתחת בכל יום, בספירה לאחור של הימים שנותרו עד לערב חג המולד, מאחת עד לעשרים וארבע, כשהדלת ה-24 לעיתים קרובות צופנת הפתעה נוספת, כגון ממתק שוקולד גדול במיוחד.
מרתה, נסיכת שוודיה
ביוגרפיה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, קראה מרתה לנשים הנורווגיות להתגייס להגנת המדינה. לאחר הפלישה הגרמנית לנורווגיה, ברחה מרתה עם ילדיה לשוודיה, אולם שם לא התקבלה בעין יפה, משום שהשוודים חשו שהיא מעמידה את נייטרליותם בסכנה, ומשום כך עברה מרתה לארצות הברית, שם התגוררה בתחילה בבית הלבן. בעלה אולף לעומת זאת, שהה במהלך המלחמה בבריטניה עם אביו הוקון השביעי, מלך נורווגיה, ופעל יחד עם הממשלה הגולה הנורווגית. במהלך המלחמה הידקה מרתה את קשריה עם פרנקלין רוזוולט, ופעלה רבות לשימור התמיכה הנורווגית בממשל האמריקני, וכן סייעה רבות לצלב האדום האמריקני. לאחר המלחמה חזרו בני המשפחה לנורווגיה, ומרתה פעלה בכל יכולתה למען היציבות והרווחה של העם הנורווגי.
יוג'יני סקוט
ראשית חייה וחינוכה
סקוט גדלה בוויסקונסין ועניינה באנתרופולוגיה החל מגיל צעיר. סקוט השלימה לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי ולימודים לתואר דוקטור באוניברסיטת מיזורי. היא הצטרפה לאוניברסיטת קנטקי כחוקרת בתחום האנתרופולוגיה הפיזית בשנת 1974 וזמן קצר לאחר מכן נכחה בוויכוח בין אחד ממוריה, ג'יימס גוואן והבריאתן דואיין גיש, ויכוח שהצית את עניינה בהפרכת טענות הבריאתנים נגד תאוריית האבולוציה. בעקבות הוויכוח טבעה את המושג "דהרת גיש". סקוט לימדה גם באוניברסיטת קולורדו ובאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. מחקרה מתמקד באנתרופולוגיה רפואית ובביולוגיה של השלד.
השקפת עולם
סקוט גודלה על ברכי השקפת העולם של כנסיית "המדע הנוצרי" (Christian Science) על ידי אמה וסבתה, אך לאחר מכן הגדירה עצמה פרוטסטנטית ליברלית. כיום היא חילונית הומניסטית ומגדירה את עצמה נונתאיסטית. בשנת 1998 קיבלה סקוט אות כבוד מהאגודה ההומניסטית האמריקאית. בנאום התודה שלה תיארה כיצד הצהרה שאימץ האיגוד הלאומי של מורי הביולוגיה, לפיה האבולוציה "בלתי מפוקחת" ו"ללא חותם אישי", הותקפה על ידי בריאתנים. התגובה הראשונית של האיגוד הייתה לשמור על הנוסח למרות לחצי הבריאתנים, אך סקוט הסכימה עם התאולוג יוסטון סמית ועם הפילוסוף אלווין פלנטינגה שסברו שיש להשמיט מילים אלה מההצהרה, כיוון שהן מהוות טענות פילוסופיות ותאולוגיות שהוכחתן היא מעבר ליכולתו של המדע המבוסס על נטורליזם מתודולוגי. בעקבות כך שונתה ההצהרה.
קהילת יהודי מיינץ
הקהילה היהודית בעיר מיינץ (במקורות יהודיים כונתה מגנצא ולפעמים מינץ) היא חלק מיהדות גרמניה ואחת מהקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות ביהדות אשכנז.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה, 1,300 עד 1,400 יהודים ממיינץ נספו בשואה.
סוף תקופת הגאונים ותחילת תקופת הראשונים
רש"י למד בין השנים 1060 ל-1067 בישיבת מגנצא אצל רבי יעקב בר יקר ורבי יצחק בן יהודה. ישנם שאלות הלכתיות שהופנו בתקופה זו מאיטליה אל מיינץ.
בתקופת בעלי התוספות הייתה העיר מרכז ללימוד תורה, וחכמים רבים פעלו בה.
כבר בשנת 937 הציע הארכיבישוף של העיר מיינץ "פרידריך" לאפיפיור לאלץ את היהודים לבחור בין גרוש להתנצרות, אולם רק בשנת 1012 (ד'תשע"ב) לאחר שכומר בעיר התגייר, פקד היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קתולי אדוק, כי אלו אשר לא יקבלו עליהם את הנצרות, לפחות למראית עין, יגורשו. המגורשים הורשו לחזור שנה מאוחר יותר בעקבות השתדלותו של רבי שמעון בן יצחק והמשיכו לקחת חלק פעיל במסחר בעיר, שהייתה מרכז סחר על נהר הריין. בשנת 1084 פרצה שרפה גדולה בעיר, נשרפו בה בתי היהודים וחלק מבתי הגויים, היהודים נחשדו כגורמים לה ורבים גלו מהעיר. הם התיישבו בעיר שפייר בעידוד הבישוף רודיגר חוזמן, וסיעו לפריחת הקהילה היהודית שם. חלקם הקטן של המתיישבים בשפייר חזרו למיינץ כעבור זמן מועט. בעקבות אירועים אלו ירדה קרנה של מיינץ במאה ה-11.
גזירות תתנ"ו
האנונימי ממיינץ תיעד את הפרעות בפרטי פרטים.
חידוש ההתיישבות לאחר הפרעות
במהלכו של מסע הצלב השני (1147) נרצחו רבים מיהודי מיינץ על ידי הצלבנים בראשות הנזיר רדולף, כאשר פרעות גדולות יותר נמנעו על ידי מושל העיר בראנד מקליירוו.
תקופת פריחה
בתחילת העת החדשה חיו רק יהודים בודדים במיינץ. המעטים הללו גורשו בשנת 1579 (ה'של"ט) יחד עם כל יהודי מחוז הריין, אך קהילה חדשה הוקמה מחדש בשנת 1583 (ה'שמ"ג) מחוזקת על ידי הגירה מפרנקפורט (1614), וורמס (1615) והנאו. בשנה זו בנו במיינץ בית כנסת. בשנת 1594 (ה'שנ"ד) בנו עוד בית כנסת. בשנת 1630 (ה'ת"נ) גדלה הקהילה לכמאה משפחות, ובשנה זו מונה באישור השלטונות רב רשמי לקהילה, בשם רבי יהודה ליוא מפרנקפורט דמיין, שכיהן במשך שלוש שנים. הוקם בית כנסת שנבנה בשנת 1639. בית כנסת נוסף נבנה בשנת 1673, הורחב ושופץ בשנת 1717, ושוב בשנת 1773. הוא הוסב מאוחר יותר למרכז קהילתי.
בשנת 1800 (ה'תק"ס) נמנו בעיר 1,156 יהודים.
הכיבוש הצרפתי הראשון והחזרה הגרמנית
בשנת 1775 (ה'תקל"ה) שימשו את הקהילה בית כנסת, מקווה, ספרייה, מושב זקנים, בית חולים, אכסניה, מאפייה, קצבייה, בית קפה ושני בתי מלון.
המהפכה הצרפתית והשוויון ליהודים
המהפכה הצרפתית וכיבושה של מיינץ בידי נפוליאון בונפרטה (7 בנובמבר 1791) הובילו לשינוי דרמטי במעמדם של יהודי מיינץ. היהודים זכו לזכויות אזרח מלאות ובוטל מס הגולגולת (ה"לייבזול"), מס מיוחד שהיהודים נאלצו לשלם ברוב מדינות אירופה מימי הביניים ועד ראשית המאה התשע עשרה.
הכיבוש הצרפתי הסתיים בשנת 1793 (ה'תקנ"ג) ועקב יחסם המסויג של היהודים אליו ראשי הקהילה במיינץ ברכו על חזרת הקיסר הגרמני.
ב-1820 הם קיבלו אזרחות, ובשנת 1841 שוויון מלא כאזרחי הרפובליקה הצרפתית. ברשומות שפורסמו נראה שבשנים אלו יהודים רבים עסקו במסחר ובמקצועות נוספים.
קורות הקהילה בשואה
כאשר צבא ארצות הברית כבש את העיר ב־22 במרץ 1945, עדיין חיו בעיר 61 יהודים. אלה היו יהודים שחיו בנישואי תערובת שמהם נולדו ילדים. ב-10 ביולי 1945 חזרו שני ניצולים מטרזינשטט למיינץ. עם זאת, רובם כבר לא התגוררו בעיר.
