cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירושלים בתקופה הביזנטית
פיתוח ירושלים כמרכז דתי לעלייה לרגל
כתוצאה ממעמדה הדתי של ירושלים הוקמו בה מבני דת רבים, בראשם כנסיית הקבר (במאה ה-4). בנוסף הוקמו כנסיית ציון הקדושה על הר ציון, כנסיית השילוח ליד בריכת השילוח (במאה ה-5) וכנסיית הניאה (במאה ה-6). העיר התבססה על צליינות דתית, וכלכלתה סבבה סביב שירותי דת ותיירות. הוקמו בה אכסניות, בתי תבשיל, בתי מחסה לצליינים עניים, חנויות לממכר צורכי קדושה וכדומה. חיי העיר והמבנה הפיזי שלה, הושפעו מהיותה מוקד לתהלוכות דתיות יומיומיות בין המקומות הקדושים. הדבר הביא הן לפריחת המסחר בעיר שבין החומות, והן לפיתוח חוות חקלאיות ותעשייתיות סביבה, שסיפקו מזון, מצרכים ומזכרות לאלפי הצליינים. על מנת למשוך את הצליינים לשוב ולעלות לרגל לעיר, זוהו בה באופן תדיר מקומות קדושים חדשים. תנאי התחבורה היו, בעיקר בראשית התקופה, נוחים ובטוחים. רשת הדרכים הרומיות בארץ ישראל ומחוצה לה הייתה עדיין במצב טוב, שאיפשר אף נסיעה בעגלה, ודרכי הים היו בטוחות הודות לשלטון היציב (שהתפוררותו הפכה את מזרח אגן הים התיכון למסוכן, עקב שוד ימי).
מינהל עירוני וריבוד חברתי
הדרך לקידום למעמד של שררה עברה דרך המנגנון הכנסייתי, שרק במדרג הנמוך שירתו בו פקידים חילונים. בחקיקה הקיסרית של המאה ה-6, הוענקו זכויות ל"קָטֶטוֹרֶס", שכבת נכבדים חילונים בעלי רכוש (אדמות חקלאיות), שיכלו לייעץ לפטריארך במינויים בכירים ושימשו מפקחים. מכל ארץ ישראל, רק בירושלים מוזכר קיומם של בני מעמד זה. כמו כן, פעלה בעיר משטרה ופעל דֶפֶנְסוֹר, פקיד בכיר שתפקידו להגן על פשוטי העם מפני שרירות השלטון.
הר הזיתים
בראש ההר נבנתה כנסיית האלאונה, אחת הכנסיות הראשונות שהוקמו בירושלים בתקופה הביזנטית. היא הוקמה על ידי הלנה ב-334, יחד עם כנסיית המולד בבית לחם וכנסיית הקבר בירושלים. הקמת הכנסייה, המשמרת את זיכרון אירוע עליית ישו לשמים, יחד עם כנסיות המשמרות את זיכרון לידתו ומותו, מצביעה על החשיבות העצומה שהעניקה הנצרות, כבר בראשיתה, למסורת עלייתו של ישו לשמים.
מבני מגורים
לפי ניתוחו של הארכאולוג מאיר בן דב, שחשף עם בנימין מזר רובע מבני מגורים סמוך להר הבית (באזור העופל), המבנים שנבנו בעיר במאה ה-4 וה-5, הוקמו בכלים, ידע וסגנון אדריכלי שיובאו מבחוץ, בעוד מבנים מהמאה ה-6 הוקמו בטכניקה ירושלמית מקומית שסיפקה פתרונות מתאימים יותר מבחינת תנאי הארץ והאקלים המקומי. כך למשל פחת השימוש בעץ וברעפים וגדל השימוש באבן. הבתים היו דו-קומתיים, הקומה התחתונה הקיפה חצר פנימית וחדריה שימשו לבתי מלאכה, למחסנים ולבעלי חיים, והקומה העליונה שימשה למגורים. הארכאולוגים חשפו בקומות התחתונות של חלק מהמבנים שרידי מטבחים, ובאחד מהם אף בית שימוש. בשל השימוש בקורות עץ לבניית תקרת הקומה הראשונה, נבנתה בתוך כל חדר קשת אבן לקיצור הטווח שיש לכסות בעץ, כיוון שקורות העץ שניתן לאתר בארץ ישראל קצרות יחסית.
יהודים בירושלים הביזנטית
בימי החגים (בעיקר בהושענא רבה) פקדו יהודים את הר הזיתים, ובפרט אבן המכונה "מצטבא" עליה צוין "מקום שריפת הפרה", וממנה ניתן להשקיף על הר הבית. כיוון שכך, ייחסו יהודים חשיבות מיוחדת דווקא לכותל המזרחי של חומת הר הבית, כיוון שהוא הנשקף מהר הזיתים, וכיוון שדרכו יצאו הכהן הגדול ועוזריו להכין את אפר הפרה בתקופת המקדש.
ככלל, יהודים לא ישבו בעיר, פרט לכשנתיים בימי יוליאנוס הכופר, עת ניסה להקים את בית המקדש מחדש; כתושבים ארעיים במשך מספר שנים בימי הקיסרית אאודוקיה שהלכה כברת דרך לכיוונם של יהודי הגליל שביקשו לבקר בעיר בימי החגים וזאת הן בשל מחשבתה החופשית והן משיקולים כלכליים ובשלהי התקופה, בחסות הכיבוש הפרסי ומרד הרקליוס. עם זאת ישבו יהודים בסביבות ירושלים למשל בבית לחם, בדרום הר חברון ("דרומא") ובעין גדי, ושימשו כמורי דרך לצליינים שביקשו לזהות מקומות הקשורים לכתבי הקודש.
האמה התחתונה
מקור המים
כמה שנים לאחר מכן בנה הלגיון העשירי הרומי אמה נוספת לירושלים, היא 'האמה העליונה' בתוואי גבוה יותר. תוואי זה התאפשר עם כרייתה של אמת אספקה נוספת, הנקראת 'אמת הבּיאָר' על שם מעיין המוצא שלה, הנובע לא רחוק מעין ערוּבּ, בנקודה גבוהה יותר. מי 'אמת הבּיאָר' הוזרמו לבריכה שלישית, שנחצבה מעל שתי הבריכות הקודמות לה. השם המקובל לשלוש בריכות אגירה אלו הוא "בריכות שלמה", אך זהו שם שגוי, שכן מדובר במפעל מים מימי בית המקדש השני ולא הראשון. במאה הראשונה לספירה כבר היו, אם כן, שתי אמות שסיפקו מים לבריכות שלמה (הערוב והביאר), ועוד שתי אמות שיצאו מהן - האמה העליונה והאמה התחתונה. נראה שהייתה אמה נוספת, קצרה בהרבה מאחיותיה, שהובילה מים להרודיון בתוואי ישר למדי, שלא עלה על 7 קילומטרים. אמה זו נבנתה ככל הנראה על ידי המלך הורדוס.
תוואי האמה ותבניתה
האמה הקיפה את הר ציון, המשיכה לאזור בו נבנו לימים כנסיית הניאה וכיכר בתי מחסה; משם ירדה באזור מדרגות הכותל המערבי ונכנסה להר הבית דרך גשר עץ, שעבר בתוואי גשר וילסון מן התקופה הרומית. נראה כי גשר העץ הוקם לראשונה על ידי החשמונאים מעל הגיא המרכזי, כדי לאפשר את כניסת המים ישירות מהאמה לבית המקדש. במקדש עצמו הוזרמו המים למאגרים ולמתקנים שונים, ובהם ל'ים' - מתקן טבילה לטהרה ששימש את הכהנים, כמובא בתלמוד הירושלמי, מסכת יומא פרק ג דף מ"א: "וְהַיָּם לְרָחְצָה לַכֹּהֲנִים בּוֹ" - ולא כלי הוא? (כלומר, האין המים בו שאובים, ולכן אסור לטבול בו? אך) אמת המים מושכת לו מעיטם".
פמיניזם פוסט-קולוניאלי
תאוריה
פמיניזם פוסט-קולוניאלי הוא זרם חדש יחסית של חשיבה, אשר התפתח בעיקר מתוך עבודתן של תאורטיקניות פוסט-קולוניאליות שהתעסקו בהערכת האופן בו יחסים קולוניאליים ואימפריאליים שונים במאה ה-19 השפיעו על התפיסה העצמית של תרבויות מסוימות. זן מסוים זה של פמיניזם מקדם השקפה רחבה יותר של שכבות הדיכוי המורכבות הקיימות בתוך כל חברה.
גזע ודת
ורה סי מאקי (Vera C. Mackie) מתארת את ההיסטוריה של הזכויות הפמיניסטיות והאקטיביזם הנשי ביפן מסוף המאה ה-19 ועד היום. נשים ביפן התחילו להטיל ספק במקומן במעמד החברתי ולערער על תפקידיהן תחת הקיסר. הספר נכנס לפרטים על נשים יפניות איקוניות שעמדו נגד דיכוי מגדרי, כולל עדויות של פמיניסטיות יפניות בעצמן. הדיכוי של נשים ביפן מתאר את השוני בנסיבות החיים של נשים מתרבויות שונות. ישנן התנהגויות חברתיות שונות המתרחשות במדינות אסיה שעשויות להיראות כמעיקות בעיני הפמיניסטיות הלבנות. לפי האידאולוגיות הפמיניסטיות של העולם השלישי, זה אידיאלי לכבד את התרבות בה חיות הנשים הללו, תוך כדי יישום האמונה שאין לדכא אותן או לראותן באור סקסיסטי בשום צורה.
קולוניזציה כפולה
הפמיניסטיות הפוסט-קולוניאליסטיות עדיין עוסקות בזיהוי וחשיפת ההשפעות הספציפיות של הקולוניזציה הכפולה על סופרות, וכיצד קולוניזציה כפולה מיוצגת ומוזכרת בספרות. עם זאת, קיים דיון מתמשך בין תאורטיקניות, אם ההיבט הפטריארכלי או ההיבט הקולוניאלי דוחק יותר ואיזה נושא יש לטפל בו באופן אינטנסיבי יותר ולהשקיע בו את המאמצים להתמודדות.
