cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uzročnost
Geometrijski značaj
Dakle, pojam uzročnosti metafizički je ispred pojmova vremena i prostora. U praktičnom smislu, to je zato što je upotreba relacije uzročnosti neophodna za tumačenje empirijskih eksperimenata. Tumačenje eksperimenata potrebno je za uspostavljanje fizičkih i geometrijskih pojmova vremena i prostora.
Pirati s Kariba: Prokletstvo Crnog bisera
Radnja
Radnja filma se zbiva na Karipskom moru početkom 18. vijeka. Posada piratskog broda Crni Biser pod vodstvom prvog časnika Barbosse (Geoffrey Rush) pobuni se protiv kapetana Jacka Sparrowa (Johnny Depp) i otimaju mu brod. Ostavljaju ga na pustom ostrvu i otplove u potragu za astečkim blagom španskog konkvistadora Hernana Cortesa. Deset godina kasnije Barbossa i njegovi ljudi Crnim Biserom napadaju grad Port Royal na Jamajki te otimaju guvernerovu kćer Elizabeth Swann (Keira Knightley) zbog tajanstvenog medaljona koji nosi. Elizabethin prijatelj iz djetinjstva, sada kovač, Will Turner (Orlando Bloom) oslobađa Jacka Sparrowa iz gradskog zatvora jer mu je obećao odvesti ga do Crnog Bisera kako bi ovaj spasio Elizabeth dok Jack želi povratiti svoj brod. Njih dvojica otimaju najbrži brod britanske flote Presretač, ukrcavaju posadu na piratskom ostrvu Tortuga i kreću u potjeru za Crnim Biserom koji se uputio prema tajanstvenom Ostrvu mrtvih (Isla de Muerta). Njima je već za petama Elizabethin zaručnik komodor James Norrington (Jack Davenport) na ratnom brodu Neustrašivi. No Will ne zna da je na blago koje su Barbossa i njegovi ljudi bili pronašli, bila bačena kletva koja ih je preobrazila u žive mrtvace i osudila na vječne patnje između života i smrti. Svakom pojavom mjesečine oni se preobražavaju u žive kosture i da bi se spasili moraju sve dijelove astečkog blaga vratiti i kao iskupljenje prinjeti krvnu žrtvu.
O filmu
Producent Jerry Bruckheimer (Armageddon, Pearl Harbor, National Treasure) je ovim filmom postigao pun pogodak. Nakon što su filmovi s piratima davno izašli iz mode, osim pokojeg uratka koji bi na kino blagajnama jako slabo prošao (Ostrvo boje krvi), Bruckheimer se latio posla i okupio glumačku ekipu koju se ne bi moglo očekivati u takvom filmu. Akcijska pustolovina prepuna napetosti, mačevanja, humora, misterije i nevjerojatnih specijalnih efekata učinila je od Pirata s Kariba ljetni hit koji je zaradio preko 653 miliona $.
Uzročnost
Volicija
Deterministički pogled na svijet smatra da se povijest svemira može iscrpno predstaviti kao lanac događaja koji slijede jedan za drugim, kao uzrok i posljedica. Inkompatibilistička verzija ovoga smatra da ne postoji takva stvar kao što je "slobodna volja". Kompatibilizam, s druge strane, smatra da je determinizam kompatibilan ili čak neophodan za slobodnu volju.
Pirati s Kariba: Prokletstvo Crnog bisera
Nagrade
Film je bio nominiran u 5 kategorija na 76-toj dodjeli Oscara, Johnny Depp je pokupio nominaciju za ulogu Jacka Sparrowa, ali je nagrada otišla Seanu Pennu za Mističnu Rijeku. Pirati su još dobili nominacije za: najbolji zvuk, najbolju montažu zvuka, vizualne efekte i za najbolju šminku. Film nije dobio Oscara ni u jednoj kategoriji. Depp je također izgubio Zlatni globus za svoju izvedbu, nagrada je otišla Billu Murrayu za Izgubljeni u prijevodu.
Osaka
Osaka (大阪市, Ōsaka-shi?) jest treći po veličini grad u Japanu. Nalazi se na ostrvu Honshuu, na ušću rijeke Yodo u zaliv Osaka. Dio je drugog po veličini metropolitanskog područja u Japanu: Osaka-Kobe-Kyoto. Kao historijski komercijalni centar Japana, središte je mnogih kompanija. Zbog toga tokom radnog dana stanovništvo Osake broji oko 3,7 miliona ljudi, što je višak od 41% u odnosu na stvarni broj ljudi koji žive u ovom gradu.
Uzročnost
Neophodni i dovoljni uzroci
Sličan koncept javlja se u logici; za to pogledajte Neophodni i dovoljni uvjeti.
Pirati s Kariba: Prokletstvo Crnog bisera
Zanimljivosti
Nastavak filma Pirati s Kariba: Mrtvačeva škrinja premijerno je prikazan 7.7.2006, dok je treći nastavak Pirati s Kariba: Na kraju svijeta premijerno prikazan 25.5.2007. IMDb lista 250 najboljih filmova svrstava Pirate s Kariba na 230 mjesto, dok Rotten Tomatoes ocjenjuje Pirate s 79%.
Osaka
Osaka je i središte istoimene prefekture.
Uzročnost
Neophodni i dovoljni uzroci
Uzroci se ponekad mogu podijeliti na dva tipa: neophodne i dovoljne. Treći tip uzročnosti, koji za sebe ne zahtijeva ni nužnost ni dovoljnost, ali koji doprinosi efektu, naziva se uzrok doprinosa.
Pirati s Kariba: Prokletstvo Crnog bisera
Zanimljivosti
DVD izdanje filma izašlo je 2.12.2003, dok je Blu-ray izdanje planirano za 22.5.2007.
Uzročnost
Neophodni i dovoljni uzroci
J. L. Mackie tvrdi da se uobičajeno govorenje o "uzroku" zapravo odnosi na uvjete (i nije dovoljan, već dijelovi uvjeta koji su sami po sebi suvišni dijelovi uvjeta nepotrebni, ali dovoljni za nastanak efekta). Primjer je kratki spoj kao uzrok izgaranja kuće. Razmotrite skup događaja: kratki spoj, blizina zapaljivog materijala i odsustvo vatrogasaca. Svi zajedno su nepotrebni, ali dovoljni da kuća izgori (pošto su mnoge druge zbirke događaja sigurno mogle dovesti do toga da kuća izgori, naprimjer gađanje kuće iz bacača plamena u prisustvu kisika i tako dalje). U okviru ove zbirke, kratki spoj je nedovoljan (jer kratki spoj sam po sebi ne bi izazvao požar) ali nesuvišan (jer požara ne bi bilo bez njega, pod svim ostalim jednakim uvjetima) dio stanja koji je sama po sebi nepotrebna, ali dovoljna za nastanak efekta. Dakle, kratki spoj je INUS uslov za pojavu izgaranja kuće.
