cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיצד נכבש המערב
"מלחמת האזרחים" (1861 - 1865)
זב, המשתתף בקרב שילה, למד כי אביו ליינוס נהרג בקרב, וכמעט ונענה להצעת עריקה שמציע לו לוחם צבא הקונפדרציה (ראס טמבליין). אולם כאשר שני העריקים עדים לשיחה בין הגנרלים יוליסס גרנט (הארי מורגן) וויליאם שרמן (ג'ון ויין), מנסה לוחם הקונפדרציה להתנקש בחייו של גרנט, זב נועץ בו את רובהו המכודן ושב אל לוחמי צבא הצפון.
"המסילה" (1868)
כפי ששמו מרמז, ג'ת'רו (יתרו) אמור להיות חותנו של זב. עלילת משנה המספרת את סיפור אהבתם של זב ובתו של ג'ת'רו, הופ, נערכה החוצה מן הסרט.
שביתת הימאים (1951)
רקע היסטורי
ל"צי סוחר ישראלי", גייסו צעירים מ"מיטב הנוער", חלקם יוצאי ההגנה, הפלמ"ח ופעילי ספינות המעפילים, שהיו חדורי להט פטריוטי ואידאולוגי, שעברו הכשרה במהירות, מתוך מטרה שרוב הימאים בצי יהיו ישראלים, שיחליפו עובדים זרים שהועסקו בצי. עד יולי 1950 כבר הוכשרו 1,000 ימאים ישראלים. את הימאים יצג "איגוד הימאים" שהוקם בפברואר 1948, פעל כחלק ממועצת פועלי חיפה, ועסק במשא ומתן על הסכמי הסחר ותנאי העבודה מול חברת "שוהם".
ח'ליל אל-קוקא
ביוגרפיה
ח'ליל אל-קוקא נולד בשנת 1947 בכפר חממה שמצפון לאשקלון. במהלך מלחמת העצמאות ברחה משפחתו לרצועת עזה, התגוררה לזמן מה במחנה הפליטים ח'אן יונס ולבסוף השתכנה במחנה הפליטים שאטי. אל-קוקא למד בסמינר להוראה ברמאללה, ובתום לימודיו שימש ברצועה כמורה לערבית מטעם אונר"א. בראשית שנות ה-70 הכיר את אחמד יאסין ששכנע אותו להצטרף לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1970 סייע ליאסין בהקמת "האגודה האסלאמית" שפעלה לקרב לבבות לאסלאם. אל-קוקא שימש כמנהלה הראשון של האגודה עם הכרתה כאגודה רשמית כחוק בשנת 1975. אל-קוקא גם היה חבר במוג'מע האסלאמי שהוקם בשנת 1973 כהרחבה לאגודה האסלאמית, ועמד בראש סניף הארגון החדש במחנה שאטי.
אל-קוקא נפטר באוקטובר 2005 באיחוד האמירוית.
מולדת (מפלגה)
היסטוריית המפלגה
לאחר בחירות 1988 נערך משא ומתן על כניסה לממשלת הליכוד, זאבי תבע את תיק המשטרה וכן ביצוע משאל עם על רעיון הטרנספר. לבסוף ביכר יצחק שמיר ללכת למהלך של ממשלת אחדות לאומית עם המערך. בשנת 1991, בימי מלחמת המפרץ צורפה מולדת לממשלתו של שמיר והיו"ר, רחבעם זאבי, מונה לשר בלי תיק. בשנת 1992 פרשה מהממשלה בעקבות שיחות על מהות האוטונומיה שנערכו בין ישראל למשלחת הפלסטינית בעקבות ועידת מדריד.
מאז הבחירות לכנסת ה-19 ב-2013 לא התמודדה המפלגה בבחירות לכנסת.
יחסי יוון–ניו זילנד
יחסים
המצב השורר ביחסים הפוליטיים בין יוון לניו זילנד הודגם בשנת 2002 בביקורו של נשיא הרפובליקה ההלנית בוולינגטון, אשר אישר את מצב היחסים המצוינים בין המדינות.
מנשה הראל
ביוגרפיה
משפחתו הקימה את ביתה בשכונת בית ישראל שבירושלים. למד בתלמוד תורה ובגימנסיה העברית רחביה. משנת 1933 היה חבר תנועת "המחנות העולים" וב-1937 היה ממקימי קיבוץ מעוז חיים שעלה על הקרקע כיישוב חומה ומגדל, היה שומר שדות וקורפרורל נוטרים של הקיבוץ. בשנת 1943 עזב את הקיבוץ כדי להדריך את סניף תל אביב של תנועת "המחנות העולים" שם היה למדריך נערץ שהשפיע רבות על חניכיו, ובמיוחד על חיים (פוזה) פוזננסקי שהלכו בעקבותיו לקיבוץ ולפלמ"ח, כמו גם יצחק חופי, רחבעם זאבי ואלעד פלד.
בעקבות מלחמת ששת הימים, היה בין מקימי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. התנועה הייתה בתחילתה על-מפלגתית ועם מייסדיה נמנו אישים מוותיקי תנועת העבודה ומוותיקי התנועה הרוויזיוניסטית, אנשי צבא משורות צה"ל לשעבר, וכן סופרים ומשוררים, ובהם, נתן אלתרמן, חיים גורי, זאב וילנאי, ישראל אלדד, אברהם יפה ומשה שמיר. הראל פרסם את מאמריו בביטאון התנועה הדו-שבועי, "זאת הארץ״.
יעקב בלוי
ביוגרפיה
נולד בירושלים כמה שבועות לאחר פרעות תרפ"ט לרב ברוך יהודה בלוי מרבני פאג"י שהיה בנו של הרב משה בלוי מראשי אגודת ישראל, ובצעירותו למד בישיבת קמניץ ובישיבת מיר. בין השנים תשכ"ח-תשל"ד (1968-1974) עבד כבנקאי בבנק ארץ ישראל בריטניה. בשנת תשל"ג, מונה לרבה של שכונת פאג"י-סנהדריה, לאחר פטירת הרב בנימין זאב יעקובזון, רבה הקודם של השכונה. כיהן כמו"צ של העדה החרדית, ועמד בראשות ועד העירוב מטעמה וכן כראש ועד הכשרות. בסוף שנות ה-80 (תשמ"ט), לאחר פטירת הרב יצחק יעקב וייס, התמנה לחבר הבד"ץ של העדה החרדית. עיקר התמחותו של הרב בלוי הייתה בהלכות ריבית והיתר עסקה ושאר דיני ממונות.
התאלמן מאשתו טילא (בת יעקב יהושע רוט) בחודש כסלו תשס"ה ונישא בשנית בשנת תשס"ו.
יחסי הפיליפינים–תאילנד
היסטוריה
בסוף המאה ה-19 עברו הפיליפינים לשליטת ארצות הברית. במהלך תקופת השלטון האמריקאי, היחסים בין סיאם לפיליפינים נותרו מוגבלים למסחר, קשרים קונסולריים וקבלת סטודנטים תאילנדים ללימודים במושבה האמריקאית. בתקופה זו ייבוא האורז לפיליפינים מתאילנד היה המשמעותי ביותר ביחסי המסחר, לעומת תאילנד שייבאה אבאקה מהפיליפינים. ב-1926 החלו אוניברסיטאות ומכללות פיליפיניות לקבל סטודנטים תאילנדים ללימודים במדינה.
שלמי שמחה
לאחר חורבן בית המקדש
גם בזמן הזה, מצוות השמחה כוללת את החובה לשמח את העניים: "וכשהוא אוכל ושותה חייב להאכיל לגר ליתום ולאלמנה עם שאר העניים האומללים, אבל מי שנועל דלתות חצרו ואוכל ושותה הוא ובניו ואשתו ואינו מאכיל ומשקה לעניים ולמרי נפש - אין זו שמחת מצווה אלא שמחת כריסו" (רמב"ם הלכות יום טוב ו, יח).
ראו גם
קרבנות נוספים שיש להקריב ברגל
עודד דוידוף
עודד דוידוף (נולד ב-21 בפברואר 1967) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה שני פרסים מטעם האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
ב-2019 ביים את הסדרה "תיק נעדר" המשודרת בערוץ כאן 11 ונמנה עם יוצריה. באותה שנה החל שידור הסדרה "אבא משתדל" בערוץ כאן 11, אותה יצר דוידוף יחד עם טל פרידמן, שאף משחק בסדרה בתפקיד ראשי.
בליעל
בספרים החיצוניים
בספר עליית ישעיהו (ב:ד), בליעל הוא מלאך פריקת העול ושליט העולם הזה.
אלטלנה
הרכש והפלגת האונייה
האונייה "אלטלנה" נרכשה בארצות הברית בקיץ 1947 על ידי "הוועד העברי לשחרור האומה", שהיה גוף פוליטי של אצ"ל בארצות הברית. היא שימשה במקור כנחתת טנקים של חיל הים האמריקני בשם LST 138. השם החדש שניתן לאונייה, "אלטלנה", שמשמעותו "נדנדה" באיטלקית, היה שם העט של זאב ז'בוטינסקי. במקור נועדה האונייה להביא עולים חברי אצ"ל מאירופה לארץ ישראל, אולם בסוף השנה הוחלט להשתמש בה גם כאוניית נשק. באונייה הפליגו כ-930 עולים שחלקם נועדו לגיוס לאצ"ל, חלקם ניצולי השואה, והיא הובילה על סיפונה ציוד צבאי רב. מרבית הציוד הצבאי שהועמס על האונייה (נשק ששוויו הוערך בכ-153 מיליון פרנק צרפתי) הועבר לידי האצ"ל בחינם על ידי ממשלת צרפת, במסגרת הסכם חשאי שנחתם בין נציגי הארגון לז'ורז' בידו, שר החוץ הצרפתי, פרטי ההסכם והמניעים שגרמו לממשלת צרפת להעביר את הנשק לידי האצ"ל אינם ברורים. הסבר אפשרי הוא חששה של ממשלת צרפת מהשתלטות צבא ירדן על ירושלים, ורצונה לשמור על האינטרסים המיוחדים של צרפת בעיר באמצעות חימוש הצבא הישראלי (הצרפתים היו מעוניינים שירושלים תישאר מובלעת בחסות בינלאומית, בהתאם להחלטת החלוקה). חלק קטן מהנשק, שהיה על סיפון "אלטלנה", נקנה על ידי נציגי האצ"ל מידי ארגונים ספרדים אנטי פשיסטיים בצרפת, קומוניסטים צרפתיים ולוחמי מחתרות אנטי נאציות.
