cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donji Čaglić
Donji Čaglić je naseljeno mjesto u sastavu grada Lipika, Požeško-slavonska županija, Republika Hrvatska.
Velika džamija u Parizu
Historija
Džamiju je Alžiru dodijelio 1957. godine francuski ministar vanjskih poslova. Džamiju trenutno vodi muftija Dalil Boubakeur.
Društveni značaj
S obzirom da se nalazi u Parizu, Velika džamija igra važnu ulogu u francuskom društvenom životu pri čemu igra značajnu ulogu u promoviranju prisutnosti islama i muslimana u ovom dijelu Evrope.
Donji Čaglić
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Donji Čaglić je imao 266 stanovnika.
Velika džamija u Parizu
Značaj džamije u turističkom smislu
Velika džamija u Parizu je najveća džamija u Francuskoj i treća po veličini u Evropi. Nalazi se u 5. pariskom arondismanu, u Latinskoj četvrti, u blizini Jardin des Plantesa i Instituta arapskog svijeta. Džamija je značajna turistička destinacija a osim molitve za vjernike džamiju se pohodi i tokom turističkih tura po Parizu. U kompleksu džamije se nalaze i velika mramorna turska kupatila za posjetitelje.
Donji Čaglić
Stanovništvo
Napomena: ''Naselja Donji Čaglić i Gornji Čaglić iskazuju se pod tim imenima od 1890. Do 1880. iskazivano je bivše naselje Čaglić, za koje su podaci od 1857. do 1880. sadržani u naselju Donji Čaglić. U 1991. naselje je povećano za dio područja naselja Bukovčani u kojem su sadržani podaci za taj dio do 1981.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donji Čaglić je imalo 505 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Primča vas
Primča vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Primča vas je imala 78 stanovnika.
Hemijska sinteza
mini|400px|Primjer hemijske sinteze: produkt [[indol]]
Hemijska sinteza je ciljano postavljanje ulaznih spojeva za izazivanje  hemijskih reakcija koje, kao proizvod  formiraju jedan ili više poželjnih  proizvoda. Ovaj proces tipski uključuje niz fizičkih i hemijskih promjena. U suvremenim laboratorijskim uvjetima, procesi hemijske sinteze su ponovljivi, produktivni  i pouzdani.
Hemijska sinteza se izvodi  izborom takvih spojeva  (reagensi) ili reaktanti, od kojih se očekuje interakcija koja rezultira dobijanjem ciljnog produkta. U takav aranžman mogu biti uključeni različiti tipovi reakcija ili  međuprodukata. Za odvijanje reakcije neophodno je reaktante dovesti u kontakt i pomiješati  u reakcijskom sudu kao što je hemijski reaktor ili jednostavni balon.
Da bi se izolirao krajnji proizvod, nakon mnogih od  reakcija, neophodno primijeniti  neki od oblika  post-reakcijske  procedure i/ili prečišćavanja (purifikacije). Količina proizvoda u datoj hemijskoj sintezi se označava kao prinos reakcije. Hemijski prinos se ipski  se izražava u težinskim jedinicama (npr. gramima) ili kao postotak  ukupne  teorijske  količine proizvoda. Sporedna reakcija je neželjena hemijska reakcija koja umanjuje prinos željenog produkta, ali ponekad može dati i upotrebljive produkte.
Termin hemijska sinteza može se usko i ograničeno odnositi na specifičnu vrstu reakcije, tj. direktnu kombinacijsku reakciju, kada se dva ili više reaktanata kombiniraju da formiraju jedan proizvod. Opći oblik direktne reakcije je:
gdje su A i su B elementi ili spoja, a AB je spoj  su A  i  su B  reaktanta. Primjeri kombinacijskih reakcija mogu biti:
JS-2
JS-2 je bio sovjetski teški tenk iz Drugog svjetskog rata. JS-2 je bio najteži i najbolje naoružani tenk u naoružanju Crvene armije tokom Drugog svjetskog rata. Novi tenk proizveden je kao odgovor na pojavu novih njemačkih teških i srednjih tenkova tipa Tiger i Panter. Serijska proizvodnja je počela krajem 1943. a prvi put je upotrebljen u borbi 1944. tokom Korsun-Ševčenskovske operacije. JS-2 je bio nešto malo teži od KV-1 i bio je naoružan topom kalibra 122 mm što je ujedno i bio najjači top ugrađen u bilo koji tenk tokom Drugog svjetskog rata. JS-2 je prošao brojne modifikacije iz čega je, pred kraj rata nastao potpuno novi model JS-3 sa poboljšanom oklopnom zaštitom i potpuno redizajniranom kupolom. Kupola koja je oblikom podsećala na tiganj, postaće kasnije zaštitni znak čitave serije sovjetskih tenkova. JS-3 je takođe bio naoružan moćnim topom od 122 mm.
