cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borci (Konjic)
Historija
Historijska građevina – Pravoslavna crkva svetih apostola Petra i Pavla u Borcima, takođe proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Crkva podignuta je 1896 uz pomoć Zemaljske vlade u Sarajevu.
Crna 7984
Crna 7984, Food crna 2 ili C.I. 27755 jeste smeđe-crna sintetička diazo boja. Najčešće se koristi kao tetra-natrijeva so.
Kada se koristi kao boja u hrani, obilježava se e-brojem E152. Njena upotreba kao boja za hranu je zabranjena u SAD i Evropskoj uniji od 1984. godine. Također nije dopuštena ni u Japanu niti u Australiji.
Crna 7984 se također koristi i u kozmetici.
Ona može izazvati alergijske reakcije, naročito među onim osobama koji pokazuju reakciju preosjetljivosti na aspirin. Boja oslobađa histamin te može pogoršati simptome astme. Jedan je od materija za bojenje za koje grupa za podršku hiperaktivnoj djeci preporučuje da se uklone iz hrane za djecu.
NGC 5401
NGC 5401 (također poznat kao MCG 6-31-40, PGC 49810 i UGC 8916) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 173 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 1,50 (75 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (15 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. maja 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Autonomija
Uz autroregulaciju i autoreprodukciju, automnomija je jedno ot tri krucijalna obilježja svih pblika živih sistema, po čemu se razlikuju od nežive prirode.
Sociologija
U sociologiji znanja, kontroverza oko granica autonomije inhibirala je analizu bilo kojeg koncepta izvan relativne autonomije, sve dok tipologija autonomije nije stvorena i razvijena u okviru studija nauke i tehnologije. Prema njoj, institucija postojeće autonomije nauke je „refleksivna autonomija”: akteri i strukture unutar naučne oblasti su u stanju da prevode ili odražavaju različite teme predstavljene u društvenim i političkim oblastima, kao i utiču na njih u pogledu tematskih izbora na istraživačkim projektima.
Institucionalna autonomija
Institucijska autonomija je posjedovanje kapaciteta kao zakonodavca da može usaditi i slijediti službene ciljeve. Autonomne institucije odgovorne su za pronalaženje dovoljnih resursa ili za modifikaciju svojih planova, programa, kurseva, odgovornosti i usluga u skladu s tim. Ali čineći to, moraju se boriti sa svim preprekama koje se mogu pojaviti, kao što je društveni pritisak protiv smanjenja ili socioekonomske poteškoće. Sa zakonodavne tačke gledišta, da bi se povećala institucijska autonomija, moraju se uspostaviti uslovi samoupravljanja i institucijske samouprave. Povećanje vođstva i preraspodjela odgovornosti za donošenje odluka bili bi korisni za istraživanje resursa. Institucijska autonomija se često smatrala sinonimom za samoopredeljenje, a mnoge vlade su se plašile da će to dovesti institucije u iredentistički ili secesionistički region. Ali autonomiju treba posmatrati kao rešenje za borbu za samoopredeljenje. Samoopredjeljenje je kretanje ka nezavisnosti, dok je autonomija način da se prilagodi različitim regijama/grupama unutar zemlje. Institucijska autonomija može raspršiti sukobe u vezi sa manjinama i etničkim grupama u društvu. Omogućavanje veće autonomije grupama i institucijama pomaže u stvaranju diplomatskih odnosa između njih i centralne vlade.
Politika
U državnom jeziku, autonomija se odnosi na samoupravu. Primjer autonomne jurisdikcije bila je bivša vlada Sjedinjenih Država nad Filipinskim otocima. ''Zakon o autonomiji Filipina iz 1916. godine'' pružio je okvir za stvaranje autonomne vlade pod kojom je Filipinski narod imao širu domaću autonomiju nego ranije, iako je rezervirao određene privilegije Sjedinjenim Državama da zaštite svoja suverena prava i interese. Drugi primjeri uključuju Kosovo (kao Socijalistička Autonomna Pokrajina Kosovo) pod bivšom jugoslovenskom vladom Maršala Tita i Puntland Autonomna regija unutar Savezne Republike Somalije.
Filozofija
Autonomija je ključni koncept koji ima širok uticaj na različita polja filozofije. U metafizičkoj filozofiji, koncept autonomije se pominje u raspravama o slobodnoj volji, fatalizmu, determinizmu i agenciji. U moralnoj filozofiji, autonomija se odnosi na podvrgavanje objektivnom moralnom zakonu.
Zid
mini|desno|200px|[[Veliki kineski zid|Kineski zid, fotografija iz 1907. godine]]
Autonomija
Prema Kantu
Kontekst u kojem se Kant bavi autonomijom odnosi se na teoriju morala, postavljajući i temeljna i apstraktna pitanja. Vjerovao je da da bi postojao moral, mora postojati autonomija. On autonomiju dijeli na dvije različite komponente. Auto se može definirati kao negativan oblik nezavisnosti ili biti slobodan u negativnom smislu. Ovo je aspekt u kojem se odluke donose sami. Pritom, nomos je pozitivan smisao, sloboda ili zakonitost, gdje birate zakon koji ćete slijediti. Kantovska autonomija takođe pruža osećaj racionalne autonomije, što jednostavno znači da neko racionalno poseduje motivaciju da upravlja sopstvenim životom. Racionalna autonomija podrazumijeva donošenje vlastitih odluka, ali to se ne može učiniti samo u izolaciji. Kooperativne racionalne interakcije su potrebne kako bismo razvili i iskoristili našu sposobnost da živimo u svijetu s drugima.
Kant je tvrdio da moral pretpostavlja ovu autonomiju (Autonomie) u moralnim agentima, pošto su moralni zahtjevi izraženi u kategoričkim imperativima. Imperativ je kategoričan ako izdaje valjanu naredbu neovisnu o ličnim željama ili interesima koja bi dala razlog za pokoravanje naredbi. Hipotetski je ako je valjanost njegove naredbe, ako je razlog zašto se može očekivati da je poslušamo, činjenica da neko želi ili je zainteresiran za nešto dalje što bi pokornost naredbi podrazumijevalo. "Nemojte juriti autoputem ako ne želite da vas policija zaustavi" hipotetski je imperativ. „Pogrešno je kršiti zakon, zato nemoj juriti autoputem“ kategorički je imperativ. Za vas ne važi hipotetska naredba da ne prebrzate na autoputu ako vam je svejedno hoće li vas zaustaviti policija. Kategorična komanda važi za vas u svakom slučaju. Može se očekivati da se od autonomnih moralnih agenata povinuju naredbi kategoričkog imperativa čak i ako im nedostaje lična želja ili interes za to.
Zid
Zid je vertikalni konstruktivni elemenat. Nijedan elemenat arhitektonske konstrukcije nije toliko važan kao zid, on odvaja unutrašnji prostor od vanjskog. Smisao zida je da svojom površinom zatvara tačno definirane unutrašnje prostore.
