cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים אלכסנדר
קורות חיים
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 החלה חקיקה נגד היהודים בתחומים שונים, בהם בתחום המוזיקה. ב-1934 הורחק אלכסנדר מאיגוד המוזיקאים, ובהמשך הורחק גם מן הקונסרבטוריון יחד עם סטודנטים יהודים אחרים. בשנת 1936 עלה אלכסנדר לארץ ישראל בשנת 1936 בעקבות שליחותו של הכנר אמיל האוזר להענקת סרטיפיקטים לארץ ישראל למוזיקאים יהודים צעירים באירופה, שהוזמנו לקורס בן שנתיים באקדמיה בירושלים שפתח האוזר באותה עת. עם תום לימודיו השתקע אלכסנדר בארץ ישראל והמשיך את לימודיו עם אירמה ושטפאן וולפה. הוא השתלם בנגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס ולמד את תורתו של פאול הינדמית אצל חנוך יעקבי. שטפאן וולפה היה תלמידו של ארנולד שנברג וחסיד שיטת שנים-עשר הטונים, שאותה ראה כיחידה לכתיבת מוזיקה מודרנית. יעקבי, לעומתו, שלל שיטה זו לחלוטין ודגל בתורת הינדמית. בהיותו סטודנט צעיר התבטא אלכסנדר בסגנון מודאלי ורק בהמשך החל להגשים מקצת מרעיונותיו של וולפה.
שמעון רודי
ביוגרפיה
רודי השתמש בהכנסותיו כדי להיכנס כשותף בקפה "מקסים" בתל אביב.
שחמט בישראל
לפני קום המדינה
פעילות שחמט בארץ ישראל התקיימה עוד לפני הקמת המדינה. בשנת 1919 ייסד מושל ירושלים מטעם המנדט הבריטי, רונלד סטורס, את "המועדון הבינלאומי" לשחמט, שהיה מועדון השחמט הראשון בארץ ישראל. אולם עקב המתיחות בין יהודים לערבים בירושלים המועדון לא שרד.
העשור הראשון של המאה ה-21
באחד מהישגיה הגדולים זכתה נבחרת השחמט הישראלית במקום השני באליפות אירופה באוקטובר 2003, כשנבחרת רוסיה הזוכה בטורניר היא היחידה שלה הפסידה. נבחרת ישראל הגיעה למקום השני באליפות אירופה פעם נוספת ב-2005 (הפעם הזוכה הייתה הולנד).
ספרות שחמט
בעיתונים הגדולים בישראל יש מדורי שחמט קבועים ובמהלך השנים הוצאו ספרים וכתבי עת רבים העוסקים בשחמט.
ב-1962 נוסד כתב העת הרשמי של האיגוד הישראלי לשחמט "שחמט". בתחילה לא עלתה תפוצתו של העיתון על 200 גיליונות, אולם בהמשך עלתה תפוצתו והגיעה לאלפים. ב-2006 הפך כתב העת הרשמי להיות גיליון חודשי מקוון בשם "שחמט בישראל". במהלך השנים קמו מספר עיתוני שחמט נוספים אך לא החזיקו מעמד זמן רב.
Profit
בובי סטאקווסקי (ליסה בלונט)
בובי היא אלכוהוליסטית, צורכת סמים, ופרוצה לשעבר, אשר יצאה מחיים אלה בעזרתו של בנה.
קונפורמיות
קרבה למקור הסמכות
גורם נוסף המשפיע על רמת הציות הוא הקרבה למקור הסמכות. אם מקור הסמכות נמצא קרוב כך עולה רמת הציות וככל שמקור הסמכות נמצא רחוק (מרחק פיזי, למשל נמצא במדינה אחרת), כך רמת הציות יורדת.
מגדר
נורמות חברתיות לעיתים מבססות הבדלים מגדריים. חוקרים מדווחים על הבדלים באופן בו גברים ונשים מתנהגים באופן קונפורמי ביחס להשפעה חברתית זו. למשל, נשים ניתנות לשכנוע יותר בקלות ועל כן גם יותר קונפורמיות בסיטואציות של לחץ חברתי מגברים. הבדלים בהתנהגות מגדרית נובעים מהחיברות שבני אדם עוברים, משמע מהדרך שבה החברה מחנכת אותנו. הסיבה בגינה החיברות לנשים וגברים שונה היא השוני התפקידים החברתיים של גברים ונשים מימי קדם. נשים לרוב לומדות להיות פייסניות ופשרניות וגברים לומדים להיות יותר עצמאים.
יורמלה
היסטוריה
קבוצת הכדורגל של העיר, FK יורמאלה משחקת בליגה העליונה של המדינה.
דמוגרפיה
על פי נתונים משנת 2017, 48.5% מאוכלוסיית העיר הם לטבים, 36.5% הם רוסים, 3.6% הם בלארוסים, 2.6% הם אוקראינים, 1.5% הם פולנים והשאר, 7.2%, הם אחרים.
עמק דותן
היסטוריה
לאחר מלחמת ששת הימים כתבה המשוררת דליה רביקוביץ את השיר "עמק דותן" שהושר על ידי להקת פיקוד הצפון ללחנו של שמעון ישראלי.
באזור עמק דותן הוקמו מספר יישובים יהודיים. בשנת 1977 עלה לקרקע באזור משטרת סאנור גרעין בשם דותן, שאחר כך עבר לאזור מבוא דותן של ימינו. ליד המשטרה, הוקם בשנת 1987 היישוב שא-נור שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות.
ליפקאני
היסטוריה
בשנת 1998 חתמה העירייה על הסכם לשיתוף פעולה עם העיר סירט ברומניה.
רפואה סינית
היסטוריה
בשנת 1958 הוקם בליאונינג בית ספר לרפואה סינית מסורתית, בה השתלמו רופאים בסין ברפואה הסינית במשך שלוש שנים. באותה השנה הוקמה אוניברסיטת בייג'ינג לרפואה סינית.
פרידריך ניטשה
כפרופסור בבזל
בעזרת מורו ריטשל, קיבל ניטשה הצעה יוצאת דופן, לכהן כפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בזל, וזאת עוד לפני סיום תואר הדוקטור שלו ואף לפני סיום הסמכתו למורה, והוא רק בן 24. ניטשה השיב להצעה זו בחיוב והחליט לעבור לבזל, שם ויתר על אזרחותו הפרוסית לשארית חייו. מעט חוקרים טוענים שניטשה קיבל במקום אזרחותו הפרוסית אזרחות שווייצרית, אם כי רוב החוקרים סבורים כי מרגע זה הוא הפך לחסר אזרחות. למרות זאת שירת בכוחות הפרוסיים בזמן מלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) כחובש. במהלך הקרבות היה עד לאירועים טראומטיים ואף סבל מדיפתריה ומדיזנטריה. בשנת 1870 חזר ניטשה לבזל ועקב אחר תקומתה של האימפריה הגרמנית ואחר ראשה, אוטו פון ביסמרק, בספקנות רבה: "ביני לביני אני רואה בפרוסיה את אחד הכוחות המסוכנים ביותר לתרבות כולה..." הוא כתב ויעץ לידידו הטוב רוהדה "להימלט מפרוסיה זו הממיתה, האנטי-תרבותית, שבה עבדים וכמרים צצים כפטריות, במהרה יחשיכו עלינו באדיהם את גרמניה כולה".
כפילוסוף
לאחר פרידתו מהם עזב ניטשה לעיר ראפאלו שבצפון מערב איטליה, שם החל לכתוב את ספרו המפורסם ביותר, "כה אמר זרתוסטרא". בסופו של דבר יצא הספר לאור ב-1885. ספר זה היה פרוזאי כמעט לחלוטין והגותי מאוד, בשונה מספריו הקודמים שכללו בעיקר שירה, מסות או טקסטים פילולוגיים. בעת יציאתו לאור נדפסו ממנו רק 40 עותקים שהוא חילק בין חבריו (לרבות הלן פון דרוסקוביץ), אך כיום הוא רב-מכר בינלאומי.
חייו הפרטיים
אחת הסיבות העיקריות לכך שניטשה מעולם לא נישא היא העובדה ששלוש פעמים בהן הציע נישואין ללו סלומה נדחו על הסף. הביוגרף של ואגנר יואכים קוהלר מייחס לניטשה הומוסקסואליות וטוען שמחלת העגבת שבה נדבק מקורה בבית בושת לגברים בגנואה, וכן הוא משער כי לניטשה היה קשר רומנטי עם חברו פאול רה. מתנגדיו של קוהלר טוענים כי תפיסה זו אינה מסייעת להבין את הפילוסופיה של ניטשה, וכי העדות לכך חלשה. הביוגרף של ניטשה, רונלד היימן, מציין כי נראה שדחפיו המיניים היו חלשים, וייתכן שחוסר יכולתו לנהל קשרים עם נשים נבע גם ממצבו הבריאותי הלקוי תדיר. כדוגמה למשיכתו לנשים, הוצג יחסו של ניטשה אל קוזימה וגנר, אשתו של וגנר. קוזימה, שניטשה חיבב והעריץ יותר מכל אישה אחרת, הייתה מבוגרת ממנו בשש שנים בלבד. רק לאחר שווגנר מת וניטשה כבר היה חולה בנפשו, הוא שלח אליה מכתב אהבה.
האדם האחרון
לטענת ניטשה אין עתיד לאדם האחרון, אך מסיבה כלשהי החברה האירופאית כולה מתקדמת לכיוון האדם האחרון, לחברה בלי יכולת לבצע גדולות, בלי יכולת לחלום או בלי סיבה להתקיים.
השוואה עם סרן קירקגור
השוואה:
שכם
שם העיר
השם "שכם" קדום ונזכר בצורה זו בכתבי המארות המצריים מהמאה ה-19 לפנה"ס, וכן בתנ"ך. שמה הערבי של העיר הוא "נאבלוס" והוא שערוב של המונח היווני "ניאפוליס" ("עיר חדשה"). שכם לעיתים מכונה "בירת השומרון".