Razvoj
Nakon pojave novih njemačkih tenkova tipa Tiger i Panter tokom 1942. i 1943. godine, u sovjetskoj armiji javila se potreba za tenkom koji će moći da im se suprotstavi. Oba ova tenka imala su oklopnu zaštitu toliko jaku da ju je top kalibra 76,2 mm, korišten u tada glavnim ruskim tenkovima T-34 i KV-1, mogao probiti samo iz neposredne blizine. U isto vrijeme, topovi na Tigru i Panteru mogli su bez teškoća probiti oklop T-34 na razdaljinama većim od 1000 m, što im je davalo nemerljivu prednost u borbi na otvorenom polju. Prvo rešenje bilo je ugradnja topa od 152 mm na osnovu tenka KV, čime nastaje lovac tenkova SU-152, nazvan „Zveroboj“ (Ubica zvjeri) i topova od 85 mm u tenkove KV i T-34 serije, čime su predstavljeni modeli KV-85 i T-34/85. Top od 85 mm, iako je povećavao šansu za probijanje oklopa Tigra i Pantera, i dalje nije bio ravnopravan topovima ugrađenim na ova dva tenka. Kada poslije nekoliko mjeseci proizvodnje primjeraka tenka JS-1 postaje očigledno da on sa svojim topom od 85 mm nije dovoljno jak za borbu protiv najjačih njemačkih tenkova, donosi se odluka o njegovom skidanju iz kupole i postavljanju topa od 122 mm. Sovjetski stručnjaci su primijetili da najviše štete protivničkim tenkovima tokom Kurske bitke nanio top A-19. Tim veoma brzim rešenjem Sovjetski Savez je dobio „novi“, neuporedivo jači tenk od neuspešnog testnog JS-1. Razmatrala se i upotreba topa od 100 mm, ali je odbačena zato što je top kalibra 122 mm imao mnogo bolje performanse u borbi protiv pešadije i protivtenkovskih topova, čime se znatno povećavala upotrebna vrednost JS-2. U svakom slučaju, top kalibra 100 mm biće kasnije ugrađen u nasljednika T-34, poznati model T-54. Prvi modeli JS-2 počinju da izlaze iz fabrika još u aprilu 1944., manje od šest mjeseci nakon početka izgradnje JS-1. Ovaj brzo izgrađeni tenk će ostati u proizvodnji sve do kraja rata u Evropi.
Operativna upotreba
thumb|lijevo|JS-2 tenk u Leipzigu 1945. Vojni zadaci ovog tenka su bili identični onima njemačkih Tiger I i Tiger II. Njihova upotreba se svodila samo na mjestima fronta gde se željela postići kratkotrajna vojna nadmoć. Kako se u to vrijeme Sovjetski Savez nalazio u ofanzivi, njegova najčešća upotreba se svodila u pravljenju rupa u protivničkoj odbrambenoj liniji. Kada bi odred JS-2 ostvario postavljeni cilj, on bi se povukao u pozadinu u očekivanju novih naređenja za upotrebu na nekom novom odlučujućem mjestu. Razlog za takvu njihovu „ograničenu“ upotrebu možemo naći u odluci Crvene armije da je ovaj tenk previše vrijedan da bi se izgubio u nekoj nevažnoj frontovskoj razmjeni vatre.
