La_Philosophie_du_non
Eessõna: filosoofiline mõtlemine ja teaduse vaim
Bachelard palub järeleandmisi nii filosoofidelt kui ka teadlastelt. Filosoofidele jääb õigus kasutada filosoofilisi elemente lahus süsteemidest, mis on need sünnitanud. Mõnikord koondub süsteemi tugevus ühesse funktsioonisse. Miks siis mitte pakkuda teaduslikule mõtlemisele just seda? Näiteks on pühaduseteotus näidata, et Immanuel Kanti kategooriamõiste on teadusliku mõtlemise organiseerimise seisukohast huvipakkuv. Eesmärkide eklektilisus ajab kõik süsteemid liiga sassi, kuid vahendite eklektilisus võiks olla lubatav teadusfilosoofias, mis tahab rinda pista kõikide teadusliku mõtlemise ülesannetega, saada mingi selgus teooria tüüpide asjus, kindlaks teha oma rakendusulatust ja eelkõige rõhutada avastusteooriate suurt mitmekesisust. Filosoofidel palub Bachelard ka loobuda taotlusest leida üksainus vaatekoht füüsikale. Teaduste filosoofia osutub filosoofiliseks pluralismiks, mis ainsana suudab toita katse ja teooria väga mitmekesiseid elemente, mis pole kaugeltki mitte võrdse filosoofilise küpsusastmega. Me defineerime teaduste filosoofia hajutatud, jaotatud filosoofiana. Teaduslik mõtlemine osutub väga organiseeritud hajutamismeetodiks, väga peeneks analüüsimeetodiks mitmesuguste filosoofiliste ütluste jaoks, mis on liiga massiivselt rühmitatud filosoofilisteks süsteemideks. Teadlastele jääb õigus teadus korraks positiivsest tööst, objektiivsustahtest kõrvale tõmmata, et avastada subjektiivne jääk kõige rangemateski meetodites. Hakkame esitama teadlastele küsimusi, mis tunduvad psühholoogilised, ning näitame, et kogu psühholoogia käib kokku metafüüsiliste postulaatidega. Kuidas sa mõtled, mida sa otsid, milliseid katsetusi ja milliseid vigu sa teed, mis ajendil sa muudad arvamust, miks sa oled nii napisõnaline, kui jutt on uue uurimistöö psühholoogilistest tingimustest? Näita oma ebamääraseid ideid, kinnisideid, vastuolusid, tõestamata eeldusi. Teid on nimetatud realistideks; kas see massiivne õmblusteta, dualismita, hierarhiata filosoofia ikka vastab sinu mõtete mitmekesisusele ja sinu hüpoteeside vabadusele? Mida sa laboris mõtled? Anna meile oma hommikute jõuline ratsionalism, oma matemaatiliste unistuste aprioorsus, oma projektide kihk, oma salatud intuitsioonid. Tundub peaaegu ilmne, et selline uurimine näitaks, et teaduslik vaim on tõeliselt psühholoogiliselt hajutatud ning seetõttu ka tõeliselt filosoofiliselt hajutatud, sest filosoofia juurdub mõtlemises. Teadusliku mõtlemise erinevad probleemid peaksid saama erinevad filosoofilised koefitsiendid. Realismi ja ratsionalismi tasakaal ei oleks kõigi mõistete puhul sama. Teaduste filosoofia saaks täpsed ülesanded iga kord mõistetasandil. Iga hüpotees, probleem, katse, võrrand nõuaks oma filosoofiat. Epistemoloogiliste üksikasjade filosoofia peab olema maandatud, diferentsiaalne filosoofia, lisa filosoofide integraalsele filosoofiale. Mõtlemise arengu mõõtmine jääks selle ülesandeks. Teadusliku mõtlemise areng oleks umbes nagu standardiseerumine: realistlike valemite muutumine ratsionalistlikeks. See muutumine pole kunagi täielik. Kõik mõisted ei ole ühes staadiumis. Mediteerides filosoofiliselt iga mõiste üle, teadvustaksime selgemalt valitud definitsiooni vaieldavust ning kõike, mis see definitsioon on kõrvale jätnud. Tavadefinitsioonist erineva teadusliku definitsiooni dialektilised asjaolud saaksid selgemaks ning mõistete üksikasjalik vaatlus teeks arusaadavaks selle, mida Bachelard nimetab ei filosoofiaks.