cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maje
Poljoprivreda
Područje u kojem su živjeli narodi Maja bilo je bogato plodnim zemljištem uz obilne kiše tokom kišne sezone. Obrada tla u tropskoj kišnoj šumi je bila jednostavna, a do obradivih polja su dolazili putem krčenja i spaljivanja šume i gustog rastinja (posijeci-i-spali) tokom sušne sezone od avgusta do oktobra. Isušivali su i bare stvarajući plodne površine praveći nasipe, a zatim su pravili kanale za navodnjavanje. Nisu koristili metalne alatke, ali su za ovu svrhu pravili jednostavna sječiva od oštrog kremena sa drvenim drškama. Maje su većinom bili poljoprivrednici koji su posjedovali obradive zemljišne parcele kao i bašte koje su se nalazile blizu njihovih kuća. Svako selo je imalo i zajednički komad zemlje koje su svi zajedno obrađivali. Izgradili su sistem kanala za navodnjavanje poljoprivrednih površina koristeći vodu iz mnogobrojnih manjih jezera i bara. 150px|desno|thumb|Plodovi [[Kakaovac|kakaovca koji su imali veliku vrijednost kod Maja naroda.]] Uzgajao se kukuruz koji je bio najzastupljeniji u njihovoj ishrani, a bilo ga je lahko uzgajati u velikim količinama. Osim kukuruza uzgajali su grah, čili-papričice, pamuk, tikve, paradajz, avokado, papaju, lubenicu i drugi poljoprivredni proizvodi. Poljoprivrednici su obavljali sjetvu maju mjesecu u vrijeme početka kišne sezone, a žetva je bila u novembru.
Također se uzgajao i kakao čije sjemenke su imale veliku vrijednost, a ponekad su se koristile i kao novac. Njihove porodične farme bile su poznate pod nazivom milpa. Maje su bili vješti lovci i ribari. Lovci su koristili lovačke pse prilikom lova, a koristili su i zamke za hvatanje životinja. Poluostrvo Yucatan je bilo poznato kao "zemlja jelena i ćurki. Također, lovili su divlje svinje i krupne glodare pod nazivom "agoutis." Maje su prilikom ribolova u rijekama i moru koristili udice i ribolovačke mreže.
Nogomet
Kao i ostali mezoamerički narodi Maje su igrali neku vrstu nogometa kojeg su nazivali "pok-a-tok," i koji je bio važan dio vjerskog ceremonijala. Majanisti vjeruju da su kroz tu igru antičke Maje izvodile bitke između bogova i na nebu i u podzemnom svijetu opisanim u njihovoj svetoj knjizi o stvaranju svijeta Popol Vuh. Dvije ekipe su igrale jedna protiv druge na velikom nogometnom igralištu koje je imalo dvije kose kamene platforme sa dva kamena prstena na njima. Kameni prstenovi su ponekad bili na 10 metara visine, tako da je bilo veoma teško prebaciti loptu kroz prstenove. Teška gumena lopta je bila 20 cm u prečniku, a da bi spriječili ozljede igrači su nosili štitnike oko kukova i laktova. Koristeći kukove, koljena i laktove svaka ekipa je pokušavala da zadrži loptu u zraku i da je ubaci kroz kamene prstenove. Mnogi stručnjaci vjeruju da su gledaoci stavljali svoje opklade na pojedine ekipe u vidu nakita i ostalih dragocjenosti. Ponekad su igrači gubitničke ekipe bili žrtvovani u čast majanskih bogova, a po vjerovanjima Maja njihova krv će omogućiti da se sunce i dalje kreče po svojoj uobičajenoj putanji i da neće doći do uništenja svijeta. U majanskom nogometu postojala su zamršena pravila igre kao i bodovni sistem koje historičari još uvijek ne razumiju u potpunosti.
Tikal-grad u šumi
thumb|right|450px|Središnji trg u Tikalu tokom proslave zimske ravnodnevnice ispred najviše majanske piramide poznate pod nazivom "Hram br. 4". U srcu tropske šume u provinciji Peten (današnja sjeverna Gvatemala) nalazi se Tikal, monumentalni grad Maja iz Klasičnog perioda. Španski osvajači su ga otkrili tek 1695. godine. Ovaj grad je bio veliko trgovačko čvorište majanskih naroda. Većina njegovih najvećih hramova je bila izgrađena tokom kasnog Klasičnog perioda, a služili su kao mjesta gdje su bili ukopani najvažniji vladari Tikala. Največe građevine potjeću iz kasnog Predklasičnog i ranog Klasičnog perioda i nalaze se u "Sjevernoj akropoli" (pokopnom mjestu ranih vladara Tikala) i grupi "Izgubljeni svijet" kako su ih moderni arheolozi nazvali. Monumentalni uski prolazi (majanski jezik - "sacbeob") rasprostiru se od "Velike plaze" sa njenim stećcima i hramovima povezujući glavne gradske ceremonijalne komplekse. Istočno od "Velike plaze" nalazila se glavna pijaca, a južno od nje se nalazi "Centralni akropolis" koji sadrži palate kraljeva Tikala. Iza njih se nalaze mnogobrojne grupe građevina razbacanih na području koje pokriva 60 kvadratnih kilometara. Iako je teško ustanoviti tačan broj stanovnika, arheolozi pretpostavljaju da je Tikal na svom vrhuncu brojao više od 100 000 stanovnika. Nigdje arheolozi nisu pronašli tako detaljne informacije o majanskim vladarskim dinastijama kao u ovom gradu koje pokriva period od skoro 400 godina. Vladarska dinastija u Tikalu je prvi put zabilježena početkom 2. vijeka n. e. tokom kasnog Predklasičnog perioda. Uspon Tikala historijski je označen u majanskoj kraljevskoj dinastiji počinjući sa vladarom koga su kasniji kraljevi priznali kao osnivača nove linije kraljevske dinastije. Njegovo ime je bilo "Yax Ehb Xook." Bilo je vladara i prije njega, ali je on dobio ovo priznanje zbog svoje izuzetne ratničke vještine. Prvi stećak sa uklesanim imenom vladara pojavljuje se 292. n. e.. Kralj "Chak Tok' Ich'aak I" (bos. "Jaguarova šapa")i cijeli niz vladara poslije njega su načinili Tikal najsnažnijim i najvažnijim središtem majanske civilizacije u južnim nizinskim područjima tokom Klasičnog perioda. Njegov utjecaj se osjećao u cijelom području Petena i okolnim područjima. Elita u ovom gradu je bila nenadmašena po svom bogatstvu i statusu, što se može vidjeti i po grandioznosti njegovih palata, hramova, spomenika i grobnica prepunih dragocjenostima izgrađenih da ovjekovječe njihove vladare kao i njihova dostignuća. Smještena u centru Tikala nalazi se glavna piramida poznata pod nazivom "Hram br. 4" visine 70 metara. To je najviša piramida majanske civilizacije.