Oprema
Između testnog JS-1 i masovno proizvedenog JS-2 postoje samo tri, ali svima vidljive razlike. Prvu čini top od 122 mm što ima JS-2. On je veći gotovo 50 posto od onoga kojega je nosio prethodnik. Najveća zabrinutost su bile performanse topa protiv njemačkih tenkova pa je napravljeno testiranje na zarobljenom Panteru prilikom kojega je zrno iz 122 mm topa probilo Panterov prednji oklop, prošlo kroz odjel za posadu, probilo motor i na kraju probilo i stražnji oklop tj. prošlo je kroz cijeli tenk. Zajedno s njegovom ugradnjom dolazi do povećenja dužine tenka i pojačavanja oklopa što ovaj tenk težak 46 tona čini jednako teškim kao i sovjetski KV-85 ili njemački Panter, ali ujedno i dvije tone težim od JS-1. Kako bi se zadržala pod kontrolom ukupna težina tenka smanjena je količina streljiva koju prevozi što mu je tokom bitka znalo zadati ne male probleme. Dodatni problem je bio što se streljivo sastojalo iz dva dijela, od zrna i barutnog punjenja što je uporavalo brzinu otvaranja vatre, ali vatrena moć 122 mm topa je taj nedostatak više nego nadoknađivala. Prije obustave proizvodnje koja nastupa mjesec dana po padu Berlina izgrađeno je sveukupno nešto manje od 3500 primjeraka ovog tenka. U proizvodnji on biva nakratko naslijeđen sa JS-3 koji se nije koristio u Drugom svjetskom ratu.
Crkva svetog Mihovila u Ovčarevu kod Travnika
Crkva svetog Mihovila u Ovčarevu je rimokatolička crkva u Vrhbosanskoj nadbiskupiji. Nalazi se u selu Ovčarevo (ranije Orašje), sjeverozapadno 3 km. od Travnika, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 3. do 9. jula 2007. godine, donijela je odluku da se crkva proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući komisije), Ljiljana Ševo i Tina Wik.
Historija
Župa Ovčarevo osnovana je 25. aprila 1832. godine. Pripadala su joj malobrojna katolička sela smještena oko rijeke Lašve do Turbeta, na padinama Vlašića.
Crkva svetog Mihovila građena je krajem XIX stoljeća, prije 1870. godine. Podigao ju je fra Jako Baltić čiji potpis stoji na ploči u crkvi. Baltić je tražio od travničkog kajmakana Ahmeda da mu za gradnju crkve pribavi odobrenje (ferman). Kako se nije nadao fermanu, počeo je u isto vrijeme sa gradnjom crkve i župnog stana za koji je imao odobrenje. Odobrenje za crkvu je dobijeno prije završetka izgradnje crkve. U isto vrijeme kada je građena crkva podizana je i župna kuća. Baltić je vodio gradnju crkava u Ovčarevu i Gučoj Gori, koje imaju slične arhitektonske elemente, ali se ne zna njihov projektant. Izvanredna oblikovnost ove crkve, posebno njeno zapadno trolisno pročelje, pripada stilskim obilježjima rane renesanse koja se mogu vidjeti kod crkava u Dalmaciji i u Veneciji.
U periodu od 1975. do 1979. na crkvi su izvođeni konzervatorsko-restauratorski radovi. Radove je vodio akademski kipar Zdenko Grgić a tehnički realizirao arhitekta Mišo Subotić, uz konsultaciju Zavoda za zaštitu spomenika kulture Bosne i Hercegovine. Zahvat na dijelu horske galerije je jedina veća građevinska intervencija u objektu crkve. Drvena konstrukcija horske galerije koja je bila oslonjena na dva sprata, zamijenjena je masivnom betonskom konstrukcijom.
U isto vrijeme kraj crkve je postavljena brončana bista nobelovca Ive Andrića, rad sarajevskog kipara Zdenke Grgića. Ivo Andrić je bio progonjen za vrijeme Prvog svjetskog rata i boravio je u župnoj kući u Ovčarevu.
Za vrijeme ratnih dejstava 1992-1995. godine stanovnici Ovčareva su napustili svoje kuće a velika većina ih se do sada vratila.
Opis
Crkva svetog Mihovila je jednobrodna građevina. Izgrađena je u neorenesansnom stilu. Osnova je pravougaona na čijoj dužoj strani je prislonjen zvonik, a na sredini bočnih strana nalaze se dvije poligonalne niše (kapelice). Ukupna dužina crkve sa zvonikom iznosi oko 38,15 m, a ukupna širina sa nišama oko 21,65 m. U srednjem dijelu jugoistočne strane, u produžetku glavnog broda, smješten je zvonik čije vanjske dimenzije iznose 6,26 x 4,15 m. Prizemlje zvonika ima funkciju sakristije.
Stanley Matthews
Sir Stanley Matthews (1. februar 1915 – 23. februar 2000) bio je engleski profesionalni nogometaš i trener. Nastupao je za Stoke City, Blackpool i nogometnu reprezentaciju Engleske.
Karijera
Rođen je u Stoke na Trentu. Bio je jedan od najboljih engleskih i svjetskih nogometaša svih vremena. Jedini je nogometaš, koji je dobio britansku vitešku titulu, dok je još bio aktivan igrač. 1956. godine je dobio nagradu za najboljeg evropskog nogometaša.