סופרות המזוהות בדרך כלל עם נושא הקולוניזציה הכפולה והביקורת על הפמיניזם המערבי הן למשל מוהנטי, והיזל ו. קארבי (Hazel V. Carby). "אישה לבנה מקשיבה", מאמר שחיברה קארבי, מותח ביקורת חריפה על פמיניסטיות מערביות. במאמר מאשימה קארבי את הפמיניסטיות המערביות בשיפוטיות, דעות קדומות ובדיכוי נשים שחורות במקום לתמוך בהן ולעודד אותן. בהקשר זה היא מדברת גם על "דיכוי משולש": "העובדה שהנשים השחורות כפופות לדיכוי סימולטני של הפטריארכיה, המעמד וה"גזע", היא הסיבה העיקרית לכך שלא נעשה שימוש שווה בעמדותיהן ובניסיונן ושאלה לא רק נדחקו לשוליים, אלא גם היו בלתי נראים".
מאמר תאולוגי-מדיני
אפולוגטיקה נוצרית
המאמר מכיל משפטי הערכה מרובים לנצרות ולספרי הבשורות, ללא כל ביקורת מתבקשת, בייחוד לאור הביקורת הרבה כלפי היהדות והמקרא. זאת בעוד שעיקרי האמונה הנוצרית (בעיקר התגשמות האלוהים בבשר – אינקרנציה) סותרים את הפילוסופיה הפנתאיסטית של שפינוזה עצמו, ואין כל התייחסות במאמר לסתירות אלו. לכן נראה כי משפטים אלו הם אפולוגטיקה כלפי שלטונות הולנד, כאמור לעיל, ושפינוזה סמך על הקורא הנבון כי ישכיל להתעלם מהם.
סולטאן אל-ג'אבר
ביוגרפיה
אל-ג'אבר נולד ב-31 באוגוסט 1973 באיחוד האמירויות הערביות. הוא בעל תואר ראשון בהנדסה כימית מאוניברסיטת דרום קליפורניה בארצות הברית, תואר דוקטור בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת קובנטרי בבריטניה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה סטייט בלוס אנג'לס. השכלתו בארצות הברית מומנה על ידי מלגה שניתנה על ידי חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי.
טיגראן סרגסיאן
חייו
לאחר קבלת הדוקטורט, חזר לארמניה, והחל לעבוד כחוקר בכיר במכון הבין-לאומי לכלכלה ותכנון של ארמניה עד לשנת 1990. בשנים 1988-1993 שימש כיושב ראש המועצה הלאומית למדענים ואנשי מקצוע צעירים.
מעבורת חלל
אחרי 30 שנות פעילות הופנם הלקח שתוכנית המעבורת אינה בטיחותית ויקרה מעבר לכל הצדקה, וב־2011 הופסקו השיגורים.
המעבורות האמריקאיות
כאמור, ניקסון הטיל ספק בתועלת שבטיסות חלל מאוישות. לאור זאת, טענה נאס"א שאם המעבורת תבצע את כל השיגורים הממשלתיים והפרטיים, העלות הכוללת של תחזוקת מערך הלוויינים תרד משמעותית. ביצוע כל השיגורים האלו דרש לפחות 50 שיגורי מעבורת בשנה, מספיק כדי להצדיק אותה מבחינה כלכלית.
בסופו של דבר אישר ניקסון את התוכנית, לא בגלל טענות נאס"א, אלא משום שידע שתוכנית בסדר גודל כזה תשפר את התעסוקה במדינות בהן היא התנהלה, בשנת בחירות כמו 1972, וכן כדי לעמוד בתחרות מול ברית המועצות דאז.
חדירה לאטמוספירה
באטמוספירה התחתונה המעבורת מתפקדת כדאון, מלבד זאת שהיא מאבדת גובה בקצב מהיר הרבה יותר – מעל 50 מטרים כל שנייה (180 קמ"ש). במהירות של כמאך 3 נפרשים שני חיישני מידע בשני צידי המעבורת החשים את לחץ האוויר ביחס לתנועת המעבורת באטמוספירה.
אתרי נחיתה
במהלך תוכנית מעבורות החלל נחתו 78 משימות במרכז החלל קנדי, 56 בבסיס אדוארדס ומשימה אחת בווייט סאנדס.
קשר דיסולפידי
קשר דיסולפידי בחלבונים
קשר דיסולפידי מייצב את המבנה השלישוני בכמה דרכים:
מבנה ליגות ספורט
בצפון אמריקה מבנה הליגות בענפי הספורט הפופולריים ביותר אינו משתמש בתהליך של עלייה וירידה בין הליגות. רוב ענפי הספורט המקצועיים מחולקים לליגות בכירות (Major Leagues) ומשניות (Minor Leagues), כשהליגות הבכירות הן החשובות ואין בינן לבין הליגות המשניות קשר של עלייה וירידה, לא ניתן לעבור מליגה משנית לליגה בכירה ולהפך. בענפי הבייסבול והכדורגל (שבצפון אמריקה נקרא "Soccer") יש מבנה ליגות מסודר וישנה היררכיה ברורה בין הליגות הבכירות לליגות המשניות המוגדרת היטב, וכל אחת מנוהלת על ידי גוף מנהל ("Minor League Baseball", ארגון המנהל את הליגות המשניות בבייסבול הנמצא תחת הסמכות של נציב הליגה הבכירה, ליגת ה-MLB; ובכדורגל, פדרציית הכדורגל של ארצות הברית היא הקובעת ומייעדת את ההיררכיה בכדורגל האמריקאי). מערכת הליגות המשניות בהוקי קרח היא יחידנית, כלומר עם ליגה אחת בלבד ברוב ארבע הדרגות בענף; מערכת ליגות ההוקי בצפון אמריקה מנוהלת על ידי הסכמים קיבוציים ועסקאות הסתנפות בין ה-NHL (הליגה הבכירה), ל-AHL (ליגת המשנה הראשית) ול-ECHL (ליגה משנית שנייה).
גרוט
גרוט המקורי
מתוך רצון להרחיב את ידעם על כלל החיים ביקום, הפלורה קולוסוס שלחו כמה פרטים לכוכבי לכת אחרים במטרה לאסוף מידע על התושבים המקומיים ולחקור את טבעם. גרוט נשלח לכדור הארץ במטרה לחטוף בני אדם ולהביאם לכוכב אקס כדי שמדענים יוכלו לבצע בהם ניסויים. הוא נחת ביער הסמוך לעיירה קטנה בארצות הברית, והודיע לקהילה המקומית על נוכחתו באיום כי הוא ייקח את מקום מושבם לעולמו. התנגדותם של בני האדם סוכלה לאחר שכלי הנשק שלהם לא הצליחו לפגוע בגרוט, בעוד הוא ניצל את יכולתו לשלוט בעצים וצמחים כדי להפוך את היער למעין צבא מאולתר. גרוט תכנן להשתמש בצמחייה הילידית של כדור הארץ כדי ליצור רשת שורשים שתאפשר לו להרים את העיירה כולה לחלל, אך הוא נעצר על ידי מדען שהשתמש בטרמיטים על מנת להרוג אותו.
סולם מינורי
שימוש בסולם מינורי
אם כן, סולם לה מינור הרמוני יכיל את אותם צלילים שמכיל סולם לה מינור טבעי, אך המדרגה השביעית של הסולם תוגבה על מנת לשמש כטון מוביל אל צליל הטוניקה. את ההגבהה של המדרגה השביעית אין מסמנים במפתח, אלא בגוף היצירה. לדוגמה:
יחסיות לסולם מז'ורי
הסולם המינורי ניצב ביחסיות לסולם המז'ורי שנמצא טרצה קטנה מעליו, לדוגמה סולם לה מינור מקביל לסולם דו מז'ור. משמעות ההקבלה היא שבשני הסולמות משתמשים באותם תווים, לדוגמה בסולם לה מינור משתמשים בלה, סי, דו, רה, מי, פה, סול, וכך בסולם דו מז'ור. מלחינים הרוצים לעבור באמצע יצירה ממז'ור למינור או להפך, יעשו זאת לרוב במעבר לסולם היחסי. בסונאטה נהוג בדרך כלל לעבור מהסולם המינורי לסולם המז'ורי המקביל לו.
יחסי בלגיה–סלובקיה
יחסי בלגיה–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין בלגיה לסלובקיה.
יחדיו
ההיסטוריה
אליעזר שטיינמן היה בשנת 1926 עורך "כתובים", ביטאונהּ של אגודת הסופרים שביאליק עמד בראשה. יחד עם אברהם שלונסקי פרסם מספר מאמרים בזכות המודרניזם בספרות ובשירה, הנשען על השכלה אוניברסלית. מאמרים אלו כוונו נגד ביאליק ואגודת הסופרים עצמה שכונתה "מנוונת". כתוצאה מכך נוצר נתק בין כתב העת לבין האגודה וכתב העת הפך לשופר התנועה המודרניסטית. כותבים שהזדהו עם הקו שהוצג במאמריהם של שטיינמן ושלונסקי התקבצו יחדיו בבית הקפה "שלג לבנון" בתל אביב. הם הקריאו זה לזה מיצירותיהם והעבירו אותן (לרוב שירים וסיפורים קצרים) לפרסום ב"כתובים". כיוון שחלקם היו עולים בודדים היוותה החבורה תחליף למשפחה וסביבה תומכת הן יצירתית והן חברתית. חבורות ספרותיות היו נפוצות באותה תקופה גם במקום שהיווה מודל עבור רוב משוררי התקופה הצעירים – פריז. בין היתר קוימו דיונים לשם קביעה של מוסכמות כיצד על השירה העברית החדשה להיראות ובאילו נושאים עליה לטפל. הם הושפעו מהפסיכואנליזה שהיוותה חידוש באותה תקופה ואחת מההחלטות הייתה שעל השירה לצלול אל מעמקי נפש האדם.