U samome gradu žive samo svećenici i velikaši. U blizini živi narod, u skromnim kolibama. Na velike vjerske svečanosti dolaze svi članovi porodica. Tokom tih dana kralj kiti svojim nakitom, a svećenici nose raskošne kostime živih boja, ukrašene perjem rijetkih ptica kao što je quetzal. U 9. vijeku vjerske zgrade i kraljevske palate napuštaju njihovi stanovnici. U nekoliko decenija ti spomenici nestaju pod gustom vegetacijom. Objašnjenja su brojna: potres, epidemija, upad protivničkih ratnika, glad. Najvjerovatnije da su se seljaci pobunili protiv svojih vjerskih i političkih vođa i prisilili ih na bijeg.
Uzroci pada
Tokom ranog 9. vijeka civilizacija Maja u južnim nizinskim krajevima doživjela je veliki pad. Umjetničke, intelektualne i vjerske aktivnosti u njihovim gradovima postepeno dolaze do potpunog zastoja. Izgradnja novih građevina i spomenika u nekim gradovima naglo prestaje, tako da mnoge od njih bivaju ostavljene nedovršene. Čak i praksa podizanja stećaka sa datumima na njima prestaje. U gradu Tonina u današnjoj meksičkoj državi Chiapas posljednji poznati datum iz kalendara poznatog pod nazivom "Dugo računanje" uklesan na jedan stećak je bila 909. n. e.. Tokom otprilike cijelog perioda od 800. n. e. - 900. n. e. svi nekad gusto naseljeni gradovi u južnim majanskim područjima su bili napušteni, a građevine napuštene nedirnute. U nedostatku jasnih objašnjenja uzroka katastrofe ovakvih razmjera arheolozi su razvili nekoliko teorija. Američki majanist, arheolog i epigraf Sylvanus Morley smatra da se rješenje u odgonetanju ovog problema nalazi u samoj civilizaciji Maja: raspadanje majanskog društva, nemiri u samom društvu i ekonomsko propadanje. Tokom daljnjih istraživanja njihovih davno napuštenih gradova, arheolozi su pronašli velika oštećenja na 15 zidnih skulptura u Piedras Negrasu koje prikazuju visokog sveštenika ili vladara kako predsjedava skupom dostojanstvenika. Na svih 15 skulptura glave su bile mnogo oštećene, a na njihovom mjestu su vidljivi oštri usjeci u kamenu. Slična situacija je otkrivena i u Tikalu na brojnim stećcima i altarima koji su razbijeni u više komada. Svi ovi arheološki nalazi navode naučnike na zaključak da je bilo velikih nemira i pobuna u gradovima Maja tokom zadnjih godina Klasičnog perioda ove civilizacije.
U svojoj knjizi "Uspon i pad civilizacije Maja" J. Eric Thompson je istraživao problem zašto je moć majanske vladajuće hijerarhije mogla biti potkopana. On smatra da je mistika njihovog ezoterijskog stremljenja izgubila svaki značaj u očima potlačene većine. On postavlja i pitanje od kakvog značaja su bili apstraktna područja matematike, kalendara i astronomije nepismenim seljacima, ako je takvo znanje bilo strogo čuvano samo u krugovima sveštenika i vladara? Predugo su narodne mase bile u služanskom položaju, podvrgnuti beskrajnim radovima na izgradnji hramova i palata, radu na plodnim poljima koja su bila u posjedu bogatog plemstva, plaćanju poreza i snabdijevanju povlaštene klase luksuznim proizvodima. Također, sve bezobzirniji su bili trikovi kojima su se služili sveštenici koji su preko vjerskog sistema nagrada i kazni držali narodne mase pod psihološkom kontrolom i pod strogom poslušnošću prema vladajućoj eliti. Ovakvo stanje je trajalo vijekovima sve dok se vjerovatno sjena despotizma i degeneracije nije pojavila što je moglo da izazove pobunu. Moguće je i da je bilo praćeno velikom sušom koja je uzrokovala veliki pad prinosa usjeva ili astronomski događaj kao eklipsa mjeseca koju sveštenici nisu mogli predvidjeti. Ovakvi uzroci mogli su da izazovu gubitak vjere u vladajuću elitu, što je moglo samo da pomogne u širenju pobune. To je vjerovatno dovelo do toga da su gradovi koji su bili simboli moći vladajućih bili opljačkani i napušteni.
U svim gradovima arheolozi su otkrili naznake da je tokom Klasičnog perioda bio veliki priraštaj stanovništva što je dovelo do nastanka sve većeg broja gradova i porasta njihovog broja stanovnika. Gradovi države Maja su bili u stalnom nadmetanju, što je u kasnom Klasičnom periodu dovelo do sve učestalijih međusobnih ratova. Sve ovo je vodilo do udaljavanja običnih ljudi od poljoprivrednih radova smanjujući rezerve hrane, a sama tehnologija Maja nije bila u stanju da prati sve veće zahtjeve za prehrambenim proizvodima. Tokom ispitivanja na raznim pogrebnim lokalitetima otkriveno je da su kosturi majanskih seljaka bili manji i manje zdravi od onih koji su pripadali aristokratiji. Profesor anatomije Frank P. Saul sa Medicinskog fakulteta Ohio je na lokalitetu "Altar de Sacrificios" (zapadni dio gvatemalske provincije Peten) otkrio tragove bolesti kao što su: skorbut, anemija, hronični periodontitis koje su sve bile uzrokovane neuhranjenošću. Svi već navedeni problemi doprinijeli su onom što su historičari nazvali "stres faktorima," koji su doveli civilizaciju Maja na ivicu propasti. Pod takvim uslovima bilo koji od navedenih problema u sadejstvu sa ostalima je mogao izazvati lančanu reakciju koja se završila opštom propašću. `
Maja Indijanci danas
thumb|300px|desno|Izgled jedne od mnogobrojnih tržnica u Gvatemali gdje potomci starih Maja samo nastavljaju trgovačku tradiciju svojih predaka. Na osnovu arheoloških nalaza o životu antičkih Maja i njihovih današnjih potomaka utvrđeno je da je izgled njihovih kuća kao i dnevnih aktivnosti u i oko njih ostao skoro isti unatoč prohujalim milenijumima. Svaka majanska porodica ima nekoliko manjih odvojenih objekata. U glavnom objektu članovi porodice rade, objeduju i spavaju. U drugim objektima su kuhinja u kojoj se priprema hrana, jedna ili više ostava za kućne potrebštine, pa čak radionica ili parno kupatilo. Kuće su građene sa zidovima tkanim od pletenog pruća i uokvireni motkama sa slamnatim krovovima. U hladnijim područjima na višim nadmorskim visinama zidovi kuća su oblijepljeni sušenim blatom. Međutim, Maje danas žive u kućama napravljenim od modernih materijala kao što su betonski blokovi. Kao i u prošlosti izvršena je podjela rada prema spolovima. Muškarci rade teže fizičke poslove uključujući i poljoprivredne radove. Žene rade kućanske poslove, kuhaju hranu, te se brinu o djeci. Dječaci uče od očeva sve o poljoprivrednim radovima, a djevojčice ostaju kod kuće sa svojim majkama gdje uče kako da kuhaju, uče tkalačku vještinu pravljenja odjeće, te se brinu o kući i porodici.
