Fifteen_Sermons_Preached_at_the_Rolls_Chapel
Eessõna
Kuigi on vaevalt võimalik vältida otsustamist peaaegu kõige üle, mis mõttesse tuleb, ei kasuta paljud inimesed kunagi oma otsustusvõimet, et kindlaks teha, kas see on konklusiivne ja kehtiv. Mõni asi köidab neid, mõni mitte, mõni meeldib neile, mõni mitte, kuid nad ei mõtle arutluste konklusiivsuse ja väidete tõesuse üle. Mõnel juhuslikul eesmärgil soovivad nad sageli argumente, kuid tõestust nad enda jaoks kunagi ei taha. Rääkimata neist paljudest, kes loevad ainult selleks, et rääkida või end maailma silmis asjatundlikena näidata jms, on nende vähestegi seas, kes loevad oma lõbuks ja kellel on uudishimu aru saada, mis on öeldud, palju neid, kellel pole uudishimu aru saada, mis on tõsi (uudishimu sellepärast, et maailmast on suuresti kadunud religioosne ja püha tähelepanu, mida väärib tõde ja küsimus, mis on elu reegel). Nende mitmesuguste võimetega lugejate jaoks on Butler sageli soovinud, et oleks tavaks esitada inimestele ainult eeldused, et nad ise järeldused teeksid (kuigi seda kõigil juhtudel ei saa teha). Paljud lõbustuseks mõeldud kirjutised on tekitanud harjumuse niimoodi mõtlematult lugeda ja asju võtta. Nii saab isegi üksinduses ilma tähelepanuta aega veeta. Nii harjutatakse end laskma asjadel meelest läbi käima, mitte nendest mõtlema. Nii rahuldutakse öeldust arusaamisega. Järelemõtlemine ja tähelepanu, isei otsustuse tegemine, hakkavad väsitama. On ka neid (rohkem kui neid, kellel selleks õigus on), kes peavad enesestmõistetavaks, et nad on kõigega tuttavad ja kui midagi õigesti käsitletakse, peab see olema neile tuttav ja kerge. Tõsi küll, vähestel on õigus nõuda tähelepanu, aga midagi pole võimalik mõista ilma tähelepanuta, mida asja loomus nõuab. Moraal kui teadus nõuab ilmselt väga erilist tähelepanu, kui arvestada, milliseid spekulatiivseid raskusi iga päev tõstatatakse. Seal ei ole ideed kunagi iseenesest määratletud, vaid omandavad määratletuse ja koha arutluse käigus, sest sõnad ei saa käia alati samade ideede kohta, isegi mitte samal autoril. Sellepärast ei pruugita arutlust kergesti mõista, ja see erineb arutluse vigasusest; ja mõnikord teeb hoolikas vigade vältimine arutluse raskemini mõistetavaks. Kujutluse või meelelahutuse teos ei tohi olla raskesti mõistetav, kuid see võib olla vältimatu teose puhul, mille lugeja ei pea mitte kujundama ega kohandama, vaid väitma asju, mida ta leiab. Mõned järgnevatest arutlustest on väga raskesti mõistetavad, aga otsustagu need, kellel on raske aru saada, mil määral seda oleks saanud selgemalt esitada. Üldine kriitika hämaruse pihta, mis erineb mõtte segasusest, võib mõnel juhul olla õigustatud, mõnel juhul olla lihtsalt kaebus, et kõike ei saa nii lihtsasti mõista nagu mõnesid asju. Sagasel kirjutamisel ei ole vabandust, sest kirjutajal on võimalik aru saada, kas ta saab oma mõtetest aru. Ent isegi hämarus, mis tuleb muudest põhjustest kui arutluse raskesti arusaadavus, ei pruugi olla mittevabandatav. Käsitlus võib olla niisugune, mis eeldab, et lugeja teab, mida vanad ja uued autorid teema kohta öelnud on ning mis on maailmas praegune arvamus selle kohta. See tekitab raskust mitteinformeeritud lugejale, kuid informeeritud lugeja jaoks on see vabandatav, sest see säästab tema kannatlikkust. Et pealkiri "Jutlused" annab teatud õiguse oodata selget ja arusaadavat esitut ning parim publik on segapublik, ei õigusta ega põhjenda Butler nende raskestimõistetavust.