Nogometnu karijeru je počeo u ekipi Stoke City. U sezoni 1932-33. osvaja Drugu diviziju. Od 1947. do 1961. godine je nosio dres Blackpoola. Sa Blackpoolom osvaja FA kup 1953. godine. U Stoke City se vraća 1961. godine. Karijeru je okončao 1965. godine.
Za nogometnu reprezentaciju Engleske je igrao od 1934. do 1957. godine. Zabilježio je 54 nastupa, te postigao 11 pogodaka. Bio je član reprezentacije na dva Svjetska prvenstva (1950, 1954).
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Vođinci)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Vođinci je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od - km2 imala 1966 stanovnika, što predstavlja 1,10% od ukupnog broja stanovnika Vukovarsko-srijemske županije, odnosno 0,05% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Vođincima je - stanovnika/km2.
Kamran Aziz
Kamran Aziz (1922. - 7. marta 2017.) bila je kiparska muzičarka i farmaceut. Bila je prva žena kompozitor i prva žena farmaceut u društvu kiparskih Turaka. Dala je značajan doprinos narodnoj muzici kiparskih Turaka do te mjere da je započela žanr u njegovom modernom smislu. Također je bila jedna od prvih muzičarki koja je svirala u javnosti i pionir je sviranja i podučavanja zapadnjačke muzike, zajedno sa svojim kolegom Jaleom Dervišem.
Aziz je rođena 1922. godine. Bila je kćerka Mehmeta Aziza, doktora zaslužnog za iskorjenjivanje malarije na Kipru; njezina starija sestra, Türkan Aziz, kasnije je postala prva glavna medicinska sestra na ostrvu. Svoje muzičko obrazovanje započela je sa 8 godina učeći kako svirati klavir. Diplomirala je na Američkoj akademiji u Nikoziji.
Stekla je obrazovanje iz farmakologije od kiparske vlade, diplomiravši 1944. godine i postala prva farmaceutkinja kiparskih Turaka zajedno sa Ayşe Dana.
Popis stanovništva u Srbiji 2011 (Raški okrug)
Po popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. u Srbiji, koji je proveden od 1. do 15. oktobra 2011, u Raškom okrugu živjelo je ukupno 309.258 stanovnika, što predstavlja 4,30% od ukupnog broja Srbije, te 15,22% od od ukupnog broja stanovnika stanovnika statističkog regiona  Šumadije i zapadne Srbije. Popis stanovništva provoden je na temelju Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova u 2011. godini ("Službeni glasnik RS", br. 104/09 i 24/11).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u Raškom okrugu bilo je 153.350 (49,59%) muškaraca i 155.908 (50,41%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 984:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 38,5 godina, muškaraca 37,6 godina, a žena 39,5 godina. Udio osoba starijih od 18 godina je 77,0% (238.175), kod muškaraca 76,0% (116.537), a kod žena 78,0% (121.638).
Ženjak
Ženjak je bivše naseljeno mjesto u sastavu općine Benedikt, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Lenart. 2003. godine, naselje je ukinuto i priključeno naselju Benedikt.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2003. priključeno naselju Benedikt.''
Pristavlja vas
Pristavlja vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Pristavlja vas je imala 48 stanovnika.
Pjegavost
Pjege su nakupine koncentriranih melaniniziranih ćelija koje su najlakše vidljive kod ljudi sa lijepim tenom. Pjege nemaju povećani broj ćelija koje proizvode melanin ili melanocita, već imaju melanocite koji prekomjerno proizvode granule melanina (melanosome) mijenjajući obojenost vanjskih ćelija kože (keratinocita). Kao takve, pjege se razlikuju od obojenih mladeža i benova koji su uzrokovani nakupljanjem melanocita na malom području.
Pjege se mogu pojaviti na svim tipovima tena. Od šest Fitzpatrickovih tipova kože, najčešći su na tenovima 1 i 2, koji obično pripadaju sjevernim Evropljanima. Međutim, može se naći u svih etničkih grupa.
Biologija
Stvaranje pjega nastaje izlaganjem sunčevoj svjetlosti. Izlaganje UV-B zračenju aktivira melanocite da povećaju proizvodnju melanina, što može dovesti do toga da pjege postanu tamnije i vidljivije. To znači da osoba koja nikada nije imala pjege može ih naglo razviti nakon dužeg izlaganja sunčevoj svjetlosti.
