Glen_Pettigrove
Voli andestada
Juhtiv argument, võla kustutamise argument, viitab võla kustutamise praktikatele. Lähtekohaks on eeldus, et ülekohtutegija moraalne olukord sarnaneb võlgniku juriidilise olukorraga. Andestamine on sel juhul ülekohtutegija moraalse võla kustutamine (Richard Swinburne, Responsibility and Atonement). Argument eeldab veel, et võlgu ollakse ülekohtu ohvrile ja et võlga saab andeks anda ainult see, kellele võlgu ollakse (Trudy Govier ja Wilhelm Verwoerd). Võlakustutamise mudelit kasutab ka Uus Testament. (Jean Hampton, Pettigrove ("Forgiveness and Interpretation"). Abielurikkuja naise loost Johannese evangeeliumi 8. raamatus ja kadunud poja tähendamissõnast on näha, et võrdlus võla kustutamisega ei ava Uue Testamendi andestusepilti täielikult. Võlakustutamise mudelit on kaitsnud Herbert Morris, P. Twambly, Paul Lauritzen ja Peter Digeser.) Mudelil on mitu puudust. Moraalse võla mõiste eeldab, et inimesed peavad selliste võlgade üle arvet. Niisuguseid inimesi on, aga ilukirjanduses esitatakse neid negatiivsete eeskujudena. Moraalset arvepidajat peetakse väiklaseks inimeseks, kes ilmutab võimetust sügavateks, tähenduslikeks suheteks. (Teise versiooni järgi peab arvet Jumal (Avishai Margalit, The Ethics of Memory), aga sel juhul tundub, et jutt ei ole inimestevahelisest andestusest.) Peale selle, selline käsitus lahkneb mitmes punktis tavaarusaamast andestuse kohta. Esiteks, rahalise võla kustutamine tühistab võlgnevuse lõplikult, nii et võlgnik ei ole enam võlausaldajale võlgu ega pea tagasimaksmise pärast muretsema. Selles asjas pole võlausaldaja järgneval hoiakumuutusel tähtsust. Ülekohtu andestamise puhul on lood teisiti. Võib väga hästi olla, et sellel, kellele andestatakse, jääb ikka veel kohustus tõestada oma kahetsust ja võimaluse piires kahju heastada. Ja kui keegi ütleb, et annab andeks, kuid mõne päeva pärast tunneb ikka veel pahameelt, siis ta pole ikka veel andestanud. Ta võib öelda, et ta eksis ning sai vahepeal aru, et ta pole valmis andestada. Südamemuutusest oleneb oluliselt, kas ta on andestanud (Jeffrie Murphy; Paul Newberry ei nõustu sellega). Kui need tähelepanekud on õiged, siis on võla kustutamine andestamisest olulistes punktides erinev ja see nõrgendab võla kustutamisele viitavat argumenti. Aga ka argumendi kahest esimesest eeldustest ei järeldu, et ainult ohver saab andeks anda. Võlga kustutada ei saa ainult see, kellele võlgu ollakse. Seda saab teha võlausaldaja abi, kui ta on saanud tšeki võla tasumise kohta. Vaidluse korral saab seda teha vahekohtunik, kui ta leiab, et võlg on tasutud. Võidakse öelda, abi ja vahekohtunik ei kustuta tegelikult võlga, vaid jutt on ainult võla äratasumisest. Siiski on need vastunäited vähemalt mõnede autorite käsituse puhul olulised. Näiteks Richard Swinburnei järgi on mittetriviaalse ülekohtu andestamine võimalik ainult juhul, kui tegija on kahetsenud, kahju heastanud, andeks palunud ja karistuse kandnud (ka Tara Smith). John Hare'i järgi on tegija kahju heastatud juhul, kui ohver on võrdselt rahul olukorraga, mis sisaldab ülekohut, kahetsust, heastamist ja karistust, ja olukorraga, mis neid ei sisalda. Nii et andestada ei saa, kui võlg ei ole täielikult tasutud. Siis sobivad ka vahekohtuniku ja abi näide (Martin Hughes). Aga isegi kui piirduda juhtumitega, kus ollakse veel võlgu, ei ole ainult võlausaldajal voli võlga kustutada. Teatud juhtudel, näiteks pankroti korral ja raskustes olevatele tööstusharudele võlakustutuse kuulutamise puhul, teeb seda ühiskond. Nii et võlakustutusargument ei näita, et ainult ohver saab andestada.