קורות הקהילה לאחר השואה
ב-17 באוקטובר 1945 פנתה יהודייה ממיינץ שנותרה בחיים, אחראית ענייני התרבות במיינץ, מישל אופנהיים, לממשלת הצבא הצרפתית בבקשה להקים מחדש את הקהילה היהודית של מיינץ. בקשתה נענתה.
בית הכנסת
בשנים 1846–1853 (ה'תר"ו-ה'תרי"ג) נבנה בעיר בית כנסת חדש.
קהל עדת ישורון
ב-24 בספטמבר 1856 (תרט"ז) מתפללי המניין פתחו בית כנסת בשם קהל עדת ישורון, כשמו של עדת ישורון (פרנקפורט). בשנת 1857 (ה'תרי"ז) הכירה הממשלה בקהילה זו ובשנת 1878 (ה'תרל"ח) אף הותר להם להיפרד מהקהילה הכללית. מייסדי הקהילה היו רבי מקס שלזינגר רבי יוסף פולדא ובנו אייזיק יוסף.
רבני מיינץ
אביו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא היה פרנס קהילת מיינץ ומסופר עליו כי הצליח בתחבולות רבות להפחית ממיסי המלך.
במסורת היהודית
"מעשה ברבי אמנון ממגנצא, שהיה גדול הדור ועשיר ומיוחס ויפה תואר ויפה מראה, והחלו השרים וההגמון לבקש ממנו שייהפך לדתם, וימאן לשמוע להם".
בסיפור על רבי אמנון ממגנצא מוזכר שמו של הרב שחי באותה תקופה וממנו קיבל רבי אמנון במראות הלילה את הנוסח המדויק של 'ונתנה תוקף', והוא "רבנא קלונימוס בן רבנא משולם בן רבנא קלונימוס בן רבנא משה בן רבנא קלונימוס". רבנו קלונימוס נודע ברבים, ושמו נודע ונזכר בספרי הלכה רבים. לפי שמו מתוארך הסיפור של רבי אמנון ממגנצא לסביבות שנת ד' אלפים תש"פ (1020), כשבעים שנה לפני גזירות תתנ"ו, שבזמנן התרחשו הרציחות הגדולות שליוו את מסע הצלב הראשון. כלומר ה'אור זרוע' הביא עדות על סיפור שאירע כמאתיים שנה לפניו.
הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן
ביוגרפיה
גוסטב אדולף נולד בסטוקהולם ב-22 באפריל 1906 לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה ומרגרט, נסיכת קונוט, בתם של לאופולד, דוכס אולבני ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה. בקרב בני המשפחה נקרא גוסטב אדולף בשמו האחרון - אדמונד.
דבר של ערך
דבר של ערך (באנגלית: Something of Value) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה תקופתית משנת 1957 בבימויו של ריצ'רד ברוקס, עם רוק הדסון, סידני פואטייה ודנה ווינטר בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
שנת 1952 - הולי חוזרת מלונדון ופורץ המרד נגד הבריטים. קימאנו נאלץ להשתתף בהתקפה על חוות מקנזי בה נרצחים ג'ף ניוטון ושני ילדיו ואשתו אליזבת נפצעת קשה וניצלת ברגע האחרון. פיטר והולי נישאים.
ג'ון האקט
ילדות וקריירה מוקדמת
ג'ון האקט נולד באוסטרליה בשנת 1910, לאב ממוצא אירי שהיגר לאוסטרליה בילדותו, והיה עורך עיתון ופוליטיקאי. לאחר לימודיו התיכוניים נסע האקט ללונדון ללמוד ציור ואמנות, לאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד היסטוריה בשאיפה להתקדם כאקדמאי, אך ציוניו לא היו מספיקים. הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1933 ליחידת ההוסרים האיריים השמינית של המלך, ותוך כדי שירות השלים תואר שני, עבודת התזה שלו עסקה במסעי הצלב. בשנת 1936 הצטרף למשטרת המנדט בארץ ישראל ובין השנים 1937–1941 שירת כקצין בחיל הספר העבר ירדני.
גרנדה (כדורסל)
קרן מועדון הכדורסל גרנדה (בספרדית: Fundación Club Baloncesto Granada), הידוע גם בשם קוביראן גרנדה (Covirán Granada) מטעמי חסות, הוא מועדון כדורסל ספרדי מגרנדה, אנדלוסיה, המשחק בליגת העל הספרדית.
היסטוריה
בשנת 2012, לאחר פירוק המועדון, החליטה הקרן להקים קבוצת כדורסל בכירה שתוכל להחליף את המועדון שפורק. כבר בעונתה הראשונה עלתה הקבוצה לליגת ה-EBA, הליגה הרביעית במבנה ליגות הכדורסל בספרד, לאחר שסיים כסגנית אלופת הבית האנדלוסי של הפרימרה דיויסיון.
ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים
היסטוריה
עם איחודה של ירושלים תמכה הממשלה בהתיישבות במזרח ירושלים והקימה את השכונות היהודיות הגדולות באזור זה של ירושלים. תומך מרכזי למדיניות זו היה ראש עיריית ירושלים טדי קולק. שני השרים שהתנגדו לה בממשלת האחדות היו מנחם בגין וד"ר זרח ורהפטיג, שהעדיפו ליישב יהודים בשכונות הערביות הקיימות. שר הביטחון משה דיין מינה את יהודה תמיר על הקמת שכונות יהודיות במזרח ירושלים.
שכונות ומתחמים
בית השבעה - בניין שנמצא בשכונת בית חנינא בצפון ירושלים, בו התיישבו שבע משפחות ב-1968. הבניין נחשב לאחת ההתנחלויות הראשונות שהוקמו ביהודה ושומרון.
נוף ציון - שכונה הבנויה על המורדות הצפון-מזרחיים של הר אצל, בסמוך לשכונת ג'בל מוכאבר ולטיילת ארמון הנציב. בשנות ה-70 של המאה ה-20, נקנתה הקרקע על ידי הקבלן רחמים לוי. בשנת 2005 הושלמה בניית השלב הראשון וכיום מתגוררות שם 75 משפחות.
ניקי ג'ובאני
קורות חיים
ניקי ג'ובאני נולדה בשנת 1943 בנוקסוויל, טנסי כבתם השנייה של יולאנד קורנליה ג'ובאני האם ושל ג'ונס "גאס" ג'ובאני, בוגרי מכללת נורסוויל. לדעתה, ייתכן כי אביה, יליד אלבמה, היה צאצא לעבדים שחורים של בעל עבדים ממוצא איטלקי. לדבריה, רבים במשפחתה הצטיינו כמספרי סיפורים. היא גדלה בלינקולן הייטס, פרבר בסינסינטי, אוהיו, שרוב תושביו אפרו-אמריקאים. בשנת 1958 עברה לגור אצל סביה ולמדה בתיכון באוסטין. ב-1960 נרשמה למכינה לנערים חסרי תעודת בגרות באוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי, מוסד אוניברסיטאי לשחורים, בה למד בעבר גם סבה. באוניברסיטה גילתה קשיי הסתגלות רבים שהביאו לסילוקה מן המקום. אחרי מות סבה, חזרה לגור עם הוריה בסינסינטי. כעבור זמן מה חזרה לנאשוויל, שוחחה עם דיקאנית הנשים באוניברסיטה והורשתה לחדש את לימודיה שם.
אחרי 1987 לימדה ג'ובאני כתיבה יוצרת וספרות בווירג'יניה טק, שם מכהנת עד היום כפרופסור.
הקריירה הספרותית
שיריה הראשונים, שנקבצו בקבצים "Black Feeling" ,"Black Talk","Black Judgement", קיבלו השראה מהרעינות של התנועה לזכויות אזרחיות ושל פעילי "בלאק פאוור". המשוררת כתבה מעל תריסר ספרים וקובצי שירה ושלושה קובצי מסות. הקבצים "Re:creation" ו-"Spin a Soft Black Song" מביעים את האידאולוגיה הפוליטית ואמירות חברתיות ופוליטיות בצורה יותר מרוככת. מאוחר יותר הקבצים "My House", "Ego-Tripping and other Poems", "The Women and The Men", "Cotton Candy on a Rainy Day" ,"Those Who Ride the Nights Winds" משקפים את חוויות האדם השחור. קובץ השירים "Love poems" משנת 1997 נכתב לזכרו של הזמר הנערץ עליה, טופאק שאקור.
