Nikomachose_eetika
Kommentaar
Aristoteles tõestab, et poliitikateadus on kõige tõelisemalt juhtiv ja kõige tähtsam. Ta paigutab poliitikateaduse alla asjad, mis kuuluvad juhtiva teaduse alla, ning teeb järelduse sellest. Juhtiva teaduse tunnused on esiteks see, et ta kirjutab alluvale kunstile või teadusele ette, mida teha, nii nagu ratsutamiskunst kirjutab ette päitsete valmistamise viisi, ja teiseks see, et ta kasutab seda oma eesmärkidel. Esimene rakendub poliitikateadusele nii spekulatiivsete kui ka praktiliste teaduste suhtes, kuid erinevalt. Poliitikateadus kirjutab praktilisele teadusele ette nii seda, kas ta peaks toimima, kui ka seda, milles tema toiming seisneb. Ta ei kirjuta sepale ette mitte ainult seda, et ta oma oskust rakendaks, vaid ka seda, et ta kasutaks seda teatud liiki nugade valmistamiseks. Mõlemad juhtiva teaduse tunnused on järjestatud inimelu eesmärgile. Aga spekulatiivsetele teadustele kirjutab poliitikateadus ette ainult selle, et nad peaksid toimima, kuid ei täpsusta, mida nad peaksid tegema. Poliitikateadus käsib geomeetriat õpetada või õpetada, ja niivõrd, kui niisugused tegevused on tahtlikud, kuuluvad need eetika aine alla ja neid saab järjestada inimelu eesmärgile. Aga valitseja ei kirjuta geomeetriale ette, mis järeldusele kolmnurga kohta jõuda, sest see ei allu inimese tahtele ja seda ei saa järjestada inimese elu alla, vaid see sõltub asjade loomusest endast. Sellepärast poliitikateadus määrab, milliseid praktilisi ja spekulatiivseid teadusi tuleks riigis õppida, kes peaks neid õppima ja kui kaua. Teine juhtiva teaduse tunnus, alluvate teaduste kasutamine, kuulub poliitikateadusele ainult praktiliste teaduste suhtes. Sellepärast ta lisab, et kunstid, näiteks väejuhtimiskunst, majapidamiskunst ja kõnekunst, käivad poliitikateaduse alla. Poliitikateadus kasutab neid oskusi omaenda eesmärgil, nimelt riigi üldise hüve heaks. Et poliitikateadus kasutab teisi praktilisi teadusi ja seadustab, mida teha ja mida tegemata jätta, siis selle teaduse kui juhtiva eesmärk hõlmab teiste praktiliste teaduste eesmärke. Poliitikateaduse eesmärk on järelikult inimese hüve, inimlike asjade ülim eesmärk. Poliitikateadus on ka oma erilise eesmärgi loomuse enda pärast kõige tähtsam teadus. On ilmne, et eelnev ja vägevam põhjus laienev rohkematele tagajärgedele. Kuigi hüve on sama eesmärk ühele inimesele ja kogu riigile, tundub olevat parem ja täiuslikum saavutada ja säilitada riigi hüve kui mingi ühe inimese hüve. Inimeste vahel vajalikku armastusse muidugi kuulub, et inimene hoiaks isegi üheainsa inimese hüve. Aga palju parem ja jumalikum on, kui seda tehakse kogu rahva ja riikide puhul. Mõnikord on isegi soovitavam, et seda tehtaks ainult ühe riigi puhul, aga palju jumalikum on, kui seda tehakse terve rahva puhul, millesse kuuluvad paljud riigid. Seda peetakse jumalikumaks, sest see näitab suuremat sarnasust Jumalaga, kes on igasuguse hüve viimne põhjus. Aga see ühele või mitmele riigile ühine huvi on poliitikateaduse aine. Sellepärast kuulub poliitikateadusesse kui kõige tähtsamasse teadusesse kõige erilisemal moel inimelu viimse eesmärgi vaatlemine. Aga poliitikateadus ei ole mitte lihtsalt kõige tähtsam, vaid selles inimeste asjadega tegelevate praktiliste teaduste jaotuses, mille viimset eesmärki poliitikateadus vaatleb. Kogu maailma viimset eesmärki vaatleb teoloogia, mis on lihtsalt kõige tähtsam. Aristoteles ütleb, et inimelu viimse eesmärgi käsitlemine kuulub poliitikateadusesse, sellepärast, et see raamat katab poliitikateaduse alusmõisteid.