מאפיינים
היצירות המייצגות ביותר את שירת החבורה הן "כוכבים בחוץ" של אלתרמן, "טבעות עשן" של גולדברג ו"אבני בֹהו" של שלונסקי.
איזואנזים
איזואנזימים (ידועים גם כאיזוזימים) הם אנזימים אשר שונים בהרכב סדרת חומצות האמיניות שלהם אך מזרזים אותה תגובה כימית. לאנזימים אלה תכונות קינטיות שונות או שהם מבוקרים באופן שונה. גם ביטוי איזואנזימים יכול להיות שונה בין איבר לאיבר וכן להשתנות במהלך ההתפתחות.
בועז פייפר
ביוגרפיה
פייפר למד עיצוב תיאטרון בחוג לאמנויות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, שם פגש את חבריו ללהקת הדראג "בנות פסיה". שם הבמה שלו היה "רות צסנה". הלהקה פעלה בין השנים 1995–2001, וזכתה לפופולריות רבה' לאחר שהופיעה בפינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה השבועית "סוגרים שבוע" עם אמנון לוי, בערוץ הראשון. יחד עם "בנות פסיה" ומיכל ינאי השתתף במחזמר "הכל אגדה" (בימוי: אורי פסטר), שזכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998. במקביל ל"בנות פסיה", השתתף כשחקן וזמר במופע "צלילי המיוזיקל", אשר שודר בערוץ הראשון ועלה מספר פעמים בתיאטרון ירושלים ובבריכת הסולטאן.
פרסים והוקרה
בשנת 2002 זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר על סרטו "מייק ברנט-לס מואה טמה".
קו 99
היסטוריה
בשנת 2015, אגד מכרה את הקו ואוטובוסי הקומתיים לחברת יארא טורס. במהלך תקופת ההפעלה של הקו על ידי יארא טורס הקו הופעל על פי בקשות בלבד. בשנת 2016 יארא טורס הפסיקה להפעיל את הקו. האוטובוס מדגם MAN NL313F שהוא האוטובוס הדו קומתי החדש ביותר נמכר והאוטובוסים מדגם NEOPLAN N122 הושבתו.
האסיר או: איך תכננתי להרוג את טוני בלייר
הרקע לסרט הוא סרט תיעודי אחר של טאקר, "ארמון התותחנים" שיצא בשנת 2004. באותו סרט התלווה טאקר לאנשי יחידת תותחנים מצבא ארצות הברית המוצבת בעיראק, ותיעד את פעילותם ושגרת חייהם במשך מספר חודשים. סצנה אחת בסרט מציגה לילה אחד בו טאקר הצטרף לחיילים וצילם את מעצרו של אדם שטען שוב ושוב שהוא עיתונאי. הסרט הנוכחי הוא סיפורו של אותו אדם.
עלילה
בשנת 2003, בזמן פלישת כוחות ארצות הברית לעיראק נטל אבאס מצלמת סטילס ואופניים ותיעד את האירועים בבגדאד בזמן המלחמה. לאחר מכן הוא המשיך לעבוד כצלם וידאו ועבד עם רשתות חדשות שונות ביניהן רשתות בריטיות. בעבודה זו הוא הסתכן מדי יום בירי מצידם של כוחות הקואליציה ומצד המורדים העיראקיים שיכולים היו לחשוד בו שהוא מרגל. אבאס קובל על הניגוד שיש לדעתו בין התמונות של החיילים שמחלקים שוקולד לילדים העיראקיים ובין המעצרים השרירותיים והפריצה של חיילים לבתי אזרחים בבגדאד באישון לילה.
לאחר מספר שבועות נאמר לאבאס כי הוא ואחיו עצורים בחשד כי תכננו להתנקש בטוני בלייר שבא לנאום בבגדאד, וכי יוניס זמם לנצל את קשריו עם העיתונאים הזרים איתם עבד כדי להוציא דבר זה אל הפועל. בתגובה להאשמה זו יוניס צחק, משום שדבר זה נראה לו מופרך ודמיוני.
אבאס טען כי האוכל במחנה לא טעים, לא טרי, הכיל חרקים שונים מספר פעמים בשבוע וגרם לבעיות בריאות בקרב האסירים. הלחם לא טרי והיה קשה מאוד לאכילה. המחנה הגדול אוכלס בעוד ועוד אנשים והתנאים בו היו קשים. לאחר מספר חודשים במחנה פרץ בו מרד אסירים וחלק מהאסירים נורו ונהרגו. לאבאס היה עט אך לא נייר והוא כתב על החלק הפנימי של תחתוניו את פרטי האסירים שמתו במהומות או מסיבות אחרות (כמו אסיר שמת ממחלה ולא טופל). בנג'מין טומפסון, חייל מילואים בצבא ארצות הברית, תמך בתיאוריו של אבאס את המחנה. הוא אמר "לא הייתי מחזיק את הכלבים שלי שם".
אלכסנדר סרפה דה פינטו
אזור נייאסה
ב־1879 טענה הממשלה הפורטוגזית באופן רשמי לריבונות על השטח שמדרום וממזרח לנהר הרוו (אשר יוצר בהווה את הגבול הדרום-מזרחי של מלאווי), ובשנת 1882 כבשו את החלק התחתון של עמק נהר שירה עד רוו. לאחר מכן ניסו הפורטוגזים לשאת ולתת על הסכמתם של הבריטים, לתביעותיהם הטריטוריאליות, אלא שכינוס ועידת ברלין (1884) סיים את הדיונים האלה. בשנת 1884 מונה סרפה פינטו לקונסול פורטוגזי בזנזיבר. פינטו נקרא מחדש למסעות, כאשר הייתה משימה של חקר ומיפוי מחדש של האזור בין אגם נייאסה והחוף - מהזמבזי עד נהר רובומה והבטחת נאמנות של התושבים באזור זה. בשנת 1885, סרפה פינטו התחייב למשלחת עם סגן אוגוסטוס קרדוזו כסגנו בפיקוד. סרפה פינטו חלה קשה ונשאו אותו לחוף, שם התאושש. קארדוזו, בן עשרים וחמש, המשיך בחקירה, סייר באגם נייאסה וברמות הרריות השכנות, אך נכשל להגיע להסכמי הגנה עם ראשי השבטים ממערב לאגם מלאווי.
בריטניה סירבה לקבל את הטענה הפורטוגזית כי יש להתייחס לרמות האלה כאל חלק ממושבותיה במזרח אפריקה הפורטוגזית, כיוון שהם לא היו תחת כיבוש פורטוגזי. כדי למנוע את הכיבוש הפורטוגזי, שלחה ממשלת בריטניה את הנרי המילטון כקונסול בריטי למוזמביק ושטחי פנים הארץ, עם הוראות לדווח על היקף השלטון הפורטוגזי באזור הזמבזי והסביבה. זאת כדי להגיעה להסכמים עם השליטים המקומיים כדי למנוע מהם לקבל הגנה מפורטוגל. בשנת 1888, הממשלה הפורטוגזית הורתה לנציגיה במזרח אפריקה הפורטוגזית לנסות לעשות הסכמי הגנה עם ראשי השבטים מדרום-מזרח לאגם מלאווי וברמות הרריות ומשלחת שאורגנה בפיקודו של אנטוניו קארדוזו, יצאה בנובמבר 1888 לכיוון האגם. מאוחר יותר, משלחת שנייה בהנהגתו של סרפה פינטו, שמונה למושל מוזמביק, עלתה אל עמק נהר שירה. שתי המשלחות האלה חתמו מעל 20 הסכמים עם ראשי השבטים באזור מלאווי. סרפה פינטו פגש את ג'ונסטון באוגוסט 1889 ממזרח לרוו, כשג'ונסטון יעץ לו לא לחצות את הנהר אל הרי הייר. למרות זאת סרפה פינטו פעל בעבר בזהירות, חצה את רוהו, בספטמבר 1889. בעקבות עימותים קלים עם כוחו של סרפה פינטו, סגנו של ג'ונסטון, ג'ון ביוקנן, הכריז על חסות בריטית על הר הייר, חסות שאושרה מאוחר יותר על ידי משרד החוץ.
סוף חייו
סרפה פינטו נפטר בליסבון ב -28 בדצמבר 1900, בגיל 54. שרידיו הונחו בקבר המשפחתי של אנטוניו גומס דוס סנטוס ופרנסיסקו דה סוזה סנטוס מוריירה ומשפחותיהם בסמיטריו דוס פראזר בליסבון.
MVRDV
השלושה התפרסמו לראשונה בעקבות זכייה במקום הראשון בתחרות האדריכלית החשובה 2 Europan לשנת 1991. מאז זכו בתחרויות אדריכליות בינלאומיות רבות, ביניהן: תוכנית לקו המים ב-Bjørvika, אוסלו (2003), תוכנית אב לטיראנה, אלבניה (2008), מרכז העיר Gwanggyo בקוריאה הדרומית (2008) וגורד השחקים Rødovre בקופנהגן (2008). פרויקטים נודעים של MVRDV הם משרדי חברת VPRO בהילברסום שבהולנד (1993-1997), פרויקט Wozoco Housing באמסטרדם, הביתן ההולנדי בתערוכת אקספו 2000 בהאנובר ובניין מיראדור במדריד (2004).
חוק איסור צריכת זנות
חוק איסור צריכת זנות (הוראת שעה ותיקון חקיקה), התשע"ט-2019 הוא חוק שאושר בכנסת בדצמבר 2018 ונכנס לתוקף ב-10 ביולי 2020. החוק מטיל קנס על צריכת מעשי זנות ועל ניסיון לצרוך זנות.
רקע
היחס לזנות נתון במחלוקת חברתית. העוסקים בזנות חווים לעיתים ניצול, פגיעות נפשיות וגופניות. העוסקים בזנות שאינם עובדים באופן עצמאי, הם לפעמים קורבנות לתופעות כמו סרסרות וסחר בבני אדם לצורך זנות.