תקופת בית שני
מלכי אשור, החל בסרגון השני, הגלו לאזור השומרון תושבים מאזורים שונים במסופוטמיה. גלי הגירה אלו התערבבו עם שארית הפליטה של ממלכת ישראל וכך כנראה נוצרה הקהילה השומרונית. שכם נבנתה מחדש כישוב שומרוני ככל הנראה עם האישור שהעניק אלכסנדר מוקדון לשומרונים להקים מקדש על הר גריזים (332 לפנה"ס). להתפתחות שכם תרם דיכוי מרד השומרונים בעיר שומרון, והפיכתה למושבה של חיילים מוקדונים משוחררים (331 לפנה"ס). כתוצאה מכך, התחזק מעמדה של שכם, והיא הייתה במהרה לבירת השומרונים ולמרכזם הדתי והמדיני. בראשית המאה ה-2 לפנה"ס הוקמה על הר גריזים עיר שומרונית גדולה, וזו כנראה הובילה לירידה במעמדה של שכם.
לאורך השנים התפתחה מתיחות בין השומרונים לבין היהודים. עדות למתח בין הקהילות ניתן לראות בפרקי עזרא ונחמיה המתארים את פעולותיו של סנבלט החורני שיש המזהים את מקום מושבו עם הכפר חווארה (חורון) שמדרום לשכם, שעל שמו נקראת החטיבה המרחבית הסמוכה 'מחנה חורון'.
התקופה הרומית המאוחרת
ניאפוליס הרומית הייתה עיר פגנית לחלוטין. הרומאים בנו אותה במתווה רחובות שתי וערב עד כמה שהתנאים הטופוגרפיים איפשרו, וכן יישבו בה לגיונרים משוחררים ומתיישבים זרים אחרים. במאה השנייה, הקיסר אדריאנוס בנה בעיר תיאטרון המיועד לשבעת אלפים צופים. על מטבעות שנתגלו בעיר ומקורם באותה התקופה הוטבעו סמלים צבאיים רומיים וכן דיוקניהם של אלים מהפנתיאון היווני כדוגמת זאוס, ארטמיס, סראפיס ואסקלפיוס. אב הכנסייה יוסטינוס מרטיר, שנולד בעיר בשנת 100 לספירה בקירוב וגדל בה, נתקל שם בפילוסופיה הפלאטוניסטית אבל לא בנוצרים. העיר פרחה עד מלחמת האזרחים בין ספטימיוס סוורוס לבין פסקניוס ניגר בשנים 198–199 לספירה. ספטימיוס סוורוס ניצח לבסוף במלחמה, והחליט להעניש את ניאפוליס שתמכה ביריבו על ידי כך שהעביר את זכויות היתר המשפטיות שלה לשכנתה סבסטיה.
התקופה האיובית
בשנת 1244 הוסב בית הכנסת השומרוני, שנבנה בשנת 362 על ידי הכהן הגדול אקבון והוסב לכנסייה על ידי הצלבנים, למסגד אל-ח'דרה, הפעיל בעיר העתיקה של שכם עד היום. גם לפי המסורת השומרונית, מסגד אל-ח'אדרה נבנה על שרידיו של בית כנסת שומרוני שהחריבו הצלבנים. על-פי מסורת מוסלמית מקומית, מסגד אל-ח'אדרה מציין את המקום בו יעקב בכה לאחר שראה את כתונת הפסים של יוסף מוכתמת בדם. ב-1912 דווח כי השתמרו על חומת המינרט של המסגד מספר כתובות שומרוניות. שתי כנסיות צלבניות נוספות הפכו במהלך אותה מאה למסגד א-נסר ולמסגד אל-מַסַאכִּין.
התקופה העות'מאנית
בשנים 1831–1832, מצרים, בהנהגת מוחמד עלי, כבשה את ארץ ישראל מידי העות'מאנים. המצרים פתחו במדיניות של גיוס, וכן שיטת מיסוי חדש הונהגה באזור. בעקבות זאת, פרץ מרד האיכרים בארץ ישראל, בהנהגת ראשי החמולות החשובות של שכם, חברון, ומרכז הארץ. בשנת 1834, קאסם אל-אחמד, ראש החמולה שהתגוררה בג'מעין, ליכד סביבו את השייח'ים הכפריים ואת הפלאחים של הר שכם והכריז על מרד כנגד אבראהים פאשא. מהאזור יצאו אלפי מורדים לכיוון ירושלים. העיר נלכדה בידי המורדים במאי 1834, אך חודש לאחר מכן, הצבא המצרי הגיע לאזור והביס אותם. עד סוף אוגוסט, המרד דוכא סופית, קאסים אל-אחמד הוצא להורג, וראשי החמולות בהר שכם הוגלו לכפרים אחרים באזור. בשנים 1840–1841, העות'מאנים השיבו לעצמם את השליטה בארץ ישראל. באמצע המאה ה-19, התחולל מאבק אלים בין משפחת טוקאן (תומכי טורקיה) ומשפחת עבד אל-האדי (תומכי מצרים) שמעוזם היה הכפר עראבה, על השליטה בשכם ותפיסת משרת המושל שלה. משפחת טוקאן שלטו בעיר מ-1848 עד אוקטובר 1851, אז הוגלו מהארץ ומחמוד עבד אל-האדי נעשה מושל העיר. ב-1854 נעשה עלי בק טוקאן מושל העיר מטעם העות'מאנים.
בשלהי התקופה העות'מאנית
אזור הר שכם כולו זכה לאוטונומיה רבה יותר מזו של נפות אחרות באימפריה העות'מאנית, כנראה מכיוון שהעיר הייתה בירתו של אזור הררי שבו לא גרו נציגים רבים של הממסד הפקידותי או הצבאי העות'מאני. לפיכך, שכם נותרה, במידה רבה, מחוץ ל"פיקוח" הישיר של השלטון העות'מאני. לעיר הובאו סחורות מיובאות רבות ממדינות שכנות ואף מאירופה, אולם מצבן הרעוע של הדרכים לעיר (שאפשרו תנועה ברכיבה על בעלי חיים בלבד, ללא שימוש בעגלות) הקשה על פיתוחה הכלכלי, בניגוד ליפו וירושלים שהיו מפותחות יותר בתקופה זו ודרכים נוחות קישרו ביניהן.
אלכסיאדה
תרגום הספר לעברית
הספר תורגם לעברית מיוונית בשנת 2022 על ידי שי אשל. יצא לאור בהוצאת כרמל בשם האָלֶקְסִיָאדָה.
שכם
המנדט הבריטי
לפי הלל כהן (2007), נפגש חיים ויצמן בשנת 1920 עם חיידר טוקאן, מנכבדי שכם שהיה לפני כן ראש עיריית שכם, והלה קיבל אלף ליש"ט והחל להחתים את ערביי שכם על עצומות פרו-ציוניות. במפקד 1922 נרשמו 16 תושבים יהודים בעיר.
שכם במקרא
לאחר כיבוש הארץ, נפלה שכם בנחלת שבט אפרים, והללו נתנו אותה ללווים מבני קהת. שכם היא גם אחת מערי המקלט, שאליהן בורח אדם שרצח בשגגה ופוחד מקרובי משפחתו של הנרצח. על שכם מָלַךְ אבימלך, בן פילגשו של גדעון השופט, לאחר שרצח את כל אחיו מלבד יותם האח הקטן, שנשא את משלו המפורסם מהר גריזים מעל לשכם. לאחר מכן הסתכסך אבימלך עם תושבי שכם והחריב את עירם.
סימון בוליבר
הנצחה
שנים אחדות לאחר מפלתו ומותו, זכה בוליבר למעמד של גיבור לאומי במדינות אמריקה הדרומית, שאותן סייע לשחרר משלטון ספרד: בוליביה, ונצואלה, פנמה, קולומביה, אקוודור ופרו. מאז שנות ה-40 של המאה ה-19 ועד ימינו טוענים פוליטיקאים במדינות אלה, מכל הקשת הפוליטית, שהם ממשיכי דרכו של בוליבר.
על שמו נקרא מבצע הריגול הנאצי באמריקה הדרומית, "מבצע בוליבר".
שם הצופן: מבצר דיגיטלי
עלילה
מנהלה של סוזן מחליט לספר לה חלק מהאמת, כשהוא למעשה מנסה ליצור בתוכנה "דלת אחורית" על ידי כך שישנה את ה"מבצר דיגיטלי" לפני שיפורסם המפתח לפתיחת "מבצר דיגיטלי", וכך תוכל הסוכנות לפצח צפנים אלו בקלות, בזמן שהצופן ייחשב כבלתי ניתן לפיצוח. בינתיים בספרד בורח דייוויד בקר מהמתנקש שמנסה להורגו לאחר שמצא את המפתח.
אברהם אילוני
אברהם אילוני (17 בדצמבר 1921 – 1 במרץ 2000) היה אלוף-משנה בצה"ל, ממייסדיה של יחידה 8200 (קודם שנקראה בשם זה) ומפקדה במשך שלוש תקופות.
דוד אבידן
ביוגרפיה
אבידן תרגם אחדים מספריו לאנגלית, וכן תורגמו ספריו לשפות נוספות, ובהן צרפתית, רוסית וערבית.
רשת מיון
עומק ויעילות
היעילות של רשת מיון יכולה להמדד ב"גודלה" - כלומר במספר יחידות ההשוואה שבה, או ב"עומקה" - כלומר במספר המקסימלי של יחידות ההשוואה שערך כלשהו עלול להזדקק לעבור דרכם. חלק מההשוואות ברשת יכולות להתבצע במקביל - כפי שמסומן על ידי יחידות השוואה הממוקמות על אותו קו אנכי. אם מניחים שכל השוואה לוקחת יחידת זמן אזי ניתן לראות שעומק הרשת שווה לזמן הדרוש לבצוע המקבילי של המיון.
