Teine_analüütika
Tõlge
On võimalik ka üks teistsugune teadmise viis, seda arutame hiljem. Praegu ma väidan seda, et igal juhul me teame tõestuse kaudu. Tõestuse all ma mõtlen süllogismi, mis viib teadusliku teadmiseni, see tähendab süllogismi, millest arusaamine juba ongi niisugune teadmine. Kui siis eeldada, et minu tees teadusliku teadmise loomuse kohta on õige, siis peavad tõestatud teadmise eeldused olema tõesed, algsed, vahetud, paremini teada kui järeldus ja järeldusele eelnevad, ja peale selle on järeldus nendega seotud nagu tagajärg põhjusega. Kui need tingimused ei ole täidetud, ei ole algtõed järeldusele "kohased". Ilma nende tingimusteta võib küll olla tegemist süllogismiga, kuid säärane süllogism, mis ei vii teadusliku tõeni, ei ole tõestus. Eeldused peavad olema tõesed: sest see, mida ei ole olemas, ei saa olla teada: näiteks ei ole meil võimalik teada, et ruudu diagonaalil on ruudu küljega ühismõõt. Eeldused peavad olema algsed ja tõestamatud; muidu nad nõuaksid tõestust, selleks et nad oleksid teada, sest tõestatavate asjade teadmine, kui see ei ole aktsidentaalne teadmine, tähendabki nende kohta tõestuse omamist. Eeldused peavad olema järelduse põhjused, paremini teada kui järeldus ja järeldusele eelnevad; järelduse põhjused sellepärast, et meil on teaduslik teadmine asjast ainult juhul, kui me teame selle asja põhjust; eelnevad, et nad oleksid põhjused; eelnevalt teada, kusjuures see eelnev teadmine ei seisne pelgalt selles, et me saame aru tähendusest, vaid see on ka fakti teadmine. Aga "eelnev" ja "paremini teada" on kahemõttelised terminid, sest on erinevus selle vahel, mis on eelnev ja paremini teada olemise korras ja selle vahel, mis on eelnev ja paremini teada inimese jaoks. Ma pean silmas, et meeltele lähedasemad asjad on eelnevad ja paremini teada inimese jaoks; reservatsioonideta mõttes eelnevad ja paremini teada asjad on need, mis on meeltest kaugemal. Aga kõige üldisemad põhjused on meeltest kõige kaugemal ja üksikpõhjused on meeltele kõige lähemal, ja nõnda on nad täpselt teineteise vastandid. Öeldes, et tõestatud teadmise eeldused peavad olema algsed, pean ma silmas, et nad peavad olema "kohased" algtõed, sest ma samastan algeeldust ja algtõde. "Algtõde" tõestuses on vahetu propositsioon. Vahetu propositsioon on propositsioon, millele ükski propositsioon ei eelne. Propositsioon on üks predikatsiooniliikidest, see tähendab ta preditseerib ühte atribuuti ühe subjekti kohta. Kui propositsioon on dialektiline, siis ta eeldab ükskõik kumba liiki; kui ta on tõestav, siis ta paneb maha ühe predikatsiooniliigi, välistades teise, sest see liik on tõene. Termin "predikatsioon" tähistab ükskõik kumba vastuolu poolt. Vastuolu on vastandus, mis oma loomu poolest välistab kolmanda. Vastuolu pool, mis ühendab predikaadi subjektiga, on jaatus; vastuolu pool, mis nad lahutab, on eitus. Ma nimetan süllogismi vahetut algtõde "teesiks", kui õpetaja ei saa seda küll tõestada, kuid selle mitteteadmine ei ole õpilase edasijõudmisele täielikuks takistuseks; vahetu algtõde, mida õpilane peab teadma, selleks et üldse midagi õppida, on aksioom. Ma nimetan seda aksioomiks, sest säärased tõed on olemas ja aksioomideks me nimetame iseäranis neid. Kui tees eeldab mingi predikatsiooni kas üht või teist liiki, see tähendab väidab mingi subjekti olemasolu või mitteolemasolu, siis see on hüpotees; kui ei väida, siis see on definitsioon. Definitsioon on "tees" ehk millegi "mahapanemine", sest aritmeetik paneb maha, et olla üks tähendab olla kvantitatiivselt jagamatu; aga see ei ole hüpotees, sest defineerimine, mis on üks, ei ole sama mis tema olemasolu jaatamine.