U suprotnosti sa kondicionalima
Uslovne izjave nisu izjave uzročnosti. Važna razlika je u tome što izjave o uzročnosti zahtijevaju da antecedent prethodi ili da se poklapa s posljedicom u vremenu, dok uvjetni iskazi ne zahtijevaju ovaj vremenski poredak. Uobičajeno nastaje zabuna jer se mnoge različite izjave mogu predstaviti koristeći formu "Ako ..., onda ..." (i, vjerovatno, zato što se ovaj oblik mnogo češće koristi za izjavu o uzročnosti). Međutim, ova dva tipa izjava su različita.
Prvi je istinit jer su i antecedent (logika) i antecedent istiniti. Drugi je istinit u rečeničnoj logici i neodređen u prirodnom jeziku, bez obzira na konsekventnu izjavu koja slijedi, jer je antecedent lažan.
Obični indikativni kondicional ima nešto više strukture od materijalnog kondicionala. Naprimjer, iako je prva najbliža, nijedna od prethodne dvije izjave ne izgleda istinita kao obično indikativno čitanje. Ali rečenica: "Ako je Shakespeare iz Stratforda na Ejvonu nije napisao Macbeta, onda je neko drugi napisao." intuitivno se čini da je istinito, iako ne postoji direktna uzročna veza u ovoj hipotetskoj situaciji između Shakespeareovog nepisanja Macbetha i onoga što ga neko drugi zapravo piše.
Drugi tip kondicionala, kontračinjenični kondicional, ima jaču vezu s kauzalnošću, ali čak ni kontračinjenične izjave nisu svi primjeri uzročnosti. Razmotrite sljedeće dvije izjave:
Upitni uzrok
Facijelacije sumnjivog uzroka, također poznate kao uzročne zablude, non-causa pro causa (latinski za "ne-uzrok za uzrok"), ili lažni uzrok, su neformalne zablude gdje je uzrok pogrešno identifikovana.
Protivčinjenične teorije
Protivčinjenične teorije definiraju uzročnost u terminima protivčinjeničnog odnosa. Ove teorije se često mogu smatrati "lebdećim" njihovog prikaza kauzalnosti povrh prikaza logike kontračinjeničnih kondicionala. Ovaj pristup može se pratiti unazad do definicije uzročne veze Davida Humea kao onoga "gdje, da prvi objekt nije postojao, drugi nikada nije postojao." Potpuna analiza uzročnosti u smislu kontračinjeničnih kondicionala došla je tek u 20. vijeku nakon razvoja moguće svjetske semantike za procjenu kontračinjeničnih kondicionala. U svom radu "Uzročnost", iz 1973. Godine, David Lewis (filozof) je predložio sljedeću definiciju pojma "uzročne ovisnosti":
Uzročnost se tada definira kao lanac uzročne ovisnosti. To jest, C uzrokuje E ako i samo ako postoji niz događaja C, D1, D2, ... Dk E, tako da svaki događaj u nizu zavisi od prethodnog. Ovaj lanac se može nazvati mehanizmom.
Vjerovatnoćna uzročnost
Tumačenje uzročnosti kao determinističke relacije znači da ako A uzrokuje B, onda A mora uvijek biti praćeno B. U tom smislu, rat ne uzrokuje smrt, niti pušenje duhana uzrokuje rak ili emfizem. Kao rezultat toga, mnogi se okreću pojmu vjerovatnoćne uzročnosti. Neformalno, A („osoba je pušač“) vjerovatno uzrokuje B („osoba sada ima ili će imati rak u nekom trenutku u budućnosti“), ako informacija da A koji se dogodio povećava vjerovatnoću pojave B. Formalno, P{B|A}≥ P{B} gdje je P{B|A} uslovna vjerovatnoća da će B nastaju s obzirom na informaciju da se dogodilo A, a P je vjerovatnoća da će se dogoditi B bez saznanja da li se A dogodio ili nije. Ovaj intuitivni uslov nije adekvatan kao definicija za probabilističku uzročnost jer je previše uopćen i stoga ne zadovoljava naš intuitivni pojam uzroka i posljedice. Naprimjer, ako A označava događaj "osoba je pušač", B označava događaj "osoba sada ima ili će imati rak u nekom trenutku u budućnosti" i C označava događaj "osoba sada ima ili će imati emfizem neko vrijeme u budućnosti", tada vrijede sljedeća tri odnosa: P{B|A} ≥ P{B}, P{C|A}≥ P{C} i P{B|C} ≥ P{B}. Posljednji odnos navodi da saznanje da osoba ima emfizem povećava vjerovatnoću da će imati rak. Razlog za to je što posjedovanje informacija da osoba ima emfizem povećava vjerovatnoću da je osoba pušač, čime se indirektno povećava vjerovatnoća da će osoba imati rak. Međutim, ne bismo željeli zaključiti da emfizem uzrokuje rak. Dakle, potrebni su nam dodatni uslovi kao što su vremenski odnos A prema B i racionalno objašnjenje mehanizma djelovanja. Teško je kvantificirati ovaj posljednji zahtjev i stoga različiti autori preferiraju donekle različite definicije.
Kauzalni račun
Kada su eksperimentalne intervencije neizvodljive ili nezakonite, izvođenje uzročno-posljedične veze iz opservacijskih studija mora počivati na nekim kvalitativnim teorijskim pretpostavkama, naprimjer, da simptomi ne uzrokuju bolesti, obično izražene u obliku strelica koje nedostaju u uzročno-posljedičnim grafovima. kao što su Bayesove mreže ili dijagrami putanje. Teorija koja leži u osnovi ovih izvođenja oslanja se na razliku između uslovnih vjerovatnoća, kao u P(kancer - pušenje) i intervencijska vjerovatnoća, kao u P(kancer - nepušenje). Prvi glasi: "vjerovatnoća pronalaska raka kod osobe za koju se zna da puši, koja je počela, bez prisile eksperimentatora, da to čini u neodređeno vrijeme u prošlosti", dok druga glasi: "vjerovatnoća pronalaska raka u osoba koju je eksperimentator prisilio da puši u određeno vrijeme u prošlosti". Prvi je statistički pojam koji se može procijeniti posmatranjem uz zanemarljivu intervenciju eksperimentatora, dok je drugi kauzalni pojam koji se procjenjuje u eksperimentu sa važnom kontroliranom randomiziranom intervencijom. Posebno je karakteristično za kvantnu mehaniku da posmatranja definisana nekompatibilnim varijablama uvijek uključuju važnu intervenciju eksperimentatora, kao što je kvantitativno opisano efektom posmatrača (fizika) efektom posmatrača. U klasičnoj termodinamici, procesi se iniciraju intervencijama koje se nazivaju termodinamički rad. U drugim granama nauke, naprimjer u astronomiji, eksperimentator često može promatrati uz zanemarljivu intervenciju.