Današnje Maje čuvaju svoju tradiciju sa velikom pažnjom, a i dalje smatraju da zapisane riječi svojih predaka kao nešto sveto i močno. Pripadnici Maja koji imaju knjige stavljaju ih na oltar, a ne na police smatrajući da važne knjige pripadaju na oltarima, a ne na policama. Pisanu riječ smatraju vodiljom kroz historiju i tradiciju. Kao i njihovi preci Maje su danas narod koji živi od poljoprivrede, mnogi još žive u džunglama kao Lacandoni (njih par stotina) i Yucateci na poluostrvu Yucatan broje oko 300,000 pripadnika. Ukupan broj pripadnika Maja naroda koji govore razne majanske dijalekte ima oko 6.000.000. Po ovakvom računu najveća su grupa sjeverno od Perua. Bave se tkalaštvom, košaraštvom, lončarstvom, izradom slamnatih šešira i drugim zanatskim vještinama.
Uništavanje kulturnog naslijeđa Maja
thumb|lijevo|250px|Diego de Landa, kontroverzni bivši biskup Yucatana po čijem naređenju su spaljene hiljade knjiga naroda Maja. Nijedno imperijalno osvajanje nije bilo tako potpuno ili da je tako jedna velika civilizacija do te mjere bila uništena. Nakon vojničkog osvajanja od strane konkvistadora, za njima su slijedili katolički misionari. Odmah zatim je započeo proces uništavanja kulturnog blaga naroda Maja.
Vodeća ličnost na području Yucatana koji su nastanjivali Maje je bio Diego de Landa. On je bio franjevački fratar koji je došao na Yucatan 1549. godine sa namjerom da iskorijeni vjerske običaje Maja i da ih natjera da prihvate hrišćanstvo. Njegovi napori da uništi njihovu vjeru i rituale dostigla je svoj vrhunac 1562. godine kada je naredio da se pokrene tromjesečna inkvizicija. Oni koji su uhvaćeni da još uvijek ispovijedaju vjeru Maja fizički su zlostavljani, živi spaljivani na lomači uz upotrebu vrelog voska ili su bili vješani. Ustanovljeno je da je oko 4500 ljudi bilo mučeno, od kojih je 158 podleglo ovakvim metodama mučenja. Kao važan dio njegove inkvizicije posebno se obrušio na stare knjige Maja za koje je tvrdio: Lično je naredio da se spali na hiljade knjiga koje su narodi Maja zapisivali vijekovima ranije, a ceremonijalno spaljivanje knjiga je bilo izvođeno nakon katoličke molitve. Današnji naučnici i cjelokupno čovječanstvo je zbog ovoga uskraćeno za potencijalno ogromnu riznicu informacija o civilizaciji Maja. Samo su 4 knjige spašene zahvaljujući drugim pripadnicima španskih kolonijalnih vlasti i poslate u Evropu. Ovakve metode misionarstva koje je sprovodio Diego de Landa bile su previše čak i za biskupa Yucatana Francisca de Torala koji je sve ovo prijavio kraljevskim vlastima u Španiji. Ubrzo zatim, Diego de Landa je bio opozvan nazad u Španiju da objasni svoje misionarske metode u tek osvojenim kolonijama. Tokom španske kolonijalne vladavine od prve polovine 16. vijeka pa sve do danas Maje su bile narod koji je dugo bio odječen od svoje antičke prošlosti. Čitanje i pisanje majanskih hijeroglifa je bilo strogo zabranjeno, a i danas je prema meksičkom zakonu zabranjeno u školama učenje majanskog pisma i jezika.
Organizacija za očuvanje svjetskog kulturnog naslijeđa UNESCO stavila je stare gradove Maja na svoju listu uključujući Tikal nacionalni park 1979. godine i grad Quiriga u Gvatemali. Ova ista svjetska organizacija je 1980. godine stavila na svoju listu i grad Copan na sjeverozapadu Hondurasa, Chichen Itza na poluostrvu Yucatan 1993. godine, Nacionalni park Palenque u pokrajini Chiapas i grad Uxmal u Meksiku. Veliki problem u zadnjih nekoliko decenija 20. i 21. vijeka predstavljaju kradljivci (huecheros majanska riječ za armadila) arheoloških dragocijenosti koje se za dobar novac prodaju posrednicima, koji ih onda preprodaju bogatim privatnim kolekcionarima antičkih umjetnina i muzejima u zapadnim zemljama. U međuvremenu, arheolozi, filantropi, nevladine organizacije i neke poznate svjetske ličnosti pokušavaju da spase kulturno blago današnjih država na čijim teritorijama se nalaze antički majanski gradovi.
Film
Godine 2006. holivudska zvijezda Mel Gibson režirao je film Apocalypto, čija radnja je bila smještena tokom perioda opadanja majanske civilizacije u 7. vijeku n. e. Iako su savjetnici Mela Gibsona uradili dobar posao vezano za odjeću i nakit koje su nekad nosile antičke Maje, mnogi arheolozi i današnji potomci Maja okrivljuju film za neke nepravilnosti. U filmu Apocalypto šumske Maje su prikazani kao lovci koji su živjeli u idiličnoj izolaciji. U stvarnosti, Maje su bili poljoporivrednici koji su vrijedno radili i bili povezani sa urbanim sredinama putem trgovine. U filmu se vladar Maja u jednom gradu prikazuje kao okrutni kralj koji je naredio da se izvode mnogobrojna ljudska žrtvovanja, a što je bila praksa koja je bila više povezana sa civilizacijom Asteka. Historičari su utvrdili da su majanski kraljevi igrali višestruku ulogu kao kulturne i vjerske vođe svojih naroda. Arheolozi i današnji potomci Maja su bili razočarani da su Maje u filmu prikazani kao divljaci i nasilni ljudi, a ne kao izvrsni matematičari, astronomi, zanatlije, arhitekte, trgovci i umjetnici.
Arhitektura
thumb|300px|lijevo|Kultni ulaz u dvorište Imperijal hotela u Tokiju. Američki arhitekta Frank Lloyd Wright je uradio nacrt za ovaj hotel u Maja revival stilu. Početkom 20. vijeka u SAD i Srednjoj Americi pojavio se moderni arhitektonski pokret poznat pod nazivom Neomajan (eng. Maya Revival), a koji je bio nadahnut arhitekturom i ikonografijom predkolumbijskih mezoameričkih kultura. Ovaj pokret je pripadao modernom umjetničkom pravcu Zigzag moderna, a koji je opet pripadao umjetničkom pravcu Art Deco. Ovaj umjetnički pokret je najviše bio aktivan 1920ih i 1930ih. Putem neomajanske revival arhitekture, arhitekti iz Srednje Amerike i SAD su davali javne izjave o zajedničkoj američkoj baštini. Najznačajnije građevine u ovom stilu su: zgrada sveameričkog jedinstva u Washington, D.C., bivša savezna zgrada (djelo Richarda Requa iz 1935. godine) i arhitektonski detalji kopirani iz starog majanskog grada Uxmal korišteni u Balboa parku, San Diego, Parque de las Americas (Manuel Amábilis, 1946. godine) u gradu Merida u Meksiku gdje stećak imenuje između ostalih i američke države Kanadu, Urugvaj i Kubu proglašavajući Maje njihovim zajedničkim precima, gdje svi utjelovljuju taj fenomen, kao i Aztec Hotel (Monrovia, Kalifornija) djelo Roberta Stacy-Judda i Imperijalni hotel u Tokiju, Japan.