Gradnja zida služi za dva cilja: podupiranje stropa i krovova i dijeljenje prostora radi odbrane od prodora u njega ili od vremenskih uvjeta. Uloge zida u gradnji su brojne: nosivost, pregrađivanje, toplinska zaštita, zvučna zaštita, zaštita od vjetra itd. Zid također može biti i: potporni zid, brana u svrhu korištenja voda rijeke, gradski zid za zaštitu utvrđenih gradova.
Autonomija
Prema Kantu
U svom djelu „Osnove metafizike morala“, Kant je primijenio koncept autonomije i da definiše koncept ličnosti i ljudskog dostojanstva. Autonomiju, zajedno sa racionalnošću, Kant vidi kao dva kriterijuma za smislen život. Kant bi smatrao da život koji se živi bez njih nije vrijedan življenja; to bi bio život vrijedan život biljke ili insekta. Prema Kantu, autonomija je dio razloga zbog kojeg druge smatramo moralno odgovornim za svoje postupke. Ljudska djela su moralno vrijedna hvale ili krivice zbog naše autonomije. Neautonomna bića kao što su biljke ili životinje nisu vrijedna krivice jer njihova djela nisu autonomna. Kantov stav o zločinu i kazni pod uticajem je njegovih pogleda na autonomiju. Ispiranje mozga ili drogiranje kriminalaca da budu građani koji poštuju zakon bilo bi nemoralno jer ne bi poštivalo njihovu autonomiju. Rehabilitacija se mora tražiti na način koji poštuje njihovu autonomiju i dostojanstvo kao ljudskih bića.
Prema Nietzscheu
Friedrich Nietzsche pisao je o autonomiji i moralnoj borbi. Autonomija se u ovom smislu naziva slobodnim ja i uključuje nekoliko aspekata sopstva, uključujući samopoštovanje, pa čak i samoljublje. Ovo se može protumačiti kao pod uticajem Kanta (samopoštovanje) i Aristotelovo (samoljublje). Za Nietzschea, vrednovanje etičke autonomije može da razreši sukob između ljubavi (samoljublja) i zakona (samopoštovanja) koji se onda može prevesti u stvarnost kroz iskustva samoodgovornosti. Budući da Nietzsche definira osjećaj slobode kao odgovornost za vlastiti život, sloboda i samoodgovornost mogu biti u velikoj mjeri povezani s autonomijom.
Razvoj djeteta
Autonomija u detinjstvu i adolescenciji je kada neko teži da stekne osećaj sebe kao odvojenog, samoupravnog pojedinca. Između 1. i 3. godine, tokom druge faze Eriksonove i Frojdove faze razvoja, psihosocijalna kriza koja se javlja je autonomija naspram stida i sumnje. Značajan događaj koji se dešava tokom ove faze je da djeca moraju da nauče da budu autonomna, a neuspeh u tome može dovesti do toga da dijete sumnja u sopstvene sposobnosti i da se stidi. Kada djeca postanu autonomna, to omogućava im da istražuju i stiču nove vještine. Autonomija ima dva vitalna aspekta u kojima postoji emocionalna komponenta u kojoj se više oslanjamo na sebe nego na roditelje i komponentu ponašanja u kojoj odlučujemo samostalno koristeći svoje prosuđivanje. Stilovi odgoja djece utiču na razvoj autonomije djeteta. Autoritativno podizanje djece je najuspješniji pristup, gdje se roditelji angažuju u autonomiji koja odgovara njihovom uzrastu i sposobnostima. Autonomija u adolescenciji je usko povezana s njihovom potragom za identitetom. U adolescenciji roditelji i vršnjaci djeluju kao agenti utjecaja. Utjecaj vršnjaka u ranoj adolescenciji može pomoći procesu adolescenta da postepeno postane autonomniji tako što će biti manje podložan utjecaju roditelja ili vršnjaka kako stari. U adolescenciji je najvažniji razvojni zadatak razvijanje zdrav osjećaj autonomije.
Religija
U kršćanstvu, autonomija se manifestuje kao djelomična samouprava na različitim nivoima crkvene uprave. Tokom historije hrišćanstva postojala su dva osnovna tipa autonomije. Neke važne parohije i manastiri su dobili posebna autonomna prava i privilegije, a najpoznatiji primer monaške autonomije je čuvena pravoslavna monaška zajednica na Svetoj Gori u Grčkoj. S druge strane, administrativna autonomija čitavih crkvenih pokrajina je kroz istoriju uključivala različite stepene unutrašnje samouprave.
U eklisiologiji Istočne pravoslavne crkve postoji jasna razlika između autonomije i autokefalije, budući da autokefalne crkve imaju punu samoupravu i nezavisnost, dok je svaka autonomna crkva podložna nekoj autokefalnoj crkva, koja ima određeni stepen unutrašnje samouprave. Pošto je svaka autonomna crkva imala svoj historijski put do crkvene autonomije, postoje značajne razlike između različitih autonomnih crkava u pogledu njihovog određenog stepena samouprave. Naprimjer, crkve koje su autonomne mogu imati svoje biskupe najvišeg ranga, kao što su arhiepiskop ili mitropolit, koje imenuje ili potvrđuje patrijarh majke crkve od koje mu je dodijeljena autonomija, ali općenito ostaju samoupravni u mnogim drugim aspektima.
Zid
mini|desno|200px|Ávila, [[Španija, 13. - 14. vijek]]
Konstruktivno, zidove dijelimo na nosive i nenosive - nosivi zidovi su oni koji preuzimaju opterećenje drugih elemenata konstrukcije (stropnih ploča, krovova itd.) dok nenosivi zidovi preuzimaju samo vlastito opterećenje, te najčešće služe kao pregrada u prostoru. Također, zidove dijelimo na unutrašnje i vanjske - razlika je u tome što vanjski zidovi čine vanjsku opnu građevine te su izloženi vanjskim uvjetima (moraju postići izolacijska, fizikalna i druga svojstva).
Autonomija
Religija
U historiji zapadnog hrišćanstva pitanje crkvene autonomije također je bilo jedno od najvažnijih pitanja, posebno tokom prvih stoljeća hrišćanstva, budući da su se razni nadbiskupi i mitropoliti u Zapadnoj Evropi često suprotstavljali tendencijama centralizacije Rimokatoličke crkve. Od 2019., Katolička crkva sastoji se od 24 autonomne (sui iuris) Crkve u zajednici sa Svetom Stolicom. Različite denominacije protestantske crkve obično imaju više decentralizovane moći, a crkve mogu biti autonomne, tako da imaju svoja pravila ili zakone vlasti, na nacionalnom, lokalnom ili čak individualnom nivou.