קובצי שירים
שירים ללא חרוזים המעלים באוב תמונות מילדות ומן ההיסטוריה של האפרו-אמריקאים או דנים בסוגיות הנוגעות לנוער
עונת 2012 בגביע ליברטדורס
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
יוליוש סלובצקי
יוליוש סלובצקי (בפולנית: Juliusz Słowacki, היגוי פולני מקורב: "יוליוש סוּאוֹבאצקי"), 4 בספטמבר 1809 – 3 באפריל 1849) היה משורר ומחזאי רומנטי פולני. נחשב לאחד משלושת המשוררים הלאומיים של פולין (לצידם של אדם מיצקייביץ' וזיגמונט קרשינסקי) ואבי הדרמה הפולנית.
ילדות וצעירות
כשהיה סלובצקי בן 5, בשנת 1814, נפטר אביו, ובהמשך גידלה אותו אמו, סלומיאה סלובצקה לבית יאנושבסקי, אצילה בעלת שורשים שנויים במחלוקת, ייתכן ממוצא ארמני. בשנת 1818 היא התחתנה עם אוגוסט לודוויק בקי (Bécu), פרופסור לרפואה באוניברסיטת וילנה, צאצא להוגנוטים צרפתים. האם ניהלה בביתה סלון ספרותי, שחשף את יוליוש בנה להשפעות תרבותיות שונות. שם התוודע סלובצקי לראשונה לאדם מיצקייביץ', אז נער בן 13, לימים ראשון הבארדים של פולין. כעבור שנתיים, בשנת 1824, נעצר מיצקייביץ' והוגלה על ידי הרשויות הרוסיות בגלל חברותו באיגוד הסטודנטים הפולני "הפילומאתים". ייתכן כי סלובצקי פגש אותו ביום האחרון שבו שהה מיצקייביץ' בווילנה.
שנותיו האחרונות
סלובצקי נעצר על ידי משטרת פרוסיה וגורש לפריז. בדרך לצרפת עבר דרך ורוצלב,בה נפגש באמצע יוני את אמו, אותה לראתה מכמעט עשרים שנה. ביולי 1848 שב לפריז. שירו Pośród niesnasków Pan Bóg uderza..(באמצע המחלוקת, אלהים מכה...) שפורסם בסוף שנת 1848 ייראה כמו נבואה אחרי מאה שנים כשנראה כי ניבא את עליית הפולני קרול וויטילה על הכס הקדוש ברומא כאפיפיור יוחנן פאולוס השני
קישורים חיצוניים
Halina Floryńska-Lalewicz, Juliusz Słowacki - March 2003. Revised by: James Hopkin, September 2010 Culture, - 20 yrs Artists, Institute Adam Mickiewicz Department of Musicology, Adam Mickiewicz University, Poznan
אהרן בידרמן
קורות חיים
לאחר פטירתו הפתאומית של אביו, בליל יום הכיפורים התש"ע, הוכתרו שלושת בניו לאדמו"רים. הרב אהרן הוכתר לאדמו"ר מלעלוב בבית שמש, ומרבית חסידי אביו קיבלו את הנהגתו.
אני לא מאמין, אני רובוט?!
אני לא מאמין, אני רובוט?! (באנגלית: !OMG, I'm a Robot) הוא סרט קומדיה-מדע בדיוני ישראלי אשר יצא לאקרנים ב-6 באוגוסט 2015. את הסרט כתבו וביימו טל גולדברג וגל זלזניאק, הפיק עמיר מנור ("חיותה וברל"), צילם תומר שני ("נבלות") וערך יפתח פאול שושן ("בובי ואני", "רנו פסקל"). בין השחקנים המשתתפים בסרט: יותם ישי, הילי ילון, צחי גראד, דרור קרן, אינה בקלמן, יוסי מרשק, דוד קיגלר, נלי תגר, צמד הקומיקאים ליאור דובדבני ואילן קובץ' ובתפקיד "רובו-יוסף", הרובוט שומר המצוות, השחקן ההוליוודי רוב שניידר.
Cinematic Mod
קובץ הרצה
מכיוון שהתוכנה סטים לא מאפשרת את הרצת המוד ישירות ממנה, וירהליג יצר שלושה קובצי הרצה לשלושת המשחקים השונים ורק דרכם ניתן להפעיל את המוד.
אולגה זבלינסקיה
ביוגרפיה
ב-1997 ניצחה באליפות העולם לנערות (עד גיל 18), שנערכה בסן סבסטיאן, במרוץ נגד השעון. ב-1998 סיימה שנייה באליפות העולם לנערות, שנערכה בפולקנבורג (הולנד), הן במרוץ הכביש והן במרוץ נגד השעון. כמו כן, זכתה באותה שנה במדליית הכסף באליפות העולם לנערות במרוצי מסלול ב"מרוץ הנקודות" (Points Race).
משמר החופים האוקראיני
משמר החופים האוקראיני, הנושא רשמית את השם האבטחה הימית (באוקראינית: Морська охорона), שמו המלא הוא האבטחה הימית של שירות משמר הגבול האוקראיני (Морська охорона Державної прикордонної служби України) והוא מהווה הזרוע הימית העיקרית האחראית לאבטחת חופי המדינה, הגנת האינטרסים האוקראיניים (בתחום הכלכלה והביטחון) בכל אזור ימי שבו הם עלולים להיות בסיכון. אזורים אלה כוללים מים בינלאומיים, חופי אוקראינה, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (כאגמים ונהרות).
ראובן בירר
אחריתו ומשפחתו
בנו היחיד, ושלושת בניו שלו אחריו, היו גם הם רופאים. בנו ד"ר יוסף בירר היה רופא רנטגנולוג, ממייסדי התנועה הציונית בבוקובינה וציר לקונגרסים ציוניים. בנו הבכור של יוסף, ד"ר גדעון בירר, היה כירורג אורתופדי, בצ'רנוביץ ומשנות ה-30 ועד מותו בתל אביב. אחיו הצעירים, התאומים עמנואל ויהושע, עלו לארץ ישראל ב-1920 במסגרת העלייה השלישית כחלוצים אנשי "השומר הצעיר", היו ממייסדי ההתיישבות הקיבוצית בעמק יזרעאל, ואחר-כך היו לרופאים בווינה ובעקבות עליית הנאצים לשלטון עברו ללונדון: ד"ר עמנואל בירר היה מראשוני בית אלפא, ובהמשך היה לגינקולוג; וד"ר יהושע בירר (Joshua Bierer;1901–1984) היה ממייסדי משמר העמק, ובהמשך היה לפסיכיאטר, מחלוצי הפסיכיאטריה החברתית, מייסד International Journal of Social Psychiatry (כתב העת הבינלאומי לפסיכיאטריה חברתית) ועורכו ומייסד המכון לפסיכיאטריה חברתית (Institute of Social Psychiatry) בלונדון.
תוכנית אפולו
היעד שהציב קנדי הושג במשימת אפולו 11, כאשר האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין נחתו על הירח ב־20 ביולי 1969 ועשו את הצעדים הראשונים של האדם על גרם שמיים אחר. לאחר אפולו 11 שיגרה ארצות הברית חמש משימות נוספות, שגם בהן הנחיתו זוגות אסטרונאוטים על הירח. המשימה האחרונה התבצעה בדצמבר 1972. נחיתות אלו היו הנחיתות המאוישות היחידות שהתבצעו עד היום, על גרם שמיים שאינו כדור הארץ.
המלחמה הקרה
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, מעצמות־העל הייתה באותה תקופה, בשיא עוצמתה. המלחמה התבטאה בעימותים צבאיים עקיפים כדוגמת מלחמת קוריאה, ובמרוץ חימוש שכלל את פיתוחם של טילים בליסטיים בין־יבשתיים שהיו מסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים אל אדמת המעצמה היריבה. שתי המעצמות נעזרו רבות בידע הגרמני ששימש במלחמת העולם השנייה לפיתוח ה־V-2. בפיתוח הטילים הובילה ברית המועצות, שב־1956 הייתה לראשונה ששיגרה טיל בליסטי בין יבשתי – ה־R-7 סמיורקה - אביו הישיר של משגר הסויוז. הטיל, ששקל 280 טון, יכול היה לשאת ראש נפץ גרעיני במשקל 5 טון, הרבה יותר מיכולת הנשיאה של הטילים האמריקאיים באותה עת, שיכלו לשאת עד ל־1.5 טונות.