Teorija "kauzalnog računa" (također poznat kao do-račun, račun Judea Perla, kauzalni račun, račun akcije) dozvoljava zaključivanje interventnih vjerovatnoća iz uslovnih vjerovatnoća u kauzalnim Bayesovim mrežama s neizmjerenim varijablama. Jedan vrlo praktičan rezultat ove teorije je karakterizacija zbunjujućih varijabli, naime, dovoljnog skupa varijabli za koje bi, ako bi se prilagodile, proizveo ispravan uzročni efekat između varijabli od interesa. Može se pokazati da je dovoljan skup za procjenu uzročnog efekta X na Y bilo koji skup nepotomaka X koji d-odvaja X od Y nakon uklanjanja svih strelica koje izlaze iz X. Ovaj kriterij, nazvan "stražnja vrata", daje matematičku definiciju "zbunjujućeg" i pomaže istraživačima da identifikuju pristupačne skupove varijabli vrijednih mjerenja.
Učenje strukture
Tip 1 i tip 2 predstavljaju iste statističke zavisnosti (tj., X i Z su neovisni s obzirom na Y) i stoga se ne mogu razlikovati unutar čistog podatka o poprečnom presjeku. Tip 3, međutim, može se jedinstveno identificirati, budući da su X i Z marginalno neovisni, a svi ostali parovi ovisni. Dakle, dok su skeleti (grafovi bez strelica) ove tri trojke identični, smjer strelica je djelomično prepoznatljiv. Ista razlika se primjenjuje kada X i Z imaju zajedničke pretke, osim što se prvo moraju uvjetovati te pretke. Razvijeni su algoritmi za sistematsko određivanje skeleta osnovnog grafa i, zatim, orijentaciju svih strelica čija je usmjerenost diktirana uočenim uslovnim nezavisnostina.
Alternativni metodi učenja strukture pretražuju kroz „mnoge“ moguće uzročne strukture među varijablama i uklanjaju one koje su izrazito nekompatibilne sa uočenim korelacijama. Općenito, ovo ostavlja skup mogućih uzročno-posljedičnih odnosa, koje bi zatim trebalo testirati analizom podataka vremenskih serija ili, po mogućnosti, dizajniranjem prikladno kontroliranih eksperimenata. Za razliku od Bayesovih mreža, analiza putanje (i njena generalizacija, model strukturnih jednačina) bolje služe za procjenu poznatog uzročnog efekta ili za testiranje kauzalnog modela nego za generiranje uzročne hipoteze.
Za neeksperimentalne podatke, uzročni smjer se često može zaključiti ako su dostupne informacije o vremenu. To je zato što (prema mnogim, iako ne svim, teorijama) uzroci moraju vremenski prethoditi svojim efektima. To se može utvrditi statističkim modelima, naprimjer, ili statističkim testom zasnovanim na ideji Grangerove uzročnosti, ili direktnom eksperimentalnom manipulacijom. Upotreba vremenskih podataka može dozvoliti statističke testove već postojeće teorije kauzalnog pravca. Naprimjer, stepen povjerenja u smjer i prirodu uzročnosti je mnogo veći kada ga podržavaju unakrsna korelacija, ARIMA modeli ili poprečnospektarska analiza koristeći vektorske vremenske serije nego podaci poprečnog presjeka.
Teorije derivacije
Nobelovac Herbert A. Simon i filozof Nicholas Resche tvrde da asimetrija kauzalnog odnosa nije povezana sa asimetrijom bilo kojeg načina implikacije koji je u suprotnosti. Umjesto toga, uzročna veza nije odnos između vrijednosti varijabli, već funkcija jedne varijable (uzroka) na drugu (posljedicu). Dakle, s obzirom na sistem jednačina i skup varijabli koje se pojavljuju u ovim jednačinama, možemo uvesti asimetričnu relaciju između pojedinačnih jednačina i varijabli koja savršeno odgovara zdravorazumskom pojmu kauzalnog poretka. Sistem jednadžbi mora imati određena svojstva, što je najvažnije, ako su neke vrijednosti odabrane proizvoljno, preostale vrijednosti će se odrediti jedinstveno putem serijskog otkrića koji je savršeno kauzalni. Oni postuliraju da inherentna serijalizacija takvog sistema jednačina može ispravno uhvatiti uzročnost u svim empirijskim poljima, uključujući fiziku i ekonomiju.
Teorije manipulacije
Neki teoretičari su izjednačili kauzalnost sa manipulativnošću. Prema ovim teorijama, x uzrokuje y samo u slučaju da se može promijeniti x da bi se promijenilo y. To se poklapa sa zdravorazumskim pojmovima uzročnosti, budući da često postavljamo kauzalna pitanja kako bismo promijenili neku osobinu svijeta. Naprimjer, zainteresovani smo da saznamo uzroke kriminala kako bismo mogli pronaći načine da ga smanjimo.
Ove teorije su kritizirane po dvije osnovne osnove. Prvo, teoretičari se žale da su ovi prikazi kružni. Pokušaj da se uzročne tvrdnje svedu na manipulaciju zahtijevaju da je manipulacija baznija od uzročne interakcije. Ali opisivanje manipulacija u neuzročnoj terminologiji predstavljalo je značajnu poteškoću.
Druga kritika fokusira se na zabrinutost za antropocentrizam. Mnogima se čini da je uzročnost neka postojeća veza u svijetu koju možemo iskoristiti za svoje želje. Ako se uzročnost poistoveti sa našom manipulacijom, ta intuicija je izgubljena. U tom smislu, ljude čini previše centralnim za interakcije u svijetu.
Neki pokušaji odbrane teorija manipulabilnosti su nedavni izvještaji koji ne tvrde da svode uzročnost na manipulaciju. Ovi računi koriste manipulaciju kao znak ili obilježje u uzročnosti bez tvrdnje da je manipulacija fundamentalnija od uzročnosti.
Teorije procesa
Neki teoretičari su zainteresirani za razliku između kauzalnih i nekauzalnih procesa (Russell 1948; Salmon 1984. Ovi teoretičari često žele napraviti razliku između procesa i pseudoprocesa. Naprimjer, lopta koja se kreće kroz zrak (proces) je u suprotnosti s kretanjem sjene (pseudoproces). Prvo je uzročne prirode, dok ovo drugo nije.