בניית רשת מיון יעילה
ישנם מספר אלגוריתמים לבניית רשתות מיון פשוטות ויעילות בעלות עומק של O(\log^2n) (ולכן גם גודל של ) כמו מיון ביטוני, מיון מיזוג זוגי-אי-זוגי של בטשר, מיון של, ורשת מיון בזוגות. ברשתות אלה נעשה שימוש מעשי.
המכון הגיאולוגי לישראל
המכון הגיאולוגי לישראל הוא מוסד מחקר ממלכתי בתחום מדעי האדמה, הפועל במסגרת מינהל מדעי האדמה במשרד האנרגיה. במכון שוכן מאגר מחקרים גאולוגיים שנעשו במדינת ישראל וגם בתקופת המנדט הבריטי. המכון מקיים מסכת הדוקה של שיתוף פעולה מקצועי עם מוסדות מחקר ממשלתיים, אוניברסיטאות וגורמים אחרים בישראל ומחוצה לה.
תל אביב-יפו
יפו
יפו היא אחת הערים העתיקות ביותר בארץ ישראל, המוזכרת עוד בתנ"ך כעיר שממנה יצא יונה הנביא למסעו. השרידים הקדומים ביותר מעידים על מקום יישוב כבר במאה ה־18 לפנה"ס. לראשונה נזכרת יפו בכתובים באיגרות מצריות משנת 1470 לפנה"ס, המתפארות בכיבושה על ידי הפרעה תחותמס השלישי. עוד בעת העתיקה, שלטו ביפו הפלשתים, ממלכת ישראל המאוחדת תחת דוד המלך, האשורים, הפרסים והסלאוקים, כמו רוב חלקי ארץ ישראל שנכבשו לאורך השנים על ידי ממלכות ואימפריות שונות. בכל תקופה זו הייתה יפו יעד אסטרטגי חשוב כעיר נמל מרכזית לחוף הים התיכון. בימי המשנה והתלמוד שגשגה ביפו קהילה יהודית, וזאת ניתן להסיק מכיתובי המצבות בבית הקברות היהודי שנחשף מתחת לשכונת אבו כביר בשנת 1871 על ידי הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון גנו.
הקמת תל אביב
בשנת 1842 רכש הרב יהודה מרגוזה, יחד עם חכם חיים אברהם פינסו וחכם יחיאל בכר הכהן, חלקת אדמה בגודל של 103 דונם, מחוץ לחומות יפו, על גדות נחל איילון, צפונית-מזרחית ליפו, כיום שכונת מונטיפיורי ומגדלי עזריאלי. הרב נטע על השטח פרדס ובו 5,310 עצים בסיוע האמריקאית מחוות הנוצרים הפרוטסטנטים המילניאליסטים הר התקווה. בשנת 1853, שלח הרב יהודה מרגוזה מכתב ליהודי הבריטי סר משה מונטיפיורי, השריף של לונדון לשעבר, וכתב (המקור באנגלית): "בחסד האל, הריני מצהיר בזה, שאני הישראלי הראשון שבא הנה ליפו אחד משבט דן... אני התחלתי יחידי לעבד את האדמה על-ידי נטיעת גן, כפי שאני עומד לספר לכבודו, ואילו יכולתי לבצע את תוכניתי, הייתי גורם לכך שיהודים אחרים היו עושים כמוני, לפי הדוגמה שלי. אלא שידוע לכל אחד, שההתחלות של כל דבר חדש קשות מאוד הן, ואף המוסלמים כאן השתוממו לראות יהודי מעבד את האדמה... אעשה ככל שביכולתי לעודד עבודת אדמה בין אנשי קהילתי מונה שבעים משפחות. כל זה נכתב על ידי הרב הנמצא כאן, והוא הפקיד הממונה על היהודים המתפללים לאל לשלומך. רפאל יהודה מנחם לוי, יפו 28 ביולי 1853". יהודה מרגוזה המשיך להנהיג את הקהילה עד מותו בשנת 1879.
תקופת המנדט הבריטי
ב־9 בספטמבר 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הפציצו מטוסים של חיל האוויר האיטלקי את תל אביב, ו־112 בני אדם נהרגו. בתקופת ההעפלה והמאבק בשלטונות המנדט, בשנות ה־40, מילאה תל אביב תפקיד חשוב: אליה הגיעו אוניות המעפילים, בה נוסדה תעשיית הנשק במחתרת, וממנה פעלו ארגוני המחתרת. ערב קום המדינה גרו בעיר כ-200 אלף איש – כשליש מכלל היהודים שישבו בארץ ישראל.
גאוגרפיה
רכס כורכר מקביל, הרכס השני ברכסי מישור החוף, שוכן בחלקו בתחום העיר, וחלקו בתחומי הערים השכנות. גבעות בולטות ברכס זה, בתחום תל אביב, הן פארק וולפסון (54 מטר) וגבעת אוניברסיטת תל אביב. הפסגה הגבוהה של הרכס (84 מטר) מצויה בתחומי גבעתיים.
מדבר יהודה וים המלח
גאוגרפיה - גאולוגיה
14 מאמרים דנים במבנה הגאולוגי הייחודי של האזור, באקלים במעיינות ובאוצרות הטבע נכללים בפרק זה:
היסטוריה וארכאולוגיה
חלק זה זכה לעניין הרב ביותר - 42 מאמרים - כמקובל בכנסים לידיעת הארץ שנערכו באותה תקופה.
תל אביב-יפו
המתאר העירוני
במקביל לתוכנית גדס, שהרחיבה את העיר צפונה עד נחל הירקון, הוקמו בשנות ה־20 גם שכונות הפועלים נווה שאנן ופלורנטין בעלות מתאר עירוני שונה. נוה שאנן נבנתה בצורת מנורת תשעת קנים סביב רחוב לוינסקי ואילו שכונת פלורנטין נבנתה לפי תוכנית שתי וערב של רחובות בעלי בנייני מגורים טוריים עם חצרות פנימיות.
משנות ה־50 המשיכה תל אביב להתרחב והוקמו שכונות חדשות רבות. השכונות המזרחיות לרחוב אבן גבירול ולשטח תל אביב של תקופת המנדט, נבנו ברובן ברוח עיר הגנים של גדס במתווה עירוני דומה מאוד. במקביל, נבנו שכונות לוויין גם מצפון לירקון וממזרח לאיילון. שכונות אלה, כגון יד אליהו ורמת אביב הוקמו כשיכוני גנים, אך במנותק מהרקמה העירונית הרחבה של מרכז העיר. אל שכונות אלה הצטרפו עם השנים עוד שכונות רבות שהתאפיינו בשלל גישות של תכנון עירוני, משכונות שיכונים ופרוורים המתאפיינים בבנייה פרטית ועד שכונות כדוגמת שכונת המשתלה המתפקדות כפרוורים צפופים ועצמאיים עם תכנון העומד בפני עצמו.
נכון לשנת 2010, 20% משטחי העיר היו שטחים ירוקים, שהם 10,414 דונם. נתונים אלו מצביעים על עלייה 35% בגודל השטחים הירוקים בעשור הראשון של המאה ה-21. פארק הירקון הוא השטח הירוק הגדול ביותר בעיר (כ־3,500 דונם) ושני לו פארק מנחם בגין ששטחו כ־1,000 דונם). לצדם מספר גנים ציבוריים ובהם מדרון יפו, פארק וולפסון, גן העצמאות, פארק צ'ארלס קלור וגן מאיר ההיסטורי. במרכז העיר קיימות עשרות גינות עירוניות קטנטנות לצד כ־6 שדרות ירוקות המתפקדות כגינות מוארכות במקביל לרחוב. בנוסף קיימות שתי כיכרות גדולות: כיכר רבין (מלכי ישראל) וכיכר המדינה.
תחבורה
בשנת 2009 נרשמו כ־25 מיליון נוסעים ברכבת לעיר או מהעיר אשר מהווים 35% מכלל הנוסעים ברכבת ישראל. קו רכבת חוצה את העיר מצפון לדרום ולאורכו 4 תחנות של רכבת ישראל: תחנת הרכבת תל אביב – אוניברסיטה, תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז, תחנת הרכבת תל אביב – השלום ותחנת הרכבת תל אביב – ההגנה. רכבת ישראל מפעילה שירותים פרווריים בין תל אביב לערים הסמוכות לה (בין בנימינה בצפון ואשקלון בדרום), וקווים בינעירוניים ליעדים רחוקים יותר (באר שבע, ירושלים, חיפה ונהריה).
מוניות שירות נוסעות לאורך מספר קווי אוטובוס בתוך העיר, כשחשובים שבהם הם קו 4 לאורך רחוב בן-יהודה ורחוב אלנבי וקו 5 לאורך רחוב דיזנגוף ושדרות רוטשילד. מספר קווי שירות מקשרים בין תל אביב לערים הסמוכות. בנוסף פועלות בעיר אלפי מוניות רגילות ("ספיישל").
בתל אביב 251,980 כלי רכב רשומים (כ־14% מכלי הרכב הרשומים בישראל), ברשות 49.9% ממשקי הבית (נתוני 2009), כ־75% מהם הם כלי רכב פרטיים. בסך הכול קיימים בעיר כ־278,000 מקומות חניה. לנוכח עומס התנועה וכמות כלי הרכב, קיימות בעיות חנייה ברוב אזורי העיר, בעקבותיהן נשקלים מגוון פתרונות נקודתיים לצד תוכניות מקיפות.
כלכלה, תעסוקה ומסחר
מכיוון שתל אביב נבנתה על דיונות חול, פיתוח ענף החקלאות בה לא היה רווחי. גם פיתוח מסחר ימי בה לא צלח משום שמוקדי המסחר בענף זה היו מרוכזים כבר בחיפה. מסיבה זו העיר התפתחה כמרכז מדעי וטכנולוגי, כאשר בשנות ה-80 של המאה ה-20 חל תהליך התעצמות בתחום זה, והעיר הפכה למרכז טכנולוגי בין התוססים במזרח התיכון. מטרופולין תל אביב במיוחד ידוע כמרכז היי טק ברמה בינלאומית, וברחבי העולם האזור אף זכה לכינוי "סיליקון ואדי" בעקבות עמק הסיליקון שבארצות הברית. בשנת 2008 דירג האקונומיסט את "סיליקון ואדי" במקום השני לאחר עמק הסיליקון האמריקאי מבחינת חשיבותו בתחום. במהלך השנים בחרו חברות טכנולוגיה בינלאומיות רבות לפעול בעיר ובסביבתה.