היסטוריה חקיקתית
הסניגוריה הציבורית הסתייגה מהצעת החוק, בנוסח קודם שלה משנת 2008 ובנוסח שהובא לדיון בשנת 2018. בין השאר עלה הנימוק: "בתוך צרכני הזנות יש גם אנשים שזאת כנראה הדרך שלהם להשיג מיניות ואינטימיות גופנית, וצריך לראות שלא כולם יכולים להשיג את הדברים האלה שלא באמצעות זנות".
תוכן החוק
שר המשפטים, בהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות אמצעי חלופי לתשלום הקנס המינהלי, כולו או חלקו, שיוטל על מי שהפר חוק זה. מטרת האמצעי החלופי היא, בין השאר, להקנות ידע ולהגביר את המודעות בכל הנוגע לנזקים הנגרמים לאוכלוסיות בזנות, והכול כדי למנוע את הישנות ביצוע העבירה. התקנות העוסקות בכך הן תקנות איסור צריכת זנות (אמצעי חלופי להטלת קנס), התש״ף–2020
יישום החוק
כאשר החוק נכנס לתוקף, סירב השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, לחתום על הצו שיסמיך את המשטרה לקנוס צרכני זנות, בטענה שהצד השיקומי של החוק ברובו לא נכנס לפעולה. המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות עתר נגד השר, ובתשובתו לבית המשפט הודיע אוחנה כי יחתום על הצו עד סוף שנת 2020. ואכן ב-30 בדצמבר 2020 הוסמכה המשטרה לאכוף את החוק באמצעות קנסות. כשנה לאחר מכן פורסם כי פעילות הזנות לא צומצמה, אלא עברה לדירות פרטיות. במהלך 2021, הטילה המשטרה 1,393 קנסות על בסיס החוק, במהלך 2022 הגיע מספרם ל-2,840, ובמחצית הראשונה של 2023 הוטלו רק 534 קנסות על צרכני זנות בישראל. לדברי המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות, מפגינה משטרת ישראל רפיסות במאבק בצרכני הזנות ולא פועלת ליישום החוק באופן יעיל.
ארתור פידלר
פידלר מת בברוקליין, מסצ'וסטס, בגיל 85. אחרי מותו, חלקה לו בוסטון כבוד בפסל מופשט, ראש וחזה בגודל על-טבעי של פידלר, בפארק האספאלנד של בוסטון, משכן סדרת הקונצרטים ללא תשלום, הנמשכים שם עד היום.
מגי סמית'
קריירה
תפקידים בולטים נוספים הם: דמותה הנרגנת של שרלוט ברטלט בהפקה של מרצ'נט ואייבורי "זיכרונות אהבה מפירנצה", הדוכסית מיורק בסרטו של איאן מקלן "ריצ'רד השלישי" ותפקיד פחות ידוע אך רב עוצמה של לילה פישר בסרט "Love and Pain and the Whole Damn Thing" משנת 1973. עם ההצלחה הבינלאומית של סרטי הארי פוטר, זכתה סמית' להכרה בקרב קהל רחב יותר, והיא ידועה כמגלמת את דמותה של מינרווה מקגונגל לצידו של דניאל רדקליף, איתו הופיעה קודם לכן בעיבוד טלוויזיוני משנת 1999 של "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס בו גילמה את בטסי טרוטווד, דודתו של דייוויד. עוד שיחקה בתפקיד ונדי המבוגרת בסרט "הוק" ובתפקיד גברת מדלוק בסרט "סוד הגן הנעלם" מ-1993.
ב-1986 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באת'. עוד קבלה תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוז ב-1971, ומאוניברסיטת קיימברידג' ב-1995.
לארי וול
ביוגרפיה
בפברואר 2006 וול ביקר בישראל והרצה על Perl 5 ו-Perl 6 בכנס מפתחי קוד פתוח בנתניה.
אורגניזם דיגיטלי
דוגמה מתוכנת Avida
הגנום המעגלי שמשמאל מורכב מסט פקודות (מיוצגות כאותיות). חלק מן הפקודות מעורבות בשכפול וחלקן במשימות חישוביות. הנסיין מגדיר את הסתברות המוטציות. מוטציות בהעתקה מתרחשות כאשר פקודה מועתקת באופן שגוי ומוחלפת בפקודה אקרעית בגנום שנוצר מימין. קיימים סוגים נוספים של מוטציות כמחיקות ותוספות.
רוברט בונזן
בשנת 1860 זכה במדליית קופלי.
רחוב מופטאר
מקור השם
עם השנים התגלגל השם עד שמו הנוכחי, והרחוב נקרא במהלך השנים: Montfétard, Maufetard, Mofetard, Moufetard, Mouflard, Moufetard, Moftard, Mostard ולבסוף קיבל את שמו הנוכחי - Mouffetard
ההיסטוריה של השוק
במהלך ימי הביניים הדרך עברה במרכזו של כפר שנקרא "כפר סן-מדארד" (bourg Saint-Médard); הכפר אוחד לתוך השטח המוניציפלי של העיר פריז בשנת 1724.
רבן גמליאל הרביעי
לא נמסרו בשמו מאמרים בתלמוד הבבלי. התלמוד הירושלמי מספר עליו (לפי אהרן היימן): "ביקש רבן גמליאל בר רבי להנהיג את הדמאי בסוריה, ולא הניח לו רבי הושעיה." מכך שכמעט ולא הוזכר בתלמודים פעמים רבות כמו שהוזכרו אביו ובנו ניתן להעריך שתקופת כהונתו כנשיא הייתה קצרה.
ניקס (ירח)
נתוני מסלול ונטיית הסיבוב
תצפיות טלסקופ החלל האבל גילו כי הירחים הידרה וניקס מסתחררים סביב עצמם בצורה כאוטית (ללא סדר קבוע או צפוי מראש) תוך כדי שהם מקיפים את המערכת הכפולה פלוטו-כארון.
גילי דנון
ביוגרפיה
גילי א. דנון נולד וגדל בחולון ובתל אביב. אביו, שי דנון, היה שחקן ובעל גלריה לאמנות, ואמו דליה דנון היא אוצרת אמנות. בתיכון למד בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון (1993-1989). בצה"ל שירת בחטיבת הנח"ל. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והתמחה בבימוי והפקה (2002-1998).
פאול ורנר הופה
ביוגרפיה
הופה שובץ בחטיבה האחראית על תפעול מחנות הריכוז תחת פיקודו של אס.אס אובר-גרופנפיהרר תאודור אייקה. הוא היה כלי שימושי בידיו של אייקה בעת הרכבת דיוויזיית האס אס השלישית בסתיו 1942 וכן היה שלישו. באפריל 1941, ניתנה לו הסמכות לפקד על כיתת ירי. באביב 1942 הוא נפצע אנושות בקרב עם הצבא האדום במהלך מבצע דמיאנסק.
ג'ון פנדלטון קנדי
קנדי גם תמך בסובלנות דתית וקידם את לימודי ההיסטוריה של מרילנד. הוא סייע לשמר את סנט מרי סיטי (המקום בו נוסדה מרילנד כמושבה ומקום לידתה של החירות הדתית באמריקה) ולייסד את קולג' סנט מרי במרילנד (אז סמינר סנט מרי לנשים), את ספריית ג'ורג' פיבודי (כיום חלק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס) ואת קונסרבטוריון פיבודי למוזיקה (כיום גם חלק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס).
פעילות ספרותית
אף על פי שהוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1816, גילה קנדי עניין רב יותר בספרות ובפוליטיקה מאשר במשפט. התנסותו הספרותית הראשונה הייתה דו-שבועון שנקרא "הספר האדום" (Red Book) ושפורסם בעילום שם עם שותפו לחדר פיטר הופמן קרוז בין השנים 1819–1820. ב-1832 פרסם קנדי את "סנונית הרפתות" (Swallow Barn) או "מחסה זמני במושבה הישנה" (A Sojourn in the Old Dominion) שהפך לעבודתו הידועה ביותר. ב-1835 פורסם הספר "רובינסון פרסה" (Horse-Shoe Robinson) שזכה למקום של כבוד בהיסטוריה של הסיפורת האמריקאית.
עורך דין ופוליטיקאי
ב-1847 נבחר קנדי כיושב ראש בית הנבחרים של מרילנד וניצל את השפעתו לסייע לחברת בולטימור-אוהיו, אף על פי שזו נקלעה בסוף העשור למחלוקת משולשת עם פנסילבניה ווירג'יניה בשאלה על זהותה של התחנה הסופית של המסילה. לאחר ישיבה סוערת של בעלי המניות של החברה ב-25 באוגוסט 1847, החליטה החברה על וילינג שבוירג'יניה (כיום בוירג'יניה המערבית) וב-1853 הושלמה לבסוף המסילה.
התנגדותו לעבדות
קיימת מחלוקת בקרב ההיסטוריונים על השאלה אם התנגדותו המרוככת המוקדמת של קנדי לעבדות הייתה דרך למנוע תגובות אלימות כלפיו, שכן הוא חי במדינת גבול שבה הייתה העבדות נהוגה עדיין והייתה תמיכה רחבה בה. התנגדות לעבדות בצורה ישירה באותה תקופה לא זכתה לפופולריות והיוותה סכנה אפשרית למי שהביע אותה במרילנד. היסטוריונים אחרים טוענים שדעותיו של קנדי בנוגע לעבדות פשוט התפתחו במשך הזמן מהתנגדות חלושה לתקיפה.
שנותיו האחרונות
בנוסף לתרומתו הרבה לתהליך ביטול העבדות במרילנד, הוא גם דחף למתן חנינה לבכירי הקונפדרציה, על אף היותו תומך באיחוד.