ישיבת הממשלה ב-20 ביוני
בן-גוריון הודיע כי:
הגעת האניה לכפר ויתקין
האונייה הגיעה לכפר ויתקין בשעות הערב המאוחרות של 20 ביוני, והחלה לפרוק אנשים וציוד. בין המקבלים את פניה היו מספר חברי אצ"ל, ובתוכם בגין עצמו, מספר חיילי הפלי"ם (פלוגות הים של הפלמ"ח) שהתאמנו בפעולות הנחתה וחברי מושב הדייגים מכמורת. חיילי הפלי"ם סייעו בפריקת העולים מהספינה, משהחל הוויכוח על יתרת הנשק שנותר בספינה, הוציאו חיילי הפלי"ם את סירותיהם מכלל שימוש וטענו כי אינם יכולים להמשיך בפריקה.
פקודת הכיתור של כוחות אצ"ל על ידי כוחות צה"ל, הושלמה בבוקר יום המחרת, 21 ביוני. אנשי אצ"ל ראו בזמן זה שתי אוניות מלחמה של צה"ל שסוגרות על האלטלנה מהים. בשעות הבוקר ניסו משאיות האצ"ל לצאת החוצה אבל נתקלו במחסומים של צה"ל. את המחסום הראשון פרקו ואילו במחסום השני נתקלו בחיילי צה"ל שאיימו לפתוח באש אם ינסו לפרוץ את המחסום.
עגינת האונייה בתל אביב
האלוף מיכאל בן-גל, מפקד קרייתי, שלח פקודת מבצע שבה נרשם: "על אוניית נשק שהגיעה לחופי הארץ השתלטו כוחות האצ"ל. ממשלת מדינת ישראל החליטה פה אחד וציוותה לצבא ההגנה לישראל לנקוט בכל האמצעים להעברת הנשק לרשות הממשלה". פקודת המבצע הורתה על גיוס מיידי של "כל הכוחות שבמרחב ההגנה של תל אביב... במגמה לחסום בדרכים ידועות כל תנועה, חוץ מנושאי תעודות ש.ב. (שירות ביטחון), מכוניות אספקה ויחידות צבא שלנו". ברחובות הסמוכים לים היו ממוקמים מטות ומפקדות שונים של צה"ל, שבמטכ"ל התייחסו אליהם כאל יעד אפשרי. בן-גל הורה להגביר את השמירה על מוסדות הממשלה ומרכזים אחרים.
ישיבת הממשלה בבוקר 22 ביוני
בישיבת הממשלה באותו בוקר האשים בן-גוריון את פיקוד האצ"ל בהפרת ההסכמים. הוא טען שאלטלנה נכנעה בלילה לספינות חיל הים, שהדביקו אותה בחוף תל אביב, אבל לאחר מכן התעלמה מפקודה לשוב אל קיסריה. בן-גוריון סיפר לשרים כי בשעות הבוקר התנהל משא ומתן עם פיקוד האצ"ל על האוניה, במהלכו הם נדרשו לתת לנציג הממשלה לעלות לאוניה, כדי להגיש את תביעות הממשלה, אולם אנשי האצ"ל התנו את הסכמתם בכך, שמפקדי האצ"ל יורשו גם הם לעלות על סיפונה להתייעצות, דרישה שנדחתה על ידי מנהלי המשא ומתן מטעם הממשלה הזמנית. לסיכום אמר בן-גוריון: "מתברר שזו הייתה תרמית: הודיעו שנכנעים - ולא נכנעו."
הפגזת האונייה וסוף הקרב
בראיון שנערך עמו אמר רבין כי הורה להפסיק את האש לאחר שראה שהאוניה בוערת, ושהירי מכיוונה נפסק. הוא הוסיף, שלאחר הפסקת הירי על האוניה, אנשי האצ"ל שעל החוף, שהיו בפאניקה, הזהירו כי התחמושת וחומרי הנפץ שעל סיפונה עלולים להתפוצץ ולגרום הרס רב באזור חוף תל אביב. בסרטון מופיע גם לוחם פלמ"ח בשם אורי ירום, המודה כי נורתה אש גם לעבר אנשי אצ"ל פצועים, שקפצו מהאוניה וניסו להגיע לחוף.
בו בזמן, כוחות צה"ל השתלטו על אנשי אצ"ל שנמצאו במבואות העיר ובתוכה. יחידת פלמ"ח הגיעה למלון ריץ והסירה את המצור ממנו. רוב התנגדות אנשי האצ"ל נפסקה בשלב זה. לפנות ערב פוזרה ההתקהלות של אנשי האצ"ל והפלמ"ח שלט בחוף.
חללים
בחילופי האש נהרגו 19 אנשים (16 מהאצ"ל ו-3 מצה"ל) ועשרות נפצעו. מבין הנופלים מהאצ"ל, שלושה היו עולים חדשים שהפליגו עם אלטלנה והשאר ישראלים ותיקים (יחסית), בהם גם אברהם סטבסקי, אחד מהנאשמים בפרשת רצח חיים ארלוזורוב.
תוצאות הפרשה
הרוחות לא נרגעו גם בתום הקרבות בחוף תל אביב. ב-22 ביוני בלילה נאם מנחם בגין בתחנת הרדיו החשאית של האצ"ל. במהלך נאומו, שנמשך שעתיים, הוא פרץ בבכי. הוא כינה את בן-גוריון "כסיל" ו"טיפש" וטען שזמם להרוג אותו. עם זאת, הזהיר את אנשיו: . לימים התייחס בזיכרונותיו ללגלוג לבכיו: "יש דמעות אשר שום גבר אינו צריך להתבייש בהן. יש דמעות מצילות. יש שהברירה היא: דמע או דם". באותו לילה פרסם האצ"ל גילוי דעת, שכינה את בן-גוריון "דיקטטור מטורף" שעומד בראש "ממשלת רודנים פושעים", "בוגדים" ו"מרצחי אחיהם". את מעשיו של בן-גוריון הגדיר "פשעים נגד העם ונגד האנושות". למחרת, 23 ביוני, הודיעה מפקדת אצ"ל כי הארגון מבטל את ההסכם עם הממשלה, כי אנשיו לא יתגייסו לצה"ל וכי אנשי האצ"ל לא מכירים בממשלה הזמנית ודורשים את התפטרותה המיידית. עם זאת המפקדה הורתה לא לפתוח באש בשום מקום במדינה, מחשש למלחמת אחים ובנימוק כי האויב הערבי-הבריטי עומד בשער. בנוסף התרחשו עימותים שונים בתל אביב, ביניהם ירי (באוויר) במשך חצי שעה בין משוריין של צה"ל לבין משוריין של אצ"ל.
הטיפול בגוף האונייה
למשך כשנה עמד גוף הספינה מעלה חלודה ומפוחם מול חופי תל אביב. אז הטיל ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון על מפקד חיל הים לפנות את הגוף השרוף מחוף הים של תל אביב ולהטביעו בלב ים. הביצוע הוטל על צוערי מחזור ב' של קורס חובלים. ב-22 ביולי 1949 הודיע משרד הביטחון על כוונתו למשות מן המים את האניה "אלטלנה" המוחרמת, כלשון ההודעה, ולפרקה.
הנצחה וזיכרון
הרוגי אצ"ל באלטלנה קבורים בבית הקברות נחלת יצחק. הם קבורים כחללי צה"ל בחלקה הצבאית. על הקברים מופיע סמל צה"ל ללא מספר אישי. מול הקברים הוקמה אנדרטת זיכרון ממתכת ועליה שמותיהם וציטוטים של מנחם בגין מאותה פרשה. באוקטובר 2016 נחנכה אנדרטה חדשה לחללי אלטלנה בבית הקברות נחלת יצחק הצמודה לאנדרטה הישנה. האנדרטה היא בצורת ספינה שוקעת ועליה אמרתו של מנחם בגין: "מלחמת אחים לעולם לא".
קובייה בלתי אפשרית
הקובייה הבלתי אפשרית בנויה לפי הדואליות הקיימת בקוביית נקר. קובייה בלתי אפשרית היא לרוב קוביית נקר עם מקצועות מוצקות. המוצקות הזו מעניקה דגש חזק יותר לדואליות מאשר בקוביית נקר, אשר לרוב לא נתפסת קובייה בלתי אפשרית. האשליה נוצרת מציור דו־ממדי המתפרש כצורה תלת־ממדית.
סהרוריות
מאפיינים
אנשים סהרוריים נראו גם אוכלים, מתלבשים, נוהגים במכונית ושורקים. הם עשוים להתנהג בצורה מוזרה ולא הגיונית, ואף לעשות מעשים מסוכנים (מכיוון ששיקול הדעת פגום). בניגוד לדעה הרווחת רוב ההתנהגות הסהרורית אינה מתבטאת רק בהליכה (ללא הכרה של המהלך), אלא בהתנהגויות אחרות. רוב המקרים של התנהגות סהרורית מתרחשים כאשר מסיבה כלשהי אדם מתעורר במהלך שינה עמוקה (למשל, כיוון שמישהו אחר הפריע לשנתו), הוא עשוי להתיישב במיטתו, להסתכל סביב ומיד לשוב לישון. לעיתים נדירות מבחינים בהתרחשויות קצרות אלה של התנהגות סהרורית, אלא אם כן האדם נמצא במעקב במעבדת שינה.