תקשורת
תל אביב היא מרכזה של התקשורת בישראל, ובמשך עשרות שנים שכנו בה שלושת היומונים הגדולים. מערכת העיתון "הארץ" נמצאת ברחוב שוקן, הקרוי על שמו של שלמה זלמן שוקן שרכש את העיתון בשנת 1935, בית "ידיעות אחרונות" שכן ברחוב יהודה ונח מוזס, הקרוי על שם שניים מבני משפחת מוזס שעמדו בראש העיתון, והעיתון "מעריב" שכן בבית מעריב ברחוב קרליבך, הקרוי על שם מייסד העיתון עזריאל קרליבך. מערכת מעריב פינתה את בית מעריב בשנת 2013, ואילו בית ידיעות אחרונות נהרס בשנת 2017, כשנה לאחר מעבר המערכת לראשון לציון. עם העיתונים המקומיים היוצאים לאור בעיר נמנים "ידיעות תל אביב" מרשת ידיעות תקשורת, שבועון התרבות והפנאי Time Out תל אביב, ובעבר יצאו לאור גם "העיר" ומהדורת הבילוי שלו "עכבר העיר" מרשת שוקן, ו"זמן תל אביב" מבית מעריב. עם עיתוני העבר החשובים שיצאו לאור בעיר נמנים "הצופה", "דבר" ו"חדשות".
שתי הזכייניות שהרכיבו בעבר את ערוץ 2 וכיום משדרות בערוצים 12 ו־13, קשת ו"רשת", שוכנות ברמת החייל, ואולפניה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית שכנו ברמת אביב. אולפני תחנת רדיו תל אביב ממוקמים ברמת החייל, וגלי צה"ל משדרים מרחוב יהודה הימית ביפו. לרשות השידור היו אולפנים בתל אביב ברחוב הארבעה, ואילו האולפנים בתל אביב של תאגיד השידור הישראלי ממוקמים ברחוב קרמינצקי ומשם משדרות התחנות כאן תרבות, כאן גימל וכאן 88.
אדריכלות ומבנים חשובים
במהלך כמאה ועשרים השנים של בנייה עברית בתל אביב ובסביבת יפו, התאפיינה הבנייה במספר סגנונות אדריכליים וגישות תכנוניות, הניכרים בה עד היום. כמרכז התרבותי והכלכלי של ישראל הן בתקופת היישוב והן בתקופת המדינה, הייתה האדריכלות בתל אביב החלוצה במובנים רבים באדריכלות הישראלית. כמטרופולין גדול ומרכז תרבותי נמצאים בעיר אתרים ומבנים רבים בעלי חשיבות היסטורית, אדריכלית ותרבותית. לצד בנייה מאסיבית הנמשכת גם היום, שעיקר מאפייניה היא בנייתם של גורדי שחקים מן הגבוהים בארץ, מתבצעת מאז שנות ה־90 פעילות שימור מבנים מקיפה, בעיקר באזור לב תל אביב, יפו העתיקה, נוה צדק, דרום הקריה ומספר מקומות נוספים הידועים כתל אביב הקטנה.
רחובות העיר ושדרותיה
בעיר כ־1,500 רחובות. חלק מרחובותיה ידועים בשל מאפייניהם הייחודיים בעיר ובארץ כולה, בעלי היסטוריה הקשורה בהתפתחות העיר, וחלקם הפכו לשם דבר בתרבות הישראלית. עם אלה נמנים רחוב דיזנגוף שנודע כרחוב הבילויים ובתי הקפה של המדינה, רחוב אלנבי בעל המעמד הממלכתי שלאורכו התקיימו מצעדי צה"ל ורחוב שינקין שהצמיח סביבו תרבות שלמה שזכתה לכינוי "שינקינאות". רחובות אחרים התפרסמו בזכות מאפיינים אחרים של הרחוב המוכרים לא רק לתושבי העיר כגון רחוב אחד העם כמרכזה הכלכלי של ישראל (בו שוכנת הבורסה לניירות ערך בתל אביב), רחוב הירקון כמרכז תיירותי, רחוב הארבעה הידוע בזכות מסעדותיו, רחוב לוינסקי הידוע בזכות שוק התבלינים ומאכלי הגורמה ואף רחובות קטנים כגון רחוב גורדון שהתפתח כאזור בולט של גלריות לאמנות בעלות שם כלל ארצי.
כמה מרחובותיה הידועים של העיר הם שדרות המהוות חלק מרכזי ובלתי נפרד משלד העיר ואף ממלאות תפקיד חשוב בחיי תושביה. השדרה הראשונה בעיר, שדרות רוטשילד, נחנכה כבר בימיה הראשונים של העיר ועודנה השדרה החשובה בה. שדרות ירושלים שביפו נחנכו בשנת 1915, עוד טרם אוחדו הרשויות, בהוראת מושל יפו חסן בק שהתקנא בשדרה התל אביבית. שדרות מרכזיות נוספות שנחנכו מאז שנות ה־30 הן שדרות בן ציון, שדרות ח"ן, שדרות קק"ל (מ־1974 – שדרות בן-גוריון) ושדרות נורדאו. כמו כן קיימות שדרות נוספות, בעלות מאפיינים שונים, גם בחלקים נוספים וחדשים יותר של העיר.
דמוגרפיה וסטטיסטיקה
להלן טבלה הממחישה את התפתחות האוכלוסייה בעיר בחתך לאום ובהשוואה להתרחבות שטחה; וכן התפתחות האוכלוסייה בתצוגה גרפית:
אמנות ותרבות
העיר תל אביב מהווה את ליבה התרבותי של מדינת ישראל. בעיר מספר רב של מוסדות תרבות ובידור ובה מתגוררים המספר הרב ביותר של אנשי תרבות ורוח, אנשי תקשורת וכוכבי בידור לעומת ערים אחרות בישראל. במידה רבה, תל אביב היא מרכזה ומקורה של התרבות הישראלית והעברית המודרנית. לעיר דימוי של עיר נהנתנית המרוכזת בעצמה ובהנאות העולם, ולעיתים מתוארים תושביה באופן ביקורתי כמתגוררים בבועה ומנותקים מהנעשה מחוץ לעירם.
כמו כן, בין השנים 1990–1997 פעלה גם "התזמורת הקאמרית תל אביב-יפו" בניצוחו של ארנסט לב.
לאחר קום המדינה התפתח במרכז העיר, ברחובות שסביב רחוב גורדון, מרכז של גלריות לאמנות. בין הגלריות בלטו "גלריה גורדון", "גלריה גבעון" ו"גלריית הקיבוץ", "גלריה ג'ולי מ." ועוד. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להיפתח גלריות במקומות נוספים בעיר, בעיקר בחלקה הדרומי. בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו להיערך גם ירידי אמנות גדולים כגון פסטיבל "אמנות הארץ", שנערך בשטח תחנת הכוח רדינג (2000–2006), "ArTlv" (בשנת 2008) ו"צבע טרי" (2008–2011).
חינוך
עם בתי הספר התיכוניים הבולטים נמנים גמנסיה הרצליה, שבח מופת, עירוני א', עירוני ד', עירוני ה, אליאנס (עירוני י') ותיכון חדש. בתל אביב פועלות מספר ישיבות, ועמן נמנות הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן, ישיבת היישוב החדש, ישיבת אורות אביב, ישיבת חידושי הרי"ם, ישיבת מעלה אליהו, ישיבת שירת משה, ישיבת "עטרת נחמיה" בשכונת נחלת יצחק, ישיבת "נתיבות יצחק" בשכונת יד אליהו וישיבת אורות שאול בשכונת שפירא.
כדורסל
עד סוף שנות ה-80 היו הקבוצות התל אביביות הדומיננטיות גם בכדורסל הנשים, ושלוש קבוצות מהעיר – מכבי, הפועל ואליצור זכו במרבית התארים. כיום פעילות הקבוצות אליצור תל אביב ובני יהודה.
תיירות
ההיסטוריה של התיירות בעיר מתחילה במבני חאן ואכסניות ביפו, שאירחו בעיקר את באי נמל יפו עוד במאה ה-19. כמה מן האכסניות והמלונות הוקמו ביפו על ידי נוצרים צליינים כגון המושבה האמריקאית-גרמנית. עם צמיחתה של תל אביב בשנות ה-20 הוקמו בעיר מספר בתי מלון שנועדו לארח בעיקר בריטים שהגיעו לארץ ישראל לפעילויות שונות כחלק מענייני המנדט הבריטי. הידוע שבהם הוא מלון פלטין, שהיה המלון המרכזי בעיר בתקופה זו. במהלך שנות ה-30 הוקמו עוד מספר בתי מלון באזור לב העיר. יריד המזרח שפעל בתקופה זו, ובעיקר היריד של 1934, תרם רבות לצמיחת התיירות בעיר והיה יעד אליו הגיעו בתקופה של מספר שבועות כ-600,000 מבקרים - יותר ממספר התושבים היהודים בכל ארץ ישראל בתקופה זו.
דרי רחוב
בשנת 2014 קבעה העירייה נוהל העוסק באכיפה של מטרדים הנגרמים מציוד של דרי רחוב, ולפיו לפקח אסור לפנות ציוד שאינו פוגע ביכולת השימוש הסביר של הציבור הרחב במרחב הציבורי. עוד קובע הנוהל כי "בכל מקרה לא יעשה פקח שימוש בכוח כלפי חסר בית".