Salmon (1984) tvrdi da se uzročni procesi mogu identificirati po njihovoj sposobnosti da prenesu promjenu u prostoru i vremenu. Izmjena lopte (možda oznaka olovkom) nosi sa sobom dok lopta prolazi kroz zrak. S druge strane, promjena sjene (koliko je to moguće) sjenka neće prenositi dok se kreće.
Ovi teoretičari tvrde da važan koncept za razumijevanje uzročnosti nisu uzročne veze ili uzročne interakcije, već prije identificiranje kauzalnih procesa. Prethodni pojmovi se tada mogu definirati u terminima kauzalnih procesa. Podgrupa teorija procesa je mehanistički pogled na uzročnost. U njemu se navodi da uzročno-posljedične veze imaju nadzor nad mehanizmima. Dok se pojam mehanizma razumijeva drugačije, definicija koju je iznijela grupa filozofa koja se naziva 'Novi mehanisti' dominira literaturom..
Nauka
Unutar konceptualnog okvira naučnog metoda, istraživač postavlja nekoliko različitih i suprotstavljenih vremenski prolaznih materijalnih procesa koji imaju strukturu eksperimenta, i bilježi odgovore kandidata materijala, obično s namjerom da utvrdi uzročnost u fizičkom svijetu. Naprimjer, neko bi mogao htjeti znati da li veliki unos mrkve uzrokuje kod ljudi da razviju bubonsku kugu. Količina unosa mrkve je proces koji varira od prilike do prilike. Bilježi se pojava ili nepojava naknadne bubonske kuge. Da bi se ustanovila uzročnost, eksperiment mora ispuniti određene kriterije, od kojih se ovdje spominje samo jedan primjer. Naprimjer, slučajevi pretpostavljenog uzroka moraju se postaviti tako da se javljaju u vrijeme kada je hipotetski učinak relativno malo vjerojatan u odsustvu pretpostavljenog uzroka; takva malovjerovatnost se utvrđuje empirijskim dokazima. Samo posmatranje korelacija ne implicira uzročnost i nije ni približno adekvatno za utvrđivanje uzročnosti. U skoro svim slučajevima, uspostavljanje uzročnosti se oslanja na ponavljanje eksperimenata i verovatnoća rezonovanja. Rijetko kada je uzročnost utvrđena čvršće nego što je manje ili više vjerovatna. Najpogodnije je za uspostavljanje uzročnosti ako se kontrastna materijalna stanja stvari precizno poklapaju, osim samo jednog varijabilnog faktora, možda mjerenog realnim brojem.
Fizika
Treba biti oprezan u upotrebi riječi uzrok u fizici. Pravilno govoreći, pretpostavljeni uzrok i hipotetski efekat su svaki vremenski prolazni procesi. Naprimjer, sila je koristan koncept za objašnjenje ubrzanja, ali nije sama po sebi uzrok. Potrebno je više. Naprimjer, vremenski prolazni proces može se okarakterizirati određenom promjenom sile u određeno vrijeme. Takav proces se može smatrati uzrokom. Uzročnost nije inherentno implicirana u jednačinama kretanja, već se postulira kao dodatno ograničenje koje treba biti zadovoljeno (tj. uzrok uvijek prethodi njegovom učinku). Ovo ograničenje ima matematičke implikacije such as the Kramers-Kronig relations.
Uzročnost je jedan od najosnovnijih i najbitnijih pojmova fizike. Uzročna efikasnost ne može se 'proširiti' brže od svjetlosti. U suprotnom bi se mogli konstruisati referentni koordinatni sistemi (koristeći Lorentzovu transformaciju od specijalne teorije relativnosti) u kojima bi posmatrač vidio efekt koji prethodi njegovom uzroku (tj. postulat kauzalnosti bi bio narušen).
Kauzalni pojmovi pojavljuju se u kontekstu toka mase-energije. Svaki stvarni proces ima uzročnu efikasnost koja se ne može širiti brže od svjetlosti. Nasuprot tome, apstrakcija nema uzročnu efikasnost. Njen matematički izraz se ne širi u uobičajenom smislu te riječi, iako se može odnositi na virtualne ili nominalne 'brzine' s veličinama većim od svjetlosti. Naprimjer, talasni paketi su matematički objekti koji imaju brzine grupe i fazne brzine. Energija talasnog paketa putuje grupnom brzinom (pod normalnim okolnostima); budući da energija ima uzročnu efikasnost, grupna brzina ne može biti veća od brzine svjetlosti. Faza talasnog paketa putuje faznom brzinom; budući da faza nije uzročna, fazna brzina talasnog paketa može biti brža od svjetlosti.
Kauzalni pojmovi su važni u općoj relativnosti do te mjere da postojanje strijele vremena zahtijeva da se polurimanova mnogostrukost univerzuma može orijentisati, tako da su "budućnost" i "prošlost" globalno definirane veličine.
Inženjerstvo
Uzročni sistem je sistem sa izlaznim i internim stanjima koji zavise samo od trenutnih i prethodnih ulaznih vrijednosti. Sistem koji ima neku zavisnost od ulaznih vrijednosti iz budućnosti (pored mogućih prošlih ili trenutnih ulaznih vrijednosti) naziva se akauzalnim sistemom, a sistem koji zavisi isključivo od buduće ulazne vrijednosti je antikauzalni sistem. Akauzalni filteri, naprimjer, mogu postojati samo kao filteri za naknadnu obradu, jer ovi filteri mogu izdvojiti buduće vrijednosti iz memorijskog bufera ili datoteke.
Biologija, medicina i epidemiologija
Austin Bradford Hill nadovezao se na rad Humea i Poppera i predložio u svom radu "Okruženje i bolest: asocijacija ili uzročnost?" da se aspekti asocijacije kao što su snaga, konzistentnost, specifičnost i temporalnost razmotre u pokušaju razlikovanja uzročno-posledičnih od nekauzalnih veza u epidemiološkoj situaciji. (Vidi Bradford-Hillovi kriteriji.) Međutim, nije primijetio da je temporalnost jedini neophodan kriterij među tim aspektima. Usmjereni aciklični grafovi (DAG) se sve više koriste u epidemiologiji kako bi pomogli u prosvjetljenju kauzalnog razmišljanja.
Psihologija
Psiholozi koriste empirijski pristup kauzalnosti, istražujući kako ljudi i životinje koje nisu ljudi otkrivaju ili zaključuju uzročnost na osnovu senzornih informacija, prethodnog iskustva i urođenog znanja.
