Duccio_di_Buoninsegna
Posljednja djela
thumb|250px|desno|"Poliptih br. 47", tempera na drvu, 1310 - 1312, dimenzije 80 x 60 cm, Pinacoteca Nazionale, Siena Postoje samo dva djela koja se sa sigurnošću mogu pripisati katalogu urađenih slika Duccia di Buoninsegne nakon "Maeste" iz katedrale u Sieni, a oba su u relativno dobro očuvanom stanju. Prvi je "Poliptih br. 47", koji se prvobitno nalazio u bolnici Santa Maria della Scala, a sada se nalazi u muzeju Pinacoteca Nazionale u Sieni. Samo je središnji dio ovog djela neosporno Ducciovo autorstvo, dok su preostali paneli pripisani Ugolinu di Neriu, kojem je Duccio dao relativno veliku slobodu u dizajniranju i slikanju. U donjem dijelu ove oltarne slike s nekoliko figura prikazani su Madona i sveci (sveti Ivan Evanđelist i sveta Agneza s lijeve strane, kao i sveti Ivan Krstitelj i Marija Magdalena s desne strane). Gornji dio prikazuje Krista i anđele. Između njih, umjetnik je naslikao srednji nivo koji prikazuje do polovine dužine figure kraljeva i proroka iz Starog zavjeta. Kao i sveci, oni su imenovani po natpisu. Iznad Madone, naprimjer, pojavljuju se Mojsije i kralj David. Kompozicijski, ovo djelo je složenije u odnosu na njegova ranija djela i proizvod je slikarske tehnike koju je Duccio koristio u prvoj deceniji 14. vijeka. To je zbog uvođenja parova proroka iznad pojedinačnih glavnih likova. Tako se, umjesto na dva nivoa, poliptih novog stila uzdiže mnogo više kroz tri nivoa. Viši vrhovi (fijale) imaju ravne strane koje se okreću u nivou glava anđela i stvaraju zabate. Ova vrsta fijala postavljena na krnji oblik zabata glavnog prostornog odjeljka naći će se u više navrata na narednim slikama drugih slikara. Zanimljivo je napomenuti da je upravo Ugolino di Nerio koristio 1320-ih ovaj kompozicijski raspored u svom poliptihu koji je dizajnirao za crkvu Santa Croce u Firenci. Historičari umjetnosti slažu se da je ovo djelo naslikano ubrzo nakon "Maeste", a sličnosti svetaca sa obje strane Madone kao i proroka navode na zaključak da su naslikani po uzoru na već navedeno remek-djelo Duccia di Buoninsegne. thumb|150px|lijevo|"Maesta" iz katedrale di San Cerbone, zlato i tempera na drvu, 1316., dimenzije 179,2 × 99,5 cm Posljednje djelo iz završnog stvaralačkog perioda ovog italijanskog predrenesansnog slikara koje mu se pripisuje je "Maestà" iz katedrale di San Cerbone u južnoj toskanskoj općini Massa Marittima. Nalazi se u lijevoj krajnjoj kapeli i najdragocjenije je umjetničko djelo u cijeloj katedrali, koje je naslikano na drvenom panelu približno 1316. godine u slikarskom ateljeu Duccia di Buoninsegna. "Maestu" iz katedrale di San Cerbone u cjelosti je izveo Ambrogio Lorenzetti, koji je oponašao Ducciov stil kada je slikao Madonu, dok je u narativnim scenama uočljiv njegov vlastiti slikarski stil. U ovom slikarskom djelu uočljive su lične osobine i sklonosti Ambrogia Lorenzettija, koje su se ispoljile u onim kvalitetama koje će kasnije biti prepoznatljive kroz njegovo cjelokupno umjetničko stvaralaštvo. Lice madone je iznenađujuće shematizirano, s obzirom na činjenicu da je to djelo nekoga tko je pripadao generaciji nakon Duccia. to se posebno odnosi na ravno, prilično kruto slikanje četkicom preko obrva i korijena vanjskog nosa. "Maesta" iz katedrale di San Cerbone je još uvijek djelo urađeno u stilu Duccia di Buoninsegne, u tolikoj mjeri, da se može zaključiti da je Duccio možda sam dizajnirao cjelokupnu kompoziciju. Ton ovog rada je neosporno veličanstven, ali su neki detalji naslikani pomalo kruto. Najbolji primjer za ovu tvrdnju su obje ruke Madone postavljene kao naličje jedna drugoj, sa ukočeno savijenim prstima, naizgled nesposobni da dodiruju ili drže. Ova vrsta formalnosti i simetrije podsjećaju na sheme koje su se često nalazile u prethodnoj slikarskoj generaciji, posebno kod Guida da Siene. Poza Madonine figure, s naglaskom na dijagonalni prikaz njene desne ruke i bedra, veoma je slična onoj koju je Guido da Siena koristio u slici "Madona na prijestolju sa djetetom (Maestà)" u Palazzo Publico u Sieni. Pregled brojnih detalja narativa na poleđini oltarne slike "Maestà" iz katedrale di San Cerbone jasno otkriva rad Ambrogia Lorenzettija, sa uporedivim detaljima u njegovim kasnijim slikarskim djelima. Nije iznenađujuće da je Lorenzetti izabran da uradi ovu oltarnu sliku, budući da je već dokazao svoju vrijednost u svom slikarskom udjelu u "Maesti" iz Siene. Program Pasije u ovoj oltarnoj slici je skraćeni prikaz onog na Ducciovoj Maesti iz 1311. godine u kojem se prva dva donja reda naslikanih scena čitaju prvi, a zatim dva gornja reda.