ריצ'רד פיינמן
עבודתו המדעית
בשנת 1959 הוא הציע אחסון נתונים דיגיטליים על גבי DNA.
תהל (עמותה)
בשנת 2017 קיבלה מייסדת ומנכ"לית הארגון, דבי גרוס, את אות ההוקרה של השרה לשוויון חברתי בתחום המאבק באלימות נגד נשים.
שזיף הדב
שְׁזִיף הַדֹּב (שם מדעי: Prunus ursina) הוא עץ נשיר גבוה הגדל בחורש הים תיכוני, מין של פרונוס ממשפחת הורדיים.
סופרבול LII
שידור
המשחק שודר בארצות הברית ברשת NBC, צוות השידור כלל את השדרן הראשי אל מייקלס לצד הפרשן כריס קולינסוורת' ושדרניות הקווים מישל טפויה והת'ר קוקס.
בידור
את שירת המנון ארצות הברית ביצעה פינק ולזלי אודם ג'וניור ביצע את השיר "America the Beautiful".
אמנות יהודית
הגדרה
בנוסף לכך, גם הגדרת יהדותה של האמנות איננה כה ברורה - חוקרי האמנות והתרבות יתקשו למצוא מסורת או רצף אמנותי ברור בין האמנות של העת העתיקה לבין אמנות במאות ה-19 וה-20. שנית, לא כל האמנים היהודים עסקו באופן ישיר בתיאור בעקבות הדת היהודית ובביטוייה השונים, והדרתם מתחום המחקר עלול ליצור נקודת מבט מעוותת על החברה היהודית ועל תולדות האמנות. שלישית, דימויים של "יהודים" ושל הדת היהודית הופיעו גם ביצירתם של אמנים שאינם יהודים. בנוסף, עמדו חוקרים רבים על העובדה כי קיימים דימויים איקונוגרפיים המשותפים לאמנים יהודים ולאלו שאינם יהודים בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה.
בית המקדש
בית המקדש השני נבנה על ידי עולי בבל בראשית שיבת ציון בתקופת בית שני באזור שנת 516 לפנה"ס. הוא היה מורכב מהיכל ומכמה חצרות-עזרות שהקיפו אותו. ההיכל עמד בראש הר הבית ואילו העזרות היו נמוכות ומוקפות חומה, לצדיהן היו מוסדות המקדש ובתי מלאכה שעסקו בתחזוק המקדש. החצר החיצונית הייתה קרויה "עזרת נשים" ובה נערכו התאספויות לשם קריאת תורה.
אמנות הציור היהודית בעת העתיקה
עדויות נוספות על אמנות הציור היהודי מן התקופה הביזנטית בארץ ישראל ניתן למצוא משורה של רצפות פסיפס שנמצאו במקומות שונים ברחבי ארץ ישראל. פסיפסים אלו מכילים דמיון רב אל האמנות הנוצרית והפגאנית של אותה תקופה. ייתכן כי הדבר נובע מקיומם של דגמים אופנתיים לתקופה, ומהעסקה של אמנים שאינם דווקא יהודים במלאכות אלו. הפסיפסים הכילו, לצד מוטיבים כגון "גלגל המזלות", גם תיאור של כלי המקדש, המשובצים לתבנית של "חזית אדריכלית", תבנית המשותפת גם לאמנות הנוצרית והפגאנית ומסמלת קדושה. בנוסף מופיעים תיאורים מן התורה כגון עקדת יצחק. בבית הכנסת בבית שאן, לדוגמה, נמצאה פסיפס המעוטר בחזית אדריכלית ובראשה גמלון, אשר בתוכה מופיע דימוי של ארון קודש. בכל אחד מצדי המבנה מתוארת מנורה בעלת שבעה קנים וסביבה שופרות ומחתה. בראש בתיאור מופיעים שריגים של גפן. על רצפת בית הכנסת בעיר חמם ליף (Hammam-Lif; حمام الأنف) שבתוניסיה נמא פסיפס המכיל תיאורי טבע של ציפורים ודגים אשר יש שפירשו אותו כתיאור של ימות המשיח ותיאור גן העדן תיאור זה מזכיר מאוד דימויים מפסיפסים ביזנטיים נוצריים.
אמנות ולאומיות במחצית הראשונה של המאה ה-20
פן אחר של מלאכת הציור הביא עמו הצייר שמואל הירשנברג, אשר הגיע לבצלאל לאחר עלייתו בשנת 1907. ציוריו של הירשברג נעשו במסגרת מסורת הציור הריאליסטית ונושאיו הכילו סממנים יהודיים אלגוריים כגון "הישיבה", "אוריאל אקוסטה ושפינוזה", "גלות". מבין יצירותיו ידועה בעיקר העבודה "היהודי הנצחי" (1907), אשר הפכה לאחד מן המוצגים הקאנונים של "בית הנכות בצלאל", שנפתח בירושלים בשנת 1906. לאחר שעלה לארץ צייר הירשברג את נופיה ובייחוד את האזור שסביב העיר ירושלים.
אמנות יהודית בראשית המאה ה-21
בהקשר זה בלט חוקר האמנות דוד שפרבר שפרסם כמה מאמרים אקדמיים בתחום, ואף אצר את התערוכה "מטרוניתא - אמנות יהודית פמיניסטית", במשכן לאמנות עין חרוד. התערוכה הזאת שהוצגה בשנת 2012 הייתה למעשה התערוכה המוזיאלית הראשונה של יצירותיהם החתרניות של אמניות דתית פמיניסטיות.
מנהרות הכותל
התעלה החשמונאית
בתקופה החשמונאית היה מתחם הר הבית קטן למדי, והוא הורחב על ידי המלך הורדוס. ההרחבה הוציאה את התעלה החשמונאית מכלל שימוש, כאשר הכותל המערבי החדש חתך אותה. כדי שהמים הגואים לא יציפו את הולכי הרגל ברחוב שמחוץ לכותל המערבי, יצר הורדוס בריכה עמוקה בחלקה הצפוני של התעלה (להלן) וכן בנה סכר קטן בהמשכה, למקרה בו בכל זאת יזלגו המים הלאה. הבריכה שימשה את חיילי המשמר, ששהו במצודת האנטוניה, שבנה הורדוס בפינה הצפונית-מערבית של הר הבית.
הרחוב המרוצף
חלקים מהרחוב נתגלו בידי צ'ארלס וורן כבר במאה ה-19. הוא הניח כי הרחוב נסלל בידי הורדוס, ולכן קרא לו "הרחוב ההרודיאני". תוואי הרחוב עוקב אחר תוואי עמק הטירופיאון, כך שהוא היה עמוק יחסית בחלקו הדרומי של הכותל, והלך והעפיל במעלה העמק עד מצודת אנטוניה בחלקו הצפוני. ההנחה היא שרוב ריצוף הרחוב נותר במקומו, ונקבר תחת אבני הר הבית שהושלכו עליו בעת החורבן. מאחר שמפלס ההליכה במנהרות הכותל קבוע כמעט לכל אורכו, הרי שבחלק הדרומי עובר הרחוב המרוצף בעומק של כמעט 20 מטרים מתחת לרגלי המבקרים, ואילו בחלקו הצפוני של הכותל יכולים המבקרים לדרוך על הריצוף ממש.
המשכו של הרחוב המרוצף דרומה התגלה ב-2007 במורדות עיר דוד, סמוך לבריכת השילוח מימי בית שני. גילוי זה מלמד כי הרחוב המרוצף היה ארוך כמעט פי שניים משהתגלה עד כה, והיווה ציר רצוף המחבר את הר הבית לדרום העיר, לאורך כל עמק הטירופיאון.
החברה הגאונה (מיני-סדרה)
משפחות
משפחת פלוזו
משפט מייהיל-נרוד
בתורת השפות הפורמליות, משפט מייהיל-נרוד הוא משפט אשר מספק אפיון של משפחת השפות הרגולריות ומסייע להבנת המבנה של האוטומט המינימלי אשר מקבל אותן. המשפט נקרא על שם אניל נרוד וג'ון מייהיל אשר הוכיחו אותו בשנת 1958.
שפה רגולרית
מכאן ניתן גם ללמוד שהאוטומט המינימלי שמקבל את השפה מכיל שני מצבים, שהראשון שבהם הוא מקבל, והאוטומט מחליף מצב עם כל אות שהוא קורא.
רעיון ההוכחה
אם L היא שפה רגולרית ו-A אוטומט כלשהו שמקבל אותה, ניתן להראות כי היחס R_A מעדן את היחס R_L, כלומר. מכך נובע שמספר מחלקות השקילות של R_L קטן ממספר מחלקות השקילות של R_A. בפרט, הוא סופי, ומספר מצבי האוטומט שמושרה על ידי R_L קטן או שווה למספר מצבי האוטומט A.
דת ומדע
היסטוריה של היחסים בין הדת היהודית והמדע
הגאון מווילנא, אבי השיטה הליטאית במאה ה-18, תמך באופן מובהק בלימוד רוב המדעים (למעט פילוסופיה), ואף כתב ספרים בעניין. בהקדמה לספר "אוקלידוס" מובא בשמו: "כפי מה שיחסר לאדם ידיעות משארי החכמות - לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחכמת התורה... וציווה לי (=הגאון) להעתיק מה שאפשר ללשוננו הקדוש מחכמות כדי להוציא בולעם מפיהם וישוטטו רבים ותרבה הדעת בין עמינו ישראל.".
היסטוריה של היחסים בין הדת הנוצרית והמדע
כל אלה נחשבו חטאים לפי האמונה הקתולית של אמצע המאה ה-19.