Sartre donosi koncept kartezijanskog boga koji je potpuno slobodan i autonoman. On navodi da postojanje prethodi suštini pri čemu je bog tvorac suštine, vječnih istina i božanske volje. Ova čista sloboda Boga odnosi se na ljudsku slobodu i autonomiju; gdje čovjek nije podvrgnut već postojećim idejama i vrijednostima. Prema Prvom amandmanu, u Sjedinjenim Američkim Državama, savezna vlada je ograničena u izgradnji nacionalne crkve. To je zbog prvog amandmana koji priznaje slobodu ljudi da obožavaju svoju vjeru u skladu sa svojim uvjerenjima. Naprimjer, američka vlada je uklonila crkvu iz njihove "sfere vlasti" zbog historijskog uticaja crkava na politiku i njihovog autoriteta u javnosti. Ovo je bio početak procesa ukidanja. Protestantske crkve u Sjedinjenim Državama imale su značajan uticaj na američku kulturu u devetnaestom stoljeću, kada su organizovale osnivanje škola, bolnica, sirotišta, koledža, časopisa i tako dalje. Ovo je dovelo do poznatog, međutim, pogrešno protumačenog izraza razdvajanje crkve i države. Ove crkve su izgubile zakonodavnu i finansijsku podršku države.
Proces ukidanja
Prvo ukidanje počelo je uvođenjem Zakona o pravima. U dvadesetom stoljeću, usljed Velike depresije iz 1930-ih i završetka Drugog svetskog rata, američke crkve su ponovo oživjele. Konkretno protestantske crkve. Ovo je bio početak drugog raspada kada su crkve ponovo postale popularne, ali nisu imale zakonodavnu moć. Jedan od razloga zašto su crkve stekle posjećenost i popularnost bio je baby boom, kada su se vojnici vratili iz Drugog svjetskog rata i osnovali svoje porodice. Veliki priliv novorođenčadi dao je crkvama novi val sljedbenika. Međutim, ovi sljedbenici nisu imali ista uvjerenja kao njihovi roditelji i doveli su do političkih i vjerskih revolucija 1960-ih.
Tokom 1960-ih, kolaps vjerske i kulturne sredine doveo je do trećeg raspada. Religija je postala važnija za pojedinca, a manje za zajednicu. Promjene koje su donijele ove revolucije značajno su povećale ličnu autonomiju pojedinaca zbog nedostatka strukturnih ograničenja koja im daju dodatnu slobodu izbora. Ovaj koncept je poznat kao "novi voluntarizam", gdje pojedinci imaju slobodan izbor kako da budu religiozni i slobodan izbor da li će biti religiozni ili ne.
Medicina
U medicinskom kontekstu, poštovanje pacijentove lične autonomije smatra se jednim od mnogih fundamentalnih etičkih principa u medicini. Autonomija se može definirati kao sposobnost osobe da donosi vlastite odluke. Ova vjera u autonomiju je centralna premisa koncepata informisani pristanak i zajedničko donošenje odluka. Ova ideja, iako se smatra ključnom za današnju praksu medicine, razvijena je u posljednjih 50 godina. Prema Tomu Beauchampu i Jamesu Childressu (u Principima biomedicinske etike), Nürnberško suđenje detaljno opisuje zastrašujuće eksploatativne medicinske "eksperimente" koji su prekršili fizički integritet i ličnu autonomiju ispitanika. Ovi slučajevi podstakli su pozive na zaštitne mjere u medicinskim istraživanjima, kao što je Nürnberški kodeks koji naglašava važnost dobrovoljnog učešća u medicinskim istraživanjima. Vjeruje se da je Nirnberški kodeks poslužio kao premisa za mnoge aktuelne dokumente koji se tiču istraživačke etike.
Zid
mini|desno|200px|[[Izrael|Izraelski zid na Zapadnoj obali]]
Autonomija
Medicina
Poštovanje autonomije postalo je ugrađeno u zdravstvenu zaštitu i pacijentima bi se moglo dozvoliti da donose lične odluke o zdravstvenim uslugama koje primaju. Posebno, autonomija ima nekoliko aspekata, kao i izazove koji utiču na poslovanje zdravstvene zaštite. Način na koji se postupa s pacijentom može potkopati ili podržati autonomiju pacijenta i iz tog razloga, način na koji se pacijentu komunicira postaje vrlo presudan. Dobar odnos između pacijenta i zdravstvenog radnika mora biti dobro definiran, kako bi se osiguralo poštovanje autonomije pacijenta. Kao i u svakoj životnoj situaciji, pacijent ne bi volio da bude pod kontrolom druge osobe. Potez da se naglasi poštovanje autonomije pacijenata proizašao je iz ranjivosti na koje je ukazano u pogledu autonomije.
Međutim, autonomija se ne primjenjuje samo u kontekstu istraživanja. Korisnici zdravstvenog sistema imaju pravo da se prema njima postupa uz poštovanje njihove autonomije, umjesto da njima dominiraju physician. Ovo se naziva paternalizmom. Iako je paternalizam zamišljen da bude sveukupno dobar za pacijenta, to može vrlo lahko ometati autonomiju. Kroz terapeutski odnos, promišljen dijalog između klijenta i lekara može dovesti do boljih ishoda za klijenta, jer on ili ona više učestvuje u donošenju odluka.
Postoji mnogo različitih definicija autonomije, od kojih mnoge stavljaju pojedinca u društveni kontekst. Vidi također: autonomija odnosa, što sugerira da je osoba definirana kroz svoje odnose s drugima, i "podržana autonomija" što sugerira da u određenim okolnostima može biti potrebno privremeno ugroziti autonomiju osobe u kratkom roku, kako bi se njena autonomija očuvala na duži rok. Druge definicije autonomije zamišljaju osobu kao zatvoreno i samodovoljno biće čija prava ne bi trebalo da budu ugrožena ni pod kojim okolnostima.
Postoje i različita gledišta oko toga da li savremeni zdravstveni sistemi treba da se prebace na veću autonomiju pacijenata ili na paternalistički pristup. Naprimjer, postoje takvi argumenti koji sugeriraju da je postojeća autonomija pacijenata opterećena nedostacima kao što su pogrešna shvatanja liječenja i kulturološke razlike, te da bi zdravstveni sistemi trebali prijeći na veći paternalizam od strane liječnika s obzirom na njihovu stručnost. S druge strane, drugi pristupi sugeriraju da jednostavno mora postojati povećanje razumijevanja odnosa između pacijenata i zdravstvenih radnika, kako bi se poboljšala autonomija pacijenata.