Zanimljivosti
Tokom ove mise obavljena su čitanja iz Biblije, molitve i himne na tri glavna jezika današnjih Maja u Chiapasu: Tzeltal, Tzotzil i Chol. Nakon katoličke mise papa se sastao i sa istaknutim predstavnicima Maja sa kojima je zajedno imao i ručak. U svom govoru papa je izrazio žaljenje za viševijekovno i sistematsko isključivanje naroda Maja iz meksičkog društva kao i za nedjela koja su počinjena u ime katoličke crkve tokom kolonijalnog perioda. Vatikan je dekretom i zvanično odobrio upotrebu majanskih jezika prilikom vjerskih ceremonija u područjima gdje Maje čine većinu.
Robotika
mini|Robotska noga Robotika je nauka sa dizajnom, proizvodnjom, teoretskim proučavanjem i upotrebom robota. Neki autori smatraju da se ne radi o zasebnoj nauci nego o disciplini u sklopu vještačke inteligencije.
Al-Jazari je 1206. proizveo humanoidni programabilni automat, preteču robota.
Riječi "robot" je ušla u javnost od strane češkog pisca Karela Čapeka, u njegovom djelu R.U.R. (Rossumovi univerzalni roboti), izdanom 1920. Termin "robotika" je skovao Isaac Asimov u svom kratkom SF radu iz 1941 "Liar!"
Dajak
mini|desno|300px|Dajak
Dajak je vrsta čamca koja se koristi na rijeci Vrbas na području Banje Luke.
Historija
Čamac je ranije korišten u trgovačke svrhe, za prevoz robe sa obale na obalu, i uzvodno ili nizvodno. Vrijednost ove trgovine veže se uglavnom za lokalno stanovništvo.
Pretpostavlja se da je specifičan način vožnje čamca na Vrbasu proistekao zbog konfiguracije korita rijeke, koja je u Banjoj Luci još uvijek planinska, brza i najvećim dijelom plitka sa kamenim i stjenovitim (sedra) dnom. Iz toga je upravo proistekla konstrukcija čamca, dugog, uskog i plitkog gaza, kako bi u praksi savladali brzake Vrbasa. Plićaci ne dozvoljavaju uptrebe motornih čamaca, a brzina rijeke onemogućava korištenje običnih čamaca.
Sam čamac, još od svog postanka imao je specifičan izgled i oblik trupa prilagođen brzom Vrbasu. Dužine su varirale od šest do devet metara, a širine od 70 centimetara do metra u zavisnosti od namjene i majstora koji ga je pravio. Težina je varirala od 120 do 180 kilograma zbog katrana kojim je čamac premazivan radi zaštite.
Osobine čamca
Dajak naziv obrađenog komada drveta kojim se gura čamac. Upravo taj komad drveta po kojoj se naziva čamac služi za odgurivanje, daje čamcu potrebno ubrzanje za rijeku, a koristi se zbog relativno male dubine gdje veslo ne bi bilo od pomoći. Drvo ima poseban špic ili šticu iz dva spojena dijela. Prvi dio je komad metalne cijevi u koji ulazi kraj drveta, odnosno dajak, a na koju se nastavlja oštri čelični špic velike tvrdoće, posebno obrađen u kovačnicama.
Štica je dugačka do 25 centimetara, a pored visoke tvrdoće treba da posjeduje optimalnu težinu zbog balansa dajaka. Sam dajak je dugačak četiri metra i poželjno je da je što lakši. Izrađuje se od jelove građe vrhunskog kvaliteta i pravilnih godova. Valjkastog je oblika, a treba da je dovoljno gladak da ne stvara povrede na rukama vozača, a u isto vrijeme dovoljno hrapav da ne klizi iz ruku.
Čamci sa dajakom koji uz izvjesne prepravke i dorade u kasnijim šezdesetim godinama dobijaju savremen izgled. Najupečatljiviji detalji su krma i špic koji se izrađuju od jednog komada drveta - bagrema, jasena, hrasta, rjeđe trešnje, pa čak i mahagonija.
Status
Prije i poslije Drugog svjetskog rata čamac je bio statusni simbol porodice koja ga je posjedovala i pokazatelj imućnosti vlasnika. Baš zbog te stvari vrbaski čamac je duboko usađen u kulturno naslijeđe Banje Luke, što je ukupno donosilo posebnu popularnost dajakašima, a samim tim i njihovu porodicu činilio poznatom.
Novija historija vrbaskog čamca, zadnjih četrdeset godina, veže za braću iz stare banjalučke porodice italijanskog porijekla Mariju i Antoniju Zamolo. Tonči (Antonije) Zamolo je napravio malu revoluciju u izradi trupa, jer izbacuje katran iz upotrebe i time značajno smanjuje težinu, tako da ni najteži čamac ne prelazi 120 kilograma. Uveo je bezbojni lak i unutrašnje spajanje dasaka čime dobija na čvrstoći.
Dajakaš je naziv koji se koristi za osobu koja upravlja čamcem dajakom.
Ibrahim Spahić
Ibrahim Spahić (rođen 10. maja 1952) bosanskohercegovački je književnik, pjesnik, osnivač i direktor najvećeg festivala u Bosni i Hercegovini - Internacionalni festival Sarajevska Zima, osnivač i predsjednik političke partije Građanska demokratska stranka Bosne i Hercegovine, direktor X Bijenale mladih umjetnika Evrope i Mediterana, autor aprilske deklaracije o nedjeljivosti Sarajeva iz 1992. godine.
Rajska ptica (sazviježđe)
Rajska ptica (lat.Apus) je sazviježđe na južnom nebu. Prvo otkriće su napravili holandski navigatori Pieter Dirksz Keyser i Frederik de Houtman. Njihov zemljak astronom Petrus Plancius je u 16. vijeku sazviježđu dao naziv Paradysvogel Apis Indica. Kasnije 1763 francuski astronom Nicolas-Louis de Lacaille uveo je naziv rajska ptica. Najsjajnija zvijezda Alfa Apodis je udaljena od Sunca 410 sg s prividnom magnitudom od 3.83.