תורת האילוצים
רבות מתורות הניהול שקדמו לתורת האילוצים נוצרו בעולם בו היצרנים היו הגורם הבולט בשוק, על כן שיטות הניהול שפותחו על פי תורות אלה שמו דגש על צמצום עלויות, העלאת נצילות, עלויות מלאי והוצאות ייצור. תורת האילוצים מנסה לתת מענה ניהולי למצב הקיים בשוק המודרני בו מעמדו של הלקוח התחזק ומאלץ את היצרן להיות גמיש יותר ולהתמודד עם תחרות רבה יותר.
על פי התורה לכל ארגון ישנה מטרה אחת, כאשר לרוב בארגון רווח המטרה היא להרוויח יותר כסף. בכל ארגון כזה קיימים מספר מצומצם (לרב אחד) של אילוצים, המכונים צווארי בקבוק, אשר מפריעים לארגון לממש את מטרתו. כדי להשיג מטרה זו על הארגון למצוא את האילוצים ולהשתמש בהם. ניתן לחלק את התורה לשני חלקים עיקריים. הראשון הוא תהליך חמישה שלבי שנועד למקד את ההנהלה באילוץ של המערכת, להתאים את המערכת אליו, ולנצלו על מנת לשפר את הארגון כולו. החלק השני הוא מקבץ של טכניקות ותהליכי חשיבה שיישומם מאפשר להנהלה להבין טוב יותר את הבעיות שעומדות בפניה ולפתור אותן.
יישום בניהול פרויקטים
הרעיון בבסיס השיטה:
תמחיר, מימון וניהול חשבונות
תורת האילוצים תוקפת בחריפות את שיטות החשבונאות והתמחיר המסורתיות. כאלטרנטיבה היא מציעה שימוש במדדים שמודדים את ההשפעה של הגורמים על התפוקה הכללית של המערכת. בספרו שרשרת קריטית, קורא גולדרט לשיטה המסורתית "עולם העלות" ולשיטה המוצעת על ידו "עולם התפוקה". לטענתו שימוש במדדים המקובלים של עולם העלות גורם להעדפה של השגת מקסימום נצילות מקומית על פני קידום המערכת כולה.
גרנוויל ריירי
מייג'ור גנרל סר גרנוויל ריירי (באנגלית: Sir Granville de Laune Ryrie; 1 ביולי 1865 - 2 באוקטובר 1937) היה קצין אוסטרלי בכיר ומדינאי. בתקופת שירותו הצבאי נלחם במלחמת הבורים השנייה ובמערכת גליפולי והמערכה בסיני ובארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר השירות הצבאי נבחר לבית הנבחרים האוסטרלי.
מלחמת העולם הראשונה
באוקטובר 1917 הוביל ריירי את הבריגדה השנייה למתקפת הפרשים של אנזא"ק על באר שבע במהלך קרב באר שבע. בהמשך השתתפה הבריגדה בקרב תל חווילפה ובקרב תל א-שריעה ותל הוריירה שהביאו לפריצת קו ההגנה הטורקי מצפון לבאר שבע. הבריגדה השתתפה בהמשך בקרבות מרדף פלשת שהביאו אותה לקו הירקון.
פסקל (שפת תכנות)
פקודות בסיסיות
כל בלוק בשפה מתחיל במילה השמורה Begin ויסתיים במילה השמורה End ולאחריה נקודה. הפקודות בשפה מופרדות ביניהן בעזרת נקודה פסיק (כמו שפות רבות אחרות שהושפעו משפת Algol. בשל ההגדרה של הפקודות ב"מופרדות בנקודה פסיק" ולא "מסתיימות בנקודה פסיק", הוספה של נקודה פסיק לאחר הפקודה האחרונה תגרום לשגיאת הידור; מאפיין זה גרר ביקורת רבה. בסופה של התוכנית יש להוסיף תו נקודה במקום נקודה ופסיק. מחרוזת תוקף בגרש יחיד בלבד ולא בגרשיים  כפי שמקובל בשפות תכנות אחרות. הערה תוקף בתווים   בתחילתה והתווים   בסופה.
מערך
לפני השימוש במערך יש לאפס את המערך כדי לנקות אותו ממידע אקראי. כדי לגשת למידע במערך יש להשתמש בסוגריים מרובעים לאחר שם המערך, בהם אינדקס המיוצג על ידי מספר, אות או משתנה.
שגרה
שגרה זו מקבלת מספר (t) ומחרוזת (s). השגרה מדפיסה t פעמים את המחרוזת s.
בית התקיעה
המקורות הכתובים
מרבית המידע הקיים על מנהג התקיעה הוא במקורות חז"ל. המקור הקדום ביותר הוא ברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי. הברייתא אינה מספרת אמנם על מקום המכונה "בית התקיעה", אך היא מתארת את הפעולה, בה לפני כניסת השבת היו תוקעים שש תקיעות, כדי להכין את הציבור לקראת היום הקדוש:
התוספתא מרחיבה מעט את התמונה, ומספרת כי הממונה על תקיעות השבת הוא "חזן הכנסת", כנראה בעל תפקיד בבית המקדש. כן מספרת התוספתא כי התקיעות נעשו בחצוצרה (ובכך חולקת על הברייתא המובאת בתלמוד, הגורסת כי מדובר בשופר), וכן ששלוש התקיעות הראשונות נועדו לזרז את הציבור להתכונן לשבת, ושלוש האחרונות להבדיל בין קודש לחול. בתיאור גם מוזכר המחלוקת האם בסיימו את המלאכה, הניח חזן הכנסת את החצוצרה בראש הגג עליו תקע והלך בלעדיה, כדי שלא לטלטל חפץ מוקצה, או שמא היה לו פנאי להביא את החצוצרה לביתו:
הממצא הארכאולוגי
"הנישה" מצויה כיום באתרה בתחתית הכותל המערבי, בתחומי הגן הארכאולוגי, אך הכתובת עצמה נעקרה על ידי הארכאולוגים, ששברו אותה מתוך האבן, והיא מוצגת כיום במוזיאון ישראל. במקומה הודבקה לאבן המקורית פיסת אבן חדשה, שהיא חיקוי של זו המקורית.
מיכאל ספרד
פועלו המשפטי
בין התיקים בהם טיפל:
דעותיו
בראיון עימו סיפר ספרד כי לדעתו "מפת ההתיישבויות בגדה היא בלתי ניתנת לקיום אם רוצים לשמור על מדינת ישראל. אני חושב שאני משרת את האינטרס הלאומי, בוודאי יותר מהמתנחלים...מה שאני עושה הוא הדבר הטוב ביותר לעתיד המדינה". לדבריו, לשואה יש תפקיד חשוב בעיצוב דמותו: "עיקר הסיבות שאני עושה את מה שאני עושה בא מראיית עולם שצמחה על רקע זה שאני יהודי ממשפחה של ניצולי שואה, ולכן הפן היהודי שבי הוא מאוד משמעותי...סיוע לחלשים, לאנשים נרדפים, לבני אדם שאין להם מעמד וזכויות, זה הלקח המרכזי שניתן וצריך ללמוד מההיסטוריה שלנו כעם". בראיון הגדיר את עצמו ספרד כיהודי חילוני: "אני יהודי חילוני, והתורה למשל היא חלק מהתרבות אבל לא ראיית עולם. כשאני אומר שאני יהודי ושהשורשים שלי נטועים ביהדות אני לא מתכוון לדת, אלא לחוכמה היהודית, להיסטוריה ולמוסר".
אלכסנדר המילטון
ילדותו באיים הקריביים
אביו של המילטון נטש אותו כשהיה בן 10, לכאורה כדי לחוס על האם מהאשמה בביגמיה. האם נאלצה לתמוך כלכלית בילדיה ונפטרה ממחלה קשה כשהמילטון היה כבן 12. לאחר מותה עבר רוב רכושה לידי בעלה החוקי. המילטון הפך לפקיד בחברה שסחרה עם ניו אינגלנד. הוא היה אחראי עליה במשך חמישה חודשים ב-1771 בעת הפלגה של הבעלים. הוא ואחיו, ג'יימס הבן, גדלו אצל בן דודם, עד שזה התאבד. האחים הופרדו. ג'יימס אומץ בידי נגר מקומי, ואילו אלכסנדר בידי משפחת אנשי צבא. הוא התחבר עם בן המשפחה, אדווארד סטיבנס, ושניהם התעניינו בצרפתית ובאותם תחביבים.
ענת לוין (מנהלת)
ביוגרפיה
בנובמבר 2009 הוצע ללוין לעמוד בראש האגף לפיקוח על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר, הצעה לה היא סירבה. ב-2010 מונתה למשנה למנכ"ל בנק הפועלים, ליו"ר פועלים הנפקות ולראש חטיבת גלובל טרז'רי בבנק. החטיבה מנהלת את הנכסים הפיננסיים של הבנק והנזילות וגם אחראית על חדרי העסקאות, עשיית שוק ומסחר (במט"ח ובנגזרות מט"ח, ריביות וסחורות).
אלכסנדר המילטון
מטהו של ג'ורג' וושינגטון
המילטון שירת תחת וושינגטון במשך ארבע שנים. הוא שלח מכתבים לקונגרס, למושלים ולגנרלים החשובים של הצבא הקונטיננטלי. הוא כתב את פקודותיו של וושינגטון ומכתבים בשמו. המילטון היה מעורב במשימות חשובות, כולל השגת מוניטין צבאי, דיפלומטיה, ומשא ומתן עם קצינים צבאיים בכירים בפקודתו של וושינגטון.