Teorija atribucije je teorija o tome kako ljudi objašnjavaju pojedinačne pojave uzročnosti. Atribucija može biti eksterna (pripisivanje uzročnosti spoljnom agentu ili sili – tvrdnja da je neka spoljašnja stvar motivirala događaj) ili unutrašnja (pripisivanje uzročnosti faktorima unutar osobe – preuzimanje lične odgovornosti ili odgovornosti za nečije radnje i tvrdnje da je ta osoba direktno odgovorna za događaj). Ako uzročno-posljedične veze napravimo korak dalje, tip atribucije koju osoba daje utiče na njeno buduće ponašanje.
Namjera iza uzroka ili posljedice može biti pokrivena predmetom radnje. Vidi također nesreća, krivica, namjera i odgovornost.
Dok je David Hume smatrao da se uzroci izvode iz nekauzalnih zapažanja, Immanuel Kant je tvrdio da ljudi imaju urođene pretpostavke o uzrocima. U okviru psihologije, Patricia Cheng je pokušala da pomiri Humeovski i Kantovski pogled. Prema njenoj teoriji power PC, ljudi filtriraju opažanja događaja kroz intuiciju čiji uzroci imaju moć da generiraju (ili spriječe) njihove efekte, na taj način zaključujući specifične uzročno-posljedične odnose.
Naš pogled na uzročnost zavisi od toga šta smatramo relevantnim događajima. Drugi način da se sagleda izjava „munja uzrokuje grmljavinu“ je da vidimo i munju i grmljavinu kao dvije percepcije istog događaja, odnosno električnog pražnjenja koje opažamo prvo vizualno, a zatim slušno.
David Sobel i Alison Gopnik sa Odsjeka za psihologiju UC Berkeley dizajnirali su uređaj poznat kao "detektor mrlje" koji bi se uključio kada se na njega stavi neki predmet. Njihovo istraživanje sugerira da će "čak i mala djeca lahko i brzo naučiti o novoj uzročnoj moći objekta i spontano koristiti tu informaciju u klasifikaciji i imenovanju objekta."
Neki istraživači kao što su Anjan Chatterjee sa Univerziteta Pennsylvania i Jonathan Fugelsang sa Univerziteta Waterloo koriste tehnike neuronauke kako bi istražili nervne i psihološke podloge uzročnih pokretačkih događaja u kojima jedan objekt uzrokuje kretanje drugog objekta. Može se manipulisati i vremenskim i prostornim faktorima.
Statistika i ekonomija
Gornji način testiranja uzročnosti zahtijeva vjerovanje da ne postoji obrnuta uzročnost, u kojoj bi y uzrokovao x_j. Ovo uvjerenje se može uspostaviti na jedan od nekoliko načina. Prvo, varijabla x_j može biti neekonomska varijabla: na primjer, ako se pretpostavlja da količina padavina x_j utiče na buduću cijenu y neke poljoprivredne robe, nemoguće je da u stvari buduća cijena utiče na količinu padavina (pod uvjetom da se nikada ne pokuša stvaranje oblaka). Drugo, tehnika instrumentalne varijable može se koristiti za uklanjanje bilo kakve obrnute uzročnosti, uvođenjem uloge za druge varijable (instrumente) za koje se zna da zavisne varijable nisu pod utjecajem. Treće, može se pozvati na princip da efekti ne mogu prethoditi uzrocima, uključivanjem na desnoj strani regresije samo varijabled koje u vremenu prethode zavisnoj varijabli; ovaj princip se poziva, naprimjer, u testiranju za Grangerovu kauzalnost i u njegovom multivarijantnom analogu, vektorska autoregresija, od kojih oba kontroliraju zaostale vrijednosti zavisne varijable dok testiraju uzročne efekte zaostalih nezavisnih varijabli.
Regresiona analiza kontroliše druge relevantne varijable, tako što ih uključuje kao regresore (objašnjavajuće varijable). Ovo pomaže da se izbjegnu lažni zaključci o uzročnosti zbog prisustva treće, temeljne varijable koja utiče i na potencijalno uzročnu varijablu i na potencijalno uzrokovanu varijablu: njen učinak na potencijalno uzrokovanu varijablu zahvata se direktnim uključivanjem u regresiju, tako da taj efekt neće biti prihvaćen kao indirektni efekt kroz potencijalno uzročnu varijablu od interesa. S obzirom na gore navedene procedure, slučajna (za razliku od uzročne) korelacija može se vjerovatno odbaciti ako su uzorci podataka veliki i ako rezultati regresije prođu testove unakrsne validacije koji pokazuju da korelacije vrijede čak i za podatke koji nisu korišteni u regresiji. Sa sigurnošću tvrditi da zajednički uzrok nema i da regresija predstavlja pravu kauzalnu strukturu je „u principu“ nemoguće.
Osim konstruiranja statističkih modela opservacijskih i eksperimentalnih podataka, ekonomisti koriste aksiomatske (matematičke) modele da bi zaključili i predstavili uzročne mehanizme. Visoko apstraktni teorijski modeli koji izoluju i idealizuju jedan mehanizam dominiraju mikroekonomijom. U makroekonomiji, ekonomisti koriste široke matematičke modele koji su kalibrisani na osnovu historijskih podataka. Podgrupa kalibriranih modela, dinamička stohastička opća ravnoteža (DSGE) modeli koriste se za predstavljanje (na pojednostavljen način) cjelokupne ekonomije i simulaciju promjena u fiskalnoj i monetarnoj politici.
Upravljanje
Za kontrolu kvaliteta u proizvodnji 1960-ih, Kaoru Ishikawa razvio je dijagram uzroka i posljedice, poznat kao Ishikawa dijagram ili dijagram riblje kosti. Dijagram kategorizira uzroke, naprimjer u šest glavnih kategorija prikazanih ovdje. Ove kategorije se zatim dalje dijele. Ishikawain metod identificira "uzroke" u sesijama brainstorminga (bombardovanje idejama) koje se provode među različitim grupama uključenim u proces proizvodnje. Ove grupe se zatim mogu označiti kao kategorije na dijagramima. Upotreba ovih dijagrama se sada proširila izvan kontrole kvaliteta i koriste se u drugim oblastima upravljanja i u dizajnu i inženjerstvu. Ishikawa dijagrami su kritikovani jer nisu napravili razliku između neophodnih i dovoljnih uslova. Čini se da Ishikawa nije ni bio svjestan ove razlike.
Historija
U raspravi o historiji, događaji se ponekad smatraju kao da su na neki način agenti koji mogu dovesti do drugih historijskih događaja. Dakle, kombinacija slabe žetve, teškoća seljaka, visokih poreza, nedostatka zastupljenosti naroda i kraljevske nesposobnosti spadaju u „uzroke“ Francuske revolucije. Ovo je donekle Platonovski i Hegelovski stav da reifikuje uzroke kao ontološke entitete. U aristotelovskoj terminologiji, ova upotreba je približna slučaju „efikasnog“ uzroka.