Ibrahim Spahić
Kulturni rad
Predsjednik je i organizator Međunarodnog festivala Sarajevo Sarajevska Zima i kao volonter, predsjedava "Međunarodnim centrom za mir", "Udruženjem izdavača i knjižara BiH" te "Kućom Evrope Sarajevo". Pokretač je projekta "Sarajevo - kulturni centar Evrope 93/94". Koordinator projekta "Sarajevo, Prvi interkulturalni grad Vijeća Evrope 2003/2004". Osnivač je izdavačke kuće IPC (urednik i izdavač oko 200 naslova), raniji izdavač i glavni i odgovorni urednik časopisa za ljudska prava WHY. Dvanaest godina je bio suizdavač časopisa za filozofska pitanja Dijalog. U periodu od 1997. do 2001. godine bio je predsjednik Upravnog odbora Narodnog pozorišta u Sarajevu, član Savjeta BH Pressa, član Savjeta Festivala MESS, predsjednik Asocijacije Collegium artisticum (Austrijska kuća), Poetika prostora, IO Građanskog foruma i osnivač i kopredsjednik prvog Eko pokreta "Skakavac", i izdavač časopisa "Eko oko". Pokrenuo je aktivnosti i za prvi Međunarodni konkurs u BiH za Concert Hall 1999. i izgradnju Concert Halla na Marijin-Dvoru koji je u Regulacionom planu Sarajeva. Autor je radova iz oblasti vanjske politike i ljudskih prava, kulture i umjetnosti. Učesnik je mnogih međunarodnih kulturnih i naučnih konferencija i kongresa. Organizator je "workshopova", međunarodnih seminara te je gostovao kao predavač na mnogobrojnim tribinama. Član je Izvršnog komiteta Evropske Asocijacije Festivala (EFA). Predsjednik je Upravnog odbora Kulturnog foruma BiH i član IK Evropskog kulturnog foruma i Izvršnog komiteta BJCEM. Počasni je član PEN centra Bosne i Hercegovine i Društva arhitekata Sarajeva. Predsjednik je Fondacije Kulin ban. Osnivač je međunarodnog kluba "LIONS" Sarajevo i njegov prvi predsjednik 1997. godine.
Rajska ptica (sazviježđe)
Također pogledajte
Mušica
Oružane snage Republike Hrvatske
Oružane snage imaju mirnodopski i ratni sastav. Mirnodopski sastav Oružanih snaga čine aktivne vojne osobe, državni službenici i namještenici raspoređeni u Oružane snage, kadeti, regruti te rezervisti kada se nalaze na vojnoj vježbi u Oružanim snagama. Ratni sastav Oružanih snaga, pored prethodno navedenih osoba, čine i ostali rezervisti.
Vrhovni zapovjednik OSRH je predsjednik Republike Hrvatske.
Ustroj
mini|desno|200px|Mimohod pripadnika OSRH za Dana državnosti Sadašnji ustroj Oružanih snaga na snazi je od 1. januara 2003. godine, a obuhvata Glavni štab s prištabskim jedinicama, granske komande Hrvatske kopnene vojske, Hrvatske ratne mornarice i Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i protivzračne odbrane, te Komanda za združenu izobrazbu i obuku i Komandu za logistiku.
Podoficiri i oficiri su osobe koje uz odgovarajuću civilno obrazovanje imaju potreban stepen vojnih znanja i vještina i ovlašteni su za zapovijedanje jedinicama, zapovjedništvima i ustanovama Oružanih snaga.
Organizacijska struktura
mini|desno|400px| Struktura OS RH (2009.) Sadašnja organizacijska struktura Oružanih snaga od 2008. godine temelji se na Dugoročnom planu razvoja OS RH i obuhvata Glavni štab s prištabskim jedinicama, granske komande Hrvatske kopnene vojske, Hrvatske ratne mornarice i Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i protivzračne odbrane, Komanda za poršku te Hrvatska vojna akademija. Dotadašnji ustroj OS RH bio je utemeljen prvenstveno na konceptu individualne obrane i bio je usmjeren na izgradnju i održavanje sposobnosti za obranu nacionalnog teritorija, a bio je razvijan na iskustvima Domovinskog rata. Sadašnja struktura prilagođena je novim zadaćama koje su pred Oružane snage postavljene u strateškim dokumentima obrane.
Glavni štab OS RH
Glavni štab je združeno tijelo ustrojeno u okviru Ministarstva obrane. Nadležno je za razvoj, ustrojavanje, opremanje, uvježbavanje i funkcioniranje prvog strateškog postroja (stalno spremne snage) i drugog strateškog postroja (pričuva). Na čelu Glavnog štaba je načelnik Glavnog štaba koji je nadređen komandama, jedinicama i ustanovama OS RH, a u miru odgovora vrhovnom zapovjedniku za Plan upotrebe OS i vojne elemente borbene spremnosti. Načelnik Glavnog štaba odgovara ministru obrane za provedbu zapovjedi i izvještava ga o provedbi.
Načelnik Glavnog štaba OS RH je general zbora Drago Lovrić, koji je na toj dužnosti od 2011. godine.
Hrvatska kopnena vojska
mini|Tenk [[M-95 Degman]] Hrvatska kopnena vojska najznačajnija je i brojčano najveća sastavnica Oružanih snaga Republike Hrvatske, čija je uloga i namjena promicanje i zaštita vitalnih nacionalnih interesa Republike Hrvatske, obrana suvereniteta i teritorijalne cjelovitosti države. Temeljna zadaća je spriječiti prodor agresora u dubinu teritorija, sačuvati vitalne strategijske objekte, osigurati mobilizaciju ratnog sastava i pobjediti agresora. Komanda HKoV-a smješteno je u Karlovcu.
Hrvatsko ratno zrakoplovstvo
mini|Zrakoplov [[MiG-21]] Hrvatsko ratno zrakoplovstvo i protivzračna odbrana grana je Oružanih snaga Republike Hrvatske čija osnovna zadaća je osiguranje suverenosti zračnog prostora Republike Hrvatske te pružanje zrakoplovne podrške drugim granama u provedbi njihovih zadaća u zdruđenim operacijama. Nositelj je i organizator integriranog sistema protivvadušne odbrane Republike Hrvatske. Komanda HRZ-a smješteno je u Zagrebu.
Hrvatska ratna mornarica
mini|Raketna topovnjača [[RTOP-41 Vukovar]] Hrvatska ratna mornarica grana je Oružanih snaga Republike Hrvatske čija je uloga i namjena štititi integritet i suverenitet Republike Hrvatske na moru i s mora. Nositeljica je i organizatorica pomorske obrane Republike Hrvatske. Komanda HRM smještena je u Splitu.
Tijekom 2008. godine u okvriu HRM ustrojena je Obalna straža Republike Hrvatske.
Komanda za potporu
Komanda za potporu je najznačajniji dio logističkog sistema OS RH i nositelj je provedbe logističke, sanitetske i dijela personalne potpore za OS RH.
Osim Komande za potporu, logistički sistem OS RH sačinjavaju i ostali logistički elementi u granama, komandama, jedinicamaa i ustanovama OS RH.