הגישה המגבילה של החקירה המדעית
גישה זו מפרידה בין המדע האמפירי, המתייחס לתופעות המתרחשות בהווה וניתן להוכחה בניסוי, ובין המדע העוסק באירועים שהתרחשו בעבר, כמו ארכאולוגיה, גאולוגיה, ותאוריות העוסקות בהתפתחות המינים או במפץ הגדול, המסיקות מתוך תצפיות שנעשו בימינו לגבי מה שקרה לכאורה לפני מיליוני ומיליארדי שנים. לפי גישה זו תאוריות שאינן ניתנות לבדיקה בניסוי אינן יכולות להיחשב מדעיות, ולכן אינן סותרות את התורה. הרמב"ם בספרו "מורה נבוכים", השתמש בגישה דומה לזו ביחס לשאלת קדמות העולם, אם כי הוא קדם למהפכה המדעית.
גישה דומה מצויה אצל הרב מנחם מנדל שניאורסון. לדבריו בניגוד לעבר, המדע המודרני אינו מתיימר לטעון לאמת מוחלטת אלא הוא רק שכלול של הידע האנושי שיכול להשתנות ומשתנה מדור לדור, ולכן אינו סותר את כתבי הקודש, המייצגים את האמת האבסולוטית.
הגישה האמונית פרשנית
דוגמה לגישה זו ניתן למצוא בדברים שכותב הרמב"ם במורה נבוכים:
גיל העולם
גישה אחרת המכונה עולם נברא זקן, מסתמכת על פירוש הרמב"ם לדבריו של רבי יהושע בן לוי, שכל יצורי העולם נבראו "בצביונם ובקומתם" - למשל, האדם הראשון לא נברא כתינוק בן יומו אלא כאיש מבוגר, בעלי החיים נבראו כמינים מפותחים ובעלי קרבה זואולוגית ברמות שונות, וכך גם היקום כולו נברא כמה שנראה כהמשך טבעי של תהליכים שמעולם לא התרחשו. טענה זו אינה ניתנת להפרכה או לאישוש, אך היא מעלה את השאלה מהי הסיבה לבריאת העולם כשהוא כבר בדרגת התפתחות מסוימת ומכיל עדויות להתפתחות הדרגתית שלא הייתה ולא נבראה. הרב מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מלובביץ') דחה שאלה זו בטענה שאי אפשר לדעת מדוע העדיף הבורא לברוא את העולם בצורה זו או אחרת, והשאלה "מדוע ברא מאובן?" לא יותר חזקה מהשאלה "מדוע ברא אטום?".
גישה נוספת היא גישתו של הרב יצחק גינזבורג, השואף לגשר בין התורה והמדע בעזרת התפיסה הקבלית של ארבעת העולמות – אצילות, בריאה, יצירה ועשיה. לפי גישה זו ניתן לראות את ארבעת העולמות כארבע פרספקטיבות, או נקודות מבט על המציאות: בעולם האצילות הכל הוא אלוהות; בעולם הבריאה העולם בהתחדשות מתמדת; בעולם היצירה חיים את החומר הצורני הנראה לנו היום; ובעולם העשיה את מכלול הנתונים המצויים בידינו. ומכאן נוכל גם להשליך לגיל היקום: מנקודת המבט של עולם האצילות – העולם טרם נברא, עוד אין זמן; מנקודת המבט של עולם הבריאה – העולם נברא ומתהווה בכל רגע ורגע; מנקודת המבט של עולם היצירה – העולם קיים כ-6,000 שנים; ומנקודת המבט של עולם העשיה – העולם קיים כ-13.8 מיליארד שנים.
יציאת מצרים
תשובה המוצעת פעמים רבות על ידי הגישה המגבילה היא שמדע הארכאולוגיה צעיר, ואולי בעתיד יהיו גילויים ארכאולוגים נוספים. יש המנמקים את העדר התיעוד המצרי ליציאת מצרים באי רצונם של מלכי מצרים להודות במפלתם.
גורמים המקבלים את סיפור יציאת מצרים כאמת היסטורית מצביעים על פפירוס מצרי עתיק בשם פפירוס איפוור כעל דיווח חוץ-מקראי אפשרי על מכות מצרים, אשר מאשש את יציאת מצרים כפי שהיא מתוארת בתורה. מלבד פפירוס איפוור, יישנם עוד ממצאים ארכאולוגיים שנטען כי ייתכן שהם מתעדים את "עשר המכות" ויציאת מצרים, כגון פפירוס של נפר-רהו וכיתוב שנחרט במקדש מצרי מאל עריש.
קללת הנחש
על פי המתואר בתנ"ך (בראשית ג') נחש הקדמוני קולל באכילת עפר:
חסידי הגישה המפרשת יאמרו שהקללה "ועפר תאכל כל ימי חייך", היא מטאפורית, כלומר: במקום ללכת – תזחל, והראש שלך יהיה "באדמה" וילחך עפר. בדומה למוזכר בישעיהו, פרק מ"ט פסוק כ"ג:
מסופר כי רבי שמחה בונים מפשיסחה פירש את הפסוק כמשל:. כך גם מפרש החפץ חיים. פירוש זה לא בא כתגובה לסתירה עם המדע אלא כתגובה לתמיהה מהי הקללה בכך שנחש אוכל עפר, שהוא זמין בכל מקום ואין קושי להשיגו.
הארנבת
הסבר חלופי מציע שהתורה מתייחסת אל הארנבת כפי שהיא נראית לבני אדם, ולא לנתונים שאינם נראים לעין אנושית, וכוונתה היא להדגיש שהארנבת טמאה על אף שלפי ההגדרה ההלכתית של העלאת גרה, היא מעלת גרה ובעלת סימן טהרה.
דלות החומר
הולדתה של דלות החומר
שורשיו של הסגנון היו נטועים, לדעתה, באופן התקבלותן של האמנות האירופית והאמריקאית בישראל, בעיקר זו של אמנות הפופ, הארטה פוברה והאמנות המושגית. גורם נוסף, שהיה בעל משמעות מרכזית בעיני ברייטברג-סמל, הוא היבט שאותו כינתה "א-אסתטי" ששורשיו טמונים במסורת היהודית התלמודית-פרשנית, המעמידה את הטקסט במרכז התרבות.
רפי לביא - "ילד תל אביבי"
עבודותיה של מיכל נאמן משנות השבעים השתמשו בצילום לשם יצירה בעלת אופי קולאז'י. בעבודות אלו חיברה נאמן ייצוגים שונים תוך הדגשה של מגבלות שפת התיאור והראייה וכן אפשרויות הדמיון והשוני בייצוג ויזואלי. הפרקטיקה של צירוף או עימות של היגדים הצביעו על כישלון או עיוות של שפת התיאור. על רקע המימד הוויזואלי אשר שיקף את האסתטיקה של "דלות החומר", הופיעו ייצוגים וטקסט כתוב בעזרת "לטרסט" או בכתב יד אשר שיקפו את הקריסה הסמיוטית של ייצוג הדימויים. דוגמאות לכך ניתן למצוא בעבודות כגון "דג נבון וציפור" (1977) או "הבשורה על-פי הציפור" (1977) חיברה נאמן בין דימויים משועתקים של דג וציפור לכדי מפלצות היברידית. בעבודות אחרות כגון "וניה וייזתה" (1975) נוצר עימות בין התכנים הטקסטואליים שבעבודה עם הוויזואליים, תוך הדגשה של מוטיבים מיניים.
המאבק על המרכז: תל אביב וירושלים
ניסיון לבחינה מחודשת של התקופה הציגה האוצרת אלן גינתון בתערוכה "העיניים של המדינה", אשר התקיימה במוזיאון תל אביב בשנת 1998. גינתון בחרה להציג את האמנות של התקופה כתגובה לבעיות הפוליטיות והחברתיות בחברה הישראלית של אותה עת. בפרספקטיבה כזו התערערה החלוקה המסורתית בין הדיכוטומיות שהציגו עפרת וברייטברג-סמל. גינתון טענה כי אמנות זו, שהתעצמה לאחר המשבר הפוליטי והחברתי שבא בעקבות מלחמת יום הכיפורים, נמשכה עד לשנות השמונים, אז נטשו האמנים את הפרקטיקות האמנותיות החתרניות (כגון מיצגים) וחזרו לעשייה אמנותית מסורתית יותר.
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2022
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2022 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 2022 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה ב-1 בדצמבר 2022. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך שנה. כמו כן, הוא מחושב לפי נתוני המכירות שנאספו מה-20 בנובמבר 2021 עד 12 בנובמבר 2022.
הלל פרת
הלל פרת (נולד ב-5 באוגוסט 1948) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה ובפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון, וראש המעבדה לפוטנציאלים מעוררים בטכניון. הוא יו"ר החוג הישראלי לנירופיזיולוגיה קלינית.
סירונה
מקדשים
אחד המקדשים התגלה בבודפשט ואחר בווייסבאדן שבהסה. מקדש מרכזי התגלה בהוכשילד - אשר נבנה סביב מעיין ושימש ככל הנראה אתר עלייה לרגל; מקדש זה נהרס בין השנים 250- 270 ולא נבנה מחדש.
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב היא אנדרטה הנמצאת בצפון הנגב, ליד צומת קמה בתוך חניון על שם יגאל אלון. האנדרטה מוקדשת ללוחמי חטיבת יפתח שנפלו בקרבות בנגב במלחמת העצמאות.
איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
"הדרך האסיאנית" (The ASEAN Way)
התמיכה הברורה בעיקרון אי ההתערבות נבעה משלושה גורמים שונים. הגורם הראשון הוא החשש מתמיכה של גורמים ומעצמות חיצוניות בהתקוממויות קומוניסטיות פנימיות. הגורם השני הוא ההבנה כי התעסקות בענייני פנים הנוגעים לנושאים כמו אתניות, פוליטיקה ודת יובילו למחלוקות בלתי פתירות בין המדינות החברות בארגון. שכן, מבחינת נושאים אלו, הייתה שונות מהותית בין המדינות. לכן, כדי למנוע מחלוקות אלו, העדיפו המדינות להוציא את הנושאים הבעייתיים מחוץ לדיון אפשרי בין המדינות. הגורם השלישי הוא חוסר הרצון של המדינות לוותר על הריבונות הטרייה שלהן למען גוף על-לאומי. כתוצאה מעיקרון אי ההתערבות והחתירה לשמירה על ריבונות המדינות התבסס מודל מיוחד של קבלת החלטות בארגון. מדיניות זאת התבססה על עקרונות של התייעצות וחתירה לקונצנזוס וגם זניחה מדיון של נושאים בלתי פתירים.
