Thales
Diogenes Laertios Thalesest
11 A 1 DK; Diogenes Laertios, Filosoofide elud I 22–40: „(22) Niisiis, Thalese isa (Herodotose [I, 170], Durise ja Demokritose [68 B 115 a=156 L.] järgi) oli Examyes ja tema ema oli Kleobuline Theleuse soost (nad on foiniiklased, kõige suursugusemad Kadmose ja Agenori järglastest). Ta oli üks seitsmest targast, nagu teiste seas ütleb Platon [ Protagoras 343a=10, 2 DK], ja ta oli esimene, keda nimetati targaks – Damasiase arhondiajal [582/1 eKr], millal Phaleroni Demetriose „Arhontide nimekirja” järgi seitse tarka nimetatigi. Nad võeti Mileetose kodanikuks, kui nad Foiniikiast pagendatuna koos Neileosega tulid Mileetosesse. Kuid enamik ütleb, et ta oli pärit suursugusest Mileetose põlisperekonnast. (23) Pärast riigiasju pühendus ta looduse uurimisele. Mõnede järgi ta ei jätnud maha ühtki kirjutist; sest talle omistatav „Mereastronoomia” öeldakse kuuluvat Phokosele Samoselt. Kuid Kallimachos teab teda kui Väikese Vankri avastajat ning kirjutab oma „Jambides” [191 Pfeiffer I, 167=11 A 3a DK]: „Ja öeldakse, et ta mõõtis ära/ [Väikese] Vankri väikesed tähed, mille järgi foiniiklased purjetavad.” [Kreeka meremehed orienteerusid Suure Vankri järgi, foiniikia meremehed Väikese Vankri järgi.] Teiste järgi ta kirjutas ainult kaks tööd „Päikeseseisakust” ja „Võrdpäevsusest”, pidades ülejäänut tunnetamatuks. Mõned arvavad, et ta on esimene, kes hakkas tegelema astronoomiaga ning ennustas päikesevarjutusi ja pööripäevi, nagu Eudemos ütleb „Astronoomia ajaloos” – sellepärast Xenophanes ja Herodotos [1, 74] imetlevadki teda. Ka Herakleitos ja Demokritos kiidavad teda. (24) Mõned (sealhulgas poeet Choirilos) ütlevad, et ta oli ka esimene, kes ütles, et hinged on surematud. Ta oli mõnede järgi esimene, kes avastas Päikese teekonna päikeseseisakust päikeseseisakusse, ja esimene, kes väitis, et Päikese suurus [läbimõõt] on üks seitsmesajakahekümnendik Päikese orbiidist, nagu Kuu suurus on üks seitsmesajakahekümnendik Kuu orbiidist. Ta oli esimene, kes nimetas kuu viimast päeva kolmekümnendaks. Ja mõnede järgi ta oli esimene, kes arutles loodusest (peri physeōs). Aristoteles [11 A 22 DK] ja Hippias [86 B 7 DK] ütlevad, et ta omistas hinge [psychē] ka elutule, järeldades [tekmairomenos] magnetist ja merevaigust. Pamphila ütleb, et ta õppis geomeetriat egiptlastelt ja oli esimene, kes joonestas täisnurkse kolmnurga ringi sisse, mille eest ta ohverdas härja. (25) (Teised, sealhulgas Apollodoros Arvutaja, omistavad selle Pythagorasele, kes arendas väga palju nende kujundite uurimist, mille leiutamise Kallimachos oma „Jambides” omistab früüglasele Euphorbosele – näiteks „isekülgsed ja võrdkülgsed kolmnurgad” ja üldse kõik, mis puudutab geomeetrilist uurimist.) Arvatakse ka, et ta tegi väga tarku otsuseid riigiasjades. Näiteks kui Kroisos saatis saadikud mileetoslaste juurde, et sõlmida sõjaline liit, siis ta hoidis selle ära – ja nõnda päästis linna, kui Kyros võimule tuli. Kuid ta ise ütleb, „Herakleidese dialoogis”, et ta elas üksildast elu ja hoidus riigiasjadest. (26) Mõned