אחד המיתוסים הנפוצים באשר להתנהגות סהרורית הוא שלעולם אסור להעיר אדם המהלך בשנתו. במציאות, אין כל סכנה בהערת אדם המהלך בשנתו, אולם האדם עלול להיות נבוך או לאבד התמצאות לכשיתעורר, מה שעלול לגרום לחרדה. אם קיימת סכנה כלשהי בהערתו של אדם סהרורי, הרי שהיא למי שמנסה לעורר את הסהרורי. לעיתים קרובות מפגינים סהרורים התנהגות תוקפנית כאשר מפריעים להם. קיימים מקרים בהם אנשים סהרוריים תקפו באלימות את מי שניסה להעירם ואפילו מקרים (נדירים ביותר) שהסתיימו במוות. עם זאת, סהרוריים עלולים לסכן את עצמם הרבה יותר מאשר אחרים. כאשר סהרוריים מסכנים את עצמם, למשל על ידי ירידה במדרגות תלולות, או אחיזה בסכין חדה, עדיף להעירם (אם כי יש להיזהר מהסכין שבידו של האדם, שעלול לתקוף באמצעותה). קיימים אף דיווחים על סהרוריים שנפלו מחלונות פתוחים אל מותם.
קמבודיה (פרוטקטורט צרפתי)
השלטון הקולוניאלי הצרפתי
מושבו של המושל הכללי של כל הודו-סין הצרפתית היה בסייגון עד שהבירה עברה להאנוי ב־1902. קמבודיה, נשלטת על ידי המושל הכללי של קמבודיה, אשר מונה ישירות על ידי משרד המושבות בפריז. המושל הכללי נעזר במושלים מקומיים, אשר ישבו בכל המרכזים המחוזיים. פנום פן, הבירה, הייתה תחת ניהול ישיר של המושל הכללי.
פלדנקרייז
תמצית השיטה
בשיעור אישי בשיטה, נושא השיעור מותאם ספציפית לצרכיו של התלמיד. יש הרוצים להיפטר מכאבים שונים, יש הרוצים לשפר את יכולתם האמנותית או האתלטית, ויש המעוניינים במודעות עצמית חדה יותר ופונקציונלית יותר. בשיעור קבוצתי בשיטה נלמדים נושאים הרלוונטיים לכל אדם - יציבה, שיווי משקל, תנועה, תרגום כוונה למעשה, חידוד החוש הקינסתטי, רכישת מיומנויות באשר הן, אינטגרציה פונקציונלית. נושא-העל בכל השיעורים, אישיים וקבוצתיים כאחד, זהה: היכולת לעשות מה שרוצים בדיוק וללא תחושת מאמץ.
קנאביס (סם)
עד העת החדשה
השימוש בקנאביס כסם משכר היה נפוץ בהודו בסביבות המאה החמישית. הקנאביס עובד שם בשלוש צורות:
שימוש למטרות דתיות או רוחניות
בהודו, היה הסם בשימוש על ידי סדהויים (קדושים הינדיים) נודדים דורות רבים, ובתקופה המודרנית אימצה זאת תנועת הראסטפארי. כמו תנועת הראסטפארי, גם כתות גנוסטיות מודרניות מסוימות טוענות שקנאביס הוא "עץ החיים". דתות מאורגנות אחרות שנוסדו במהלך המאה האחרונה ומחשיבות את הקנאביס לפולחן הן "משרד ה-THC", "דרך ההרמוניה האינסופית", "קאנתאיזם", "עצרת הקנאביס", ו"כנסיית התודעה".
אפריקה
בסך הכול 57 מדינות (נכון ליולי 2023)
המעמד החוקי בישראל
פיסקה זו צוטטה בהסכמה לאחר מכן בפסקי דין רבים הנוגעים לעוברים על האיסורים הקשורים בסם.
בשנת 1999 הוקמה מפלגת עלה ירוק הקוראת ללגליזציה של הקנאביס. המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
קנאביס ומיניות
צריכת סמים נקשרת פעמים רבות להתנהגויות מיניות מסוכנות, למשל מין לא מוגן בו עלולים לעבור זיהומים שונים מאחד לשנייה, ובאופן כללי, שימוש בסמים נחשב לכזה שעלול להוביל למפגשים מיניים רשלניים ולא בטוחים. לעיתים קרובות, נעשה קישור בין סיכונים אלה לבין רגיעה מוגברת, תחושת אופוריה, חוסר עכבות, ירידה בשליטה העצמית וכן ירידה בתפיסת הסיכון הנגרמת על ידי שימוש בחומרים פסיכואקטיבים משני-תודעה, אשר גורמים למשתמשים להיות פחות זהירים ואף לשכוח את החשיבות של מין בטוח.
השפעות חיוביות
נשים מדווחות על כך שעישון קנאביס יכול לסייע בהפחתת אי הנוחות הנחווית לפני קיום אינטראקציה מינית, בעל יכולת לשפר אורגזמות ואף להקל על כאבים הנגרמים במהלך קיום יחסי מיןundefined. הסבר אפשרי לכך הוא שאחת מהשפעותיו של הקנאביס היא תחושתיות מוגברת, הגורמת לעלייה ברגישות למגע ותורמת במידה רבה להרפיה, אשר משפרת את ההיענות המינית ובכך מביאה להפחתה בתחושת הכאבundefined.
סו
הגבעות השחורות שבמערב דקוטה הדרומית, היוו במהלך ההיסטוריה מוקד משיכה מיסטי לבני שבטי הסו, אשר האמינו שהאלים חיים במעלה ההר, אך לא היו מודעים לעושר הרב הטמון באדמה. בתקופת הבהלה לזהב, כאשר הרפתקנים פלשו בהמוניהם אל נחלת הסו, נוצרו מתחים ועימותים שהתפתחו לכדי קרבות בין בני הסו לצבא ארצות הברית. בקרבות אלו נחשפו חלק מהגיבורים המיתולוגיים של המערב הפרוע, דוגמת סוס משוגע ושור יושב.
יכולתם הניידת של שבטי הסו התבטאה במהירות בניית וקיפול מושבם הזמני ושימוש בסוסים.
שבט הסו לקוטה מוזכר גם בתוכנית הקומדיה של נטפליקס "קימי שמידט" ("Unbreakable Kimmy Schmidt")
וייסנפלס
היסטוריה
עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, עלה מעמדה של העיר במהרה, כאשר ב-1656 ייסד אגוסטוס, נצר לענף הסקסוני של בית וטין, את הדוכסות של סאקסה-וייסנפלס, ובחר את העיר כמקום מגוריו. מאז 1638 שירת אוגוסטוס כאדמיניסטרטור הפרוטסטנטי של הארכיבישופות של מגדבורג, שעל פי שלום וסטפליה משנת 1648 הייתה אמורה להפוך לאחר מותו לטריטוריה חילונית של ברנדבורג-פרוסיה.
ספורט
קבוצת הכדורסל של העיר, מיטלדויטשר, מתמודדת בבונדסליגה ואף זכתה בשנת 2004 בגביע היורוקאפ צ'לנג'.
בודסלב
יהודי בודסלב
בבודסלב התקיימה קהילה יהודית שכבר במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה מספיק גדולה כדי להחזיק רב משלה, הרב אליעזר הכהן. אך אין מידע על קורות הקהילה ומנהגיה ב.
Windows Update
החל מחלונות ויסטה, כלל שירות העדכונים עבר לרמת מערכת ההפעלה, במקום הממשק האינטרנטי, כמקובל במערכות הפעלה אחרות.
חלונות 98: אתר האינטרנט והתראה על עדכונים קריטיים
אתר האינטרנט השתמש בפקדי ActiveX, דבר שחייב שימוש בדפדפן אינטרנט אקספלורר או כל דפדפן אחר שתמך בפקדי ActiveX. הגרסה הראשונה לא התחשבה בחומרת המחשב ובסוג החיבור לאינטרנט והורידה בשלמותה את רשימת העדכונים לפני הצגת מידע על העדכונים הזמינים למשתמש. ככל שיצאו עדכונים נוספים למערכות ההפעלה, כך גם הרשימה גדלה, והגיעה לגודל של מעל ל-400KB, דבר שהכביד על מרבית המשתמשים שהשתמשו באותה עת בהתקשרות חיוג באמצעות מודם טלפוני. בגרסתו הרביעית, ששוחררה עם חלונות XP, הכלי שולח למיקרוסופט מידע בסיסי על חומרת המחשב, מהירות ואופי החיוג לאינטרנט לפני שהוא שולח למשתמש את רשימת העדכונים.
חלונות ויסטה ואילך: Windows Update Agent
חלונות 10 הציגה את אחד השינויים המשמעותיים ביותר באופי חלוקת העדכונים למחשב. במקום בחירה ידנית של עדכונים להורדה או התקנה, המערכת מורידה אוטומטית את העדכונים ברקע, והמשתמש יכול לבחור האם להתקין אותם כאשר המערכת אינה פעילה, או לפני כיבוי או הפעלה מחדש. בכל הקשור למנהלי התקנים, המערכת מאפשרת למשתמש לבחור מנהלי התקן "בעייתיים" שכלי העדכונים פשוט "ידלג" עליהם במקום לנסות להתקין אותם מחדש פעם אחר פעם. בחלונות 10 הוצגו גם "עדכונים מצטברים", רעיון שהוצג עוד בחלונות XP, רק שבחלונות 10 הדבר מאפשר למערכת לקבל מספר עדכונים ארוזים בחבילה אחת ולהתקין את החבילה כולה, במקום להתקין כל עדכון בנפרד, וכתוצאה מכך, להקטין את מספר הפעמים בהן המחשב יופעל מחדש. החיסרון הוא שמשתמש שרצה לתקן בעיה ספציפית במערכת ההפעלה, לא יכל להוריד ולהתקין ידנית את אותו העדכון הספציפי שנכלל בעדכון מצטבר מסוים, והיה צריך להוריד גם את כל מה שנכלל באותה ה"חבילה" - ואין דרך לדעת האם יתר התוכן יגרום לבעיה לחזור על עצמה.
Office Update
Office Update הוא שירות עדכונים עבור מוצרי Office שפעל באופן עצמאי החל מגרסת אופיס 2000 עד אופיס 2007, כאשר בשנת 2009 מיקרוסופט החליטה למזג אותו אל תוך שירות Microsoft Update שלהלן, תוך כדי השמטת התמיכה באופיס 2000. עם השקת שירות התוכנה Office 365, מיקרוסופט חזרה לספק עדכונים בנפרד למוצרי התוכנה דרך כלי ייעודי, בעוד שגרסאות עצמאיות (2016, 2019 וכדומה) ממשיכות לקבל עדכונים דרך Microsoft Update.