Jedan od argumenata u prilog veće autonomije pacijenata i njenih prednosti je Dave deBronkart, koji vjeruje da su u doba tehnološkog napretka pacijenti sposobni da mnoga istraživanja o medicinskim pitanjima obavljaju od kuće. Prema deBronkartu, ovo pomaže da se promovišu bolji razgovori između pacijenata i ljekara tokom posjeta bolnici, što na kraju olakšava rad ljekara. deBronkart tvrdi da to dovodi do većeg osnaživanja pacijenata i edukativnijeg zdravstvenog sistema. Nasuprot ovom mišljenju, tehnološki napredak se ponekad može posmatrati kao nepovoljan način promoviranja autonomije pacijenata. Naprimjer, Greaney et al. misle da povećanje autonomije pacijenta, međutim, možda neće promovirati ono što je najbolje za pacijenta. U ovom argumentu, suprotno DeBronkartu, sadašnje percepcije autonomije pacijenata pretjerano pridaju prednosti individualne autonomije i nije najprikladniji način liječenja pacijenata. Umjesto toga, trebalo bi implementirati inkluzivniji oblik autonomije, autonomiju odnosa, koja uzima u obzir one koji su bliski pacijentu kao i ljekaru. Ovi različiti koncepti autonomije mogu biti problematični jer vršitelj dužnosti je suočen sa odlukom koji koncept će implementirati u svoju kliničku praksu.
Premijer liga Bosne i Hercegovine 2005/2006.
'''Premijer liga Bosne i Hercegovine 2005/06. godine''' šesta je po redu sezona Premijer lige, nogometnog prvenstva Bosne i Hercegovine.
Autonomija
Medicina
Autonomija se razlikuje i neki pacijenti smatraju da je to neotuđivo, posebno maloljetnici kada se suoče s hitnim situacijama. Problemi se javljaju u situacijama hitne pomoći kada možda nema vremena za razmatranje principa autonomije pacijenta. Različiti etički izazovi susreću se u ovim situacijama kada je vrijeme kritično, a svijest pacijenata može biti ograničena. Međutim, u takvim okruženjima gdje informirani pristanak može biti ugrožen, radni liječnik procjenjuje svaki pojedinačni slučaj, kako bi donio najprofesionalniju i etički najispravniju odluku. Naprimjer, vjeruje se da bi neurohirurzi u takvim situacijama općenito trebali učiniti sve što mogu da poštuju autonomiju pacijenta. U situaciji u kojoj pacijent nije u mogućnosti donijeti autonomnu odluku, neurohirurg bi trebao razgovarati sa surogat donosiocem odluke kako bi pomogao u procesu donošenja odluke. Izvođenje operacije na pacijentu bez informiranog pristanka općenito se smatra da je etički opravdano samo kada neurohirurg i njegov/njen tim dovedu do toga da pacijent nema sposobnost da donosi autonomne odluke. Ako je pacijent sposoban donijeti autonomnu odluku, ove situacije su općenito manje etički naporne jer se odluka obično poštuje.
Važno je napomenuti da nije svaki pacijent sposoban samostalno donijeti odluku. Naprimjer, često se postavlja pitanje u kojoj dobi djeca treba da učestvuju u donošenju odluka o liječenju. Ovo pitanje se postavlja kako se djeca različito razvijaju, što otežava uspostavljanje standardne dobi u kojoj bi trebala postati autonomnija. Oni koji nisu u stanju da donesu odluke postavljaju izazov ljekarima jer postaje teško odrediti sposobnost pacijenta da donese odluku. U određenoj mjeri, rečeno je da je naglasak na autonomiji u zdravstvenoj zaštiti potkopao praksu zdravstvenih radnika da po potrebi poboljšaju zdravlje svojih pacijenata. Scenario je doveo do napetosti u odnosu između pacijenta i zdravstvenog radnika. To je zato što koliko god ljekar želi da spriječi da pacijent pati, on ili ona ipak mora da poštuje autonomiju. Dobročinstvo je princip koji dozvoljava ljekarima da se ponašaju odgovorno u svojoj praksi iu najboljem interesu svojih pacijenata, što može uključivati previđanje autonomije. Međutim, jaz između pacijenta i ljekara doveo je do problema jer su se u drugim slučajevima pacijenti žalili da nisu dovoljno informirani.
Sedam elemenata informiranog pristanka (kako su definirali Beauchamp i Childress) uključuju elemente praga (kompetentnost i dobrovoljnost), elemente informacija (otkrivanje, preporuka i razumijevanje) i elemente pristanka (odluka i ovlaštenje). Neki filozofi poput Harryja Frankfurta smatraju kriterije Beauchampa i Childressa nedovoljnim. Oni tvrde da se radnja može smatrati autonomnom samo ako uključuje vježbanje sposobnosti formiranja vrijednosti višeg reda o željama kada se djeluje namjerno. To znači da pacijenti mogu razumjeti svoju situaciju i izbore, ali ne bi bili autonomni osim ako pacijent nije u stanju da formira vrijednosne sudove o svojim razlozima za odabir opcija liječenja, oni ne bi djelovali autonomno.
U određenim jedinstvenim okolnostima, vlada može imati pravo da privremeno nadjača pravo na tjelesni integritet kako bi očuvala život i dobrobit osobe. Takvo djelovanje se može opisati korištenjem principa "podržane autonomije", koncepta koji je razvijen da opiše jedinstvene situacije u mentalnom zdravlju (primjeri uključuju prisilno hranjenje osoba koja umiru od poremećaja ishrane anoreksije nervoze ili privremenog liječenja osobe koja živi s psihotičnim poremećajem antipsihotičnim lijekovima). Iako je kontroverzan, princip podržane autonomije usklađen je s ulogom vlade da zaštiti život i slobodu svojih građana. Terrence F. Ackerman je istakao probleme sa ovim situacijama, on tvrdi da preduzimanjem ovog pravca djelovanja ljekar ili vlade rizikuju da pogrešno protumače sukob vrijednosti kao ograničavajući efekat bolesti na autonomiju pacijenta.
Jedan od prijedloga za povećanje autonomije pacijenata je korištenje pomoćnog osoblja. Korištenje pomoćnog osoblja uključujući medicinske asistente, liječničke asistente, medicinske sestre, medicinske tehničare i drugo osoblje koje može promovirati interese pacijenata i bolju njegu pacijenata. Medicinske sestre posebno mogu naučiti o uvjerenjima i vrijednostima pacijenata kako bi povećale informirani pristanak i eventualno uvjerile pacijenta putem logike i razloga da se zainteresira za određeni plan liječenja. Ovo bi promovisalo i autonomiju i dobročinstvo, dok bi integritet ljekara bio netaknut. Nadalje, Humphreys tvrdi da medicinske sestre treba da imaju profesionalnu autonomiju u okviru svog djelokruga prakse. Humphreys tvrdi da ako medicinske sestre više koriste svoju profesionalnu autonomiju, onda će doći do povećanja autonomije pacijenata.