הפיוס בין ניו יורק לוורמונט
ב-1764 פסק המלך ג'ורג' השלישי לטובת ניו יורק בסכסוך בינה ובין ניו המפשייר על השטח שהפך לוורמונט. ניו יורק סירבה להכיר בתביעתו לשטח של מושל ניו המפשייר בחמש עשרה השנים הקודמות, אף על פי שניו המפשייר שלטה באזור. תושבי הטריטוריה התנגדו לחוקי ניו יורק. המיליציה שלהם, שנלחמה מול הבריטים, נוצרה במקור כדי להתנגד לממשלת ניו יורק. ב-1777, הוכרזה ורמונט כמדינה עצמאית, ובתחילת 1778 הקימה ממשלה מקומית. עד ל-1785 לא השיגה ורמונט ייצוג בקונגרס הקונטיננטלי בשל התנגדות ניו יורק, וכתוצאה מכך החליטה שמכיוון שסירבו לקבלה אל האיחוד, היא לא חלק מארצות הברית, לא כפופה לקונגרס ויכולה לדון בחופשיות עם הבריטים, מה שהוביל להחלפת שבויי מלחמה. הסכם השלום של 1783 כלל את ורמונט כחלק מארצות הברית. ב-2 במרץ 1784, ביקש המושל ג'ורג' קלינטון שהקונגרס יכריז מלחמה על ורמונט כדי להחזיר את השטח, אולם הקונגרס סירב.
שלהי ימי הביניים
הכנסייה
בבזל ולאחר מכן במיוחד בפררה ובפירנצה, התנהלו משא ומתן ודיונים נרחבים על הצעות חדשות שהתחדשו ליצירת איחוד מחודש של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית והקתולית המערבית שפוצלו במהלך שיא ימי הביניים. ניסיונות קודמים לאיחוד - למשל, בוועידת ליון ב-1274 - נכשלו. בשנת 1438 התכנסה הוועידה בפירנצה, והתקיים דיאלוג מפורט שהתמקד בהבנת ההבדלים התאולוגיים בין הכנסיות במזרח ובמערב, בתקווה לאחד מחדש את הכנסייה הקתולית והאורתודוקסית. ההסכמות שהושגו נדחו בביזאנטיון, שם זכרו את מאורעות מסע הצלב הרביעי, כמו גם בכנסיות אורתודוקסיות אחרות, בעיקר הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. ניסיונות מאוחרים יותר גם נכשלו. מצד שני, הוא השפיע על כנסיות מזרחיות אחרות שהתאחדו מחדש בשלב מאוחר יותר, בתור הכנסיות הקתוליות המזרחיות.
אלכסנדר המילטון
המפלגות
במהלך כהונתו של המילטון כמזכיר האוצר, החלו להתגלות מחלוקות פוליטיות. ג'יימס מדיסון הוביל התנגדות בקונגרס לתוכניותיו של המילטון, ותומאס ג'פרסון הצטרף אליו כשחזר מצרפת. המילטון ובעלי בריתו כינו את עצמם הפדרליסטים. המתנגדים, שכונו המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נודעו כ"רפובליקנים".
הסכם ג'יי ובריטניה
כשיצאו בריטניה וצרפת למלחמה בתחילת 1793, התייעצו ארבעת חברי הקבינט בנוגע לדרך פעולה, והסכימו להישאר נייטרלים. אולם ב-1794, הפכה המדיניות כלפי הבריטים לבעיה בין המפלגות. המילטון והפדרליסטים דרשו יותר סחר עם בריטניה, שותפת הסחר הבכירה של המדינה החדשה. הרפובליקנים ראו בבריטניה איום על הרפובליקניזם והציעו מלחמת סחר.
הדו"ח השני על החוב הלאומי והתפטרות
המילטון התפטר מתפקידו ב-1 בדצמבר 1794, מכיוון שאשתו אליזבת עברה הפלה בעודו מדכא את מרד הוויסקי. לפני שעזב את תפקידו ב-31 בינואר 1795, הגיש תוכנית להמשך התמיכה במלווה הציבורי לצורך חיסול החובות. המילטון לא התלהב מכך שלא הייתה קיימת תוכנית ארוכת טווח לחיסול החוב. הוא הטיל מיסים חדשים, הפך ישנים לקבועים ודרש שימוש בעודף התקציבי מהמס על האלכוהול לצורך הורדת החוב. הצעותיו הפכו לחוק חודש לאחר התפטרותו. כעבור כמה חודשים חזר לעריכת דין בניו יורק.
הרומן עם מריה ריינולדס
עקב היעדר אשמה בנוגע לשחיתות, הבטיח מונרו שלא לפרסם את הפרשה. למרות זאת, שמועות שהתפשטו בנושא לאחר פרישתו, גרמו להמילטון לפרסם הודאה בפרשת האהבים אשר זעזעה את משפחתו ותומכיו. בתחילה האשים המילטון את מונרו בחשיפת הפרשה והפצת השמועות, והזמין אותו לדו-קרב. דו-קרב זה נמנע לאחר שארון בר הצליח לשכנע את המילטון כי לא מונרו הוא שהפיץ את הפרשה, עניין אירוני בהתחשב בכך שאותו בר, כאשר הפך לימים לסגן נשיא ארצות הברית, הזמין את המילטון לדו-קרב והרגו (ראו בהמשך).
הבחירות ב-1800
ג'ון אדמס התמודד יחד עם צ'ארלס קוטוורת' פינקני מקרולינה הדרומית (אחיו של תומאס פינקני מבחירות 1796). המילטון נסע ברחבי ניו אינגלנד, ושכנע אלקטורים לתמוך בפינקני בתקווה שייבחר לנשיא. שוב ניסה לשתף פעולה עם קרולינה הדרומית. הוא שכנע פדרליסטים להימנע מתמיכה עבור אדמס אם לא תהיה תמיכה בפינקני וניסה לשכנע אנשים בשחיתות של אדמס בתור נשיא. המילטון ציפה שהדרום יבחר בפינקני ובג'פרסון, כך שפינקני יוביל.
דו-קרב עם בר
לאחר הבחירות לתפקיד המושל, בהן ניצח מועמדו של המילטון את בר, התייחס עיתון אחד ל"דעה נבזית" שד"ר צ'ארלס אי. קופר יִחס להמילטון לגבי בר. ידיעה זו נבעה כנראה מהערות שהמילטון נהג להשמיע בחוגים פרטיים לגבי יושרו של בר. בר, שחש כי נמצאה דרך להשיב מעט מכבודו, דרש התנצלות בכתב. המילטון סירב, כשהוא טוען כי אינו זוכר את האירוע עליו דיווח העיתון. לפי דרישת בר, נקבע דו-קרב ל-11 ביולי 1804, על מדף סלע בוויהוקן, ניו ג'רזי.
יחסי גרמניה–עומאן
רקע כללי
מאז שנות ה-60, חברות גרמניות בעומאן סייעו לבנות בהצלחה תשתית איתנה בסולטנות באמצעות השקעות ישירות והחזקות ישירות. גרמניה היא אחד השותפים הכלכליים העיקריים של עומאן שלא בתחום הנפט. גרמניה אינה קונה ישירה של נפט וגז מעומאן. שיתוף פעולה מכוון לעתיד קיים גם בתחום הסביבתי.
יאפטוס (מיתולוגיה)
בתרבות
בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס, בספר בית האדס מוצג יפטוס בתור בוב הטיטאן - נקרא בוב לאחר שפרסי ג'קסון דחף אותו אל נהר לתה ושם נמחקו זיכרונותיו, הוא עוזר לפרסי ואנבת', ומדריך אותם לשערי המוות בטרטרוס - והוא גם מת שם על ידי טרטרוס בעצמו יחד עם בוב הקטן - החתול שלד שלו
תל דור
תולדות המחקר הארכאולוגי בתל דור וסביבותיו
בפברואר 1952 חפר בתל דור יוסף ליבוביץ' מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים. בחפירתו חשף ליבוביץ חלקים מתיאטרון העיר בצפון התל וכן מהכנסייה הביזנטית במזרח התל. החפירה העיקרית בכנסייה התקיימה בשנים 1979–1994 על ידי קלודין דופין מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים ומאוחר יותר רשות העתיקות. כמו כן נערכו באתר מספר סקרים וחפירות תת-ימיות בנוגע לשרידי הנמלים בדור בעיקר על ידי אבנר רבן (ועל ידי רווה וקינגסלי), וכן סקר יבשתי נרחב במרחב התל שנערך על ידי יעקב עולמי.
מטמון הכסף של תל דור
העיר דור בתקופה שאליה מתוארך המטמון הייתה עיר פיניקית, ולכן המטמון היה שייך ככל הנראה לסוחר פיניקי. כסף לא היה משאב טבעי זמין בגבולות התרבות הפיניקית, ולכן סביר להניח שהכסף ממטמון תל דור הגיע למקום כחלק ממסחר עם תרבות אחרת. באחד ממבני הנמל באתר תל דור נמצאו גם שרידים של סחורות מקפריסין ומיוון, מה שמאשר קיום של מסחר ימי באזור זה.
אזכורים במקרא
מאוחר יותר, בספר מלכים, מוזכרת דור כבירת אחת מנציבויות המס של שלמה, שעליה הופקד חתנו של שלמה, בן אבינדב. לפי הכתוב בספר מלכים א':.
דור תחת שלטון אשור
מתקופת השלטון האשורי כמעט ולא נמצאו מבנים בדור, אלא בעיקר בורות גדולים. על גבי שער ארבעת התאים נבנה שער בן שני תאים בסגנון אשורי. בשנים האחרונות הולך ונחשף בדרום התל (בשטח D5) מבנה מונומנטלי המתוארך לתקופה האשורית. מבחינה קרמית המכלול נראה יותר "ישראלי" ופחות "פיניקי", הייצור נראה בעל אופי יותר מקומי, אך עם זאת הקדרים מראים היכרות עם הרפרטואר וטכנולוגיית ייצור כלי החרס האשוריים, ואולי הם אף היו אשוריים. כמו כן נמצאו עדויות לתעשיית מטלורגיה (הן נחושת והן ברזל) נרחבת בדור, כחלק מהמערך הכלכלי-מנהלי באימפריה האשורית.
דור בתקופה הפרסית
מבחינת הממצא הקרמי בתקופה הפרסית יש ייצוג רחב לכלי יבוא אטיים וכן לכלי יבוא מזרח יווניים. כמו כן נמצאו בדור מספר רב של צלמיות מהתקופה הפרסית. כללית, מכלול כלי החרס דומה מאוד לממצאים שנתגלו בחלקים אחרים של פיניקיה וקפריסין.