המרוץ לחלל
ביולי 1955 הודיעו ארצות הברית וברית המועצות, כל אחת בנפרד, על כוונתן לשגר לוויין מלאכותי למסלול סביב כדור הארץ במסגרת השנה הגיאופיזית הבינלאומית (יולי 1957-דצמבר 1958). הרוסים, בהנהגתו של סרגיי קורוליוב, המהנדס הראשי של תוכנית המשגרים והטילים בברית המועצות, החליטו ב־1956 להשתמש בטיל הבליסטי R-7 סמיורקה כמשגר לוויינים. בברית המועצות התנהלו ההכנות לשיגור הלוויין הראשון בסודיות, בעוד שארצות הברית ניהלה מסע מתוקשר לקראת השיגור שלה. לכן, כאשר ב־4 באוקטובר 1957 הודיעה ברית המועצות על שיגור הלוויין ספוטניק 1 למסלול סביב כדור הארץ, נכנסו ראשי ארצות הברית למשבר שכונה "משבר הספוטניק". המשבר הוחמר כאשר ב־6 בדצמבר 1957 נכשל שיגורו של הלוויין האמריקאי ואנגארד TV-3, שיועד להיות הלוויין האמריקאי הראשון, בשידור חי לעיני מאות אלפי צופים. הסובייטים זכו ליוקרה בינלאומית רבה. תוכניות החלל הרוסיות נכנסו להילוך גבוה, ואוחדו לתוכנית החלל הסובייטית. רק ב־31 בינואר 1958 הצליחה ארצות הברית לשגר את לוויינה הראשון, אקספלורר 1. לוויין זה שוגר על גבי טיל יופיטר C, שפותח על ידי צוות בראשותו של ורנר פון בראון, שעבד עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים. למרות הצלחת השיגור, האמריקאים עדיין היו בפיגור משמעותי בעוצמת הטילים ששימשו כמשגרים, פיגור שבא לידי ביטוי במשקל הלוויינים: ספוטניק 1 שקל יותר מ־80 ק"ג, בעוד אקספלורר 1 שקל פחות מ־14 ק"ג. משמעות הפרש זה הייתה עליונות בליסטית גדולה מאוד של הסובייטים על פני האמריקאים.
הסובייטים הקדימו את ארצות הברית גם בתחומים נוספים של המירוץ לחלל: הם שיגרו את לונה 1 (ינואר 1959), הגשושית הראשונה שעזבה את שדה הכבידה של כדור הארץ; את לונה 2 (ספטמבר 1959), הגוף המלאכותי הראשון שפגע בירח; ואת לונה 3 (אוקטובר 1959), שהייתה הראשונה לשדר תמונות מצידו הרחוק של הירח.
ההכרזה על תוכנית אפולו
ב־25 במאי 1961, פחות משלושה שבועות לאחר טיסתו של שפרד, הציג הנשיא קנדי את תמיכתו בתוכנית אפולו במהלך נאום מיוחד בפני שני בתי הקונגרס:
צבא הרפאים של ארצות הברית
סיפורם נשמר בסוד במשך יותר מ-50 שנה לאחר המלחמה, עד שהסיווג בוטל בשנת 1996.
תוכנית אפולו
אתגרים
במעט יותר מ־8 שנים (מהצגת התוכנית על ידי קנדי ועד לתאריך היעד שהציב) היה על נאס"א לגבור על אתגרים חסרי תקדים בתחומים הטכנולוגיים, הארגוניים והכלכליים:
המשגר ששימש לשיגורו של אלן שפרד לטיסתו התת־מסלולית ב־5 במאי 1961, היה המרקורי־רדסטון, שפותח מהרדסטון, טיל בליסטי לטווח בינוני שנכנס לשירות ב־1958. משגר זה יכול היה לשאת כ־2 טונות של מטען לטיסה תת־מסלולית. האטלס LV-3B ששימש לשיגור המשימות המסלולית בתוכנית מרקורי יכול היה לשאת מטען של פחות מטון וחצי, אך לטיסה מסלולית. לשם הנחתת אדם על הירח, נדרשה נאס"א למשגר שיוכל לשאת 120 טון לטיסה מסלולית – אתגר עצום. ורנר פון בראון החל להתמודד עם אתגר זה כבר ב־1958, כאשר החל לפתח שיטה לאיחוד מספר מנועים ("אשכול מנועים") המונעים במימן נוזלי, בעלי עוצמה רבה, לשלב יחיד של משגר. תוכנית הפיתוח, שהחלה תחת אחריות ABMA, הועברה, יחד עם פון בראון וצוותו, לאחריות מרכז טיסות החלל מרשל שהוקם ביולי 1960. מאוחר יותר קיבלה תוכנית הפיתוח את השם סטורן.
גיוס ואימון אסטרונאוטים
אימוני האסטרונאוטים כללו בעיקר סימולציות בחללית אפולו וברכב הנחיתה, אך גם קורסים באסטרונומיה (לשם ניווט על פי הכוכבים בחלל), בגאולוגיה (לבחינת קרקע הירח) ובצילום. האסטרונאוטים בילו שעות טיסה רבות ב־T-38 טאלון כדי לשמור על מיומנות טיסה (שלושה אסטרונאוטים מקבוצה 3 נהרגו בעת אימונים במטוס זה). האסטרונאוטים היו מעורבים גם בתכנון החלליות כדי שאלו יהיו נוחות ופשוטות לתפעול. כמו כן התבקשו האסטרונאוטים לתרום מזמנם למסעי הפרסום שהתלוו לתוכנית. האסטרונאוט דיק סלייטון, שנבחר לטוס בתוכנית מרקורי, אך קורקע בגלל בעיות רפואיות (הוא טס לבסוף במשימת אפולו־סויוז ב־1975), היה אחראי על שיבוץ האסטרונאוטים למשימותיהם.
החללית אפולו תוכננה כך שאפשרה שליטה מלאה של הצוות, זאת למקרה שהתקשורת עם כדור הארץ אובדת. שליטה עצמאית זו הופחתה משמעותית לאחר מספר משימות אפולו, מאחר שמרכז החלל ביוסטון יכול לשלוט בחללית בצורה יעילה יותר מאשר הצוות, זאת בזכות מחשבים חזקים יותר ומערכות עיקוב משוכללות. את רוב פעולות ההיגוי של החללית ביצע מחשב הטיסה של החללית, שקיבל מידע מחיישנים ומערכות שונות בחללית. ללא מחשב הטיסה לא היו האסטרונאוטים יכולים לנחות על הירח, מפני שרק המחשב יכול היה לנצל את הדלק בצורה אופטימלית ולא לבזבזו בעת הנחיתה. המחשב היה חיוני כל כך עד שהוא כונה "איש הצוות הרביעי".
אמינות ובטיחות
החלטות טכניות ומבניות להבטחת אמינות ובטיחות החללית נעשו בעת פיתוח ובניית החללית אפולו. החלליות השתמשו בדלק היפרגולי, שניצת מיד עם מגעו במחמצן, וחוסך את הצורך במערכת הצתה מועדת לתקלות. שמירת הלחץ בחלליות נעשתה באמצעות גז הליום ולא באמצעות מערכת שאיבה העלולה להתקלקל. כדי להגביר את הבטיחות תכננה נאס"א לתת לאסטרונאוטים את הכלים והידע הדרושים לשם תיקון החללית בחלל או בירח, אך הדבר דרש אימונים מסובכים, למידת מערכות מסובכות ונשיאת כלי עבודה ורכיבי חילוף, ולכן הרעיון ננטש ב־1964. במקום זאת הוחלט להוציא את האסטרונאוטים לסיורים באתרי פיתוח ובניית החלליות ולשתפם בתוכניות הפיתוח.
המשגרים
כאשר החלה קבוצת המדענים והמהנדסים בראשותו של וורנר פון בראון לתכנן את המשגרים לתוכנית אפולו, עוד לא היה ידוע מה תהיה מסת המטען שתידרש למשימה ירחית. שימוש בשיטת הטיסה הישירה על מנת לנחות על הירח דרשה משגר גדול במיוחד – הנובה – שיוכל לשאת יותר מ־59,000 ק"ג אל הירח. החלטת נאס"א להשתמש בשיטת ה־LOR גרמה לביטול התוכנית לבניית משגר הנובה והתאימה ליכולות של משפחת משגרי הסטורן, כך שמרכז טיסות החלל מרשל המשיך בפיתוח הסטורן I, הסטורן IB והסטורן V. אף על פי שהסטורן V היה פחות עוצמתי ממשגר הנובה, הוא עדיין מחזיק בשיא כושר הנשיאה (119,000 ק"ג למסלול LEO ו־45,000 ק"ג אל הירח) מכל משגר הנמצא בפיתוח נכון ל־2012. המשגרים שיכולתם היא הקרובה ביותר ליכולות הסטורן V הם האנרגיה – משגר מעבורת החלל בוראן (100,000 ק"ג למסלול LEO) ומשגר ה־N-1 הכושל (91,000 ק"ג למסלול LEO) אשר יועד לשאת משימות סובייטיות מאוישות אל הירח.