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Nakon Drugog svjetskog rata došlo je do podsticanja međunarodnih ljudskih prava koje je dolazilo u mnogo valova. Autonomija kao osnovno ljudsko pravo je postavila temelj na početku ovih slojeva uz slobodu. Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima iz 1948. pominju autonomiju ili zakonski zaštićeno pravo na individualno samoopredjeljenje u članu 22.
Antonio Vivaldi
Antonio Lucio Vivaldi je rođen 4. marta 1687. u Veneciji, Mletačka republika, (danas Italija). Venecija je u vrijeme rođenja Vivaldija bila jedan od najuzbudljivijih evropskih gradova gdje su posjetioci iz mnogih evropskih zemalja dolazili na venecijanske proslave, karnevale, umjetničke izložbe, a iznad svega da poslušaju najnoviju muziku tog vremena. Vivaldi je široko priznat kao najvažniji predstavnik baroknog instrumentalnog koncerta, koji je usavršio i popularisao više nego bilo koji od njegovih savremenika. Bio je jedan od najznačajnijih kompozitora barokne muzike uz Johanna Sebastiana Bacha i Georga Friedricha Händela i jedan od najboljih violinista svog vremena kao i veliko ime italijanskog baroka. Nakon što se po Evropi pročulo za njegovo muzičko majstorstvo bio je pozivan širom kontinenta da izvodi svoja mnogobrojna muzička djela pa je zbog toga mnogo putovao. Dublje razumijevanje njegove muzike počinje kroz shvatanje da je u poređenju sa Bachom pa čak i Händelom bio najprogresivniji barokni muzičar.
Celzijev stepen
Celzijev stepen (°C) jedinica je za temperaturu nazvana po švedskom astronomu Andersu Celsiusu, koji je prvi predložio sličan sistem 1742. Celsiusova temperaturna skala dizajnirana je tako da tačka smrzavanja vode bude 0 stepeni, a tačka ključanja 100 stepeni pri standardnom atmosferskom pritisku (1 bar ili 1 atm). Nezavisno su istu skalu predložili Pehr Elvius iz Švedske (1710), Jean-Pierre Christin iz Lyona (1743) i švedski botaničar Carl von Linné (1740).
Antonio Vivaldi
Njegov opus obuhvata 417 koncerata za solističke instrumente i orkestar, 61 concerti grossi, 23 simfonije, 46 opera (npr. L'Olimpiade), 38 kantata, oratorij Juditha Triumphans i sakralnu muziku. Najpoznatija su njegova Četiri godišnja doba, u kojima su savršeno tonski slikani detalji iz prirode. Iako je komponovao mnogobrojna muzička djela i zaradio mnogo novca ipak je na kraju umro kao siromašan čovjek u Beču 28. jula 1741. u 63. godini života. Nakon smrti pao je u skoro potpuni zaborav, a tek 1926. počinju se otkrivati njegova muzička djela, dokumenti, pisma i fakti. Od tada skoro da ne prođe godina, a da se nešto novo ne otkrije vezano uz ime ovog slavnog baroknog kompozitora.
Biografija
Otac mu je bio violinista u crkvenom orkestru u venecijanskoj bazilici svetog Marka i njegov prvi učitelj pa je veoma rano naučio vještinu sviranja violine. Zbog svoje crvene kose dobio je nadimak "crveni sveštenik" (Il Prete Roso). Nema mnogo detalja o njegovom ranom životu, ali je poznato da je imao tri sestre i dva brata. Godine 1703. roditelji ga šalju u školu za katoličke sveštenike. Nije prošla ni godina dana od njegovog novog poziva kad je zbog zdravstvenih razloga odlučio da zatraži da bude oslobođen svešteničke dužnosti održavanja mise. Po njegovom sopstvenom navodu žalio se na na nelagodan bol u grudima što bi moglo ukazivati na anginu pektoris ili astmatični bronhitis.
Autonomija
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Dokumenti kao što je Deklaracija Ujedinjenih naroda o pravima starosjedilačkih naroda ponovo potvrđuju međunarodno pravo u aspektu ljudskih prava jer su ti zakoni već postojali, ali je također odgovorna da osigura da zakoni istaknuti kada su u pitanju autonomija, kultura i integritet i zemljišna prava se stvaraju unutar autohtonog konteksta obraćanjem posebne pažnje na njihove historijske i savremene događaje
Antonio Vivaldi
Biografija
Ovi isti zdravstveni problemi nisu ga spriječili da putuje širom Evrope i komponuje mnogobrojna muzička djela. Njegovi savremenici su govorili da je mladi Antonio Vivaldi iznenada znao na kratko da prekine misu da bi zapisao svoju novu muzičku ideju. Ovo sve ukazuje na to da je velika mogučnost da je Vivaldi postao katolički sveštenik protiv svoje volje i da su njegovi siromašni roditelji ovo vidjeli kao jedini način da njihov sin dobije besplatno školovanje. thumb|Ospitale della Pietà u Veneciji gdje je Vivaldi komponovao i dirigovao muziku za ženski orkestar. Odmah nakon njegovog započinjanja svešteničkog poziva 1703. Vivaldi je bio imenovan za učitelja violine na muzičkom seminaru "Pobožne milosrdne bolnice" Ospitale della Pieta. Tako je Vivaldi nakon napuštanja oltara započeo novu životnu karijeru pomirujući muziku i religiju.
Celzijev stepen
Celzij nije osnovna mjerna jedinica za temperaturu iako se u praksi najčešće koristi. Osnovna mjerna jedinica za temperaturu je kelvin.
Autonomija
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Deklaracija Ujedinjenih nacija o pravima autohtonih naroda član 3 također kroz međunarodno pravo obezbjeđuje ljudska prava za autohtone pojedince kroz svoj treći član dajući im pravo na samoopredjeljenje, što znači da imaju sve slobode da biraju svoj politički status, i sposobni su da unaprijede svoj ekonomski društveni i kulturni status u društvu razvijajući ga. Drugi primjer za to je član 4 istog dokumenta koji im daje autonomna prava kada su u pitanju njihovi unutrašnji ili lokalni poslovi i kako se mogu finansirati kako bi mogli sami sebi upravljati.
Antonio Vivaldi
Biografija
Ove institucije (Ospedali) su u Veneciji bile poznate kao mjesta gdje su bogati stanovnici ovog grada ostavljali žensku djecu iz svojih vanbračnih veza na starateljstvo tim istim institucijama. Tu su također dolazila napuštena djeca kao i djeca iz siromašnih porodica. Iako su ovo zvanično bila ženska sirotišta ipak su bila lijepo namještena sa svojim vlastitim muzičkim orkestrima za koje će Vivaldi pisati muziku i lično dirigovati. Tu će i provesti najveći dio svog umjetničkog stvaralačkog života. Međutim, on nije jedini kompozitor za ove ženske orkestre, ali je komponovao najviše muzike istovremeno postajući slavan širom Evrope. Kroz cijelu svoju karijeru on je imao svoj izbor plemstva i najviših članova društva koji su plaćali za komponovanje njegovih muzičkih djela, a imao je i mogućnost korištenja najboljih izvođača. Bio je dovoljno poslovan da pokuša kontrolisati objavljivanje njegovih muzičkih djela, iako su zbog popularnosti mnoga bila objavljena bez njegovog pristanka. Kasnije u životu Vivaldi je imao problema sa glasinama da je imao seksualnu vezu sa jednom od njegovih učenica pjevanja. Zbog toga je bio ukoren od strane crkvenih vlasti. Nakon ovoga njegova italijanska karijera našla se u velikim problemima, pa je krenuo u Beč. Tamo umire gdje je bio sahranjen kao siromah 1741. iako je na vrhuncu svoje karijere sa njegovim objavljenim muzičkim djelima zaradio za udoban život.