גזה מארוצי
סגנון המשחק
המבנה שהגה מארוצי בהגנה הסיציליאנית ניתן ליישום בהסתעפויות שונות שלה. על ידי מיקום הרגלים בערוגות ה4 ו-ג4, הלבן מקטין במעט את סיכויי ההתקפה שלו אך מפחית מאוד את המשחק הנגדי של השחור.
עמדה טיפוסית להסתעפות מארוצי. עמדה זו הגיעה מהסתעפות דרקון מואצת (Accelerated Dragon)
הערכה
למארוצי היו תוצאות מכובדות מול מרבית השחמטאים המובילים של זמנו, אך תוצאות שליליות מול אלופי העולם. מול וילהלם שטייניץ +1 -2 =1, מול לסקר +1 -4 =2, מול חוסה ראול קפבלנקה +0 -3 =5, מול אלכסנדר אלכין +0 -6 =5 ותוצאה חיובית מול אויבה +4 -3 =15.
ארגון מדינות אמריקה
מדינות חברות
מודגש: מדינות מייסדות
נרדפייטריה
נושאים קהילתיים
שיתוף פעולה נוסף בקהילה הצליח להביא להוצאה מוקדמת בחמישה חודשים של הרומן של ג'ון: אשמת הכוכבים. ולפני יציאת רומן נוסף של ג'ון, צבים כל הדרך למטה, שיתפה הקהילה פעולה והצליחה לגלות מספר פרטי עלילה שהצפין ג'ון בסרטונים.
מפקדים וסקרים
בשנת 2013, האנק גרין החל ב"מפקד החנונים" השנתי. סקר המפקד מתארח באתר SurveyMonkey, ותוצאותיו מנותחות על ידי האנק. בשנת 2014, יותר מ-100,000 אנשים מילאו את הסקר. האנק גילה כי 72% מהמגיבים הם נשים, 85% הם לבנים שאינם היספנים, וכן בעיקר אמריקאים בין הגילאים 13 ל-30.
פרויקט המדהימות
בשנת 2014 שונתה מערכת זו כך שכסף שנאסף ביום הראשון הולך לעמותת "Save the Children" ולעמותת "Partners in Health", וכסף שנאסף ביום השני הולך לארגונים שנבחרו בקהילה, כדי לאפשר לארגונים גדולים לתרום כסף, בידיעה שהוא ילך לארגונים גדולים ומוכרים.
"הכוכב הזה לא ייכבה" ו"היום של אסתר"
קרן נוספת ללא מטרות רווח הנתמכת וקשורה לקהילה היא "הכוכב הזה לא ייכבה", שהוקמה על ידי וויין ולורי ארל, לזכר בתם אסתר. שם הקרן נגזר מכך שפירוש השם "אסתר" הוא "כוכב" בפרסית. הקרן מעניקה כספים וסיוע למשפחות של ילדים חולי סרטן. אסתר ארל אובחנה כחולה בסרטן בלוטת התריס ב-2006, ולפני מותה ב-2010 פיתחה קשר עם האחים גרין ועם קהילת הנרפייטרים. ג'ון גרין וארל נפגשו ופיתחו קשר בכנס הארי פוטר ב-2009. ארל המשיכה להיות מעורבת בקהילת הנרדפייטריה וביוטיוב מכיוון שהיא גם עסקה בוולוגינג, עד מותה ב-25 באוגוסט 2010, בגיל 16.
ארל היוותה השראה לדמותה של הייזל גרייס, ברומן אשמת הכוכבים של ג'ון, שעובד מאוחר יותר לסרט באותו השם.
כריס ג'ורדן
כריס ג'ורדן מתגורר בסיאטל, אך גדל בקונטיקט במשפחת איש עסקים. הוא למד באוניברסיטת אוסטין, ועבד כמה שנים בתחום המשפטי. לאחר סיום הקריירה המשפטית הוא עבר לעסוק בצילום, והצלחתו אפשרה לו להקדיש את כל זמנו לאמנות.
ליאור מילר
ביוגרפיה
מילר נולד באוקראינה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1976, בגיל ארבע. הוא התפרסם בשנת 1994 כאשר הופיע בפרסומת לחברת קסטרו לצד יעל אבקסיס, אחת הפרסומות הראשונות בערוץ 2, הערוץ המסחרי הראשון בישראל.
ב-2001 שיחק בדרמה "צה"ל 1" ככתב גלי צה"ל. באותה שנה שיחק מילר בהצגת הילדים "פו הדב" בהפקת התיאטרון הקלאסי, ולצידם של גלעד פרלמן, ניר שלמון, וזהר סדן. בשנת 2004 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של שמוליק קלדרון "תגובה מאוחרת". בשנת 2005 השתתף לצד אורי גבריאל בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי", ששודרה בערוץ הראשון.
פרשת דרייפוס
אלפרד דרייפוס
אלפרד דרייפוס נולד ב-1859 למשפחה יהודית אמידה ומיוחסת בעיר מילוז שבאלזס, אשר השתייכה אז לצרפת. משפחתו עסקה בייצור טקסטיל. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה נכבשה עירו בידי הפרוסים, ולאחר מכן סופחה ל. בעקבות כך עקרה משפחתו לפריז. מאורעות אלו השפיעו על החלטתו להתגייס ב־1877 לצבא צרפת. הוא למד באקול פוליטקניק ולאחר מכן בקורס לקציני ארטילריה. ב־1889 כבר החזיק בדרגת קפיטן (סרן). ב־1893 נכנס למטה הכללי. דרייפוס היה היהודי היחיד במטה הכללי, אולם הוא לא התייחס כמעט אף פעם להיותו יהודי, ושמר על קשר מועט עם הקהילה היהודית בצרפת. גילוי האנטישמיות המשמעותי היחיד שנתקל בו במהלך הקריירה שלו, היה כאשר באחד המבחנים העניק לו אחד הבוחנים ציון נמוך באופן חריג בטענה שהוא אינו רוצה שיהודי יגיע למטה הכללי.
דרייפוס היה אהוב ומוערך מאוד על ידי מפקדיו, אולם עמיתיו לא חיבבו אותו ולא היו לו חברים במטה הכללי. בנוסף על כך שהיה יהודי, הוא היה נשוי ובן למשפחה אמידה, בניגוד לרוב הקצינים בדרגתו שהיו רווקים עם הכנסה צנועה. כמו כן, הוא היה קשוח, יהיר, שתקן ו"הוגן עד כדי אי־נעימות". הוא בלט בתכונתו לנסות לרצות את הממונים עליו, מה שרק הרגיז יותר את עמיתיו. כמו כן, לא סייעה לו העובדה שבשל מוצאו מאלזס היה לו מבטא גרמני קל. חרף היותו פטריוט צרפתי מושבע, הוא ביקר לעיתים קרובות בעיר הולדתו מילוז, שהייתה תחת שלטון גרמני, ורבות מהנשים שעמן התרועע לפני נישואיו דיברו גרמנית.
החקירה
ב-6 באוקטובר הושגה פריצת דרך בידי לוטננט קולונל אנרי ד'אבוביל, סגן מפקד המשרד הרביעי האחראי על ההובלה ועל מסילות הברזל. ד'אבוביל הפנה את תשומת לבו של מפקדו, קולונל פאבר (Fabre), לעובדה שסוג הידיעות המוצגות בבורדרו מעיד שהכותב עבד בכל ארבעת המשרדים של הצבא, ופירושו של דבר שהוא אחד מ"המתמחים", היינו קציני המטכ"ל שהוסמכו לא מכבר והיו חייבים לעבור תקופה בכל אחד מהמשרדים לפני ששובצו ביחידותיהם. כעת החיפוש הצטמצם מאוד. המרגל היה מוכרח להיות מתמחה אשר משתייך לאגף הארטילריה. דרייפוס באותה עת עבד במשרדו של פאבר, והוא התאים בדיוק לתיאור. פאבר לא חיבב את דרייפוס ולפיכך הביא טופס בכתב ידו והשווה בינו לבין תצלום של הבורדרו. אכן נמצא דמיון רב.
תוצאות החקירה הוגשו למחרת אל שר ההגנה מרסייה, אשר היה מסויג מעט יותר ודרש שתיערך בדיקה מקצועית יותר. גונז החליט ליטול את היוזמה לידיו וקרא למשרדו את לוטננט קולונל ארמאן די פאטי דה קלאם, אשר נודע בכישוריו הגרפולוגיים. גונז הציג בפני פאטי את הבורדרו לעומת כתב יד של דרייפוס בלי לספר לו למי שייך כתב היד. פאטי קבע מיד כי שני כתבי היד זהים. גונז הסביר לו כעת את החשד ופרט בפניו את החקירה החובבנית של פאבר. פאטי חקר את כתבי היד במהלך 7 באוקטובר, ולמחרת הגיש את תוצאות מחקרו אשר קבעו כי "למרות כמה הבדלים" שני כתבי היד זהים ורצוי להגיש אותם לחקירה רצינית יותר.
מרסייה החל לפעול במישור הפוליטי כדי להבטיח סיום מהיר של הפרשה. ב-10 באוקטובר הוא נפגש עם נשיא צרפת ז'אן קזימיר־פרייה וניסה לתאר את הפרשה כולה כאירוע שולי שיש לטפל בו במהירות. פרייה נפגש עם ראש הממשלה שארל דופוי והשניים סיכמו לכנס קבינט מיוחד למחרת היום. הדיון נערך במשרד הפנים ונכחו בו, פרט לנשיא ולראש הממשלה, רק שר החוץ, שר המשפטים לודוביק טרארי ומרסייה עצמו. מרסייה סקר את הפרשה בקצרה וקבע כי ישנו חשוד, אולם לא נקב בשמו (פרט לראש הממשלה והנשיא, איש מהפוליטיקאים לא ידע את שמו). הוא דרש לערוך משפט מהיר ולסיים את הפרשה. עם זאת, שר החוץ גבריאל הנוטו התנגד לכך בחריפות בטענה שהמצב הפוליטי בין גרמניה לצרפת שברירי מאוד ופרשייה כזו עלולה להטיל צל על השירות הדיפלומטי הגרמני והצרפתי כאחד. הוא דרש להימנע מכל תקרית, ולו הקטנה ביותר. מרסייה עמד על שלו וטען שהאירוע חשוב מאוד למדינה. דופוי העלה לבסוף פשרה: תיפתח חקירה כנגד החשוד, אולם אם לא תמצאנה הוכחות נוספות לאשמתו פרט לבורדרו, ההליך המשפטי יפסק. באותו ערב ביקר הנוטו בביתו של מרסייה והתחנן בפניו לעצור את החקירה, אולם מרסייה טען שקצינים רבים מדי במטה הכללי יודעים על הפרשייה, ואם החקירה תפסק, תתעורר שערורייה, ומלבד זאת, החוק מחייב להעניש בוגדים במולדת.