Hrvatska vojna akademija
Hrvatska vojna akademija je visoko obrazovna vojna ustanova OS RH čija je primarna uloga školovanjem pripremati i osposobljavati časnike/ce, dočasnike/ce i državne službenike u OS RH za provedbu zadaća određenih strateškim dokumentima i misijama i zadaćama OS RH.
Eurosong 2006.
Eurovision Song Contest 2006 je 51. izdanje Eurovizije održano u Atini, Grčka. Datumi održavanja bili su: 18. maja - polufinale i 20. maja - finale. Televizija domaćin bila je ERT. Finska grupa Lordi pobijedila je sa pjesmom Hard Rock Hallelujah. Imali su rekordni broj bodova koji je iznosio 292 (iako su ovih godina mogle glasati i mnoge države koje prije nisu). To je također prvi put kad je hard rock pjesma osvojila Euroviziju (prije su to bila samo pop i sentiš pjesme).
Predstavnici
Predstavnici su one osobe koje su na Euroviziji prenosile službene glasove njihove zemlje.
Polu-finale 18. maja 2006.
1 U švedskom finalu 2004. (ne 2005.) godine, pjesma je izvođena na švedskom, ali je prevedena za izvođenje na Euroviziji.
Ostale države
mini|Mapa takmičenja na Eurovision Song Contest-u 2006. godine
Srbija i Crna Gora povukla se iz takmičenja zbog skandala za vrijeme objavljenja pobjednika. Dogodila se nesuglacca između RTS-a (Srbija) i RTCG-a (Crna Gora). Ipak, Srbija i Crna Gora zadržala je pravo glasanja.
Nakon odustanak Srbije i Crne Gore osalo je prazno mjesto u finalu. Na sastanku 20. marta, odlučeno je da Hrvatska, koja je prošle godine bila na 11. mjestu, uđe direktno u finale.
Članak prsta
Članci prstiju, uobičajeno i falange (lat. phalanges) su kosti u šakama  i  stopalima  većine  kičmenjaka. Kod primata, palac ruku i stopala  imaju po dva članka, dok ostali prsti  imaju  po tri. Ovi članci se klasificiraju kao duge kosti.
Struktura
thumbnail|Kosti stopala Članci su kosti koje čine odnovu  prstiju ruku i prstiju stopala. U ljudskom tijelu ima 56 falangi, sa po 14 na svakoj ruci i nozi. Svaki prst šake i noge, osim palaca ima po tri falange, a palčevi po dvije. Srednji i krajnji distalni članak  su često  spojeni (simphalangizam). Falange šake su obično poznati kao prsti, a falange nogu. od njih se razlikuju po tome što su često kraće i stisnute, posebno u proksimalnim člancima, tj. onima koji su najbliži tijelu.
Članci de imenuju prema proksimalnom, srednjem ili distalnom položaju i  prema prstu u kojoem se nalaze. Proksimalne falange su one koji su najbliže šaci   ili stopalu. U šaci su naglašeni kvrgavi krajevi proksimalnih falangi, koji se često  nazivaju koljenca ili glavice. Proksimalne falange  su one koje se  zglobljavaju s metakarpusnim kostima na ruci ili metatarzusnim stopala u metakarpofalangnom ili metatarzofalangnom zglobu. Intermedijarni falanga nije samo srednja po  mjestu, već  obično i po veličini. Palac i veliki nožni prst ne posjeduju srednu falangu. Distalne falange su kosti na vrhovima prstima ruku ili nogu. Proksimalne, srednje i distalne falange se međusobno zglobljavaju preko međučlančanih zglobljavanja.
Anatomija člančanih kostiju
Svaki članak se sastoji od centralnog dijela, zvanog tijelo, i dva završna nastavka
U stopalu, proksimalne falange imaju tijelo koje se komprimirano od jedne na drugu stranu, konveksno gore i konkavne ispod. Osnova je konkavna, a glava predstavlja dlansku površinu za zglobljavanje  sa drugom falangom. Srednje su izuzetno male i kratke, ali dosta šire od proksimalnih. Distalne falange, u odnosu na distalne falange prsta, su manje  i spljoštene odozgo prema dolje; svake  predstavlja široku bazu za artikulaciju sa odgovarajućom kost u drugom redu  i prošireni distalni nastavak za podršku noktiju i na kraju nožnog palca.
Distalni članak
U šaci, distalne falange su na  dlanskoj površini glatke, male i sa zaobljenim, povišenim  potkovičastim površinama dlanske strane, koje  podržavaju  pulpu prsta.
Falanga palca ima izraženo hvatište  za mišić musculus lexor pollicis longus  (asimetrično prema radijalnoj strani), ungual jame i par nejednakih lakatnih bodlji (ulnarne su istaknutije). Ova asimetrija je potrebna za osiguranje da se  palčana pulpa uvijek susreće  sa pulpom drugog prsta, što je osteološka konfiguracija koja pruža maksimalnu kontaktnu površinu sa dodirujućim kostima objektima.
U stopalu, distalni članci su na leđnoj površini glatki. Najveći su proksimalno i sužavaju se  na distalnom kraju. Proksimalni dio falangi predstavlja široku bazu za artikulaciju sa srednjom falangom i jednim  jeproširenim distalnim nastavkom  ekstremiteta za podršku noktiju i na kraju velikog prsta (nožnog palca). . Falanga završava u obliku polumesečaste hrapave kape kosti epifizaepifize  – apeksnog  čuperka  (ili kopitaste kvrge/nastavka) koja pokriva veći dio falange na  dlanskoj strani nego na nadlaničnoj. Dvije bočne kopitaste bodlje projiciraju se  proksimalno od apeksnog  čuperka. U neposrednoj blizini baze osovine su dvije bočne kvržice.. Između njih, proksimalno se proteže greben u obliku slova V, koji  služi kao hvatište za mišić  musculus flexor pollicis longus. Još jedan greben u bazi služi za hvatište ekstenzorskih aponeuroza. Hvatište fleksora se dodiruje sa  dvije  kopitastom jame – distalnom  i proksimalnom.
Funkcija
thumb|Palac i kaćiprts desne šake, tokom preciziranja jastučića za hvatanje u lakatnoj strani. Distalni falange papkara nose i nokte i kandže, koje se kod primata se nazivaju kopitastefalange.
Razvoj
Broj falangi u životinja često se izražava kao "člančana formula" koja ukazuje na broj falangi  u prstima, počevši od najdublje medijalne ili proksimalne.
U distalnim falangama šake, centar okoštavanja za tijela  pojavljuje se  na distalnom nastavku članka, umjesto na sredini tijela, kao iu drugim falangama. Osim toga, u svim kostima šake, distalne falange prve okoštaju.