מערכות נוספות
חלליות של התוכנית היו הראשונות בהם נעשה שימוש בעט חלל.
הנמכת המסלול
החל מאפולו 14 בוצע התמרון על ידי המנוע הראשי של ה־CSM, לפני שה־LM נפרד ממנו, כלומר ה־CSM שינה גם הוא את מסלולו, וכך נחסכה כמות גדולה של דלק מה־LM. במשימות אלו ה־LM נפרד רק לפני תחילת שלב ההנמכה הממונעת.
תוכניות מרקורי וג'מיני
תוכנית מרקורי, שהחלה ב־1959, הייתה תוכנית החלל הראשונה של ארצות הברית, שנועדה לשגר אדם למסלול סביב כדור הארץ ולהקדים את ברית המועצות בהשגת יעד זה. התוכנית השיגה את היעד הראשון, אך נכשלה בשני; ב־12 באפריל 1961 שיגרה ברית המועצות את משימת ווסטוק 1, ועליה הקוסמונאוט יורי גגארין, שהיה האדם הראשון בחלל כשחללית הווסטוק נכנסה למסלול סביב כדור הארץ. ב־5 במאי 1961 הצליחה ארצות הברית לשגר את האסטרונאוט האמריקאי הראשון - אלן שפרד - לחלל, אך לטיסה תת-מסלולית, ורק ב-20 בפברואר 1962 שוגר האמריקאי הראשון - ג'ון גלן - לטיסה מסלולית במשימה מרקורי-אטלס 6. שלוש טיסות מסלוליות נוספות במסגרת התוכנית בוצעו במהלך 1962 ו־1963.
אפולו־סויוז
אפולו־סויוז הייתה משימת החלל המשותפת הראשונה של ארצות הברית וברית המועצות, שסימנה את סוף המרוץ לחלל. המשימה הייתה גם האחרונה של החללית אפולו, והמשימה המאוישת האמריקאית האחרונה עד לשיגור מעבורת החלל קולומביה למשימת STS-1, ב־1981. שתי חלליות עם שני צוותים – חללית אפולו עם 3 אנשי צוות, וחללית סויוז עם 2 אנשי צוות, שוגרו ב־15 ביולי 1975, אפולו על גבי משגר סטורן IB ממרכז החלל קנדי וסויוז על גבי משגר סויוז מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, למסלול היפגשות בחלל. במשימה זו, במקום את רכב הנחיתה הירחי, נשאה החללית אפולו מתאם מיוחד, שצידו השני עוצב כך שיוכל להתחבר לחללית הסובייטית. שתי החלליות נפגשו בחלל ב־17 ביולי וצוותיהם החליפו ביניהם מתנות וסעדו יחד. החלליות נפרדו בפעם האחרונה (נעשו מספר תרגילי עגינה והיפרדות) ב־19 ביולי אז חזרו החלליות לכדור הארץ.
דוגמאות קרקע שהובאו מן הירח
במהלך תוכנית אפולו הובאו לכדור הארץ 381.7 ק"ג של סלעים וחומרים שונים מהירח, אשר רובו מאוחסן כיום במעבדת דגימות הירח במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון. המקורות היחידים לחומר מהירח הם מתוכנית אפולו (המאוישת) וכן כמויות קטנות שנאספו במסגרת תוכנית לונה (הרובוטית) ומטאוריטים שהגיעו מהירח.
אראל הלוי
חיים אישיים והשכלה
היא בעלת תואר ראשון במדעי המח באוניברסיטת בר-אילן.
הרפובליקה הרומית
פירוקה של הברית הלטינית וכיבוש חצי האי האפניני
הסאמניטים היו שבטים סאבלים שהתיישבו בסאמניום, חבל ארץ ששכן בהרי האפנינים מדרום מזרח ללאטיום ובעוד רומא התפשטה מזרחה ודרומה התפשטו הללו מערבה ודרומה. שני הצדדים נאבקו כבר בעבר על רקע התפשטותם לשטחים של הוולסקים ולקמפאניה. המלחמה הראשונה ביניהם, שנערכה בין השנים 343–341 לפנה"ס, נסתיימה בניצחונם של הרומאים, בקביעתו של נהר הליריס כגבול בין הכוחות ובחתימתה של ברית צבאית. שני העמים נלחמו כצדדים משותפים במלחמה הלטינית אולם תוצאותיה הסופיות של מלחמה זו שינו את מאזן הכוחות ביניהם לטובת רומא. האינטרסים הנוגדים של שני הכוחות השונים ובייחוד המאבק על חבל קמפניה הפורה, הובילו בהכרח למאבק על ההגמוניה באיטליה כולה, מאבק שנמשך בחמשת העשורים הבאים וכונה לימים המלחמות הסאמניטיות.
המלחמות הפוניות
העימות שינה לא רק את פניו של אגן הים התיכון כי אם גם את אופייה ומשטרה של הרפובליקה עצמה, שהתמודדה עם בעיות חדשות כגון שליטה על שטחים מעבר לים ואובדן אוכלוסייה נרחב, בעיות שאילצו אותה לעבור שינויים חברתיים, צבאיים, דמוגרפיים ומדיניים מרחיקי לכת.
201–167 לפנה"ס – התגבשותה של אימפריה
כבר במהלך המלחמה הפונית השנייה פרץ עימות בין רומא לבין מקדוניה, שבראשה עמד פיליפוס החמישי, לאחר שהאחרון חתם ברית צבאית עם אויבה המר של רומא, חניבעל. מלחמה זו התרחשה בין 214 ל־205 לפנה"ס, והסתיימה ללא הישגים ממשים לאף אחד מהצדדים: הרומאים הפנו את רוב מאמצם נגד האיום הפוני, ופיליפוס התמקד ביוון. לפי ההיסטוריון ישראל שצמן, על אף שהמלך המוקדוני לא היווה איום ממשי לרומא והעימות לא דרש ממנה השקעה צבאית רבה, משקעי חוסר האמון והטינה שנוצרו, הניעו את הרפובליקה להתערב בענייני יוון, לאחר סיומה של המלחמה הפונית השנייה.
המלחמה פרצה רשמית בשל ההאשמות שפרסאוס הפר את החוזה שאביו חתם עם הרפובליקה, פגע בבנות בריתה ושהוא ערך הכנות למלחמה נגדה. היא נמשכה כארבע שנים ונסתיימה בקרב פידנה, בניצחונה של רומא. קרב פידנה סימן שינוי במדיניות החוץ של הרפובליקה הרומית. ההסדרים שכפתה רומא על מדינות יוון היו קיצוניים: מוקדוניה ואליריה חדלו להתקיים כמדינות עצמאיות, אפירוס נבזזה והוחרבה ומעמדה של רודוס כמעצמת סחר ימי נשבר לתמיד. רומא אמנם לא השיתה שלטון ישיר על יוון, אבל צעדיה הבהירו שהיא לא תבחל באמצעים להבטיח את היציבות באזור ואת השפעתה עליו. אולי התיאור המדויק ביותר לשינוי מדיניות זה אפשר למצוא במילותיו של תיאודור מומזן:
כיב בורולי
סיבות
המחלה נגרמת על ידי חיידק "mycobaterium ulcerans" לעיתים קרובות זה מתרחש בסמיכות לגופי מים, אך לא זוהו פעילויות ספציפיות המביאות אנשים להידבקות (כלומר, אחיזת מים, דיג, גידול אורז, שטיפה, רחצה וכו'). עדויות אחרונות מראות שחרקים עשויים להיות מעורבים בהעברת הזיהום. חרקים אלה הם חרקים מימיים השייכים לסוג Naucoris, ככל הנראה ההידבקות השכיחה ביותר מתבצעת באמצעות החדרת החיידק לעור. הטראומה הראשונית יכולה להיות פצע עור קל כמו שריטות. מחקרים אחרים הציעו התפשטות אירוסול אך אלה אינם מוכחים. באוסטרליה, בעלי חיים כמו קואלות ופוסומים נדבקים באופן טבעי. עדויות אפידמיולוגיות לא תמכו בבירור בהעברה בין אדם לאדם. עם זאת, חוקרים בשם מילר ונורו גילו כי 10 מתוך 28 חולים היו קרובי משפחה שגם הם חלו במחלה, והזהירו מפני העברת הזיהום מאדם לאדם. בהתחשב במספר המטופלים שחולים בכיב וחיים במגע הדוק מאוד עם קרובי משפחה, היה מצופה לראות מקרים נוספים של הידבקות, ולכן הסברה כיום היא שלא הגיוני שהכיב אכן מדבק. הסבר אפשרי למקרים שדווחו על ידי מולר ונורו הוא שהמקרים שהם בחנו נחשפו למקור שכיח של זיהום, וכן ייתכן שיש גם מרכיב גנטי לרגישות למחלה.