הרחבת אסיאן
ב-1984 צורפה סולטנות ברוניי לאסיאן אך גל ההרחבה המשמעותי של הארגון החל רק בשנות ה-90. ההתקדמות המשמעותית החלה למעשה עם סיום משבר וייטנאם-קמבודיה בתחילת שנות ה-90. לאחר סיום המשבר, נעשו מאמצים לצרף את מדינות האזור האינדו-סיניות, הקומוניסטיות לשעבר, אל הארגון. ב-1995 הייתה וייטנאם למדינה השביעית המצטרפת לארגון. לאוס ומיאנמר הצטרפו לארגון שנתיים מאוחר יותר, ב-1997. צירופה של מיאנמר בוצע חרף לחץ מערבי כנגד הדבר, זאת תחת השימוש בגישה של "התחייבות בונה" כלפיה מצד אסיאן. המדינה העשירית והאחרונה להצטרף לארגון היא קמבודיה בשנת 1999. צירופה של מיאנמר, לצד הצהרות הארגון בדבר הגנה כנגד השתלטותן של מעצמות על המדינות החברות, נתקלה בקשיים לאחר שבמיאנמר בוצע הפיכה שהובילה למלחמת אזרחים, שגררה התערבות סינית במיאנמר, בקונפליקט מול עמדת האיחוד.
פוטין (מאכל)
גרסאות של פוטין נמכרות במסעדות של רשתות המזון המהיר בקנדה (מקדונלד'ס, ARBY'S, DQ ואחרות).
אגם פריי
אגם פּריי (באנגלית: Pray Lake) הוא אגם הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר, במדינת מונטנה בארצות הברית.
ג'וני ראמון
בשנת 2003 נכנס ג'וני במקום ה-16 ברשימה של "הגיטריסטים הכי טובים בכל הזמנים" שערך המגזין "הרולינג סטונז".
צ'ארלס סטיוארט פרנל
זיופיו של פיגוט
בינתיים, מצא פרנל עצמו מואשם בידי העיתון "טיימס" בתמיכה ברצח של השר לענייני אירלנד הלורד פרדריק קבנדיש, ותת השר לענייני אירלנד, ט.ה. ברק, אשר נדקרו בשנת 1882 בעת שטיילו בפניקס פארק בדבלין. מכתבים פורסמו שהראו כי פרנל היה שותף למזימת הרצח. פרנל הגיש תביעת דיבה, וכן התקיימה חקירה, ושני ההליכים זיכו את פרנל מכל אשמה. בפברואר 1890 הסתבר כי המכתבים היו זיוף שנוצר על ידי עיתונאי אנטי-פרנלי בשם ריצ'רד פיגוט, אשר התאבד משנחשף הזיוף. היה זה שיאה של הקריירה של פרנל. הבחירות עמדו בפתח, ונראה כי עתה, משטוהר שמו, ומשממשלתו השמרנית של הלורד סוליסבורי נראתה ככושלת ומכשילה, דבר לא ימנע את שובה של הקואליציה פרנל - גלאדסטון לשלטון, ומתן שלטון הבית לאירלנד.
Let's Go Home Together
Let's Go Home Together הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אלה הנדרסון בהשתתפות הזמר-יוצר הבריטי טום גרנן. השיר יצא לאור ב-19 בפברואר 2021, על ידי חברת התקליטים אסיילום רקורדס, כסינגל מתוך האלבום Everything I Didn't Say.
הולדת הטרגדיה
הולדת הטרגדיה (בגרמנית: Die Geburt der Tragödie aus dem Geiste der Musik) הוא ספר אשר נכתב על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה. הספר פורסם בשנת 1872, ותרגום שמו המלא הוא הולדת הטרגדיה מתוך רוחה של המוזיקה.
אגודת המצנחים האמריקאית
פעילות
כמו כן, מוזיאון הצניחה החופשית האמריקאי עתיד להבנות על ידי ועל יד מתקן של האגודה.
ג'ודי פלין
ביוגרפיה
פלין נולדה בבלקפול שבלנקשייר. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות המזכירה בסיטקום "האימפריה של בריטאס". תפקידים ידועים נוספים של הם בדמות מאדג' האוול בסדרת הדרמה "בית אליוט", ובדמות ואל בשני פרקים בסדרה הקומית "נשות המזנון" של ויקטוריה ווד.
בית בלומנפלד (מרחביה)
ההיסטוריה של הבית
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סבלה משפחת בלומנפלד מ"נחת זרועו" של הצבא העות'מאני שהחרים, בתחילה, סוסים, בהמות ותוצרת חקלאית ובהמשך התיישב בבית קצין טורקי ומשפחתו. בניגוד ליחסים הרעועים עם העות'מאנים יצרו בני המשפחה קשרים טובים עם צוותי האוויר של טייסת 304 הגרמנית שחנתה לייד מרחביה, והרגישו "כמעט" בבית בחברת בני הבית דוברי הגרמנית.
ראקיה
נהוג להגיש את המשקה יחד עם מתאבנים וסלטים, אך גם בארוחה העיקרית.
רבקה זיו
ייסוד ויצו
בעקבות השתקעותה של רבקה זיו בישראל ובניגוד לדעת חלק ניכר מהנהלת הארגון, הפכה ישראל למרכז התנועה העולמית. בעקבות החלטה זו, החלו להתכנס בישראל הוועידות העולמיות של ויצו.
קרינה סמפיני
קריירה
בשנת 2002 גילמה את לוסיה לדסמה (Lucía Ledesma) בסדרה "המורה פרנקו" (Franco Buenaventura, el profe).בשל אי הסכמתה עם קווי העלילה של דמותה, קרינה בחרה לעזוב את הסדרה באמצע.
איוואן בונין
ביוגרפיה
בונין נולד למשפחת אצולה רוסית בעלת נכסים, שכבר קנתה לה מוניטין בפוליטיקה, במדע ובאומנות. במשפחתו כבר היו שני סופרים, אנה בונין וואסילי ז'וקובסקי. את ילדותו ונעוריו בילה בונין באחוזות אביו. לאחר מות אחותו, נכנס בונין לתקופת דיכאון עם נטיות דתיות. נטיותיו לאומנות באו לידי ביטוי בציור, שגם השפיע על כתיבתו הספרותית. כבר בגיל צעיר ראה יצירות משלו שהופיעו בדפוס, קובצי שירה וגם יצירות בפרוזה. הוא גם תרגם מהספרות האנגלית לרוסית.
במאי 1918, אחרי המהפכה הבולשביקית, עזב בונין, שהעריץ את הצאר ואת בית המלוכה ותעב את הקומוניזם, את מוסקבה ופרש לאחוזתו בכפר. בפברואר 1920 עזב בונין את ברית המועצות והיגר לפריז.
טיסה 5017 של אייר אלג'יר
נוסעי המטוס
להלן רשימה (זמנית) של התפלגות נוסעי המטוס לפי אזרחותם:
אמילי אוסמנט
ביוגרפיה
אוסמנט נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקן מייקל יוג'ין אוסמנט ולתרסה אוסמנט (לבית סיפרט), מורה לאנגלית. היא חונכה כקתולית. אחיה הגדול הוא השחקן מועמד פרס האוסקר היילי ג'ואל אוסמנט.
קריירה
בשנים 2014–2018 היא מככבת בתור גבי דיימונד בסיטקום "רעבה לאהבה" ברשת ABC Family (כיום Freeform).
אדמה (אלבום)
היסטוריה
במקביל להוצאת התקליט, יצאה מהדורה מוגבלת של התקליט בצבע אדום. בשנת 1994 יצאה לשוק לראשונה מהדורת הדיסק לצד קלסיקות נוספות מבית "הד ארצי".
אחז בן ארי
ביוגרפיה
נולד בעיר ורוצלב שבפולין. משפחתו עלתה לישראל בהיותו בן חצי שנה והשתקעה בעיר כפר סבא.
לאחר שחרורו מצה"ל, בשנים 1996–2000 שימש כיועץ המשפטי של משרד התשתיות הלאומיות. במסגרת זו, היה יושב ראש מועצת האזורים החופשיים לייצור בישראל, חבר ועדת ההיגוי לפרויקטים משותפים עם ירדן ויושב ראש ועדת המשנה לפרויקטים תיירותיים בין ישראל לירדן.
בשנים 2000–2007 שימש כיועץ המשפטי של עיריית תל אביב-יפו. בתפקידו זה, גיבש בשנת 2001 חוות דעת הקובעת שחוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב (הסמכה מיוחדת), תשנ"ח-1997, אינו חל על בתי אוכל, אלא על בתי קולנוע, תיאטראות, דיסקוטקים וכדומה. כתוצאה מכך אישרה עיריית תל אביב באותה שנה פתיחת בתי אוכל בערב תשעה באב. למרות דברי ראש העירייה רון חולדאי שמדובר בהחלטה מעשית-משפטית בלבד ללא משמעות אידאולוגית, היא עוררה דיון ציבורי רחב בדבר הכפייה הדתית וצביונה היהודי של המדינה. בשנת 2002, בעקבות מקרה זה, הוספה לחוק קביעה מפורשת האוסרת פתיחת בתי אוכל.
בשנת 2016 מסר עדות בפרשת הצוללות.
בן ארי גר בתל אביב, נשוי ואב לשתיים. בעל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה מאוניברסיטת תל אביב.
בניין מאופס אנרגיה
כדאיות כלכלית
מאחר שהחסכון צפוי להיות מושג רק בשלב התפעול יש יתרון לבניה בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
נבחרת סלובקיה בכדורגל
נבחרת סלובקיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סלובקיה.