Neki filozofi historije kao što je Arthur Danto tvrdili su da „objašnjenja u historiji i drugde” opisuju „ne samo događaj – nešto što se dešava – već promjenu ". Like many practicing historians, they treat causes as intersecting actions and sets of actions which bring about "larger changes", in Danto's words: to decide "what are the elements which persist through a change" is "rather simple" when treating an individual's "shift in attitude", but "it is considerably more complex and metaphysically challenging when we are interested in such a change as, say, the break-up of feudalism or the emergence of nationalism".
Velik dio historijske debate o uzrocima fokusiran je na odnos između komunikativnih i drugih radnji, između pojedinačnih i ponovljenih, te između akcija, strukture djelovanja ili grupe i institucijskih konteksta i širih skupova uvjeta. John Gaddis napravio je razliku između izuzetnih i općih uzroka (prateći Marca Blocha) i između "rutinskih" i "izrazitih veza" u uzročno-posljedičnim odnosima: "u objašnjavanju onoga što se dogodilo u Hirošimi 6. avgusta 1945., pridajemo veći značaj činjenici da je predsjednik Truman naredio bacanje atomske bombe nego odluci vojnog zrakoplovstva da izvrši njegova naređenja." Također je ukazao na razliku između neposrednih, srednjih i udaljenih uzroka.<ref Gaddis, John L. (2002), The Landscape of History: How Historians Map the Past, 95. Sa svoje strane, Christopher Lloyd iznosi četiri "opća koncepta uzročnosti" korišćena u historiji: "metafizički idealistički koncept, koji tvrdi da su fenomeni univerzuma proizvodi ili emanacije iz svemoćnog bića ili takvog konačnog uzroka"; "empiristički (ili humani) koncept pravilnosti, koji se zasniva na ideji da je uzročnost stvar konstantne povezanosti događaja"; "funkcionalni/teleološki/posljedični koncept", koji je "usmjeren na cilj, tako da su ciljevi uzroci"; i "realistički, strukturistički i dispozicioni pristup, koji vidi relacijske strukture i unutrašnje dispozicije kao uzroke pojava".
Pravo
Prema zakonu i sudskoj praksi, pravni razlog mora biti dokazan da se smatra okrivljeni odgovornim za zločin ili prekršaj (tj. građanska nepravda kao što je nemar ili propust). Mora se dokazati da uzročnost ili "dovoljna uzročna veza" povezuje radnje okrivljenog sa krivičnim događajem ili štetom u pitanju. Uzročna veza je također bitan pravni element za koji se mora dokazati da se kvalifikuje za mjere pravnog lijeka prema međunarodnom trgovinskom pravu.
Hindu filozofija
Bhagavad-gītā 18.14 identificira pet uzroka za bilo koju akciju (znajući koji se može usavršiti): tijelo, individualna duša, čula, napori i nadduša.
Prema Monier-Williamsu, u Nyāya teoriji uzročnosti iz Sutre I.2.I,2 u Vaisheshika filozofiji, kauzalno nepostojanje je efektivno nepostojanje; ali, ne efektivno nepostojanje od kauzalnog nepostojanja. Uzrok prethodi efektu. Kod metafora niti i tkanine, tri su uzroka:
Monier-Williams je također predložio da se Aristotelova i Nyaya kauzalnost smatraju uslovnim agregatima neophodnim za čovjekov produktivan rad.
Budistička filozofija
Karma je princip kauzalnosti koji se fokusira na 1) uzroke, 2) akcije, 3) efekte, pri čemu su fenomeni uma ti koji vode radnje koje akter izvodi. Budizam trenira glumčeve akcije za stalne i neizmišljene vrline ishode koji imaju za cilj smanjenje patnje. Ovo prati strukturu Subjekt–glagol–objekt. Opća ili univerzalna definicija pratityasamutpada (ili "zavisnog nastanka" ili "zavisnog nastajanja" ili "međuzavisnog konastajanja") je da sve nastaje u zavisnosti od višestrukih uzroka i uslova; ništa ne postoji kao jedinstveni, nezavisni entitet. Tradicionalni primjer u budističkim tekstovima je tri štapa koji stoje uspravno i naslonjeni jedan na drugi i podržavaju jedan drugog. Ako se jedan štap oduzme, druga dva će pasti na zemlju.
Uzročnost u pristupu budističke škole Chittamatrin, budistička škola Asanga koja je samo umna, tvrdi da objekti uzrokuju svijest u slici uma. Budući da uzroci prethode efektima, koji moraju biti različiti entiteti, onda su subjekt i objekt različiti. Za ovu školu, ne postoje objekti koji su entiteti van svesti koja opaža. Chittamatrin i Yogachara Svatantrika škole prihvataju da ne postoje objekti izvan posmatračeve kauzalnosti. Ovo u velikoj mjeri slijedi Nikayasovski pristup.
Vaibhashika (oko. 500 CE) je rana budistička škola koja favorizuje direktan kontakt sa objektom i prihvata istovremene uzroke i posljedice. Ovo se zasniva na primjeru svijesti koji kaže da su namjere i osjećaji međusobno prateći mentalni faktori koji se podržavaju kao motke u tronošcu. Nasuprot tome, simultani odbacivači uzroka i posljedice kažu da ako posljedica već postoji, onda ne može ponovo djelovati na isti način. Način na koji se prihvataju prošlost, sadašnjost i budućnost je osnova za gledišta uzročnosti različitih budističkih škola.
Sve klasične budističke škole podučavaju karmu. „Zakon karme je posebna instanca zakona uzroka i posljedice, prema kojem su sva naša djela tijela, govora i uma uzroci, a sva naša iskustva su njihovi efekti."
NGC 5342
NGC 5342 (također poznat kao MCG 10-20-41, PGC 49192 i UGC 8776) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 103 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,10 (33 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 19. marta 1790. godine.
Uzročnost
Aristotelovska
Od četiri Aristotelove vrste ili načina objašnjenja, samo jedan, 'djelotvorni uzrok' je uzrok kako je definirano u glavnom paragrafu ovog članka. Ostala tri načina objašnjenja mogu biti predstavljeni materijalni sastav, struktura i dinamika i, opet, kriterij dovršenosti. Riječ koju je Aristotel koristio bila je
NGC 5342
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Uzročnost
Aristotelovska
αἰτία
. Za sadašnju svrhu, ta grčka riječ bi bila bolje prevedena kao "objašnjenje" nego kao "uzrok" jer se te riječi najčešće koriste u sadašnjem engleskom jeziku. Drugi prevod Aristotela je da je mislio na "četiri razloga" kao četiri vrste odgovora na pitanja "zašto".