מעצרו של דרייפוס
במקביל לחקירה הרשמית, פתח פאטי בחקירה אשר נועדה לחקור את חייו האישיים של דרייפוס ולהכפיש את שמו. דו"ח שהגיע למשטרה קבע שדרייפוס נראה מספר פעמים במועדוני קלפים מפוקפקים. נערך גם דו"ח נגדי אשר הוכיח שדרייפוס מעולם לא ביקר במועדונים הללו, אולם הוא הועלם עד מהרה. נמצא שהיו לו מספר מערכות יחסים עם נשים מחוץ לנישואים, אולם למרות חיפושים נמרצים שערך צוותו של פאטי, לא נמצאה ביניהן אף אחת אשר הייתה עשויה להיות מרגלת. דרייפוס מצדו, טען שכל קשריו עם הנשים הללו נפסקו לאחר נישואיו.
דעת הקהל והמשבר הדיפלומטי
במהלך הפרשה כולה, התבטאה באופן מיוחד חשיבותה של דעת הקהל וכן של העיתונות. במהלך הימים שבין פרסום הפרשה לתחילת המשפט, עסקו העיתונים כולם באירוע. בתחילה נהנה העיתון "לה ליבר פארול" מיתרון בולט על פני כל שאר העיתונים בדיווחים אמינים על פרטי הפרשה ובמאמרי ביקורת נוקבים כנגד הצבא על שהחזיק את דרייפוס, נגד מרסייה עצמו על שלא נקט יד חזקה מספיק במהלך הפרשה, וגם נגד דרייפוס עצמו והקהילה היהודית בכלל. אל "לה ליבר פארול" הצטרפו כל עיתוני הימין אשר החלו בפרסום מאמרים אנטישמיים. עיתוני השמאל שמרו על נימה מתונה יותר, אולם גם הם לא גילו אהדה רבה לדרייפוס. מתייה ניסה לפנות לעיתונים שונים בבקשה לפרסם מאמר תגובה, אולם נענה רק על ידי "לה פטי ז'ורנל", שם התפרסם מאמר אשר תבע את זכותו של היהודי "להיות חף מפשע". אולם ההתקפות לא היו מכוונות רק כנגד דרייפוס. עיתוני הימין ביקרו את מרסייה בחריפות על הרשלנות שמגלה הצבא בלכידת מרגלים, כמו גם על העובדה שמרסייה השתיק את הפרשה בתחילה. גם עיתוני השמאל כדוגמת לה פיגארו, הצטרפו למתקפה זו. בתגובה, מרסייה התראיין ב-17 בנובמבר לז'ורנל וטען כי החקירה תיסגר בקרוב. הוא ניסה להציג את הפרשה כולה כאירוע שולי וחסר ערך, אולם הדבר רק החריף את המתקפות כנגדו מצד עיתוני הימין. בניסיון להנמיך את האש, הוא התראיין ב-28 בנובמבר ללה פיגארו, וטען כי "האשמה [של דרייפוס] ברורה, מוחלטת". הצהרה זו שימחה מאוד את עיתונות הימין, כיוון שהיא היוותה למעשה הודעה רשמית שדרייפוס אכן אשם. סוכנות הידיעות הרשמית של הצבא מיהרה להכחיש את הדברים, אולם כבר היה מאוחר מדי. מכאן ואילך הפכה פרשת דרייפוס, לדידו של מרסייה, לעניין אישי לחלוטין.
שורצקופן ופניצארדי מצדם, הופתעו כליל כשהתפרסמה בעיתונים האשמתו של דרייפוס. שניהם סברו בתחילה שאולי דרייפוס פעל ישירות דרך המטכלי"ם שלהם ולא דרכם, ולפיכך מיהרו ליצור עמם קשר. ב-2 בנובמבר כתב פניצארדי לקומנדו סופרמו ברומא, מברק בנוסח: "אם לקפיטן דרייפוס אין כל קשר אתכם רצוי להורות לשגריר לפרסם הכחשה רשמית, כדי למנוע פרשנות העיתונות". עוד באותו היום הגיעה מרומא התשובה: "למטכ"ל האיטלקי ולכל השירותים הקשורים אתו לא היה כל קשר, לא במישרין ולא בעקיפין, עם הקפיטן דרייפוס". המברק הראשון נקלט בידי המודיעין הצרפתי, אך לא המברק השני. בתחילה לא ייחסו לו חשיבות, אולם בהמשך עתיד "מברק פניצארדי" להפוך לאחד המסמכים החשובים בפרשה. בשל טענות חלק מהעיתונים כי דרייפוס ריגל עבור איטליה, הוציאה ממשלת איטליה הכחשה רשמית. עם זאת, מכיוון שאיטליה הייתה חברת הברית המשולשת, הציבור הצרפתי לא האמין להצהרה זו. היו אפילו שמועות כי דרייפוס נגרר לעולם הריגול בידי מרגלת איטלקייה שפיתתה אותו.
גרמניה מצדה, שמרה בתחילה על שתיקה. אולם ב-9 בנובמבר התפרסמה בעיתון לה פאטרי ידיעה, על פיה המסמכים המפלילים את דרייפוס נגנבו משוורצקופן. השגריר הגרמני, הרוזן צו מינסטר, לא יכול היה לשתוק יותר. הוא שוחח עם שוורצקופן, אשר הבטיח לו שמעולם לא היה לו כל קשר עם דרייפוס. שניהם כתבו לווילהלמשטראסה והכחישו כל קשר לדרייפוס. ב-10 בנובמבר מינסטר הוציא הצהרה רשמית ללה פיגארו, אשר על פיה: "מעולם לא קיבל אוברסט פון שוורצקופן מכתבים מדרייפוס. מעולם לא עמד עמו בקשרים כלשהם, ישירים או עקיפים. אם קצין זה אשם בפשע שמייחסים לו, אין שגרירות גרמניה מעורבת בפרשה זו". עם זאת, העיתונות הצרפתית ביטלה הצהרה זו מכל וכל בעקבות הראיון הנזכר של מרסייה, אשר בו טען כי האשמה של דרייפוס ברורה ומוחלטת. ביום פרסום הראיון, נפגש מינסטר עם הנוטו והכחיש כל קשר של השגרירות הגרמנית עם דרייפוס. הנוטו הטיל על אחד מעוזריו, מוריס פאליאולוג (אשר לימים הפך לאחד המתעדים החשובים של הפרשה), לברר את העניין מול המשרד הסטטיסטי. פאליאולוג נפגש עם אנרי, אשר הבהיר לו בצורה שאינה משתמעת לשני פנים כי הבורדרו בבירור נמצא בסל הניירות של שוורצקופן. הנוטו היה מופתע מהכחשה כה מחוצפת מצדם של הגרמנים, אולם כאמור לעיל, היה מודע למצב השברירי בו נמצאים יחסי גרמניה-צרפת, ולפיכך הרגיע את מינסטר והצהיר כי "ממשלת צרפת מתקוממת נגד מסע זה החורג מכל מידה סבירה ואין לסובלו עוד". מינסטר דרש הכחשה רשמית, וסוכנות הידיעות של הצבא אכן הוציאה הכחשה ב-30 בנובמבר. עם זאת, ההודעה הייתה מתונה ולא ברורה כלל ומינסטר דרש הודעה חדשה. המצב הגיע לכדי משבר דיפלומטי. לימים טען מרסייה כי גרמניה עמדה להכריז מלחמה ובואדפר כבר התכונן להורות על גיוס כללי. עם זאת, בסופו של דבר הגיעו הצדדים לפשרה, וב-13 בדצמבר פורסמה הכחשה נמרצת השוללת מכל וכל את מעורבותה של שגרירות גרמניה בכלל ושל מינסטר בפרט. הודעה זו סיפקה את הגרמנים, אולם לא הייתה לה כל משמעות בעיני הציבור הצרפתי, אשר היה משוכנע בביטחון שגרמניה היא זו שהפעילה את דרייפוס.