הרפובליקה הרומית
מלחמת בעלות הברית
סוגיית זכויות האזרח הייתה במוקד מחלוקת חריפה ועקובה מדם בתוך הציבור הרומאי עצמו. בעוד הסיעה האופטימאטית, התנגדה להענקת זכויות אלו, כמו גם להענקת קרקעות לחיילים מהמעמדות הנמוכים, הרי שהסיעה הפופולרית תמכה בכך.
המלחמה גבתה רבבות הרוגים משני הצדדים, והסתיימה בניצחון צבאי רומאי, אך גם בהענקת זכויות אזרח לכל תושבי איטליה במסגרת Lex Plautia Papiria – חוק שהתקבל ב־89 ולפיו היה יכול כל תושב של בעלות הברית לקבל אזרחות בתנאים מסוימים.
כינון הקיסרות הרומית
הכרזתו של אוקטביאנוס על הקושרים כרוצחים ואויבי המדינה הביאה אותו למסלול התנגשות עם ברוטוס וקסיוס. אוקטביאנוס ואנטוניוס נצחו אותם בקרב פיליפי. תבוסת מסמלת את מותה הסופי של התקווה להשיב לתחייה את הרפובליקה המסורתית ואת ניצחונו של המשטר האוטוקרטי.
קונסולים
קונסולים היו אלה ששלטו בעצם על המדינה: הם יכלו להחליט מתי תהיה מלחמה, הם יכלו להעניש אנשים, להחליט החלטות, להטיל וטו (וטו="אני אוסר!"), לבחור דיקטטורים, לתת זכויות, ולהיות אחראי על חזיונות דתיים. כל קונסול שירת כשנה.
יהדות רומא
לא ידוע בדיוק מתי נוסדה קהילה יהודית ברומא, הידיעה הראשונה על הימצאותה של קהילה היא משנת 139 לפנה"ס והיא מתייחסת לגרושם לכאורה של היהודים מהעיר על ידי בעל משרה שיפוטית ברומא, קורנליוס סקיפיו היספנוס (Gnaeus Cornelius Scipio Hispanus), אולם לפי דעה אחרת מדובר בטעות בקריאת הטקסט והוא אינו מתייחס ליהודים. יש הרואים את כריתת הברית בין החשמונאים לרומא בשנת 161 לפנה"ס כזמן ייסוד הקהילה היהודית ברומא.
יחסי יהודה ורומא
מבחינה מדינית, הורדוס היה וסאל נאמן של רומא. באופן טבעי היה מקורב לשליט המזרח, מרקוס אנטוניוס, אולם עם תבוסתו של אנטוניוס בשנת 31 לפנה"ס בקרב אקטיום הוא מיהר להעביר את תמיכתו לאוקטביוס, לימים אוגוסטוס קיסר, שאישר את מעמדו כמלך יהודה. הורדוס היה מהשליטים היחידים שהצליחו להעביר תמיכתם מצד פוליטי אחד לאחר בלא לאבד את השפעתם וכוחם המדיני.
דיק ורטליב
ביוגרפיה
בשנת 1977 חזר ורטליב לסיאטל ומונה לג'נרל מנג'ר הראשון של סיאטל מארינרס, קבוצת הבייסבול שזה עתה נוסדה בליגת ה-MLB.
עוז בלייזר
עוז בלייזר (נולד ב-29 בדצמבר 1992) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בהפועל ירושלים ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
ב-11 באוגוסט 2020 חתם בלייזר לעונה במכבי תל אביב.
מאיר שפירא (ראש מועצה)
ביוגרפיה
מאיר שפירא נולד בפולין בשנת 1878. בשנת 1897 היגר לגרמניה ובה היה פעיל בתנועה הציונית. בחודש נובמבר 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר עפולה שזה אך נוסדה. בשדרה המרכזית של עפולה בסמוך לבית פיינגולד הקים מאיר שפירא בית מלון שנקרא על שמו "מלון מרכזי שפירא", אליו הגיעו להתאכסן אנשי היישובים בעמק יזרעאל.
Civilization Revolution
יחידות התקפה יבשתיות
לגיון - התקפה: 2. הגנה: 1. צעדים בתור: 1.
יחידות ימיות
צוללת התקפה: 12. הגנה: 2. צעדים בתור: 2.
תומאש מייבסקי
אלוף אולימפי
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה מייבסקי במדליית זהב בשיא אישי חדש של 21.51 מטר, לפני קאנטוול (21.09 מטר) ואנדריי מיחנביץ' (21.05 מטר). הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של פולין בהדיפת כדור ברזל מאז זכייתו של ולדיסלב קומר באולימפיאדת מינכן (1972).
אישה טרנסית
חשק מיני
במחקר שפורסם בשנת 2008 לא נמצא הבדל מובהק סטטיסטית בליבידו (החשק המיני) בין נשים סיסג'נדריות לנשים טרנסיות שעברו ניתוח תחתון. בנוסף, המחקר לא מצא מתאם בין רמות הטסטוסטרון לבין החשק המיני אצל נשים טרנסיות. במחקר שפורסם בשנת 2014 נמצא כי 62.4% מהנשים הטרנסיות דיווחו על ירידה בחשק המיני לאחר הטיפול ההורמונלי. עם זאת, במחקר שפורסם בשנת 2020 נמצא שהירידה בחשק המיני אצל נשים טרנסיות לאחר תחילת הטיפול ההורמונלי היא זמנית וחולפת כעבור שלוש שנים.
אפליה
סקר שנערך בקרב כ-3,000 נשים טרנסיות המתגוררות בארצות הברית, כפי שסוכם בדו"ח "אי-צדק בכל פינה: דו"ח סקר האפליה הלאומי של טרנסג'נדרים", מצא שנשים טרנסיות דיווחו כי:
יצחק רבין (קצין)
ביוגרפיה
רבין נולד ב-1947 בפריז, ובגיל שנה עלה ארצה עם הוריו. ב-1965 התגייס לצה"ל, לחיל השריון, בו עשה את מרבית שירותו הצבאי. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה, בגדוד טנקים בחטיבה 14 תחת פיקודו של סגן-אלוף נתקה ניר, בקרבות אום-כתף. השתתף כסגן מפקד פלוגה בפעולת כראמה ב-1968. לאחר מכן היה התמנה למ"פ טנקים, ובהמשך לסגן מפקד גדוד טנקים ברמת הגולן. שימש מפקד כוח שריון במבצע קיתון 10 ובמבצע קלחת 4.
לאחר שחרורו שימש כמנכ"ל בחברת ברינקס ישראל.
דניס ווטרמן
שנות האלפיים
ווטרמן השתתף בכל אחת מהעונות של הסדרה "סדר חדש" החל מ-2003 ועד 2015. הוא דקלם קטעים מתוך יומנו של וולטר ה. תומפסון בסדרה ההיסטורית "Churchill's Bodyguard". על במת התיאטרון שיחק במחזה "Jeffrey Bernard is Unwell" מאת קית ווטרהאוס, וב-2001 גילם את אלפרד דוליטל בהפקה מחודשת של המחזמר "גבירתי הנאווה" בלונדון. ב-2009 השתתף במיני-סדרה "מוזס ג'ונס" של BBC2.