ütlevad, et ta abiellus ja tal oli poeg Kybisthos, teised ütlevad, et ta jäi poissmeheks, kuid lapsendas õepoja – ja kui temalt küsiti, miks tal lapsi ei ole, siis ta vastas: „Sest ma armastan lapsi.” Ja räägitakse, et kui ema käis talle peale, et ta abielluks, siis ta ütles: „Ei ole veel aeg,” ja et kui tema noorusaeg oli möödas ja ema jälle peale käis, siis ta ütles: „Ei ole enam aeg”. Hieronymos Rhodoselt ütleb oma „Segamärkmete” teises raamatus, et tahtes näidata, kui kerge on rikkaks saada, rentis ta head oliivisaaki ette nähes õlipressid ning kogus väga palju raha. (27) Ta arvas, et kõikide asjade alge on vesi ning et maailm on hingestatud [empsychos, elus] ja täis jumalikke jõude [daimones]. Veel räägitakse, et ta avastas aastaajad ning jagas aasta 365 päevaks. Õpetajaid tal ei olnud peale preestrite, kellega ta suhtles Egiptuse-reisi ajal. Hieronymos ütleb ka, et ta mõõtis püramiidid varju järgi, pannes tähele, millal meie varjud on sama suured kui meie ise. Minyese järgi oli ta Mileetose türanni Thrasybulose lähedane sõber. Kuulus on lugu kolmjalast, mille leidsid kalurid ja mille Mileetose rahvas saatis tarkadele. (28) Räägitakse, et mingid Joonia noormehed ostsid Mileetose kaluritelt ette ära ühe noodatäie. Kui püüti välja kolmjalg, tekkis vaidlus, kuni mileetoslased pöördusid Delfisse. Jumal vastas nii: „Mileetose võsu, kas sa küsid Phoiboselt kolmjala kohta?/ Ma teatan, et kolmjalg kuulub sellele, kes on tarkuselt esimene.” Nii nad kinkisid selle Thalesele. Kuid tema kinkis selle ühele teistest tarkadest, ja nii nad saatsid seda edasi, kuni see jõudis Solonini, kes ütles, et tarkuselt esimene on jumal, ning saatis selle Delfisse. Kallimachos oma „Jambides” jutustab sellest teisiti, laenates Mileetose Maiandroselt. Kallimachose järgi pärandas keegi arkaadlane Bathyklos fiaali kõige paremale tarkadest. Anti Thalesele, ja ringi mööda jälle Thalesele, (29) tema aga saatis selle Didymaioni Apollonile niisuguste sõnadega: „Thales kingib mu Neileuse rahva kaitsjale,/ olles kaks korda saanud selle autasu esimeneolemise eest.” Proosapealdis kõlab: „Thales, Examyese poeg, mileetoslane, Delphinoi Apollonile, olles saanud kaks korda autasuks esimese koha eest hellenite hulgas”. Nagu ütlevad Eleusios teoses „Achilleusest” ning Alexon Mindosest „Müütiliste jutustuste”' IX raamatus, hüüti Bathyklose poega, kes fiaali ringi kandis, Thyrioniks. Eudoxos Knidosest ja Euanthos Mileetosest räägivad, et üks Kroisose sõpradest sai kuningalt kuldkarika käsuga anda see „kõige targemale hellenitest”. See andis ta Thalesele, ja karikas jõudis ringi mööda Cheilonini. (30) Cheilon küsis Pythia Apollonilt: kes on temast endast targem? Jumal kuulutas Mysoni, kellest me räägime hiljem (Eudoxos oma järgijatega asetab ta Kleobulose asemele, Platon Protagoras, 343a 4] Periandrose asemele). Niisiis kuulutas Pythia Apollon tema kohta nii: „Ma ütlen, et Myson... ületab sind taibukuses.” Aga küsimusega tuli jumala juurde Anacharsis. Platoonik Daimachos ja Klearchos ütlevad, et Kroisos saatis fiaali Pittakosele, ja