משפחת דרייפוס פועלת
צרפת כולה כבר החלה לשכוח מהפרשה, אם כי גלי האנטישמיות שהיא עוררה טרם נרגעו. מתייה נותר בפריז, משוכנע בחפותו של אחיו. הוא ניסה לשווא למצוא תומכים, אולם למרבה ההפתעה היחידים שהאמינו לו וניסו לעזור לו היו סוהריו לשעבר של אחיו. הוא גילה עד מהרה כי המשטרה מרגלת אחריו ואחרי לוסי, ופותחת את מכתביהם. בהמשך נעשו גם ניסיונות להפליל את המשפחה כולה בעוון שיתוף פעולה עם אלפרד. תומך נוסף, לא צפוי, היה הרופא ז'וזף ג'יברט, אשר הכיר את אביהם של האחים דרייפוס. ג'יברט היה בעל קשרים רבים, ובין היתר היה רופאו של הנשיא החדש פליקס פור (פרייה התפטר ב-16 בינואר). ג'יברט, בנוסף לעיסוקו ברפואה מדעית, גילה עניין רב בתורת הנסתר. הוא היה בקשר עם אשה בשם לאוני לבולנז'ה (Léonie Leboulanger) ונהג להפנט אותה. לטענתו של ג'יברט, בזמנים בהם הייתה מהופנטת, הייתה לאוני מגלה לו דברים רבים על העתיד וההווה. ג'יברט הזמין את מתייה לביתו בלה האבר שם היפנט את לאוני לעיניו והיא טענה בתוקף שאחיו חף מפשע. מתייה התרשם עמוקות, ולקח את לאוני עמו לפריז. הוא שיכן אותה בתחילה בדירתה של אחותו, ולאחר מכן בדירתו שלו, ונהג להתייעץ עמה באופן קבוע. לטענתו של מתייה, היא הייתה הראשונה שסיפרה לו על "תיק סודי" שקיבל בית המשפט. מתייה הזדעזע מהידיעה, וביקש מג'יברט לברר את הנושא עבורו. ג'יברט השיג פגישה עם הנשיא ב-21 בפברואר וזה הודה בפניו כי דרייפוס אכן "נמצא אשם על סמך מסמכים שהציגו בפני השופטים באולם הישיבות ולא היה אפשר להראותם לא לנאשם ולא לסנגורו, משיקולים של טובת המדינה". כמה חודשים לאחר מכן נודע על כך גם לדמאנז' מפי אחד מעמיתיו, ששמע על כך מפי אחד מהשופטים. דמאנז' בירר את העניין מול שר המשפטים, לודוביק טרארי, שהודה גם הוא כי שמע על כך. למעשה הידיעה על קיומו של תיק סודי כבר החלה להתפשט באיטיות, וזאת באשמת השופטים שלא נצרו את לשונם. עם ידיעות אלו, פנה מתייה אל עיתונאים שונים בניסיון לשכנע אותם לעורר מחדש את הפרשה, אולם הצליח לשכנע רק את ברנאר לזר, שב-1896 נסע לבריסל והחל לפרסם מאמרים בעד דרייפוס. לזאר דאג לשלוח את מאמריו עם חתימתו אל מאות אנשי ציבור, בהם צירי בית הנבחרים, עיתונאים מפורסמים, ועוד. במאמרים אלו הוא חשף לציבור הרחב לראשונה את קיומו של התיק הסודי, אולם השפעתם הייתה מועטה. מתייה היה על סף יאוש.
גזר הדין
בואדפר אכן הופיע למחרת. הוא דיבר קצרות, אישר את קיומו של המסמך והוסיף שמטעמים ביטחוניים לא ניתן להציג אותו, אולם לאחר מכן הוא הטיל איום: "אתם חבר המושבעים, אתם האומה. אם האומה אין לה אמון בראשי הצבא שלה, באלה הנושאים באחריות להגנה הלאומית, הרי הם מוכנים להניח את הנטל הכבד הזה לאחרים. אין לכם אלא להשמיע את דברכם". משמעות האיום הייתה כי אם יזוכה זולא, המטה הכללי כולו יתפטר. האיום עורר פחד רב, ויש אף שהתייחסו אליו כאל הפיכה צבאית. העיתון האנגלי וסטמינסטר גאזט הצהיר בהגזמה כי: "הרפובליקה השלישית אינה קיימת עוד... ההפיכה של הגנרל דה בואדפר אינה שונה בהרבה מהפיכתו של נפוליאון השלישי. ההבדל הוא במידת האכזריות שבנסיבות השוליות". ואכן, יש לזכור כי המשפט הוכרע בידי חבר מושבעים שהיו אנשים פשוטים, ואיום של התפטרות המטה הכללי בהחלט היה מרתיע דיו. בנוסף על כך, לה ליבר פארול פרסם את שמותיהם וכתובותיהם של חבר המושבעים, מה שהיווה איום מרומז. פסק הדין ניתן ב-23 בפברואר. המושבעים התייעצו כ-35 דקות בטרם החליטו כי זולא ופרנקס אשמים. על זולא הושת העונש המרבי - שנת מאסר, ועל פרנקס ארבעה חודשים. בנוסף על כך הושת על שניהם קנס בסך 3,000 פרנקים. צעקות שמחה מילאו את האולם, קצינים התחבקו ומבחוץ נשמעו הקריאות הקצובות: "מוות לזולא! מוות ליהודים!".
מותו של אנרי
ב-24 באוגוסט, נחקר אסטרהאזי בידי ועדת חקירה צבאית שהקים קווניאק. פלייה ניסה להגן עליו, אולם לשווא. במר נפשו, אסטרהאזי סיפר על העזרה הרבה שפאטי הגיש לו במהלך משפטו. ב-27 באוגוסט הודיעה הוועדה כי אסטרהאזי משוחרר משירות בשל "הפקרות מתמדת". זה סיפק את קווניאק, שניגש כעת לטפל באנרי. חקירה נוספת שביצע, העלתה כי המסמך אשר בו נזכר דרייפוס במפורש הוא למעשה שילוב של שני מכתבים שונים של פניצארדי, וכן שגם המסמך הנוסף שנכתב לכאורה ב-1894 ומזכיר אדם בשם ד, הוא זיוף. קווניאק זימן את בואדפר והציג בפניו את הנתונים. בואדפר נדהם, או העמיד פנים שנדהם, וקרא לחקור מיד את אנרי. החקירה נערכה ב-30 באוגוסט בנוכחות קווניאק בואדפר וגונז. בואדפר וגונז שתקו כל החקירה בעוד קווניאק לוחץ את אנרי אל הקיר. אנרי נשבר מהר מאוד והודה באמת: הוא לקח מכתב חסר ערך של פניצארדי, גזר ממנו חלקים ושתל בו משפטים מפלילים. אנרי נלקח למעצר במון-ואלריאן (למעשה באותו חדר בו הושם פיקאר בחורף שעבר) ובואדפר הודיע על התפטרותו.
עמדתה של גרמניה
ולדק-רוסו פנה אל בילוב פעם נוספת ב-28 באוגוסט, יחד עם שר המלחמה החדש המרקיז דה גאליפה, אולם שוב נתקל בסירוב נחרץ. לאבורי זעם על כך, וב-7 בספטמבר שלח מברקים לקיסר גרמניה ולמלך איטליה בדרישה ששני הנספחים יבואו ויעידו. בילוב הגיב באיגרת נזעמת: "הוד מלכותו הקיסר והמלך, אדוננו רב החסד, בדעה כי בשום פנים ואופן אין זה אפשרי, ואין זה טבעי להיענות, בכל צורה שהיא, להצעתו המוזרה של עורך הדין לאבורי." ליתר ביטחון, פרסם בילוב את עמדתו גם בביטאונו הרשמי של הקיסר "מוניטור הקיסרות". לטענתה של ברברה טוכמן, הימנעותה של גרמניה מהתערבות לכל אורך הפרשה, לא נבעה רק מרצון לא להסתבך, אלא גם מתוך כוונה להחליש את צרפת מבחינה פנימית, בעוד שהתערבותה יכלה לסגור את הפרשה בקלות.
השפעות פוליטיות
בקרב ההיסטוריונים רווחת הדעה כי הפרשה גרמה להיחלשות ניכרת בכוחם של המלוכנים, שאיבדו את אהדת הקהל והעיתונות. העובדה שמרבית המלוכנים התנגדו לדרייפוס גרמה לכך שהם זוהו עם האלימות הרבה והעוולות שליוו את הפרשה. בדיעבד, הסדר הרפובליקני יצא מחוזק מהפרשה כפי שלא היה לפניה, והתקוות לחזרה למשטר הישן נמוגו כליל. עם זאת, יש הסבורים כי המלוכנים נמצאו בלאו הכי בתהליך איטי של איבוד כוחם והפרשה רק הבליטה אותו. בטווח המידי, אין ספק כי הפרשה הכשילה את ממשלת המרכז וסייעה לחיזוק כוחן של סיעות השמאל. מנגד, הפרשה ליכדה את הלאומנים, עזרה להם לחדד את טענותיהם ומטרותיהם ולבסס את כוחם בהדרגה. גם על הסוציאליסטים בצרפת הייתה לפרשה השפעה ניכרת, כיוון שלראשונה הם נאלצו להתמודד עם השאלה האם עליהם לקחת חלק בסכסוך בין בורגנים, כפי שהייתה הפרשה, ולמעשה האם מפלגה סוציאליסטית מסוגלת לשבת בממשלה בורגנית. סוציאליסטים רבים (כמו ז'ורס ובלום) הביעו תמיכה בדרייפוס, אף על פי שההוראה הרשמית של מנהיגי הסוציאליסטים הייתה כי אין לקחת חלק בסכסוך.
מקומה של הפרשה בהיסטוריה היהודית
בהיסטוריה היהודית, הפרשה סימלה את התחזקות האנטישמיות המודרנית. אף על פי שצרפת הייתה הראשונה שנתנה אמנציפציה ליהודים, הפרשה הוכיחה כי אין בהכרח תקווה שהאמנציפציה המושגת בחוק תהיה לאמנציפציה של ממש במבנה החברתי. היא הוכיחה כי אף על פי שהיהודים השתלבו היטב בחברה הצרפתית, הרי שהאנטישמיות פעפעה מתחת לפני השטח. הפרשה נתנה לעיתונות האנטישמית את הלגיטימציה לפרוח ולהפיץ קריאות כי היהדות היא מחלה שמתפתחת על בסיס "מצע גידול", אותו מהווה צרפת עצמה. הקהילה היהודית בצרפת הייתה מודעת היטב לכך, ולפיכך, במהלך הפרשה, התמיכה לה זכתה משפחת דרייפוס בקהילה הייתה מעטה.
אלן גרדינר
סר אלן גרדינר (באנגלית: Alan Henderson Gardiner; 29 במרץ 1879 – 19 בדצמבר 1963) היה אחד מהאגיפטולוגים הבריטיים החשובים ביותר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
חייו
גרדינר נולד באלתם הנמצאת ברובע גריניץ' בלונדון רבתי. לאחר שקרא ספר של גסטון מספרו, אגיפטולוג צרפתי, נסע לשנה לפריז כדי ללמוד אצלו, אולם רמת ההרצאות לא ענתה לציפיותיו. גרדינר למד בבית ספר "צ'רטרהאוס" וב""קווין קולג'" באוקספורד, שם סיים ב-1901 תואר ראשון בעברית וערבית. לאחר סיום לימודיו עבד במשרדו של אביו שלושה חודשים ולאחר מכן נסע לברלין שם שהה 10 שנים ועבד תחת פרופסור אדולף ארמן בהכנת מילון מצרי. עם מוריו נמנה גם האגיפטולוג קורט זתה. הכנת המילון מומנה על ידי ארבע אוניברסיטאות גרמניות. בתקופה זו הוא התמחה בכתב היראטי. הוא בילה חלק מזמנו בנסיעות לפריז וטורינו שם העתיק כתבים בכתב היראטי. גרדינר מעולם לא עבד לפרנסתו, הוא קיבל מימון שוטף מאביו. בשנת 1948 קיבל תואר סר.