מדינת דזרט
הטריטוריה של דזרט
היו שחשבו שההצעה להקמת מדינה שאפתנית מדי מכדי להצליח לעבור בקונגרס, אפילו בהתעלם מהמחלוקת סביב מנהג הפוליגמיה של המורמונים. עם זאת, ב-1849 שלח נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור, להוט למנוע מחלוקות ככל האפשר, את הסוכן ג'ון וילסון (John Wilson) מערבה עם הצעה לחבר את קליפורניה ודזרט למדינה אחת, שמטרתה להקטין את מספר מדינות החירות המצטרפות לאיחוד מדינות ארצות הברית, ובכך לשמר את מאזן הכוחות בסנאט. הדיונים בכנס החוקתי של קליפורניה מ-1849 מזכירים את המורמונים או את ימת המלח כמה פעמים, יחד עם העימות צפון-דרום בנוגע להמשך העבדות. התומכים בגבולות מצומצמים (כדוגמת קו האורך 116° מערב או קו הפסגות של הרי הסיירה נבדה) טענו שהמורמונים לא היו מיוצגים בכנס, שונים תרבותית, ופועלים להקמת ממשלת טריטוריה משלהם. הם גם טענו שימת המלח רחוקה מדי מכדי שממשלה אחת תוכל להיות אפקטיבית ושהקונגרס לא יסכים למדינה ענקית כל-כך. אלו שתמכו בשימור הגבולות של הטריטוריה המקסיקנית לשעבר של אלטה קליפורניה, כדוגמת הסנטור לעתיד ויליאם גווין (William McKendree Gwin; 1805–1885) שתמך בעבדות, טענו שאלו אינם מכשולים אמיתיים או שייפתרו אחר-כך.
ממשל
קודם לכינונה של טריטוריית יוטה, בהיעדר כל סמכות אחרת, הפכה הממשלה הזמנית של דזרט לממשלה דה פקטו של האגן הגדול. התקיימו שלושה מושבים של האספה הכללית, רשות מחוקקת בת שני בתי מחוקקים. ב-1850 מינתה הרשות המחוקקת שופטים וחוקי עונשין. הוטלו מיסים על רכוש ועל אלכוהול, ונאסרו הימורים. הוכר מוסד הכנסייה המורמונית והוקמה מיליציה המבוססת על לגיון נאוו.
דגל
על פי רוב התיאורים היה דגל דזרט דומה לדגל יוטה של ימינו, אבל כיוון שלא היה דגל תקני נעשה שימוש בתחליפים דתיים וחילוניים רבים אחרים.
יספר לינדסטרום
איינטרכט פרנקפורט
ב-11 ביולי 2021 חתם באיינטרכט פרנקפורט בחוזה לחמש שנים.
מיקרוקוד
מיקרוקוד (באנגלית: Microcode) הוא פקודות לביצוע ברמת החומרה במעבדים של מחשבים ויחידות ממוחשבות אחרות, כגון בקרים ממוחשבים. המיקרוקוד מעורב בפעולת שכבות גבוהות יותר, כמו קוד סט הפקודות של המעבד או מערכת הפעלה בשפת תכנות. מספר הפקודות המיקרוקוד הוא קטן והפעולות שהן יכולות לבצע הן פשוטות.
אבי פרידמן
כמו כן הוא גם פרופסור אורח ב ומנהל שם את מרכז Acrc (Technion Advanced Circuits Research Center).
יברומאידאן
יֵבְרוֹמַאידָאן (באוקראינית: Євромайдан, הלחם של "אירופה ו"מיידן", майдан - כיכר) הוא כינוים של סדרת אירועים באוקראינה שהחלו ב-21 בנובמבר 2013 כתגובה אזרחית להחלטת ממשלת אוקראינה שלא לחתום על הסכם התאגדות עם האיחוד האירופי, והגיעו לשיאם ב-18–20 בפברואר, עת נהרגו כ-125 בני אדם בקרבות רחוב בין פעילי מאידאן למשטרה. ההפגנות זכו לכינוי "Євромайдан" ("יברו מאידאן"), כלומר "כיכר האירו", על שם כיכר מאידאן נזאלז'נוסטי בקייב, בה החלו ההפגנות.
2014
בינואר הפכו ההפגנות לעימותים של ממש בין המפגינים לכוחות השיטור. כתגובה לעימותים הללו חוקקו בהליך בזק, ולרוב ללא כל דיונים בוועדות, הנשיא ינוקוביץ' ובני בריתו מספר חוקי חירום המגבילים באופן קיצוני את חופש הביטוי והחופש להפגין במדינה. החקיקה החדשה כללה סעיפים רבים ובתוכם: ביטול חסינות פרלמנטרית לחברי פרלמנט על בסיס רוב רגיל במליאה וללא צורך דיונים בוועדות, מתן חסינות מהעמדה לדין לשוטרים שלקחו חלק בדיכוי ההפגנות, ועונש מאסר למספר שנים עבור מה שמוגדר על ידי המשטר כ"פעילות קיצונית" וכן על "השמצות". החוקים הועברו על ידי הפרלמנט בהצבעה של הרמת ידיים (בניגוד לחוק המאפשר הצבעה מסוג זה רק במקרה של תקלה טכנית במערכת המחשוב), מבלי שהקולות נספרו בצורה מסודרת וכשחלק ניכר מחברי הפרלמנט לא נכחו באולם בעת ההצבעה. לאור זאת כונו החוקים על ידי האופוזיציה וארגוני זכויות אדם "חוקי הדיקטטורה".
לאורך החודש העימותים התעצמו ומפגינים השתלטו על בניין עיריית קייב ובנייני ממשל אחדים. המפגינים חטפו מספר שוטרים והכו אותם. צלפי משטרה ירו על המפגינים והביאו למותם של אחדים. ב-18 בפברואר התקדמו כ-20,000 מפגינים לכיוון הפרלמנט בקריאות מחאה להחזרת החוקה למצבה שלפני 2004. כוחות הביטחון כמו גם מפגינים השתמשו בנשק, שכלל כדורי גומי וגם אש חיה, ומצד המשטרה גם גז מדמיע ורימוני הלם. בעימותים האלימים ביותר ברחובות חרושבסקי ואינסטיטוצקה נהרגו לפחות 26 אנשים, ביניהם גם 10 שוטרים, ונפצעו מאות. ב-20 בפברואר השתוללה האלימות ברחובות ונורו למוות עוד עשרות אנשים למרות החלטה על הפסקת אש. באותו יום הכריז ראש עיריית קייב על פרישתו מחברות במפלגת השלטון, והמועצה המחוקקת בלבוב הכריזה על אוטונומיה חד צדדית כצעד מתריס נגד שלטונו של ינוקוביץ'.
במדיה
ב-2015 יצא לאור הסרט "חורף בלהבות: מאבקה של אוקראינה לחירות" (Winter on Fire: Ukraine's Fight for Freedom), המתעד את תשעים ושלושה הימים של הפגנות האזרחים ודיכוים של כוחות השיטור המיוחדים ברקוט, בבימויו של יבגני אפינבסקי. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר באורך מלא ולפרס אמי לבידור בפריים-טיים על הצטיינות יוצאת דופן ביצירת סרטים דוקומנטריים. בתחילת שנת 2022 הסרט הועלה לנטפליקס.
אום איימן
ילדותו של מוחמד
מאז שאמינה נפטרה אום איימן דאגה לבנה מוחמד, עד שגדל. מאוחר יותר שחרר אותה מוחמד, אך היא המשיכה לשרת בחיבה את מוחמד ואת משפחתו במשך זמן רב. הנביא האסלאמי הציג אותה כאישה מנשות גן העדן.
הטפט הצהוב
הטפט הצהוב (באנגלית: The Yellow Wallpaper) הידוע גם כ"נייר הקיר הצהוב", הוא סיפור קצר מאת הסופרת האמריקאית שארלוט פרקינס גילמן, אשר פורסם לראשונה בינואר 1892 ב"ניו אינגלנד מגזין". הסיפור נחשב לאחת היצירות הבולטות של הספרות הפמיניסטית המוקדמת, המדגימה את הגישות המקובלות במאה ה-19 לבריאות נשים, הן הפיזית והן הנפשית.
תקציר העלילה
המספרת מתחילה את סיפורה בהתפעלות מהבית שבעלה הרופא שכר להם לתקופת הקיץ. היא משתמשת בשפה רומנטית וציורית כדי לתאר את הפאר והאצילות של בית האחוזה, ותוהה כיצד עלה בידם לשלם על הבית, ולמה הוא נותר ריק כל כך הרבה שנים. היא מרגישה שיש בבית משהו מוזר, ותחושה זו מובילה אותה לתאר משהו לגבי מצבה הבריאותי - שהיא סובלת מ"דיכאון עצבי" שהחל לאחר לידת בנם הפעוט, ובנישואיה - שהיא מרגישה שבעלה, ג'ון, מקטין אותה ומזלזל בה, ברעיונותיה, וכן בחוליה.
היא במיוחד מתעניינת בקירות, או יותר נכון בטפט הצהוב המכסה עליהם. היא מוטרדת מהצורות המודפסות עליו, ומתארת אותו כ"מעורר בחילה". בשלב זה, היא שומעת את צעדיו המתקרבים של בעלה, ומפסיקה לכתוב.