Ostale životinje
Većina kopnenih sisara, uključujući i ljude, imaju forulu članaka: 2-3-3-3-3  i u šaci i u stopalu. Primitivni gmizavci, tipski su imali  formulu  2-3-4-4-5,  a njihova svojstva, održala su se i kod mnogih kasnijih oblika, kao i  sisarskoliki  gmizavaci. Formula falangi perajara kitova (morskih sisara) je 2-12-8. U kičmenjaka, proksimalne falange imaju sličan razmještaj u odgovarajućim udovima, bilo da su šapa, krilo ili peraje. U mnogim vrstama, one su najduže i najdeblje falange ("prstne" kosti). Srednja falanga, također ima  odgovarajuće mjesto u njihovim udovima, bilo da su  šapa, krilo, kopito ili peraje.
Primati
thumb|Poređenje morfologije distalnih falangi palca kod afričkih majmuna izumrlih ljudi i odabranih [[hominida Postoji nekoliko morfoloških razlika, a sve su u vezi sa  profinjavanjem  manipulativnosti  kod modernih ljudi, a koje su se pojavile  već  krajem miocena (kao kod oblika Orrorin)]] Morfologije distalne falange ljudskog palca blisko se odražava na adaptacija za rafinirano i  precizno držanje u  kontaktu vršnih jastučića ostalih prstiju. Iako je to obično povezana sa pojavom kamenih alata, suštinski gledano,  proporcije kod  australopiteka i sličnost između ljudske ruke i kratke ruke miocenskih  majmuna, ukazuju na to da su proporcije ljudske  ruke  u velikoj mjeri pleziomorfne - za razliku od izvedenih izduženih ruku i slabo razvijenom muskulaturom  palca postojećih hominoida.
Kod neandertalaca, apeksni dijelovi su prošireni i robusniji nego u ljudi  modernog doba  i početkom gornjeg paleolita. Prijedlog da su distalne falange neandertalca adaptacija na hladniju klimu (nego u Africi) nije podržanim nedavne poređenjem koje  pokazuje da populacije hominina koje su  prilagođene na  hladnoću  imaju manja  vršna proširenja nego populacije prilagođene na toplije klimate.
Kod današnjih primata, izuzev čovjeka, apeksna proširenja variraju  u veličini, ali  nikada nisu veći nego kod ljudi. Uvećana vršna proširenja, u mjeri u kojoj oni zapravo odražavaju proširenje  digitalne  pulpe, možda je  odigrale  značajnu ulogu u jačanju trenja između ruke i održavanje  objekata  tokom  izrade neolitskog alata.
Među tim primatima filogeneza i način kretanja su imali ulogu u određivanju veličine vršnih  proširenja. Viseći primati i majmuni novog svijeta imaju najmanji apikalne pramenove, a kopneni četveronošci i Strepsirrhini – najveće.
Studija morfologije prsta četiri vrste malih majmuna Novog svijeta, ukazuje na povezanost između povećanja male debljine grane  za ishranu i smanjenja kvržica  fleksora i ekstenzora distalne falange i proširenja  njenih distalnih  dijelova,. zajedno sa proširenjem vršnih jastučići i razvijenim  epidermskim grebenom. To ukazuje da su proširenja distalne falange  evoluirala kod brahijacijskih  primata, a ne u četveronožnih kopnenih  primata.
Abhazija
Abhazija (abhazki: Аҧсны, gruzijski: აფხაზეთი, ruski: Абха́зия) je autonomna pokrajina Gruzije i de facto nezavisna, djelimično priznata država. Smještena je na Kavkazu, na istočnoj obali Crnog mora. Prostire se na 8.660 km2. Prema procjeni iz 2012. godine u Abhaziji živi preko 240.000 stanovnika. Glavni grad pokrajine je Suhumi.
Nezavisnost Abhazije su priznale: Venecuela, Nikaragva, Nauru, Vanuatu i Tuvalu. Do proglašenja nezavisnosti od Gruzije je doveo secesionistički pokret abhaške manjine 1992. godine. Potom je vođen gruzijsko-abhaškog rata koji je rezultirao gruzijskim vojničkim porazom, te egzodusom gruzijskog stanovništva iz Abhazije.
Historija
U VI. I V. vijeku p.n.e. područje današnje Abhazije je pripadalo gruzijskoj državi Kolhidi. Između 1000 i 500 godine p.n.e. Grci osnivaju trgovačke kolonije iz kojih su se razvila antička središta Dioskurijada (Suhumi), Pitijunt (Pizunda) i Triglif (Gagra). Abhazija je bila pod rimskom, gruzijskom i bizantskom vlašću. Oko 800-te postaje samostalno kraljevstvo. 985. godine se ujedinjuje sa Gruzijom. Nakon što je 1570. godine osmanlijska vojska zauzela tvrđavu Tskhumi, Abhazija dolazi u ovisan položaj o Osmanskom carstvu. Tokom vladavine Osmanlija većina stanovništa prelazi na islam.
Zastava i grb
mini|150px|Zastava Abhazije U crvenom kantonu, otvorena šaka predstavlja abhaski narod. Sedam zvijezda iznad simboliziraju sedam abhaskih regiona. Sedam je abhaski sveti broj. Sedam zelenih i bijelih pruga predstavljaju toleranciju koja dopušta suživot hrišćanstva i islama. Sedam historijskih provincija Abhazije koje sedam zvijezda predstavljaju su: Sadzen, Bzip, Gumaa, Abziva, Samurzakan, Dal-Cabal i Pskij-Ajbga.
mini|150px|Grb Abhazije Grb Abhazije usvojen je 23. jula 1992. kada je Abhazija proglasila otcjepljenje od Gruzije. Grb je podijeljen na dva polja, bijelo i zeleno, a u grbu se nalaze tri osmokrake zvijezde i konjanik koji ispaljuje strijelu prema nebu.
Gimnastika na Olimpijskim igrama 2016 – parter (žene)
Takmičenje na parteru za žene na OI 2016. u Rio de Janeiru održano je 16. augusta.
Kvalifikacije
Osam najbolje plasiranih gimnastičarki kvalificiralo se za finale. U slučaju da su se među njima našle više od dvije takmičarke iz iste zemlje najslabije plasirana od njih ne bi se kvalificirala za finale nego bi dalje prošla sljedeća takmičarka po plasmanu.
Neunkirchen (okrug)
Okrug Neunkirchen nalazi se južnom dijelu austrijske savezne pokrajine Donje Austrije.
Upravna podjela
mini|400px|Općine u okrugu Neunkirchen Okrug se sastoji od ukupno 44 općine. Od toga su tri grada i 17 općina sa statusom Markt. Broj stanovnika u pojedinoj općini nalazi se u zagradi.
NGC 2137
NGC 2137 (također poznat kao ESO 57-SC49) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bas-bubanj
Bas-bubanj je veliki bubanj, koji proizvodi niski određeni ili neodređeni ton. Postoje tri glavne klasifikacije:
Šolta (čvor)
Hrvatska:
Indianer
Indianer je timpan sa dvije membrane, koji je najčešće oslonjen na noge (uobičajno na tri), koje su raspoređene po obimu. Može biti vezan i za stalak za činelu.