דור בתקופה הרומית
לגבי התקופה הרומית הקדומה מוזכרת העיר מספר פעמים אצל יוספוס. לראשונה עם שחרורה יחד עם שאר ערי סוריה על ידי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס. כן מוזכרים אצל יוספוס התהפוכות המנהלתיות בשיוך העיר כתוצאה מהמאבקים הפנים רומיים והמעבר ברומא מרפובליקה לאימפריה. לאחר מכן, מוזכרת דור בהקשר לבניית נמל קיסריה על ידי הורדוס, בתור נמל קטן שלא התאים לעגינת ספינות גדולות. בהמשך מתאר יוספוס את המאבקים בין האוכלוסייה היהודית והפגאנית בדור ותוך כדי כך מסופר על בית כנסת שהיה בעיר. במהלך המרד הגדול (70-67 לספירת הנוצרים), מספר יוספוס כי הצבא הרומי לקח שבויים יהודיים מציפורי והחזיקם בדור, שככל הנראה שימשה כבסיס לחיל מצב של הצבא הרומי.
ככל הנראה חדלה העיר דור (או לפחות ההתיישבות על התל) מלהתקיים סביב המחצית הראשונה של המאה ה-3. זאת לאור העובדה שלא נמצאו שרידי בניין מאוחרים יותר למאה זו, וכן לאור הירידה הכמותית בממצא הנומיסמטי סביב אמצע מאה זו, ועל כך שהעיר דור חדלה מלטבוע מטבעות סביב 212.
דור מהתקופה הביזנטית ועד לעת החדשה
בראשית המאה הרביעית מוזכרת דור כעיר נטושה באונומסטיקון של אוזביוס, ואינה נזכרת בכתבי הנוסע מבורדו. מכתבי אבות הכנסייה ידוע כי בין המאה הרביעית לשישית היה בדור בישוף, וכן מוכרת הכנסייה שנבנתה למרגלות התל. מהמאה השישית ועד לכיבושים הצלבניים אין אזכור של דור אצל הגאוגרפים הערביים.
דור - האופי האתני והתרבותי
תושבי דור קושרו למספר קבוצות אתניות במהלך הדורות: כנענים, סקילים, פיניקים, ישראלים, אשורים, יהודים ועוד. דבר זה גרם למחלוקת בדבר האופי האתני של יושבי דור בתקופות השונות. מבחינה גאוגרפית נמצאת דור בגבולה הדרומי של פיניקיה, מרוחקת קמעה מלב ליבה של פיניקיה בחוף לבנון. ישנם מקורות מצריים המזהים את יושבי דור עם קבוצה אתנית בשם הסיקילים (או הת'כר), חלק מגויי הים שהתיישבו בחופי דרום הלבנט, ומקושרים עם התמוטטות המערכת העירונית בסוף תקופת הברונזה המאוחרת. כן הוצע לראות במקורם של הסיקילים את האי סיציליה בדרום איטליה. לפי אבנר רבן בסוף תקופת הברונזה התיישבו בדור הסיקילים עד להתנחלות השבטים (שכנראה מעולם לא התרחש) ולאחריו הפכה דור לעיר פיניקית. לדעת שטרן דור נכבשה בראשית תקופת הברזל על ידי הפיניקים מידי הסיקילים. את תוצאות כיבוש זה מזהה שטרן עם שכבת החורבן בברזל א'. כמו כן סבר שטרן שדור נכבשה מידי הפיניקים ונשלטה על ידי מלכי ישראל.
בג"ץ הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל נגד ממשלת ישראל
דיני מלחמה
חלוקה זו מכונה עקרון האבחנה, שקובע שחובה על לוחמים להבחין בין אזרחים ללוחמים. המטרה היא ליצור מצב שהלוחמים נלחמים רק בלוחמים ושהמלחמה אינה פוגעת באזרחים. יש חריג לעניין של פגיעה באזרחים והוא – אם אזרח מסכן את החיים, וזה נכון לא רק במלחמה: גם אם עבריין מסכן חיים – מותר לפגוע בו. בדיני המלחמה החריג מוגדר בפרוטוקול הראשון של אמנות ז'נבה האומר (סעיף 51(3)) שההגנה המוקנית לאזרח אינה חלה בזמן שהאזרח משתתף באופן פעיל בלחימה.
בנק ירושלים
מעבר מבנק למשכנתאות לבנק מסחרי
בשנת 1997 קיבל הבנק רישיון מוסד כספי מבנק ישראל בהתאם לחוק הבנקאות. במסגרת הרישיון, הותר לבנק לעסוק בכל העיסוקים המותרים לתאגיד בנקאי בעל רישיון "בנק", למעט תשלום בשיקים על פי דרישה. בשנת 1998 קיבל רישיון בנק מסחרי כחלק ממאמץ הבנק להיכנס לתחום האשראי העסקי, ההלוואות והחסכונות למגזר הפרטי, ועם קבלתו השלים הבנק את הפיכתו לבנק מסחרי.
במאה ה-21
בשנת 2002 החל הבנק להנפיק ללקוחותיו כרטיסי אשראי בשיתוף חברת כרטיסי אשראי לישראל.
חינוך פורמלי
חינוך פורמלי מודרני
לבית הספר קיימת גם שאיפה משנית - לקיים פעילויות חינוכיות נוספות, שהדגש בהן אינו חומר הלימוד (פעילות לשם הנאה, סדנאות בנושאים הקשורים לתרבות וחברה, ועוד). כמו כן כל בית ספר מעצב במודע תפיסה חינוכית בקרב הסגל המחנך, הבאה לידי ביטוי בצורת ההתייחסות לתלמידים.
סהר-פז
עידן בני התמותה
בשנת 385 אחה"ח, שנתיים לאחר מלחמת הכאוס, מי-נהר נסע מזרחה עם בנותיו שיר-ירח ושחר-בהיר לחקור את הופעתה המסתורית של דרקונית העל מאליסטריקס. מי-נהר ושחר-בהיר נהרגו על ידי מאליס, ושיר-ירח שנותרה בחיים שבה אל סהר-פז מיוסרת ומצולקת בשל החוויה.
נודנס
נודנס (Nodens או Nudens) או נודונס (Nodons) הוא אל הבריאות, הים, הציד והכלבים במיתולוגיה הקלטית.
לימים התגלגלה דמותו לדמות האלים נואדה מהמיתולוגיה האירית ונוד מהמיתולוגיה הוולשית.
המתחם המקודש בפארק לידני
המתחם נבנה בשנת 364 ופעל ככל הנראה עד אמצע המאה החמישית. מיקום המתחם נבחר מאחר שממנו ניתן לראות את הבדלי הגאות והשפל הניכרים הקיימים באזור.
ברטואה
כלכלה
ברטואה היא המרכז הכלכלי והמסחרי של מזרח קמרון. מבין הענפים בברטואה, החקלאות (גידול חומר הגלם טבק) והייעור הם המפותחים ביותר. למעשה אין תיירים בברטואה, ולכן תרומת התיירות לכלכלת העיר היא קטנה ביותר.
Send in the Clowns
משמעות השם
בראיון משנת 2008 הרחיב סונדהיים והבהיר:
ההקשר
שנים אחדות לפני תחילת המחזה, הייתה דזירה שחקנית צעירה ומושכת, נלהבת לתיאטרון ולגברים. חייה היו עשירים בדרמה והיא רפרפה מגבר לגבר. פרדריק היה אחד ממאהביה הרבים והתאהב בה אהבה עמוקה, אבל היא סירבה להינשא לו. מהמחזה משתמעת האפשרות, שדזירה הייתה בהיריון מפרדריק בעת פרידתם.
עלי כותרת עפים ברוח
תקציר העלילה
כחלק מניסיון הנקמה באמה, קאת'י מתחברת לבארת ווינסלאו, עורך דין הנשוי לאמה, ומנסה לפתות אותו. עד מהרה השניים מתאהבים והיא אף יולדת לו בן- בארת ג'וניור. האחות הצעירה קארי, שלא מתפתחת כראוי, מתאבדת לאחר פגישה אקראית עם אמה והתעלמות מוחלטת מצד האם.
אמנדה מרקוט
כתיבה ואקטיביזם ב-2007
"טיים מגזין" תיאר אותה כ"קולו הנחרץ של השמאל", וכן תיאר את עבודתה כ"בעלת תעוזה ואותנטיות", וכמי ש"בניגוד לעמיתיה הבולגרים, אינה חוששת להביע את האג'נדה בה היא תומכת ולשתף את קוראיה בדיעותיה". טיים הוסיף לתאר את כתיבתה כ"פרובוקטיבית ורוויית ניבולי-פה".
ולדימיר סוכומלינוב
בתפקידו כשר המלחמה
סוכומלינוב היה שמרן ביותר. הוא עצר את הרפורמה בצבא האימפריה, שהחלה לאחר תבוסת רוסיה במלחמת רוסיה–יפן. אחת מאמירתיו המייצגות הייתה: "המלחמה כפי שהייתה תמיד, כך תישאר תמיד... הביטו עלי, לדוגמה, לא קראתי חוברת צבאית זה עשרים וחמש שנה". במסגרת עצירת הרפורמה שב והכפיף את המטה הכללי למשרד המלחמה ובכך מנע ממנו להתפתח באופן עצמאי. בימי כהונתו כשר מלחמה ירשו אלה את אלה שישה ראשי מטה כללי. הוא כפר בדעה לפיה כשלה רוסיה בשל שיטות מיושנות, ציוד לקוי ומקובעות מחשבתית ונעץ את הכישלון בשגיאות נקודתיות של מפקדים. לפיכך, המשיך לאמן את הצבא להסתערות פרשים, לוחמת כידונים תהילת העבר. הוא לא ביצע הצטיידות מספקת בתחמושת חמה, לא הגדיל את תקציב החימוש ואף זה שהוקצה לא נוצל, כך למשל בעוד תקן הפגזים לתותח בצבאות המערב עמד ערב מלחמת העולם הראשונה על 2,000-3,000 פגזים לתותח עמד התקן הרוסי על 850 בלבד. בינו ובין ניקולאי ניקולאייביץ' הבן, המפקד העליון של צבא האימפריה הרוסית בעת המלחמה, שררו יחסי איבה וחוסר אמון. כן התעמת עם ועדת הצבא של הדומה (הפרלמנט הרוסי) בראשות אלכסנדר גוצ'קוב. עם זאת, טיפח יחסי ידידות עם הצאר ורעייתו ועם יועצם רב ההשפעה רספוטין.