seejärel käis fiaal ringi läbi. Andron teatab „Kolmjalas”, et argoslased määrasid autasuks vapruse eest kõige targemale hellenitest kolmjala; valiti spartalane Aristodamos, kuid see loovutas Cheilonile. Aristodamost mainib ka Alkaios niisuguste sõnadega: „Nii, räägitakse, ütles kunagi Spartas Aristodemos kaugeltki mitte abitu sõna:/ „Raha teeb mehe, ja kes on vaene, see ei ole au sees”.” Mõned ütlevad, et Periandros saatis Thrasybulosele kaupa täis laeva; see läks Kosi meres põhja, ja hiljem leidsid kalurid kolmjala. Kuid Phanodikose sõnul leiti kolmjalg Ateena vetest, viidi linna ning rahvakoosoleku otsusega saadeti Biasele. (32) Aga miks, sellest me räägime peatükis Biasest [I, 82]. Teised ütlevad, et kolmjalg on Hephaistose tehtud, jumal kinkis ta Pelopsile pulmadeks, siis läks ta Menelaose kätte, ja kui Alexandros röövis ta koos Helenaga, siis lakoonlanna viskas ta Kosi merre, öeldes, et ta saab tüliõunaks. Aja möödudes ostsid mingid lebedoslased sellessamas kohas noodatäie, ja saagi hulka sattus kolmjalg; kaluritega vaieldes jõuti Kosi, ning kuna midagi ei saavutatud, kantakse ette Mileetosele (Mileetos oli [Lebedose] metropol). Aga mileetoslased – sest nende saatkond jäeti tähelepanuta – lähevad sõtta koslaste vastu, ja kui mõlemal poolel oli juba palju langenuid, siis oraakel kuulutas: anda kõige targemale. Mõlemad pooled nõustusid, et see on Thales, (33) aga see pühendas kolmjala – kui ta oli ringi ära teinud – Didymeioni Apollonile. Koslastele anti niisugune oraakel: „Enne ei lakka meroopide ja joonlaste vaen,/ kui kuldse kolmjala, mille Hephaistos vette heitis,/ saadate linnast välja ning see jõuab tolle mehe majja,/ kes on tark selles, mis on, mis tuleb ja oli.” Aga mileetoslastele: „Mileetose võsu, kas sa küsid Phoiboselt kolmjala kohta?” jne, nagu ülal öeldud. Kuid sellest aitab. Hermippos oma „Eludes” omistab Thalesele selle, mida teised ütlevad Sokratese kohta. Nad teatavad, et ta rääkis, et tänab saatust kolme asja eest: „Esiteks, et ma sündisin inimeseks, mitte loomaks; teiseks, et meheks, mitte naiseks; kolmandaks, et helleniks, mitte barbariks”. (34) Räägitakse, et üks vana naine viis ta kodunt tähti vaatama, ja nii ta kukkus auku: kui ta valjusti oigas, siis vana naine ütles: „Kas sa arvad, Thales, et sa saad teada, mis on taevas, kui sa ei suuda sedagi näha, mis su jalgade ees on?” [Populaarne folkloorimotiiv.] Ka Timon teab teda kui astronoomi ning ülistab teda oma „Sillostes” järgmiste sõnadega: „Ja kui tark on seitsme targa seas Thales tähtede vaatlemises!” Lobon Argosest ütleb, et tema kirjutised ulatusid kahesaja reani ning tema raidkujule oli kirjutatud järgmine epigramm: „Seda Thalest toitis Joonia Mileetos ja kuulutas/ targimaks kõigist astronoomidest.” (35) Ta lisab, et [seitsme targa] lauludest kuulub talle: „Palju sõnu ei näita sugugi tarka mõtet./ Otsi üks tarkus,/ vali üks hüve:/ nii sa paned kinni lobisejate lõputukõnelised keeled.” Järgmised aforismid omistatakse talle: „Kõigist asjadest vanem on jumal, sest ta ei ole sündinud. Kõige kaunim on kosmos, sest