גרדינר נפטר באוקספורד ב-1963.
ארבע חירויות
ההפלגה
"ארבע חירויות" הפליגה ב-23 באוגוסט 1946, בשעה 03:00. האונייה חמקה במהירות מנקודת ההעמסה ונמל בוקה דה מגרה. עם עליית המעפילים על הסיפון ציוו מפקדי האונייה על היציאה לדרך, בשל החשש מגילוי מוקדם על ידי הבריטים. עבודות ההכנה לאכסון המעפילים נמשכו תוך כדי ההפלגה. ככלל, התנאים בספינה היו קשים מאוד ונוסעים רבים חלו עקב כך. כאשר הפליגה האונייה היה הים רוגש. היא נעה בנתיב ההפלגה המתוכנן מנמל ההעמסה אל מצר מסינה, כרתים, משם לכיוון אלכסנדריה, במצרים. במרחק של כ-50 מייל (כ-80 קילומטרים) מהחוף המצרי פנתה "ארבע חירויות" מזרחה לחופי הארץ והתקרבה אליהם מצד דרום. בשלב זה התקבלה הודעה ממפקדת ההגנה בארץ ישראל להפליג לחוף שפיים.
גירוש למחנות המעצר בקפריסין
ב-3 בספטמבר הועלו המעפילים לספינת הגירוש אמפייר הייווד, שהובילה אותם למחנות המעצר בקפריסין קאראלוס ומחנה 55, ליד פמגוסטה. לאחר שהתמלא מחנה 55, פתחו הבריטים את מחנה 62 ו-2 מחנות נוספים, אליהם הועברו שאר המעפילים המגורשים.
קואורדינטות קוטביות
מציאת הזווית
קל למצוא את הזווית באופן גרפי, אך חישובה באופן אלגברי מסובך יותר. ראשית, יש לקבוע אילו ערכים הזווית יכולה לקבל, כאשר עלינו לזכור שישנה מחזוריות של \ 2 \pi מכיוון ש-θ מייצגת זווית.
קואורדינטות פולריות ומספרים מרוכבים
כל מספר מרוכב ניתן לייצג כנקודה במישור המרוכב ולכן ניתן לבטאו באמצעות קואורדינטות קרטזיות או באמצעות קואורדינטות פולריות כאשר המעבר האחרון נעשה לפי נוסחת אוילר: והזווית נמדדת ברדיאנים.
נחום ברנע
קריירה עיתונאית
בתחילת 2018, קרא ברנע להשעיית נוני מוזס, מו"ל ידיעות אחרונות, מתפקיד עורך אחראי, לאור המלצות המשטרה נגדו בתיק 2000.
דטרויט פיסטונס
הקבוצה נוסדה בשם פורט ויין (זולנר) פיסטונס בעיר פורט ויין בשנת 1941, ושיחקה בליגת ה-NBL. המועדון הצטרף אל ה-NBA בשנת 1948, ועבר לעיר דטרויט בשנת 1957. לאורך השנים זכתה בקבוצה שלוש פעמים באליפות ה-NBA, בעונות, ו-.
מפורט ויין לדטרויט
ישנן שמועות כי שחקני הפיסטונס קשרו קשר עם מהמרים כדי להטות משחקים שונים במהלך עונות ו-. במיוחד, ישנן האשמות כי הקבוצה הפסידה בכוונה את משחקי גמר 1955 לקבוצת סירקיוז נשיונלס. במשחק השביעי והמכריע, הובילו הפיסטונס 41–24 על סירקיוז בשלב מוקדם של הרבע השני, אלא שאז התהפכו היוצרות והנשיונלס דהרו לניצחון במשחק. סירקיוז ניצחה במשחק בזכות זריקת עונשין מוצלחת של ג'ורג' קינג, כ-12 שניות לסיום. רגעי הסיום של המשחק כללו איבוד כדור של שחקן הפיסטונס ג'ורג' יארדלי כאשר נותרו 18 שניות לסיום, עבירה שבוצעה על ידי פרנקי בראיין כשנותרו 12 שניות לסיום, שאפשרה את זריקת הניצחון של קינג, ואיבוד כדור נוסף של אנדי פיליפ מהפיסטונס כאשר נותרו 3 שניות לסיום.
שנות ה-60 וה-70
במהלך שנות ה-60 וה-70, התאפיינה הקבוצה בשחקנים אינדיבידואליים חזקים אך במשחק קבוצתי חלש. כמה מהכוכבים ששיחקו בעבור הקבוצה כללו את דייב דבושר, דייב בינג, ג'ימי ווקר ובוב לניר. בשלב מסוים היה דבושר למאמן-שחקן הצעיר ביותר בתולדות ה-NBA. לרוע המזל, עסקת העברה גרועה נעשתה במהלך עונת 1968 ששלחה את שחקן הבית הפופולרי דבושר לניו יורק ניקס תמורת הווארד קומייבס ו-וולט בלאמי, שניים שהיו בשלהי הקריירה שלהם. דבושר הפך לשחקן מפתח שלאחר כמה עונות הוביל את הניקס לזכייה בשתי אליפויות. בתקופת דייב בינג ובוב לניר היו כמה שנים יציבות ומלהיבות אך הם היו מוגבלות כיוון שהיו באותה חטיבה עם מילווקי באקס שבשורותיה שיחק הסנטר הצעיר לו אלסינדור ושיקגו בולס שגם לה היו כמה שחקנים טובים.
בשנת 1974, מכר זולנר את הקבוצה לביל דוידסון, שנשאר בעל המניות העיקרי בקבוצה עד למותו בחודש מרץ 2009. חסר שביעות רצון ממיקומה של הקבוצה בעיר התחתית של דטרויט, העביר דוידסון את הקבוצה לפרבר פוטיאק בשנת 1978, בו הם שיחקו באולם הענקי של הסילברדום, מבנה שהוקם לשמש את משחקי הפוטבול (וביתה של דטרויט ליונס באותה התקופה).
שנות ה-80: תקופת הילדים הרעים
הפיסטונס פילסו את דרכם משנות השבעים אל שנות השמונים, תחילה עם מאזן של 16–66 בעונת 80–1979 ועונה לאחר מכן עם מאזן של 21–61 בעונת 81–1980. הקבוצה של שנת 80–1979 הפסידה ב-14 המשחקים האחרונים של העונה, כאשר אליהם מחברים 7 הפסדים רצופים בתחילת עונת 81–1980, השוו את שיא ההפסדים הרצופים של אותו הזמן, 21 (שיא שנשבר מאז).
קודם לעונת 87–1986, רכשו הפיסטונס עוד כמה שחקני מפתח: ג'ון סאלי (נבחר במקום ה-11), דניס רודמן (נבחר במקום ה-27), ואדריאן דאנטלי (שנרכש בטרייד עם יוטה ג'אז). הקבוצה אימצה משחק הגנתי אגרסיבי, שבסופו של דבר העניק לקבוצה את הכינוי "באד בוייז" (ילדים רעים). בשנת 1987, הגיע הקבוצה לסדרת הגמר של המזרח, השלב הגבוה ביותר אליו העפילה מאז המעבר מפורט ויין, נגד קבוצת בוסטון סלטיקס. לאחר הגיעו לשוויון 2-2 עם האלופה המכהנת, הפיסטונס היו על סף ניצחון במשחק החמישי שהתקיים בבוסטון גארדן כאשר נותרו שניות לסיום. לאחר איבוד כדור של הסלטיקס, אייזיאה תומאס החזיר את הכדור למגרש במהירות, כאשר גבו פונה אל המאמן דיילי כך שלא יכול היה לראות את סימונו של המאמן לפסק זמן מהספסל (באותו הזמן עוד לא חוקק ה-NBA את החוק המאפשר למאמן לזמן פסק זמן). לארי בירד חטף את הוצאת החוץ והעביר את הכדור לדניס ג'ונסון לקליעת ניצחון. אף על פי שהפיסטונס נצחו במשחק השישי בסדרה שנערך בדטרויט, הם הפסידו בסדרה במשחק השביעי והמכריע בבוסטון.
1990–1994
ריצת האליפויות של הפיסטונס הגיעה לסיומה בגמר המזרח של שנת 1991, בה הפיסטונס המוכים והחבולים הובסו בארבעה משחקים על ידי שיקגו בולס, שהמשיכו וזכו באליפות. הפציעה המשמעותית ביותר עבור דטרויט הייתה זו של אייזיאה תומאס שעבר ניתוח בפרק כף היד זמן קצר לפני הפלייאוף. סדרה זו זכורה בעיקר עקב ירידת שחקני הפיסטונס מהמגרש במשחק האחרון, רגעים ספורים לפני סיומו, וחוסר נכונותם ללחוץ ידיים עם השחקנים המנצחים משיקגו. לאחר מכן, נכנסו דטרויט פיסטונס לתקופת מעבר ממושכת, כאשר שחקני מפתח פרשו (למביר בשנת 1993 ותומאס בשנת 1994) או שהוחלפו (אדוארדס, ג'ונסון, סאלי ורודמן בין השאר). הקבוצה התדרדרה במהירות לתחתית הליגה וסיימה את עונת 94–1993 במאזן 20–62.
2000–2008: חזרה למאבק על התואר
קרלייל עזר לפיסטונס לשוב לעונה עם 50 ניצחונות, הראשונה מאז 1997 ולניצחון בסדרת פלייאוף לראשונה מאז שנת 1991. בקיץ שנת 2002 שיפר דיומארס את רוטציית השחקנים של הפיסטונס, עם צירופו של השחקן החופשי צ'ונסי בילאפס, רכישתו של ריצ'רד המילטון מוושינגטון ויזארדס, ובחירתו בדראפט של טיישון פרינס מאוניברסיטת קנטקי. הפיסטונס השיגו עונה נוספת של 50 ניצחונות והגיעו אל סדרת הגמר של המזרח, לראשונה מאז שנת 1991. שם, נעצרו, כאשר הובסו בארבעה משחקים על ידי ניו ג'רזי נטס.