ההדחה מהתפקיד ולאחריה
לאחר מספר תבוסות ומחסור חמור בציוד, אולץ סוכומלינוב להתפטר מתפקידו ביוני 1915. בחסות הצאר ניקולאי ורעייתו נדחו ההליכים נגדו, אולם במרץ 1916 נכלא והואשם בבגידה ובריגול. הוא הושם במעצר בית עד תחילת משפטו, אולם זה נפתח רק לאחר מהפכת פברואר 1917. אישומי הבגידה החמורים נגדו הוסרו ובמקומם הואשם בשחיתות ובכך שאילץ את בני העם הרוסי להילחם בלי רובים ובלי תחמושת. הוא הורשע בגין "שימוש לרעה בכוח וחוסר פעילות" ונשפט למאסר עולם. אולם, לאחר מהפכת אוקטובר זכה לחנינה מאת הבולשביקים ויצר לגלות בברלין. הוא פרסם את זכרונותיו בברלין בשנת 1924 והקדישם לצאר ניקולאי.
חינוך בלתי פורמלי
בבסיסה של תפיסת החינוך הבלתי פורמלי טבועה ההנחה שניתן ורצוי לממש מטרות חינוכיות וחברתיות בסיוע עקרונות, תכנים, ארגונים וכלים בעלי רמת מיסוד גמישה, המשוחררים מכללי המבנה הקיים בדרך כלל בבית הספר.
לרב המדריך אינו מבוגר בהרבה מגיל חניכיו בהשוואה למקובל בבתי הספר, כך שהחברה הנוצרת סביב החינוך הבלתי פורמלי היא חברת נוער: חברה שהנוער בה אחראי על חלק גדול מעיצובה האקטיבי בפועל.
יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית
יוסטיניאנוס השני, המוכר גם בשם רינוטמטוס ("חצוי-האף") (669-711) היה קיסר ביזנטי בין השנים 685 עד 695, ואז שוב מ-704 עד 711. הוא ירש את אביו, קונסטנטינוס הרביעי כשהיה בן שש-עשרה.
MIMO (תקשורת)
יתרונות
חשוב להדגיש שטכנולוגיית ה-MIMO מגדילה טווח הכיסוי של הנתב האלחוטי, אך לא באופן משמעותי. השיפור שטכנולוגיה זו מספקת הוא ברגישות קליטת האות וכתוצאה ניכרת עליה בקצב הנתונים שניתן להעביר באמצעותה.
התפלה
צריכת אנרגיה
בשל צריכת האנרגיה הגבוהה במיוחד של תהליכי אידוי לשם התפלה, הם גורמים לזיהום גדול יותר ונמצאים בשימוש רק במדינות שבהן מחיר האנרגיה נמוך מאוד. שיטת האוסמוזה ההפוכה חסכונית יותר באנרגיה ומסיבה זו השימוש בה הולך ומתרחב. מתקני ההתפלה במדינת ישראל מבוססים על שימוש בטכנולוגיית האוסמוזה ההפוכה.
שטחי חוף
מתקני ההתפלה נבנים צמוד לחוף הים, שהוא משאב מוגבל ופוגעים בבעלי החיים הנדרשים לרצועת החוף. עם זאת, אורך רצועת החוף שהם משתמשים בה עשוי להיות זעום. כך למשל, במתקן התפלה בחדרה מגיע השימוש ברצועת החוף ל-20 מטרים בלבד.
התפלה בעולם
בשנים האחרונות ירדה באופן חד עלות התפלת המים בעולם. מפעל מודרני ויעיל להתפלת מי ים מייצר מים נקיים במחיר שגבוה רק ב-20% מהמחיר של חפירת בארות ושאיבה בנקודה חדשה. המפעלים החדשים שולטים ברמת המליחות, הטמפרטורה והלחץ כדי להביא לתנאים אופטימליים ליעילות ההתפלה.
בנוסף, מתבצע התהליך פעמים רבות על ספינות וצוללות. השיטה היא הרתחת המים בלחץ נמוך, ובטמפרטורה נמוכה בהרבה מהרגיל החוסכת אנרגיה. אולם, כיוון שהחיידקים במים נותרים חיים, צריך להעביר את המים תהליכים נוספים לפני שניתן לשתות אותם.
התפלה בישראל
צריכת המים הכוללת בישראל ב-2013 עמדה על 2,200 מיליון מ"ק בשנה מתוכם כ-1,150 מלמ"ש מים שפירים, ומתוך אלה כמחצית (500 מלמ"ש) הופקו במתקני התפלה.
חיים בוטבול
מרבה להופיע בפסטיבלים ובהופעות במרוקו בפני יהודים ושאינם.
חוות שקמים
היסטוריה
שטח החווה ושטח שבו נמצא כיום קיבוץ רוחמה - סך הכול 7,000 דונם - נרכשו בשנת 1911 על ידי קבוצה בשם "שארית ישראל". היו מספר ניסיונות ליישב במקום חווה בשם רוחמה, ובשנת 1944 הוקם על חלק מאותו שטח הקיבוץ רוחמה, על ידי גרעין של "השומר הצעיר". בשנת 1950 רכש רפי איתן את שטח החווה כפי שהוא כיום, לצורך גידול צאן, אך הוא מכר אותה ב-1954 לקבוצת יהודים מאוסטרליה, שניסו לגדל במקום כבשים אוסטרליות מגזע "מרינו". החוואים לא הצליחו במיוחד, ובשנים שלאחר מכן החווה הייתה נטושה, עד שבשנת 1972 נרכשה על ידי אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון. שרון, שהשתחרר מצה"ל שנה לאחר מכן, נעזר לצורך הרכישה בהלוואה שקיבל מידידו, איש העסקים האמריקאי-ישראלי משולם ריקליס. בדומה לבתיהם של גנרלים נוספים מצה"ל, גם בית משפחת שרון תוכנן על ידי האדריכל זלמן עינב.
דגל קוסטה ריקה
למדינה יש גם דגל מדיני הכולל את סמל קוסטה ריקה, והוא משמש גם כדגל המדינה במצבי מלחמה.
אני מאמין (שחקי שחקי)
השיר
מבנה השיר:
פקיעין
התקופה הכלקוליתית
בקרבת היישוב התגלתה מערת קבורה כלקוליתית המעידה על התיישבות במקום שהתקיימה בין השנים 3,500–4,500 לפני הספירה בערך ובה שכנו תושבים לבנטיניים מקומיים שנקברו לצד מהגרים מאיראן ומהרי הזגרוס. קיימת סברה לפיה שם היישוב הקדום היה בקע ולא פקיעין. המעתק הערבי בשמות המקומות נטה להחליף פ' שמית דגושה בפ' רפויה כדוגמת "פלסטין" שמקורה מהמלה "פלשתינה". רק פ' יוונית שונתה על ידי הערבים לב' כדוגמת בניאס (פניאס) ונבלוס (ניאפוליס). לכן לא סביר כי פקיעין תיהפך לבקעיה.
קבר רבי יוסי דמן פקיעין
מסורת אחרת קושרת את מקום קבורתו של רבי יוסי דמן פקיעין עם קבר הממוקם ביער ביריה, בואכה צפת. ולטענתם הקבר בפקיעין הוא של רבי יוסי בן לקוניא (חמיו של רבי אלעזר בן רשב"י).
בית זינאתי
בית זינאתי הוא אתר מורשת בפקיעין. אתר המורשת מספר על ההיסטוריה היהודית של פקיעין, ועל משפחת זינאתי שגרה ביישוב מתקופת חורבן בית שני (על פי הסברה). סביב אתר המורשת נמצאים, בין היתר, מערת רשב"י, בית הכנסת העתיק של פקיעין, הקשורים לסיפור המקום. במרכז המבקרים מתקיימות פעילויות רבות, כגון סיורים לכל המשפחה, מפגש עם מרגלית זינאתי שגרה במקום, מסיק זיתים והצגת תיאטרון.
אי-הפללה
המונח "אי-הפללה" הוטבע על ידי האנתרופולוגית ג'ניפר ג'יימס, לבטא את מטרות תנועות עובדי תעשיית המין : "הסרת חוקים שפגעו בזונות". זה התהליך ההפוך להפללה.
פפאטה
פפאטה (בטהיטית: Papeete) היא עיר הבירה של פולינזיה הצרפתית שהיא קולקטיב מעבר לים של צרפת בדרום האוקיינוס השקט. העיר שוכנת על האי טהיטי שבאיי החברה והיא גם בירתו. פפאטה היא גם מקום משכנו של הנציב העליון של פולינזיה הצרפתית. היא משמשת כמרכז הפוליטי, המנהלי, המסחרי, התעשייתי, הכלכלי והתיירותי של פולינזיה הצרפתית. על פי מפקד 2012 מספר תושבי העיר מנה 25,769 תושבים.
תחבורה
פפאטה משמשת כמרכז תחבורתי של טהיטי ושל פולינזיה הצרפתית. נמל התעופה הבינלאומי בפאאה פעיל מאוד ומגיעות אליו טיסות מכל רחבי העולם. הנמל הוא מרכזה של חברת התעופה הלאומית של טהיטי אייר טהיטי נוי. כמו כן מקשר נמל התעופה את טהיטי עם איים אחרים בטריטוריה. נמל הים של העיר פעיל מאוד ופועלים בו קווי מטען ותיירות.