ta on jumala loodud. Kõige suurem on ruum, sest ta mahutab kõik. Kõige kiirem on mõte [nous], sest ta jookseb peatumata. Kõige tugevam on paratamatus, sest ta saab kõigist jagu. Kõige targem on aeg, sest ta teeb kõik ilmsiks.” Ta ütles, et surm ei erine elust. „Miks siis sina ei sure?” küsiti temalt. „Sest vahet ei ole,” vastas ta. (36) Kui temalt küsiti, kumb oli enne, päev või öö, siis ta vastas: „Öö oli enne – päeva võrra.” [Maailma loomise eelne aeg oli öö.] Kui temalt küsiti, kas inimene võib jumalatele märkamatuks jääda, kui ta kurja teeb, siis ta vastas: „Isegi mitte siis, kui ta mõtleb kurjategemisest.” Abielurikkuja küsis temalt, kas ta peaks vanduma, et ei ole abielu rikkunud: ta vastas: „Valevandumine ei ole halvem kui abielurikkumine.” Kui küsiti, mis on raske, siis ta ütles: „Ennast tunda”; mis on kerge: „Teisele nõu anda”; mis on kõige magusam: „Edu”; mis on jumalus: „See, millel ei ole algust ega lõppu”. Kui küsiti, mis on suurim ime, mida ta on näinud, siis ta ütles: „Vana türann.” Kuidas saab ebaõnne kõige kergemini kanda? „Kui me näeme, et meie vaenlastel läheb halvemini.” Kuidas elada kõige paremini ja õiglasemalt? „Mitte teha ise asju, mille eest me teisi laidame.” (37) Kes on õnnelik? „See, kellel on terve keha, rikas loomus ja kombekas hing”. Ta ütleb, et meil tuleb meeles pidada oma sõpru, nii kohal- kui ka eemalviibivaid, ja et meil ei tule kaunistada oma nägu, vaid olla kaunid oma kommetes. „Ära rikastu ebaausalt”, ütleb ta, „ja ära lase kuulujuttudel ennast meelestada nende vastu, keda sa usaldad.” „Mis oled sisse maksnud vanematele, seda nõua tagasi lastelt.” Ta ütles, et Niilus ajab üle, kui tema voolu tõkestavad passaat-vastutuuled. Apollodoros ütleb oma „Kroonikates”, et ta sündis 35. olümpiaadi esimesel aastal [640 eKr] [Dielsi konjektuur: 39. olümpiaadi esimesel aastal [624 eKr]] Ta suri 78-aastaselt (või nagu Sosikrates ütleb, 90-aastaselt; sest ta suri 58. olümpiaadil [548–545 eKr], olles elanud Kroisose ajal, kelle ta viis üle Halyse jõe ilma sillata, jõevoolu muutes. Olid teised Thalese-nimelised mehed – viis Magnesia Demetrose järgi „Ühenimelistes”: reetor Kallatisest, kellel oli halb stiil; maalikunstnik Sikyonist, andekas; kolmas on väga muistne, Hesiodose, Homerose ja Lykurgose kaasaegne; neljandat mainib Duris traktaadis „Maalikunstist”; viiendat, kõige hilisemat ja tundmatumat mainib Dionysios „Kriitilistes teostes” (39) Tark suri palavusse, janusse ja jõuetusse, vaadates gümnilist agooni. Ta oli selleks ajaks vana mees. Tema hauale on kirjutatud: „Tema haud on väike, tema kuulsus on taevakõrgune:/ vaadake targa ja teravmeelse Thalese hauda.” Minu „Epigrammide” ehk „Igamõõduliste'' esimeses raamatus on epigramm tema kohta: „Kui ta ükskord vaatas gümnilist agooni, oo Helios Zeus,/ Sa röövisid Thales Targa staadionilt,/ ma kiidan Sind, et Sa võtsid ta enda juurde;/ sest vana mees ei saanud enam näha tähti maa pealt.” Moto „Tunne iseennast” on tema oma, kuigi Antisthenes oma „Järglustes” ütleb, et see oli Phemonose oma ning et Cheilon omastas selle.”