בשלב זה, הטפט מעסיק את כל מחשבותיה. היא נהיית רכושנית וחשאית לגביו, כשהיא מסתירה את התעניינותה בו כדי שתוכל לוודא שאף אחד אחר לא יתחיל לבדוק את הטפט, וכדי שתוכל לפענח אותו בעצמה. יום אחד, היא מפתיעה את ג'ני שעומדת בחדר ובוחנת את הטפט, ומספרת שמצאה כתמים צהובים על הבגדים שלהם.
ג'ון עיוור לאובססיה המעסיקה את אשתו, וסבור ששתיקתה מסמנת שיפור במצבה. אך היא, מתחילה להשתכנע שהיא מריחה את הטפט מכל פינות הבית, גם כשהיא בחוץ. היא מגלה סימן מריחה מוזר עליו, הנמשח לכל אורכו סביב כל קירות החדר - כאילו מישהו התחכך בקירות כשזחל לרגליהם.
פרשנותה של גילמן
לאחר שלושה חודשים, נואשת, גילמן החליטה להפר את תנאי טיפולה, וחזרה לכתוב. לאחר שהבינה כמה קרובה היא הייתה להתמוטטות מנטלית, היא כתבה את "הטפט הצהוב", בו הוסיפה את הפרטיים הדמיוניים כדי להמחיש את הבעייתיות באבחנה ובטיפול שהוצעו לה. היא שלחה עותק למיטשל, אך לא זכתה לתגובה.
מנחם בן סרוק
קורות חיים
מנחם בן יעקב אבן סרוק נולד סביב שנת 920 בטורטוסה, שבצפון-מזרח ספרד (קרוב לברצלונה) למשפחה מהמעמד הבינוני שעסקה במסחר. משפחתו הייתה כנראה משפחת תלמידי חכמים שעסקו בין היתר גם בחכמת הלשון העברית, ואף בחיבור פיוטים. מנחם החל אף הוא לעסוק בחכמת הלשון והצטיין בכך, עד כי שמעו הגיע לאוזניו של נגיד היהודים בקורדובה (דרום-מרכז ספרד) - יצחק אבן שפרוט, אביו של חסדאי אבן שפרוט. חכמים כמו מנחם גדלו בחסותם של עשירים, שנתנו להם את האפשרות להתמסר ללימוד החכמות (נוהג מקביל לזה שהיה קיים בתרבות הערבית). הנגיד, ששמע על מנחם, הזמינו לקורדובה עם כל משפחתו כדי שישמש כמזכירו, וכדי לתת לו אפשרות לעסוק בלשון העברית. מנחם עבד אצל יצחק אבן שפרוט עד פטירתו של האחרון ואז חזר לעיר מולדתו לעסוק במסחר. כעבור זמן מה, כשהתמנה חסדאי אבן שפרוט בנו של יצחק אף הוא לנגיד, הזמין את מנחם לחזור ולעבוד בקורדובה תחת חסותו.
מחברת מנחם
הוויכוח בן מנחם לדונש לא הסתיים. תלמידי מנחם שראו את תשובות דונש השיבו עליהם בספר "תשובות תלמידי מנחם". תלמידי מנחם היו יצחק בן קפרוּן, יצחק אבן ג'יקטילה ויהודה בן דוד. יהודה בן ששת, מתלמידיו של דונש, השיב על תשובות תלמידי מנחם.
תור הזהב של הפיראטים
תור הזהב של הפירטיות (באנגלית: Golden Age of Piracy) הוא כינוי נפוץ לתקופה שבין 1650 ו-1730, כאשר פיראטיות ימית הייתה גורם משמעותי בהיסטוריה של האיים הקאריביים, בריטניה, מדינות האוקיינוס ההודי, צפון אמריקה ומערב אפריקה.
לאחר מלחמת הירושה הספרדית 1715–1726
בשנת 1713 ו-1714, שורה של הסכמי שלום סיימה את מלחמת הירושה הספרדית. כתוצאה מכך, אלפי יורדי ים, כולל מפקחים ימיים של בריטניה, פוטרו מתפקידם הצבאי, בתקופה שבה סחר הספנות הקולוניאליות החוצה אוקיינוסים החל להתפתח. בנוסף, אירופאים שנדחפו על ידי האבטלה להפוך למלחים וחיילים שהשתתפו בסחר העבדים העדיפו לעיתים קרובות לנטוש את המקצוע ולפנות לפיראטיות, מה שהעניק לקברניטי הפיראטים מאגר קבוע של מגויסים בחופי מערב אפריקה.
רייצ'ל סימפסון
ביוגרפיה
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכתה סימפסון במדליית זהב, בתחרות קפיצה למים ממקפצה של 20 מטר, בתוצאה של 258.70 נקודות, לפני אלופת העולם היוצאת בת ארצה ססילי קרלטון (237.35 נקודות) ויאנה נסטיארבה מבלארוס (233.10 נקודות).
אלון מאירי
קריירה בספורט
בשנים 2018–2019 היה שחקן ליגת על, במועדון מכבי תל אביב, ובנוסף היה קפטן ושחקן נבחרת האקדמיה למצוינות בספורט מטעם מכון ווינגייט, וקפטן ושחקן נבחרת ישראל (U20).
עפרי אילני
עפרי אילני (נולד ב-9 באפריל 1979) הוא היסטוריון, עיתונאי, עורך, בלוגר, ומבקר ספרות ישראלי. בעל טור שבועי בעיתון "הארץ" ועורך מגזין "הזמן הזה" של מכון ון ליר בירושלים.
הקריירה האקדמית
פרסם מאמרים אקדמיים בכתבי עת שפיטים, בהם: "Journal of the History of Ideas", "Journal of the History of Sexuality", "היסטוריה", "תיאוריה וביקורת" ו"זמנים". כמו כן, פרסם בכתבי עת שונים, בהם: "אלכסון", המדרשה", "מעיין", "מפתח" ו"ערב רב".
בשנת 2016 יצא לאור ספרו "החיפוש אחר העם העברי: תנ"ך ונאורות בגרמניה" בהוצאת מכון ליאו בק ירושלים ומרכז זלמן שזר. גרסה אנגלית פורסמה ב-Indiana University Press ב-2018, תחת השם In Search of the Hebrew People: Bible and Nation in the German Enlightenment.
סטרטוס אפוסטולקיס
קריירת משחק
בסיום עונת פרש אפוסטולקיס ממשחק פעיל בגיל 35. הוא שיחק בפנאתינייקוס במשך תשע עונות, בכולן שיחק עשרים משחקי ליגה ומעלה, ובסך הכול כבש 21 שערי ליגה ב-249 הופעות.
נבחרת יוון
מאמנה החדש של יוון, קוסטס פוליכרוניו, מינה את אפוסטולקיס לתפקיד הקפטן הקבוע במקום סרוואקוס שפרש מהנבחרת. הוא הוביל את יוון כקפטן בניסיונותיה לחזור שוב לטורניר משמעותי, אך הנבחרת לא הצליחה להעפיל מטורנירי מוקדמות יורו 1996 ומוקדמות מונדיאל 1998. משחקו האחרון של אפוסטולקיס במדי הנבחרת היה בהפסד 1–2 ל במשחק ידידות ב-8 באפריל 1998. בסך הכול כבש חמישה שערים ב-96 הופעות במדי יוון. אפוסטולקיס הוביל את טבלת מלך ההופעות בנבחרת יוון, שיא שהחזיק מעמד עד לשש שנים לאחר פרישתו, ונשבר על ידי תאודורוס זגוראקיס בפסטמבר 2004.
סעידו בראהינו
סטוק סיטי
ב-20 בינואר 2017 חתם בסטוק סיטי לחמש עונות וחצי תמורת 12 מיליון פאונד. ב-1 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אברטון. את עונת הבכורה שלו בקבוצה סיים ללא שערים, ב-13 משחקי ליגה.
מייקל פלין
ביוגרפיה
לאחר שממשל אובמה הטיל סנקציות על רוסיה בתגובה להתערבותה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 לטובתו של דונלד טראמפ, שוחח פלין באותה עת עם השגריר הרוסי לגבי אותן סנקציות וגורלן, וסיפק מידע כוזב בנושא לסגן הנשיא מייק פנס, שהכחיש את הדבר בטלוויזיה הלאומית טרם השבעתו. ב-10 בפברואר 2017 נחשפה הפרשה על ידי העיתון וושינגטון פוסט, ולאחריה התפטר פלין מתפקידו.