Autonomija
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Manjine u zemljama su takođe zaštićene međunarodnim pravom; 27. član Međunarodnog pakta Ujedinjenih nacija o građanskim i političkim pravima ili ICCPR-a to čini dozvoljavajući ovim pojedincima da uživaju u sopstvenoj kulturi ili da koriste svoj jezik. Manjine su na taj način ljudi iz etničkih vjerskih ili jezičkih grupa prema dokumentu.
Antonio Vivaldi
Muzičko stvaralaštvo
Kad je muzički direktor u Ospedale della Pieta Francesco Gasparini zbog zdravstvenih problema uzeo bolovanje 1713, Vivaldi je tad dobio priliku da komponuje duhovnu muziku. Tokom svoje daljnje karijere on je napisao dosta muzike za glas, sekularne kantate, serenade i Gloria u D-duru koja je postala naročito popularna. Tražeći priznanje kao kompozitor Vivaldi je 1711. godine dao da se objave mnoga njegova instrumentalna djela koja je komponovao za Pieta ženski orkestar. thumb|200px|desno|Naslovna stranica jednog od najznačajnijih violinskih koncerata L'estro armonico Antonija Vivaldija iz 1711. godine u izdanju [[Estenne Roger|Estenna Rogera iz Amsterdama]] Tu je objavljeno jedno od najznačajnijih muzičkih izdanja 18. vijeka, zbirka od 12 violinskih koncerata pod nazivom "L'estro armonico Op.3". Objavljeni su u Amsterdamu, Nizozemskoj, od strane izdavačke kuċe Estenna Rogera i raširili su slavu i uticaj Vivaldija širom sjeverne Evrope. Nakon što se dokazao instrumentalnim muzičkim djelima Vivaldi se dokazuje i u svijetu opere radeći kao kompozitor i impresario sa venecijanskim pozorištima San Angelo i malo kasnije sa San Moise. U to vrijeme je često putovao na relaciji Mantova-Rim tako da nije komponovao djela za ženski orkestar Pieta. U periodu od 1718 - 1720 Vivaldi je u službi princa Filipa u Mantovi, a zvanična titula mu je”Maestro di Cappella da Camera.” Godine 1723. dobija ponudu da komponuje dva koncerta za Pieta orkestar svakog mjeseca u narednih šest godina što će biti njegov redovni izvor zarade u ovom periodu. Od 1726 - 1728 vraća se u venecijansko pozorište San Angelo kao operski kompozitor, gdje nastavlja da objavljuje zbirke instrumentalne muzike. Jedna od njih je i zbirka iz 1725. godine pod nazivom "Il cimento dell’ armonia e dell’ inventione Op.8" koja obuhvata i danas poznati koncert "Četiri godišnja doba."
Autonomija
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Evropski sud za ljudska prava, je međunarodni sud koji je osnovan u ime Evropskih konvencija o ljudskim pravima. Međutim, kada je riječ o autonomiji, nisu je eksplicitno naveli kada su u pitanju prava koja pojedinci imaju. Sadašnji član 8 je ispravio to u slučaju Pretty protiv Ujedinjenih nacija, iz 2002. koji uključuje potpomognuto samoubistvo, gdje je autonomija korištena kao pravni osnov u zakonu. Tu je istaknuta autonomija i označen njen domet u pravo, čime je postala osnova za pravni presedan u stvaranju sudske prakse koja potiče od Evropskog suda za ljudska prava.
Antonio Vivaldi
Muzičko stvaralaštvo
Naredne godine ispunjene su putovanjima u Prag, vjerovatno Beč kao i drugim manjim evropskim centrima. Vivaldi ponovo dobija posao kao Maestro di Capella u Pieta, ali njegova česta putovanja i koncertne aktivnosti onemogućavaju ga da zadrži ovo mjesto nakon 1738. godine. Zbog svoje niske popularnosti kod venecijanske publike odlazi u Beč gdje će komponovati brojne opere. Smrt Charlesa VI je međutim zatvorila pozorišta i Vivaldi je morao da rasproda svoje brojne koncerte da bi se izdržavao u Beču. Najvjerovatnije zbog bolesti i nedostatka novca nije se mogao vratiti u Veneciju, pa je ostao u Beču gdje je i umro. U muzičko stvaralaštvo Antonija Vivaldija spadaju instrumentalna muzika i muzika za glas.
Autonomija
Međunarodni zakon o ljudskim pravima
Principi iz Yogyakarte, dokument koji nema obavezujući učinak u međunarodnom pravu o ljudskim pravima, tvrdi da se "samoopredjeljenje" koristi kao značenje autonomije u vlastitim stvarima, uključujući informirani pristanak ili seksualna i reproduktivna prava, sastavni je dio nečijeg samodefiniranog ili rodnog identiteta i odbija bilo kakve medicinske procedure kao uvjet za pravno priznavanje rodnog identiteta transrodne osobe. Ako ih na kraju prihvati međunarodna zajednica u odgovarajućem ugovoru, to bi ove ideje učinilo ljudskim pravima u zakonu. Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom također definiše autonomiju kao principe prava osobe sa invalidnošću, uključujući „slobodu da donosi sopstveni izbor i nezavisnost osoba".
Kultura slavnih o autonomiji tinejdžera
Studija koju su proveli David C. Giles i John Maltby pokazala je da nakon uklanjanja faktora koji utiču na starost, visoka emocijska autonomija je značajan prediktor interesovanja za slavne ličnosti, kao i visoka privrženost vršnjacima sa niskom privrženošću roditeljima. Utvrđeno je da su obrasci intenzivnog ličnog interesovanja za poznate ličnosti povezani sa niskim nivoom bliskosti i sigurnosti. Nadalje, rezultati sugeriraju da se odrasli sa sekundarnom grupom pseudoprijatelja tokom razvoja iz roditeljske privrženosti obično fokusiraju samo na jednu određenu slavnu ličnost, što bi moglo biti posljedica poteškoća u tranziciji.