למרות אובדנם של כמה שחקני ספסל משמעותיים במהלך הפגרה (כולל מהמט אוקור, מייק ג'יימס וקורליס ויליאמסון), נחשבו הפיסטונס למועמדים חזקים לזכות באליפות שנייה ברציפות בעונת 2005. הם נצחו 54 משחקים במהלך העונה הסדירה, העונה הרביעית ברציפות עם 50 ניצחונות ויותר. במהלך הפלייאוף של 2005, הם גברו בקלות על פילדלפיה 76' 4-1, וחזרו מפיגור של 1–2 בסדרה מול אינדיאנה בדרך לניצחון 2–4 בסדרה. בגמר המזרח נפגשו הפיסטונס עם מיאמי היט, שוב נקלעה דטרויט לפיגור בסדר, אך הצליחה לנצח לבסוף לאחר שבעה משחקים. בגמר ה-NBA נפגשו הפיסטונס עם סן אנטוניו ספרס. בסדרה שהגיע לשבעה משחקים, לראשונה מאז שנת 1994, הפיסטונס הפסידו לאחר מאבק עיקש לספרס, שזכו בתואר השלישי להם מאז שנת 1999.
במהלך הפגרה של שנת 2006, הציעו הפיסטונס חוזה לארבע שנים בסכום של 48 מיליון דולר לבן וולאס, שהיה הופך אותו לשחקן היקר ביותר בתולדות הקבוצה, אך וולאס העדיף לקבל את הצעתה של שיקגו בולס לחוזה של 60 מיליון דולר לארבע שנים. כדי להחליף את בן וולאס, החתימו הפיסטונס את נאזי מוחמד כסנטר, אך הוא התקשה למלא את החלל שנותר בתפקיד הסנטר, והקבוצה החלה לחפש עזרה נוספת. ב-17 בינואר, החתימו הפיסטונס את כריס ובר, שהפך לשחקן חופשי. במהרה החלו הפיסטונס להשתפר במשחקם: הם השיגו מאזן של 15–21 לפני הגעתו של ובר; איתו, הם השיגו מאזן של 14–32. ב-11 באפריל, השיגו הפיסטונס את המאזן הטוב ביותר במזרח, שהבטיח להם את יתרון הביתיות לשלושת הסיבובים הראשונים של הפלייאוף. את הפלייאוף של שנת 2007 פתחו הפיסטונס עם ניצחון 0–4 בסדרה נגד אורלנדו מג'יק, הסוויפ הראשון שלהם בסדרת פלייאוף מאז שנת 1990. הקבוצה התקדמה לסיבוב השני בו נפגשה עם שיקגו בולס, מציינים בכך את הפעם הראשונה בה נפגשו שתי היריבות מהבית המרכזי לסדרת פלייאוף מאז שנת 1991. לאחר שהחלו בתבוסות בשני המשחקים הראשונים בסדרה ב-26 ו-21 נקודות, הצליחו הפיסטונס לחזור מפיגור של 19 נקודות ולנצח גם במשחק השלישי, 81-74. שיקגו נעמנעה מהדחה לאחר שהצליחה לגבור על דטרויט בשני המשחקים הבאים בסדרה, אך הפיסטונס סגרו את הסדרה כאשר נצחו במשחק השישי, 95-85, בהגיעם לסדרת גמר המזרח בפעם החמישית ברציפות (משווים את הישגם בין השנים 1987–1991) — קצר בשלוש שנים מהישגם של לוס אנג'לס לייקרס בשנות השמונים. בגמר המזרח נצחו הפיסטונס בשני המשחקים הראשונים, אך הפסידו לקליבלנד קאבלירס בארבעת המשחקים הבאים.
ב-10 ביוני 2008, הודיעה הנהלת המועדון כי עוזר המאמן ונציג איגוד השחקנים לשעבר מייקל קארי יהיה המאמן הראשי של הקבוצה לעונת 09–2008. במהלך חודש יולי החתימו הפיסטונס את ויל ביינום וקוואמי בראון. ב-3 בנובמבר 2008 החליפה הקבוצה את צ'ונסי בילאפס, אנטוניו מקדייס ושחקן נוסף לדנוור נאגטס תמורת אלן אייברסון. רצף המשחקים של דטרויט בהם נמכרו כל הכרטיסים לאולם "הפאלאס" נקטע ב-4 בפברואר 2009 בניצחון 90–93 על מיאמי. הרצף החל ב-9 בינואר 2004, השנה בה זכו הפיסטונס באליפות השלישית שלהם, והיה לרצף הארוך ביותר של המועדון ועומד על 259 משחקים. למרות הטרייד של אייברסון, דעכו הפיסטונס במהלך העונה, במידה מסוימת עקב מהלכיו השנויים במחלוקת של קארי וכימיה קבוצתית שלקתה בחסר, כולל תפקודם של אייברסון וריצ'רד המילטון כשחקן שישי. רבים העריכו כי כיוון שאייברסון לא היה שחקן חמישייה, הוא סירב כליל לשחק; אייברסון הושם לבסוף ברשימת הפצועים לשארית העונה כסימן היכר לבעיות הקבוצה. הפיסטונס גם סבלו מפציעות של מספר שחקני מפתח, בעיקר ראשיד וולאס וריצ'רד המילטון, שסבל מהיעדרות ארוכה. כתוצאה מכך, ירדו הפיסטונס בדירוג, נכנסים לפלייאוף רק מהמקום השמיני. עונה זו סימנה את הפעם הראשונה מאז עונת 01–2000 בה נכשלו הפיסטונס להגיע ל-50 ניצחונות וסיימו את העונה במאזן שלילי 39–43. הפיסטונס הובסו בידי קליבלנד קאבלירס בארבעה משחקים בסיבוב הראשון של פלייאוף 2009. הייתה זו הפעם הראשונה בה הודחו הפיסטונס בסיבוב הראשון של הפלייאוף מאז שנת 2000.
טלוויזיה
את זכויות השידור המקומיות הבלעדיות של משחקי הפיסטונס מחזיקה פוקס ספורט דטרויט שדרן הטלוויזיה המרכזי הוא ג'ורג' בלאה, ובפרשן המרכזי הוא שחקן העבר גרג קסלר.
אולמות ביתיים
הערות:
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
אנטל סאבו
קריירת משחק
בסך הכל הוא ערך 42 הופעות במדי הנבחרת ההונגרית.
עודד גולדרייך
השתלשלות הענקת הפרס
בתגובה השיב גולדרייך כי קריאה לסנקציות כלפי מדינת ישראל בשל מדיניותה בשטחי יהודה ושומרון, "אינה אנטישמיות אלא ביקורת לגיטימית, ופעולה פוליטית לגיטימית". עוד הוסיף וציין כי "עוגמת נפש הכרוכה בלחיצת ידם של שני מנוולים ראשיים, ראש הממשלה ועושה דברו שר החינוך" בטקס הענקת פרס ישראל, "זניחה ביחס לעוגמת הנפש שיש לי כל יום ממדיניות הממשלה".
דן הארדי יעלון
ביוגרפיה
עם כיבוש הנאצים את צ'כוסלובקיה ב-1939, במרץ 1939, עזב את ביתו ושם פניו לפראג, לבית הספר של עליית הנוער, שם שהה כתלמיד למשך שלושה חודשים. במהלך זמן זה, הוצע ליעלון להצטרף לתוכנית ההכשרה החקלאית הציונית בדנמרק, כחלק מההכנה לעלייה לישראל. בספטמבר 1943 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה המלכותית לחקלאות בקופנהגן, אולם במהרה נמלט לשוודיה במסגרת הצלת יהודי דנמרק.
מנזר אוסטרוג
היסטוריה
קיומו של יישוב ספר באתר בשם קסטרום (Kastrum) נזכר לראשונה ב-1441, ונראה כי הוא נהרס בפלישות העות'מאניות בסוף המאה ה-15. מועד הקמתו המדויק של המנזר אינו ידוע, והוא מיוחס למטרופוליט של הרצגובינה, בזיליוס הקדוש מאוסטרוג (Свети Василије Острошки, Sveti Vasilije Ostroški; 1610-1671), אשר נקבר במערה באתר. במקום שכנה כבר כנסייה שבזיליוס הרחיב, והוא הקים את מוסדות המנזר מכספי תרומות בשלוש מערות - בראשונה הקים את כנסיית ואוודנייה (Vavedenja), בשנייה חדר אירוח ואחסון ובשלישית מקום אחסון לאוצרות המנזר. המצודה שבמנזר העליון נבנתה לאחר מכן וב-1824 נבנתה כנסייה טרויין הקדוש בחלקו התחתון של המנזר. במשך השנים שמשה המצודה במנזר העליון כמעוז במספר קרבות, בהם שני קרבות נגד העות'מאנים ב-1853 וב-1877. המנזר זכה למראהו הנוכחי בין השנים 1923-1926, לאחר שרפה אשר כילתה את חלקו העיקרי וחלק גדול מאוצרותיו.
צ'ארלס רני מקינטוש
ביוגרפיה
בשנת 1878 כשרווח למשפחה היא עברה לפרוור דניסטאון שמחוץ לעיר. שם טיפח האב גינת ירק ושם ספג הבן לראשונה את הקשר לעולם הצומח. מקינטוש למד בבית ספר הציבורי ריד, Reid והשתלם באדריכלות במכון אלן גלן (Allan Glen's institution).
מקינטוש נישא למרגרט ב-1900. לזוג לא היו ילדים. מקנייר נשא לאישה את אחותה פרנסיס שנה לפני כן.
ב-1927 הזוג נאלץ לחזור ללונדון בגלל מחלתו של מקינטוש, סרטן הלשון, ממנה נפטר שנה לאחר מכן בגיל 60. על פי בקשתו האפר שלו פוזר בים התיכון מאחד הצוקים שצייר בפורט וונדרס.