Aristotel je pretpostavio efikasnu kauzalnost kao upućivanje na osnovnu činjenicu iskustva, koja se ne može objasniti ili svoditi na nešto što je fundamentalnije ili bazno.
U nekim Aristotelovim djelima, četiri uzroka su navedena kao (1) suštinski uzrok, (2) logička osnova, (3) pokretački uzrok i (4) konačni uzrok. U ovom popisu, izjava o suštinskom uzroku je demonstracija da je naznačeni objekt u skladu s definicijom riječi koja se na njega odnosi. Izjava o logičkom osnovu je argument zašto je iskaz objekta istinit. Ovo su daljnji primjeri ideje da je "uzrok" općenito u kontekstu Aristotelove upotrebe "objašnjenje".
Riječ "efikasnost" koja se ovdje koristi također se može prevesti od Aristotela kao "pokretanje" ili "iniciranje".
Efikasna uzročnost je bila povezana sa Aristotelovom fizikom, koja je prepoznala četiri elementa (zemlju, vazduh, vatru, vodu), i dodala peti element (eter). Voda i zemlja po svom suštinskom svojstvu gravitas ili težine suštinski padaju prema, dok se vazduh i vatra svojim suštinskim svojstvom levitas ili lakoća suštinski uzdižu iz Zemljinog centra – nepokretnog centra univerzuma – u ravnu liniju dok ubrzava tokom približavanja supstance svom prirodnom mestu.
Kako je zrak ostao na Zemlji, međutim, i nije pobjegao sa Zemlje dok je na kraju postigao beskonačnu brzinu - apsurd - Aristotel je zaključio da je svemir konačne veličine i da sadrži nevidljivu supstancu koja je držala planetu Zemlju i njenu atmosferu, sublunarnu sferu, sa središtem u svemiru. A budući da nebeska tijela pokazuju vječno, neubrzano kretanje koje kruži oko planete Zemlje u nepromjenjivim odnosima, Aristotel je zaključio da se peti element, "aither", koji ispunjava prostor i sastavlja nebeska tijela, suštinski kreće u vječnim krugovima, jedino konstantno kretanje između dvije tačke. (Objekat koji putuje pravolinijom od tačke A do B i nazad mora se zaustaviti u bilo kojoj tački pre nego što se vrati u drugu.)
Prepuštena samoj sebi, stvar pokazuje „prirodno kretanje“, ali može — prema Aristotelovoj metafizici — pokazati „prisilno kretanje“ koje daje efikasan uzrok. Oblik biljaka daje biljkama procese ishrane i razmnožavanja, oblik životinja dodaje kretanje, a oblik čovječanstva dodaje razum na njih. Stijena obično pokazuje „prirodno kretanje“—objašnjeno materijalnim uzrokom stijene da se sastoji od elementa zemlje—ali živo biće može podići stijenu, „prisilno kretanje“ skreće stijenu s njenog prirodnog mjesta i prirodnog kretanje. Kao daljnju vrstu objašnjenja, Aristotel je identificirao konačni uzrok, specificirajući svrhu ili kriterij dovršetka u svjetlu kojeg nešto treba razumjeti.
Sam Aristotel je objasnio,
"Uzrok" znači (a) u jednom smislu, da kao rezultat čijeg prisustva nešto nastaje - npr. bronza kipa i srebro čaše, i klase koje to sadrže, tj. materijalni uzrok;
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
= Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u Argentini 1978.=
Uzročnost
Aristotelovska
(b) u drugom smislu, oblik ili obrazac; odnosno suštinska formula i klase koje je sadrže—npr. odnos 2:1 i broj uopšte je uzrok oktave—i delova formule, tj. formalni uzrok.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Za Svjetsko prvenstvo u Argentini 1978 godine bilo je prijavljeno ukupno 105 reprezentacije i to:
Uzročnost
Aristotelovska
(c) izvor prvog početka promjene ili odmora; npr. čovjek koji planira je uzrok, a otac je uzrok djeteta, i općenito ono što proizvodi je uzrok onoga što je proizvedeno, a ono što mijenja onog što se mijenja tj. 'efikasni uzrok.
(d) isto što i "kraj"; odnosno konačni uzrok; npr. kako je "kraj" hodanja zdravlje. Jer zašto čovjek hoda? "Biti zdrav", kažemo, i time smatramo da smo obezbijedili uzrok konačni uzrok).
(e) Sva ona sredstva za postizanje cilja koja nastaju na poticaj nečeg drugog, kao što su, na primjer, smanjenje masti, čišćenje, lijekovi i instrumenti uzroci zdravlja; jer svi oni imaju cilj kao svoj cilj, iako se međusobno razlikuju kao neki instrumenti, a drugi radnje [tj. neophodni uslovi.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
= Evropa / UEFA =
Uzročnost
Aristotelovska
Aristotel je dalje razabrao dva načina uzročnosti: pravilnu (prethodnu) uzročnost i slučajnu (slučajnu) uzročnost. Svi uzroci, pravi i slučajni, mogu se govoriti kao potencijalni ili kao stvarni, posebni ili generički. Isti jezik se odnosi na efekte uzroka, tako da se generički efekti pripisuju generičkim uzrocima, posebni efekti određenim uzrocima, a stvarni efekti operativnim uzrocima.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
150px|lijevo
Uzročnost
Aristotelovska
Izbjegavajući beskonačni regres, Aristotel je zaključio o prvom pokretaču — nepokretnom pokretaču. Pokret prvog pokretača takođe je morao biti uzrokovan, ali, budući da je nepokretan, morao se kretati samo prema određenom cilju ili želji.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Ukupno 31 ekipa bile su podijeljene u devet grupa. Od toga čeiri sa po čeiri ekipe i pet grupa sa po tri ekipe. Pobjednici su se direkto pl<asirali za svjetsko prvenstvo, dok je najslabiji pobjednik iz grupa sa po tri ekipe, morao igrati play-off sa trećeplasiranom ekipom iz Južne Amerike.
Uzročnost
Pironizam
Dok je vjerodostojnost kauzalnosti prihvaćena u pironizmu, podjednako je prihvaćeno da je moguće da ništa nije uzrok ničemu.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Play-off Evropa / Južna Amerika
Reprezentacija Mađarske kao najslabiji pobjednik grupa sa tri ekipe morala je igrati play-off sa trećeplasiranom ekipom iz Južne Amerike, reprezentacijom Bolivije.