Indianer nije dio svakog seta, ali kada se koristi, to je uvijek najveći timpan i uvijek daje najdublji ton od svih timpana. Najčešće veličine indianera su 16x16, tj. 16" dubina i 16" u prečniku. Ostale veličine, u kojima dolaze indianeri su 14x14 (za jazz bubanj) i 16x18 (16" dubina i 18" u prečniku), što je ujedno i veličina za drugi indianer u setu, koji uvijek daje ton niži od onog veličine 16x16.
Spisak dobitnika Nobelove nagrade za književnost
Spisak dobitnika Nobelove nagrade za književnost od 1901. do danas.
Šolta (Hrvatska)
mini|280px|Pogled na Šoltu sa sjevera Šolta je općina u Hrvatskoj, na ostrvu Šolti u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Split. Sjedište općine je u naselju Grohote.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, općina Šolta je imala 1.975 stanovnika, od čega u Grohotama 440.
Ofsajd (grupa)
Ofsajd je punk band iz Sarajeva, Bosna i Hercegovina, osnovana 2001. godine.
Biografija
Ofsajd je formiran 2001. godine. Svoj prvi nastup održavaju u Sarajevu 2. juna 2002. godine.
Grupa Ofajd skreće pažnju već svojim prvim snimkom. Međutim, ozbiljniji rad grupe tek počinje u maju 2003. godine kada samostalno objavljuju demo album sa 20 autorskih pjesama, privremenog naziva "Pst, genije stvara". Album snimaju u kućnom studiju. Zahvaljujući kvalitetnom audio zapisu slijede brojni nastupi širom Bosne i Hercegovine i Hrvatske.
U oktobru 2003. godine snima se prvi živi audio zapis sa koncerta održanog u Sarajevu (CDA), gdje su nastupali sa grupama "Protest" i "Validna legitimacija". Do kraja godine sviraju u svim tada aktuelnim sarajevskim rock klubovima čime se izdvajaju od drugih underground bendova.
Početkom 2004. godine se odlučuju za ponovno snimanje pojedinih pjesama, a kao rezultat toga, pjesma "Tri zvijezde do zore (in memoriam)" objavljena je na kompilaciji "Demo 202" koju izdaje kultni sarajevski "Radio 202". Pjesme "Sarajevo" i "Pogled na zapad" su objavljene na antimilitarističkoj kompilaciji "New 3iyo’s Disorder", koju 2005. godine izdaje "Kampanja za prigovor savjesti u BiH".
U februaru 2006. godine u studiju "Fondacija za kreativni razvoj" u Sarajevu snimaju svoj prvi studijski album "Generaciji", čime objedinjuju svoj rad u protekle četiri godine. Album objavljuju samostalno kao "DIY izdanje" u oktobru 2007. godine i distribuiraju ga na svojim koncertima i u pojedinim omladinskim organizacijama u Bosni i Hercegovini. Bio je jedan od najboljih albuma mlađe bosanskohercegovačke Punk scene, što potvrđuje i tiraž rasprodan u kratkom vremenu. Sa albuma „Generaciji“ izdvajaju se pjesme "Visoki predstavnik", "Pjanska", "Mi hoćemo pare". Pjesme "Tri zvijezde do zore (in memoriam)" - koja dobija i svoje video izdanje u režiji Vedada Trbonje -, zatim "Sarajevo", "Pogled na zapad", "Stroj" i "Generaciji" još jednom potvrđuju status hitova koje publika rado pjeva na njihovim koncertima. I pjesma "Epilog" dobija svoj video uradak, a ideja je bila da se snimi "non cut movie" (film u jednom kadru), u produkciji emisije "Music Life" Federalne televizije.
Aitutaki
Aitutaki, također poznato kao Araura, Ararau i Utataki, je jedno od Kukovih ostrva. Glavni grad (glavno selo) je Arutanga na zapadnoj strani.
Najveća nadmorska visina na ostrvu (atolu) iznosi 123 metra sa vrhom Maunga Pu koji se nalazi na samom sjeveru ostrva. Površina atola iznosi 18,05 km2, od čega glavno ostrvo zauzima površinu od 16,8 km2.
Scheibbs (okrug)
Okrug Scheibbs nalazi se jugozapadnom dijelu austrijske savezne pokrajine Donje Austrije.
Upravna podjela
Okrug se sastoji od ukupno 18 općina. Od toga su dva grada i 9 općina sa statusom Markt. Broj stanovnika u pojedinoj općini nalazi se u zagradi.
mini|800px|Općine u okrugu Scheibbs
Fus
mini|desno|150p|Fus činele sa stalkom Fus je vrsta činele koja se može naći na svakom setu bubnjeva za jazz i rock and roll, kao i za ostale vrste muzike.
Opis
Fus se sastoji od dvije činele pričvršćene na metalno postolje, sa pedalom, koja se koristi da se te dvije činele sastave. Gornja činela se može kretati gore-dole, pritiskom ili otpuštanjem pedale. Može se svirati i kada je otvoren i zatvoren, djelimično otvoren, te se može koristiti pedala kako bi se činele sastavljale i rastavljale, kada su bubnjareve ruke zauzete udaranjem po drugim elementima bubnja.
Dolly Parton
Dolly Parton (pravo ime Dolly Rebecca Parton) američka je country pjevačica, tekstopisac, producentica, glumica i spisateljica.
Dolly je zvijezda country muzike. Proslavila se hitom "9 to 5", a glumila je i u istoimenom filmu. Ona je i autor pjesme "I Will Always Love You".
2011. dobila je Grammy za životno djelo.
Most Galata
Most Galata (na turskom Galata Köprüsü) je most koji se nalazi na Zlatnom rogu u Istanbulu, Turska. Od kraja 19. vijeka, naročito, most je ušao u tursku kulturu, često spominjan u književnosti, poeziji i romanima. Povezuje stari dio Istanbula (četvrti Bayazit, Fatih, Sultanahmet, Eminönü) sa četvrtima Galata, Beyoğlu, Harbiye i druge četvrti na sjeveru evropskog dijela grada Istanbula.
Historija
mini|220px|Prvi most na Zlatnom rogu, koji je sagradio car [[Justinijan I, a vidljiv je u blizini Teodosijevih gradskih zidina u zapadnom dijelu grada na ovom prikazu starog Konstantinopolja.]] Prvi zapis o mostu izgrađenom preko Zlatnog roga u Istanbulu kaže da je most napravljen za vrijeme vladavine cara Justiniana u 6. vijeku, blizu područja Teodosijevih gradskih zidina u zapadnom dijelu grada.
Godine 1453., tokom opsade i pada Konstantinopolja, Osmanlijska vojska je napravila mobilni most postavljajući svoje brodove od jedne do druge strane Zlatnog roga, tako da se njihova vojska mogla prebaciti sa jedne na drugu stranu.
mini|Most na Zlatnom rogu koji je dizajnirao [[Leonardo da Vinci 1502. godine]]