Historija_Dubrovnika
Zemljotres i nakon njega
Zemljotres koji će označiti kraj zlatnog doba Republike desio se 6. aprila 1667. Po riječima sveštenika prvi udar nije trajao ništa duže nego što je bilo potrebno da se kaže passio domini nostri Jesu Christi secundum; srušen je veliki dio grada, ogromno kamenje kotrljalo se s obronaka Srđa, veliki oblak guste prašine, zidine se zanjihale, bunari bez vode, more se povuklo iz luke, vatra nošena jakim maestralom neobičnim za to doba godine harala gradom. Holanđani Joris Kruk i Jakob van Dam našli su se u gradu, nadbiskup je pobjegao u Ankonu. Zemljotres su za pljačku (bogaćenje) iskoristili Morlaci (Vlasi) i stanovnici Republike (zlato, srebro, nakit, relikvije). Sluge su pljačkale gospodare pošto su znali gdje je blago. Frano Bobaljević bio je nervno slomljen zbog uništenog i opljačkanog bogatstva i pogibije svih članova brojne porodice; preselio se izvan grada, tražio škrinje iz Venecije kako bi pohranio ostatak bogatstva. Bunići su pošli u Ston dva mjeseca, iz Gruža im je donesena preostala imovina pa su se vratili u Dubrovnik. Poginulo je 2.000 ljudi u gradu, 3.000 u cijeloj Republici. Mnoge crkve su uništene (katedrala). Relativno neoštećeni ostali su manastiri i crkve dominikanaca i franjevaca, Crkva svetog Vlaha, Crkva svetog spasa, Sponza i zidine. Ovaj zemljotres ostavio je traga i na Split, Šibenik, Zadar, Trebinje, Mostar i Crnu Goru (najdramatičnije u Kotoru). 11. aprila odredbe dubrovačke vlade u vanrednom stanju: ne napuštati grad, 300 vojnika, prijelazna vlada (10 porodica), 6 kapetana (svaki zadužen za 50 vojnika). Marojica Kaboga se zbog zemljotresa iz državnog neprijatelja pretvorio u spasioca države. 23. aprila izabrano je 12 guvernera Republike, građanima je prvi put dozvoljeno glasati. Dana 3. juna Senat se sastaje prvi put nakon zemljotresa, 10. juna Veliko vijeće. Republika je nakon zemljotresa u teškoj poziciji: spletke mletačke diplomacije, osmanlijske ucjene i prepadi pandura i hajduka na teritoriju Republike. Kara Mustafa je u julu tražio 300 vreća punih dukata. Bosanski paša prijetio je pretvaranjem Republike u osmanlijski sandžak: „Ti nevjernici nisu vrijedni sultanove samilosti, nego prije njegovog mača”. Dubrovčani su tražili pomoć od francuskog kralja Luja XIV, on žali da ne može da pomogne jer je u ratu. Vatikan je nešto obzirniji: vrši pritisak na Mletačku republiku da ne napada Dubrovčane. Dubrovnik je pošteđen isplaćivanja 300 vreća punih dukata, nešto imovine je dato (Jaketa Palmotić i Nikolica Bunić). Mir Osmanlijskog carstva i Mletačke republike potpisan je 6. septembra: Split je ponovno otvoren za trgovinu, mletačka vlast na Jadranu, nisu završili problemi s Kara Mustafom. Tri plemića kontrolisala su 62 radnika koji čiste ruševine, druga tri za zidine, odlučno obnavljana Crkva svetog Vlaha koja ima služiti kao katedrala dok se ne obnovi prava, 360 isplata radnicima od 1 do 400 perpera. Pomogao je Stjepan Gradić, vodeći Hrvat („Ilir”) u Vatikanu, četiri puta na čelu hrvatskog bratstva sv. Jerolima - pobrinuo se da Republika ne bude uvučena u protivosmanlijske planove Aleksandra VII. Gradić je najvažniji i što se tiče finansija i tehničke ekspertize - dizao je kredite u italijanskim bankama i podigao svu imovinu za obnovu grada (71.665 škuda). Katedrala je dovršena 1713. i to puno znači Dubrovčanima.