Uzročnost
Srednji vijek
U skladu sa aristotelovskom kosmologijom, Toma Akvinski je postavio hijerarhiju dajući prioritet Aristotelova četiri uzroka: "konačni > efikasni > materijalni > formalni ". Akvinski je nastojao da identifikuje prvi efikasan uzrok – sada jednostavno prvi uzrok – kako bi se svi složili, rekao je Akvinski, da ga nazovu Bog. Kasnije u srednjem vijeku, mnogi učenjaci su priznali da je prvi uzrok bio Bog, ali su objasnili da se mnogi zemaljski događaji dešavaju unutar Božjeg plana ili plana, te su stoga učenjaci tražili slobodu da istraže brojne „sekundarne uzroke“.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Play-off Evropa / Južna Amerika
= Južna Amerika / CONMEBOL = 150px|lijevo
Uzročnost
Poslije srednjeg veka
I onda dodatno postoje tri povezana kriterija koji dolaze iz našeg iskustva i koji su "izvor većine naših filozofskih razmišljanja": A onda još dva:
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Play-off Evropa / Južna Amerika
Ukupno devet ekipa se takmičilo u kvalifikacijama za svjetsko prvenstvo. Bile su podijeljene u tri grupe iz kojih se pobjednik kvalificirao na završni turnir u Kolumbiji.
Uzročnost
Poslije srednjeg veka
1949. godine, fizičar Max Born je razlikovao determinaciju od uzročnosti. Za njega je determinacija značila da su stvarni događaji toliko povezani zakonima prirode da se sigurno pouzdana predviđanja i retrodikcije mogu napraviti iz dovoljno postojećih podataka o njima. On opisuje dvije vrste uzročnosti: nomična ili generička uzročnost i singularna uzročnost. Nomička kauzalnost znači da su uzrok i posljedica povezani više ili manje sigurnim ili vjerojatnim općim zakonima koji pokrivaju mnoge moguće ili potencijalne slučajeve; ovo se može prepoznati kao vjerovatnoćna verzija Humeovog kriterija 3. Povod singularne uzročnosti je posebna pojava određenog kompleksa događaja koji su fizički povezani antecedencijama i blizinom, koji se mogu prepoznati kao kriteriji 1 i 2.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Finale
Finale je održano od 10. do 17. jula 1977. godine u Caliju u Kolumbiji. direktno su plasirane prve dvije reprezentacije, dok se trećeplasirana ekipa Kolumbije sastaje se u play-offu sa reprezentacijom Mađarske.
Uzročnost
Također pogledajte
Patologija i epidemiologija
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Finale
= Sjeverna i Srednja Amerika / CONCACAF = 150px|lijevo Ukupno 16 ekipa bilo je podijeljeno u tri zone i to: sjevernu zonu, centralnu zonu i Karibik zonu. Prve dvije ekipe iz zona su se plasirale za završni turnir u Meksiku.
Grupa 1
Zbog istog broja bodova i iste gol razlike, odigrana je odlučujuća utakmica, kojom je odlučen drugi učesnik završnog turnira.
Odlučujuća utakmica
Zona A
Prva runda
Borovci (Kula Norinska)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Metković.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Zona B
Predtakmičenje
Borovci (Kula Norinska)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Borovci su imali 30 stanovnika.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Zona B
Druga runda
Borovci (Kula Norinska)
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857. i 1869. sadrži podatke za naselje Nova Sela te dio podataka u 1880. i 1890.''
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Finale
= Azija / AFC i Okeanija /OFC = 150px|lijevo 150px
Borovci (Kula Norinska)
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Borovci je imalo 45 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1978.
Finale
Ekipe su bile podijeljene, po geografskim zonama u pet grupa. Pobjednici grupa su učestvovali na finalnom turniru. Pobjednik finalne grupe se direktno kvalificirao za svjetsko prvenstvo.
Grupa 1
Sve utakmice igrane su u Singapuru. Reprezentacija Sri Lanke odustala je već prije početka kvalifikacija
Grupa 3
Zbog političkih razloga reprezentacija Sirije odbila je igrati utakmicu protiv Irana te je utakmica registrovana sa 2:0 za Iran.
Grupa 4
Reprezentacija Ujedinjenih Arapskih Emirata je odustale već prije početka takmičenja. Sve su utakmice igrane u Dohi u Kataru.
Finalna grupa
= Afrika /CAF = 150px|lijevo
= Ekipe sa brojem učestvovanja na svjetskim prvenstvima =
11 prvenstava
9 prvenstava
8 prvenstava
7 prvenstava
6 prvenstava
5 prvenstava
3 prvenstva
2 prvenstva
1 prvenstvo
Park prirode
mini|Nacionalni pakr Telaščica Park prirode je prostor prirodne ljepote u kojemu su ljudske aktivnosti dozvoljene, ali bez narušavanja sklada prirode.
Hrvatska
Park prirode je u Hrvatskoj definiran člankom 13. Zakona o zaštiti prirode Republike Hrvatske (NN 70/05), prostorno prirodno ili dijelom kultivirano područje kopna i/ili mora s ekološkim obilježjima međunarodne ili nacionalne važnosti, s naglašenim krajobraznim, odgojno-obrazovnim, kulturno-povijesnim i turističko-rekreacijskim vrijednostima.
IC 2207
IC 2207 (također poznat kao IRAS 07466+3405, MCG 6-17-29, PGC 21918 i UGC 4040) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 220 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Najveći prečnik je 2,00 (128 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (19 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 12. februara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1974.
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1974. bilo je 13-to svjetsko prvenstvo u biatlonu u muškoj konkurenciji, koje se održalo od 27. februara do 1. marta 1974. u sovjetskom gradu Minsku. Na ovom prvenstvu je prvi put uvedena disciplina sprinta na 10 km. Osim ove, održana je jedna utrka na 20 km i jedna utrka štafeta 4 × 7,5 km, za koju se dodjeljene medalje.
Vanjski linkovi
* Svi rezultati Svjetskih prvenstava u biatlonu
Jérôme d'Ambrosio
Jérôme d'Ambrosio (Etterbeek, 27. decembar 1985) je belgijski vozač.
Potpuni popis rezultata u F1
(key) (Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označuju najbrži krug utrke) * Sezona u toku
SLI
mini|140p|desno|Logo SLI tehnologije SLI je način spajanja dvije (pa i više) grafičke kartice tako da mogu raditi zajedno. Time se osigurava veća procesorska moć kao i sama količina memorije. Preteča ove tehnologije je imala istu skraćenicu SLI (Scan Line Interleave) koju je predstavio 3dfx 1998. godine (kojeg je NVIDIA kasnije kupila). NVIDIA je nakon kupovine ponovo predstavila tehnologiju 2004. godine.