ראובן בלום
ראובן בלום (1924 – 5 באוגוסט 2015, גרמניה) היה מפקד יחידה 515 באמ"ן (לימים יחידה 8200) בשנים 1961–1966.
ביוגרפיה
ראובן בלום סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1966.
קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בון שבגרמניה.
ויקיפדיה הפרסית
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
גדיש
היישוב הוקם על ידי עולים ממרוקו בשנת 1956 במטרה ליישב את חבל תענך.
ב-12 בינואר 2003 חדרו למושב מחבלים מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מקבטיה ורצחו את סייר הביטחון של המועצה האזורית גלבוע, אלי ביטון. לאחר מרדף של כוחות הביטחון וקרב יריות שבו נפצעו שלשה קציני משמר הגבול, חוסלו המחבלים.
אולטימייט
מהלך המשחק
לאחר כל הבקעה, הצד המבקיע נשאר בצד ההבקעה, הקבוצה השנייה חוזרת לצד השני, הקבוצה המבקיעה מעבירה את הפריזבי לצד השני של המגרש בזריקה אחת ("Pull") והמשחק מתחיל משם על ידי הקבוצה השנייה.
הישגי מועדוני פריזבי ישראלים בתחרויות בינלאומיות
בישראל קיימים כמה מועדני פריזבי ותיקים, ביניהם ניו-אייג', אלמנט ושדה בוקר. בשנת 2019 מועדון ניו-אייג' השתתפו בתחרויות בין-לאומיות באיטליה (בה זכו במקום השני) ובבלגיה.
התרחבות המשחק למועדונים - 1976
באותה השנה, הופיעו מועדוני אולטימייט אף בבריטניה באוניברסיטת ווריק, באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לייסטר.
רוח המשחק
רוח המשחק (אנגלית: Spirit of the Game): אולטימייט מבוסס על רוח ספורטיבית אשר מטילה את האחריות למשחק הוגן על השחקן. רוח המשחק מעודדת תחרותיות, אך לעולם לא על חשבון כבוד הדדי בין המתחרים, דבקות בחוקים המוסכמים וחדוות המשחק. שמירה על מרכיבים חיוניים אלה נועדה למנוע התנהגות בלתי ספורטיבית במגרש האולטימייט. פעולות כגון התגרות בשחקנים יריבים, תוקפנות מסוכנת, התנהלות מאיימת, עבירות מכוונות או התנהגות שמטרתה "לנצח-בכל-מחיר" נוגדות את רוח המשחק ועל כל השחקנים להימנע מהן.
מוזיאון פופול ואישל
מוזיאון אישל מציג את התלבושות ותעשיית הבד הצבעונית והמיוחדת של תרבות המאיה מהעת העתיקה ועד ימינו. מקור השם אישל, IXCHEL, הוא באלת הארץ והירח של בני המאיה שהייתה אלת פריון הנשים ועל-פי המסורת המציאה את האריגה. במוזיאון האישל ישנה חנות רחבת ידיים ובה ניתן לרכוש ספרים, גלויות, עבודות יד ועבודות בד שונות ומגוונות.
קרב שטלופנן
קרב שטלופנן (התרחש ב-17 באוגוסט 1914 ליד העיר שטלופנן, כיום נסטרוב) היה הקרב הראשון שפתח את החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה במהלכו הגיס הגרמני הראשון של הארמייה השמינית הצליח להסיג לאחור חלק מהארמייה הרוסית הראשונה ואף לשבות חלק מחייליה. קרב זה היה הראשון במערכה שנודעה לאחר מכן כהפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית במהלכה ניסתה האימפריה הרוסית לכבוש את שטחי פרוסיה המזרחית מידי הקיסרות הגרמנית.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה
באופן מעשי, ב-4 באוגוסט החלה הלחימה בחזית המערבית באופן רשמי עם פתיחתו של קרב לייז'. בחזית המערבית נחלו הגרמנים בחודש אוגוסט הצלחות עם ניצחונותיהם בקרב לייז' והמערכה על הגבולות. בעוד עיקר צבאם נלחם במערב מול צרפת ובריטניה, הגרמנים ציפו שהרוסים יארגנו את צבאם ואז יחלו הקרבות בחזית המזרח. הגבול הגאוגרפי בין רוסיה לגרמניה הוא גבול רחב (משתרע לאורך של כ-1600 קילומטרים) ומישורי שעובר באזור פרוסיה המזרחית. הגרמנים ציפו שרוסיה תפלוש אם כן ישירות לפרוסיה המזרחית במטרה לכבוש את בירת המחוז דאז, קניגסברג (בשנות האלפיים, "קלינינגרד"). למרות שעיקר צבאם היה מרוכז בחזית המערבית, הגרמנים ציפו שהארמייה השמינית שנשארה להגן על פרוסיה המזרחית תוכל לעצור את ההתקפות הרוסיות ולהמשיך להחזיק באזור עד אשר הקרבות בחזית המערבית יסתיימו ועיקר הצבא הגרמני יועבר לחזית המזרחית.
שתורא
גאוגרפיה
ב-21 ביולי 1977 התכנסה בשתורא ועדה טכנית לבנונית-סורית-פלסטינית, בניסיון להפסיק את מעשי האיבה בין הצדדים השונים בדרום לבנון שהיוו חלק ממלחמת האזרחים בלבנון, ובניסיון להגיע להסכם אשר יסדיר את נוכחותם של כוחות פלסטיניים חמושים בלבנון. כינוס ועדה זו היה המשכה של ועידת קהיר (1976) וניסיון ליישום החלטותיה. לאחר ארבעה ימי דיונים, ב-25 ביולי, נחתם הסכם שתורא.
מורין ליפמן
ביוגרפיה
במשך יותר מעשר שנים כתבה טור חודשי במגזין "Good Housekeeping", ובעקבותיו הוציאה לאור כמה ספרים ביוגרפיים בהם, "Something To Fall Back On", "Thank You For Having Me", "You Can Read Me Like A Book" ואת "Lip Reading". ליפמן כתבה גם טור שבועי בעיתון "הגרדיאן". ב-2006 כיכבה בפרק בסדרה "דוקטור הו" בשם "פנס הטמטום" בתפקיד "הכבל". מנובמבר 2005 ועד אפריל 2006 הופיעה בתפקיד פלורנס פוסטר ג'נקינס במחזה בתיאטרון הדוכסית בווסט אנד שבלונדון.
חיים אישיים
ב-2015 אמרה בריאיון לרדיו LBC שבגלל התגברות האנטישמיות בבריטניה היא שוקלת להגר לארצות הברית או לישראל.
יחסי מונקו–מקסיקו
היסטוריה
ב-1993 האמינה ממשלת מקסיקו את הקונסוליה שלה בפריז גם למקסיקו. בשנת 2001 שתי המדינות שדרגו את רמת היחסים שלהן לשגרירות כאשר מקסיקו האמינה את שגרירותה בפריז למונקו. בנובמבר 2002 ביקר אלבר השני, נסיך מונקו במקסיקו סיטי על מנת להשתתף בפגישה של הוועד האולימפי העולמי. הביקור ב-2002 לא היה ביקורו הראשון של אלבר השני אלא בשנת 1999, אז השתתף בצילומים לסרט שצולם במקסיקו באופן לא רשמי. הנסיך אלבר חזר מספר פעמים למקסיקו בהן הביקור בשנת 2011 בו השתתף בוועידה למען שמירה על האוקיינוסים ועל הסביבה.
יחסים כלכליים
בשנת 2018 הסחר הכולל בין מונקו לבין מקסיקו עמד על 1.7 מיליון דולר אמריקאי. ענפי הייצוא העיקריים של מקסיקו למונקו הם בעיקר תמנונים, צילינדרים, בקבוקים ותירס. ענפי הייצוא העיקריים של מונקו למקסיקו הם מוצרי קוסמטיקה ורפואה. ישנה פעילות ערה של חברות משתי המדינות במדינה השנייה.
ניטרה
יהודי ניטרה
ההערכה היא שהקהילה היהודית הראשונה בסלובקיה נוסדה בניטרה, אשר קהילתה היהודית מוזכרת בכתובים כבר בשנת 1113. רבי יצחק בן משה מווינה מזכיר גם הוא את קהילת ניטרה. עד לשואה הייתה בניטרה קהילה דתית וישיבה בראשות הרב שמואל דוד אונגר וחתנו הרב מיכאל דב וייסמנדל אליה הגיעו תלמידים מכל רחבי אירופה. הישיבה התייחדה בכך שלמדו בה גם ספרי מוסר והתקיימו בה מבחנים שבועיים בגמרא ובחומש עם פירוש רש"י. בתקופת השואה עסקו ראשי הישיבה בניסיונות להציל יהודים. רוב יהודי ניטרה הושמדו בשואה ומעט מן הניצולים שבו לעיר. בשנת 1940, בטרם הוחל בהשמדת יהודי סלובקיה, מנתה קהילת יהודי ניטרה 4,358 נפש, אשר היוו 19.2% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1948 נותרו בעיר 610 יהודים בלבד. בשיא פריחתה הפעילה קהילת יהודי ניטרה, האורתודוקסית והנאולוגית, מוסדות קהילתיים מגוונים ובהם בתי כנסת, מקווה טהרה, בית תמחוי, בית אבות, בית חולים יהודי ובית הארחה יהודי. יהודי העיר אף היו פעילים בשלטון המקומי ובשנות ה-20 השתתפו יהודים, נציגי הסיעה היהודית, במועצת העיר ובמועצת המחוז. בשנות ה-20 הייתה ליהודי העיר השפעה מכרעת על כלכלת העיר. מתוך 605 בתי עסק אשר פעלו בעיר ברישיון בשנת 1921, 458 היו בבעלות יהודית. יהודי ניטרה אף בלטו בנוכחותם בין בעלי המקצועות החופשיים: 19 מתוך 29 רופאים שפעלו בעיר, 18 מתוך 31 עורכי דין, 3 מתוך 6 וטרינרים.