Antonio Vivaldi
Muzičko stvaralaštvo
Njegova instrumentalna muzika može se podijeliti u tri oblika muzičkog izražavanja. Po “Ryom katalogu” ne računajući izgubljene i nedovršene radove dolazi se do brojke od ukupno 90 sonata, 478 koncerata, i 14 sinfonia. Muzika za glas Antonija Vivaldija uključuje 45 opera od kojih je 16 sačuvano u cjelosti, a 4 su nepotpune i kod kojih je izgubljen ostatak muzičkog materijala, 8 kraćih pozorišnih radova, 39 kantata, preko 60 djela duhovne muzike, uključujući tri oratorija.
Autonomija
Granice autonomije
Autonomija može biti ograničena. Naprimjer, putem invalidnosti, organizacije civilnog društva mogu postići određeni stepen autonomije, iako ugniježđene unutar – i u odnosu na – formalne birokratske i administrativne režime. Partneri u zajednici stoga mogu pretpostaviti hibridnost zauzimanja i autonomije – ili uzajamnost – koja je prilično nijansirana.
Antonio Vivaldi
Koncerti
Vivaldijevi postojeći koncerti mogu se podijeliti u 6 grupa, u skladu sa njihovim instrumentacijama:
Autonomija
Poluautonomija
Termin poluautonomija (skovan s prefiksom hemi- /„pola“) označava djelomičnu ili ograničenu autonomiju. Kao relativni pojam, obično se primjenjuje na različite poluautonomne entitete ili procese koji su suštinski ili funkcionalno ograničeni, u poređenju sa drugim potpuno autonomnim entitetima ili procesima.
Antonio Vivaldi
Koncerti
1. Solo koncerti (jedan solo instrument, gudački orkestar i basso continuo). Ukupno 327.
3. Koncerti za ansambl (više od dva solo instrumenta, gudački orkestar i basso continuo). Ukupno 34.
4. Koncerti za dva gudačka orkestra i solisti. Ukupno 4.
5. Kamerni koncerti (tri do šest solo instrumenata i continuo). Ukupno 22.
6. Koncerti za gudački orkestar i basso continuo. Ukupno 44.
Negdje oko 1710. godine kao rezultat vivaldijevog rada pojavljuju se novi elementi u koncertu: prisustvo instrumentalnih solo dionica, sklonost ka korištenju tri stavka u koncertu i upotrebi ritornella u 1. i 3. stavku.
Opera
U Vivaldijevo vrijeme italijanska opera je bila manje mješavina njenih raznih sastavnih dijelova (muzike, glume, literature, plesa, scene i mašinerije) nego više kao labavi spoj gdje je dobra koordinacija izražena samo pripadnošću sveopće prihvaćenim normama ponašanja. Umjetnička samostalnost kompozitora i tekstopisca (librettista) je bila poštovana. Kompozitor nije mijenjao tekst, a pisac teksta nije utjecao na muziku.
Teme baroknih opera većinom su uzimane iz historije i mitologije antičkog svijeta uz dodatne obrade. Srednjevjekovne romanse koje su bile osnova tekstova za Vivaldijeve opere "Orlando" i "Ginevra" bile su veoma popularne. Također su bile popularne opere zasnovane na egzotičnim temama u dalekim zemljama poput Amerike u operi "Motezuma" ili Kine u "Teuzzone." Muslimanski istok je isto tako bio popularan sto se da uočiti u operi "La verita in cimento." Iako su u samom početku opere u pet činova bile popularne, opere u tri čina nastavljaju po uzoru na Apostola Zena da budu obavezni dio muzičkog programa (ne računajući intermeca i balete ubačene između činova).
Radnje u njegovim operama uglavnom su bile o dvorskim intrigama, sukobima između ljubavi i časti ili strasti i pobožnosti i razrješavanje starih sukoba, a sve zaokruženo ljubavnim zapletima. Podjela uloga između recitativa i arije je potpuna: recitativi nose radnju naprijed dok arije i ostali stavci u operi umiruju radnju gdje misli i osjećaji dolaze do određene tačke. Većinu likova u Vivaldijevim operama sačinjavaju: vjerna žena, zaljubljeni ratnik, osvetnička udovica, i surovi tiranin (što ih čini lakšim za prebacivanje u ariji iz jedne opere u drugu). U njegovim operama Rimljani su prikazivani u mnogo boljem svjetlu nego njihovi barbarski protivnici.
Kantata
Glavni izvori Vivaldijevih kantata su dvije zbirke broj 27. i 28. iz Foa kolekcije. Njegove kantate su se obično sastojale od tri stavka: arija-recitativo-arija.
Smeđa FK
Smeđa FK, također poznata i kao Kipper smeđa, čokoladna smeđa FK, i C.I. prehrambena smeđa 1, jeste smeđa mješavina šest sintetičkih azo boja, uz dodatak natrij hlorida i/ili natrij sulfata. Vrlo je rastvorljiva u vodi. Njen CAS registarski broj je 8062-14-4. Ukoliko se koristi kao prehrambena boja, označava se E-brojem E154.
Paladij
Paladij je hemijski element sa simbolom Pd i atomskim brojem 46. On je rijetki, blistavi srebreno-bijeli metal, kojeg je 1803. otkrio William Hyde Wollaston. Dobio je ime po asteroidu Pallasu, a koji je i sam dobio naziv po epitetu grčke božice Atine, kada je ona ubila Paladu, Tritonovu kćerku. Paladij, platina, rodij, rutenij, iridij i osmij čine grupu elemenata koja se naziva platinska grupa metala. Oni imaju dosta slične hemijske osobine, a paladij ima najnižu tačku topljenja i najmanju gustoću među njima.
Više od polovine proizvodnje paladija i njegovog kongenera platine koristi se za katalitičke konvertere za vozila, gdje se preko 90% štetnih gasova iz automobilskih auspuha (ugljikovodika, ugljik-monoksida i dušik-dioksida) pretvara u manje štetne supstance (dušik, ugljik-dioksid i vodenu paru). Paladij se također koristi i u elektronici, zubnoj medicini i medicini uopće, prečišćavanju vodika, hemijskim aplikacijama, prečišćavanju površinskih voda te za izradu nakita. Paladij igra ključnu ulogu u tehnologiji gorivih ćelija, gdje se kombinacijom vodika i kisika proizvode električna energija, toplota i voda.
Depoziti ruda paladija i drugih metala iz platinske grupe su rijetki, a najobilatiji depoziti pronađeni su u pojasu norita u Bushveld kompleksu, koji se pokriva Transvaalski bazen u Južnoafričkoj Republici, te u kompleksu Stillwater u Montani u SAD-u, u distriktu Thunder Bay u Ontariju u Kanadi i kompleksu Norilsk u Rusiji. Osim toga, jedan od važnih izvora paladija i recikliranje, većinom iz rashodovanih katalitičkih konvertora. Brojne aplikacije i ograničeni izvori paladija uzrok su da je ovaj metal ima veliki značaj među berzanskim investitorima.
