Manastir_Hora
Freske
thumb|350px|desno|Deisis freska Sudnjeg dana Svi zidovi paraklezijuma u crkvi Hora prekriveni su freskama i tu nema nijednog mozaika. Teodor Metohit dao je da se dogradi pogrebna kapela (paraklezijum) prvo za njega, a zatim i za druge bizantijske zvaničnike koji su tu pokopani. Pri ulazu u paraklezijum nailazi se na prvi luk iznad lijeve niše u zidu gdje se nalazi grobnica Teodora Metohita. Slike potječu iz približno 1305. godine, a upravo tih godina kada je Giotto radio na freskama u Scrovegni kapeli u Padovi. Ikonografija na freskama u paraklezijumu crpi iz istih izvora, ali je stil različit. Freske u paraklezijumu manastira Hora na svoj način jednako su dobre kao i Giottove freske u Padovi. Kao što je i prikladno u pogrebnoj kapeli, scene se na ovaj ili onaj način bave smrću ili zagrobnim životom. U kupoli iznad paraklezijuma nalazi se upečatljiva freska, u čijem središtu je medaljon sa Bogorodicom i Djetetom, s ukrasnim trakama koje vode do njega. Između ukrasnih traka ispod medaljona su lijepo izvedeni anđeli u punoj veličini, koji su vrlo dobro očuvani (pogledati galeriju). Ukrasne trake iznenađujuće sugeriraju na italijansku fresku urađenu nakon nešto više od jednog vijeka. Način na koji je kupola podijeljena na dijelove ili režnjeve paralelan je u islamskoj arhitekturi, a ideja je možda došla direktno iz islamskog halifata u bizantijski svijet, ili putem Sicilije ili južne Italije. Ispod osnove kupole (tako često u bizantijskim kupolama) nalaze se četiri pendentiva, a svaki je ispunjen prikazima pisaca himni. Pendentivi i svodovi ispunjeni su scenama nebeskog svijeta, a neke od njih vrlo su neobične, poput one u kojoj se Kovčeg zavjeta nosi u Salomonov hram na leđima trojice ljudi. U luneti lijevo nalazi se izuzetan prikaz starozavjetne scene, ljestvice jevrejskog patrijarha svetog Jakova. Ljestvica predstavlja vezu između zemaljskog i božanskog, koja je vidljiva u druge dvije starozavjetne scene koje se nalaze odmah ispod ljestvice na obje strane lunete: sveti Jakov koji se hrve sa anđelom i još jedna scena u kojoj se čovjek i božanstvo spajaju kada Mojsije vidi Boga u obliku gorućeg grma. thumb|350px|lijevo|Freska Hristovog uskrsnuća, Manastir Hora Iduċi dalje niz paraklezijum, u prostoru iznad, sličnom kupoli nalazi se fresko scena Sudnjeg dana (slika desno) koja predstavlja izuzetno učinkovitu i maštovitu kompoziciju, gdje Isus sjedi u plavoj mandorli (svetiteljski oreol), a pored njega su Bogorodica i sveti Ivan Krstitelj, okruženi svecima, apostolima i anđelima. Ovdje su prikazani određeni elementi iz Knjige o apokalipsi. Naprimjer, u samom središtu vidimo neku vrstu spirale (koja predstavlja kosmičko vrijeme), koju anđeo namotava na kraju vremena tokom Sudnjeg dana. Lijevo ispod Isusa nalaze se griješnici u paklu a desno su blagoslovljeni u raju. Ova komplikovana fresko scena ima veliku ljepotu i originalnost, a u ovakvim djelima se može naći objašnjenje veličine El Grecove umjetnosti u okvirima bizantijskog svijeta, iz čije umjetničke tradicije je i potekao. Vrhunac fresko ciklusa u paraklezijumu je ogromna scena Isusovog uskrsnuċa (slika lijevo) koja dominira u apsidi u paraklezijumu. Slika je vrlo pažljivo urađena i privlači pažnju svojom energijom i dinamikom pokreta. Hristos odjeven u bijelo, u čijoj pozadini je bijelo-plava mandorla ukrašena zlatnim zvijezdama, prikazan je kako podiže duše Adama i Eve iz pakla. Slikarski prikaz njegovog lice je izvanredno delikatan, a lik Eve s druge strane je izvanredne ljepote. Stil umjetnika koji je naslikao scenu Isusovog uskrsnuċa (grčki: Anastasis) nije emocionalno nabijen, na način kao što su to ožalošćene i izdužene figure u crkvi svetog Georgija u Kurbinovu. Međutim, privlačnost i učinak za njenog gledaoca izvanredno su snažni, a duhovni osjećaj scene u cjelini je taj koji je najupečatljiviji. Ispod Anastasis freske je prikazano šest svetaca, s lijeva na desno: Atanazije Aleksandrijski, Jovan Hrizostom, Bazilije iz Cezareje, Gregorije Veliki i Kiril Aleksandrijski (pogledati galeriju: pogled na paraklezijum).