Historija
William Hyde Wollaston je zabilježio otkriće novog plemenitog metala u julu 1802. u svom laboratorijskom dnevniku te mu u augustu iste godine dao ime palladium. Wollaston je prečistio dovoljno materijala i, bez objave ko ga je otkrio, ponudio ga maloj prodavnici u kvartu Soho u aprilu 1803. Nakon burnih kritika da se zapravo radi o leguri platine i žive, od strane hemičara Richarda Chenevixa, Wollaston je anonimno ponudio nagradu od 20 funti za 20 graina (oko 1,296 grama) sintetičke paladijske legure. Richard Chenevix je 1803. dobio Copleyjevu medalju nakon što je objavio svoje eksperimente o paladiju. Wollaston je pri objavi svog otkrića elementa rodija 1804. spomenuo i svoj rad o paladiju. Da je on otkrio paladij, objavio je u publikaciji 1805. godine.
Ime ovom elementu je dao Wollaston 1802. po asteroidu Pallasu, koji je otkriven dva mjeseca ranije. Wollaston je paladij izdvojio iz sirove rude platine porijeklom iz Južne Amerike, tako što je rudu rastvorio u carskoj vodi (zlatotopki), rastvor je neutralizirao natrij-hidroksidom, te je platinu istaložio kao amonij-hloroplatinat sa amonij-hloridom. Zatim je dodao živa-cijanid te je nastao spoj paladij(II)-cijanid, koji je dalje zagrijavao da bi se izdvojio metalni paladij. Jedno vrijeme paladij-hlorid je bio propisivan kao tretman za tuberkulozu u dozama od po 0,065 g dnevno (otprilike 1 mg po kilogramu tjelesne težine). Ovaj tretman imao je mnoge negativne popratne efekte, te je kasnije zamijenjen mnogo efektivnijim lijekovima.
Sve do 2000. ruska ponuda paladija na svjetskom tržištu neprestano je bila odgađana i prekidana jer u to vrijeme iz političkih razloga nije bila odobrena izvozna kvota. Uslijedila je panika na tržištu koja je podigla cijene paladija na rekordni nivo od 1.100 US$ po unci u januaru 2001. Otprilike u isto vrijeme, američka automobilska kompanija Ford, plašeći se da bi proizvodnja automobila bila ugrožena zbog mogućeg nedostatka paladija na tržištu, uskladištila je velike količine metala kupljene u vrijeme kada je cijena bila najviša. Međutim, kada su cijene pale u proljeće 2001. Ford je izgubio gotovo 1 milijardu dolara. Svjetska potražnja za paladijem povećala se od 100 tona u 1990. do gotovo 300 tona u 2000. godini. Svjetska proizvodnja paladija iz rudnika bila je 222 tone u 2006. prema podacima Američkog geološkog zavoda. Većina paladija je potrošena za katalizatore u automobilskoj industriji. Trenutno postoji zabrinutost oko kontinuiteta ponude paladija zbog ruskih vojnih manevara u Ukrajini, djelimično i kao sankcije koje mogu sputati izvoz ruskog paladija. Bilo kakva ograničenja u vezi izvoza ovog metala iz Rusije mogla bi pogoršati ionako loša očekivanja u vezi velikog deficita paladija na tržištu.
Osobine
Paladij pripada 10. grupi elemenata u periodnom sistemu, ali ima veoma neuobičajenu konfiguraciju svojih vanjskih elektronskih ljuski u odnosu na druge članove 10. grupe (vidi niobij (41), rutenij (44) i rodij (45)), jer ima manje popunjenih elektronskih ljuski od elemenata koji mu direktno prethode (fenomen koji je jedinstven za paladij). Po tome, njegova valentna ljuska ima 18 elektrona, deset više od valentnih ljusaka plemenitih gasova od neona i dalje, koji imaju osam.
Paladij je mehki srebreno-sjajni metal koji dosta nalikuje platini. On ima najmanju gustoću i najnižu tačku topljenja među svim metalima platinske grupe. Dosta je duktilan kada se žari a kada se hladno obrađuje povećava mu se tvrdoća i čvrstoća. Polahko se rastvara u koncentriranoj dušičnoj kiselini, u vrućoj koncentriranoj sumpornoj kiselini, a kada se fino isitni, i u hlorovodičnoj. Njegova uobičajena oksidacijska stanja su 0, +1, +2 i +4. Do danas poznato je relativno mali broj spojeva paladija koji bez sumnje imaju oksidacijsko stanje +3, mada su takvi spojevi pretpostavljeni kao međuspojevi u mnogim kuplovanim reakcija gdje se paladij koristi kao katalizator. U 2002. prvi put je objavljeno otkriće spoja sa paladijem(VI).
Izotopi
Paladij u prirodi se sastoji iz sedam izotopa, među kojima je šest stabilnih. Najstabilniji radioizotop je 107Pd koji ima vrijeme poluraspada od 6,5 miliona godina (u sastavu prirodnog paladija), slijedi 103Pd sa vremenom poluraspada od 17 dana te 100Pd koji ima vrijeme poluraspada od 3,63 dana. Opisano je i pronađeno 18 drugih radioizotopa sa atomskim masama koje se kreću od 90.94948(64) u (91Pd) do 122.93426(64) u (123Pd). Većina ovih izotopa ima vremena poluraspada kraća od 30 minuta, osim 101Pd (vrijeme poluraspada: 8,47h) i 112Pd (21 sat).
Za izotope sa vrijednostima atomskih masa manjim od mase najrasprostranjenijeg stabilnog izotopa 106Pd, osnovni način raspada je elektronski zahvat a primarni proizvod raspada je rodij. Osnovni način raspada za one izotope Pd koji imaju atomsku masu višu od 106 jeste beta raspad a osnovni proizvod kod takvog raspada je srebro. Radiogensko 107Ag je proizvod raspada 107Pd a prvi put je otkriveno 1978. u meteoritu koji je pao 1976. kod Santa Clare, Durango, Meksiko. Otkrivači su tvrdili da se koalescencija i diferencijacija malih planeta sa željeznim jezgrom desila 10 miliona godina nakon nukleosintetskog događaja. Korelacija izotopa 107Pd i srebra uočena u nebeskim tijelima koji su istopljena nakon nastanka Sunčevog sistema, mora reflektirati prisustvo kratkoživućih nuklida u ranom Sunčevom sistemu.
Rasprostranjenost
thumb|Proizvodnja paladija u svijetu 2005. U 2007. Rusija je bila najveći proizvođač paladija sa 44% od ukupne svjetske proizvodnje. Slijedile su je Južnoafrička Republika sa 40% udjela, Kanada sa 6% i Sjedinjene Američke Države sa 5%. Ove četiri države su jedini veći i značajniji proizvođači paladija.