Pjege se uglavnom nalaze na licu, iako se mogu pojaviti na bilo kojoj koži izloženoj suncu, poput ruku ili ramena. Jako distribuirane koncentracije melanina mogu uzrokovati umnožavanje pjegica i pokriti cijelu površinu kože, poput lica. Pjege su rijetke u novorođenčadi, a češće se nalaze na djetetu prije puberteta. Nakon izlaganja suncu, pjege će se ponovo pojaviti ako su promijenjene pomoću farmaceutskie kreme ili lasera i nisu zaštićene od sunca. U nekim slučajevima blijede s godinama.
Taku Takeuchi
Taku Takeuchi (竹内 択 – Takeuchi Taku) japanski je skijaš-skakač.
Karijera
U Svjetskom kupu debitirao je 24. novembra 2006. na otvaranju sezone u finskom Kuusamu. Dosad je uspio ostvariti tri plasmana na pobjedničko postolje (dva druga i jedno treće mjesto).
Pjegavost
Genetika
Prisustvo pjegica povezano je s rijetkim alelima gena MC1R, iako se ne razlikuje hoće li osoba imati pjege ako ima jednu ili čak dvije kopije ovog gena. Drugim riječima, ekspresija odgovarajućeg gena jednaka je i kod homozigota i kod heterozigota. Također, osobe koje nemaju kopije MC1R ponekad imauju pjege. Unatoč tome, osobe s velikim brojem mjesta s pjegicama imaju jednu ili više varijanti gena MC1R. Od varijanti gena MC1R, kod pjegavih ispitanika najčešći su aleli Arg151Cys, Arg160Trp i Asp294His. Gen MC1R također je snažnije povezan s crvenom kosom nego s pjegama. Većina crvenokosih osoba ima dvije varijante gena MC1R, a gotovo sve imaju bar jednu. Varijante koje uzrokuju crvenu kosu su iste one koje uzrokuju pjege. Pjegavost se može naći i u područjima, poput Japana, gdje se crvena kosa ne javlja. Ove osobe imaju varijantu Val92Met koja se također nalazi u kavkazoida, iako ima minimalne efekte na njihovu pigmentaciju. Alel R162Q ima sporno sudjelovanje u pjegama.
Taku Takeuchi
Karijera
Na ZOI 2010. u Vancouveru bio je 34. na maloj i 37. na velikoj skakaonici, dok su u ekipnim skokovima Japanci zauzeli peto mjesto. Na idućim Zimskim olimpijskim igrama u Sočiju osvojio je bronzanu medalju u ekipnoj konkurenciji.
Pjegavost
Genetika
Varijante gena MC1R koje su povezane s pjegama počele su se pojavljivati u ljudskom genotipu kada su ljudi počeli napuštati Afriku. Varijanta Val92Met nastala je prije negdje prije između 250.000 i 100.000 godina, dovoljno dugo da ljudi mogu taj gen prenijeti u centralnu Aziju. Procjenjuje se da je Arg160Trp nastao prije oko 80.000 godina, dok se smatra da su Arg151Cys i Asp294His nastali prije oko 30.000 godina. Široke varijacije gena MC1R postoje kod ljudi evropskog porijekla zbog nedostatka jakog pritiska okoline na na ovaj gen. Originalni alel MC1R kodiran je za tamnu kožu s visokim sadržajem melanina u ćelijama. Visok sadržaj melanina je zaštita u područjima s velikom izloženosti UV-svjetlosti. Potreba je bila manja kako su se ljudi selili u veće geografske širine, gdje dolazeća sunčeva svjetlost ima niži sadržaj UV-zračenja. Potrebna je prilagodba svjetlije kože kako bi osobe u višim geografskim širinama i dalje mogle apsorbirati dovoljno UV zraka za proizvodnju vitamina D. Pjegave osobe teže da manje potamne i imaju vrlo svijetlu kožu, što bi pomoglo osobama koje su izrazile ove gene da apsorbiraju vitamin D.
Taku Takeuchi
Karijera
Na Svjetskom prvenstvu 2013. u Val di Fiemmeu bio je član mješovite japanske ekipe koja je postala prvi svjetski prvak u ovoj novoj disciplini. Na sljedeća dva svjetska prvenstva u istoj disciplini osvojio je bronzane medalje.
Pjegavost
Tipovi
Sunčane pjege zvane efelide ispoljavaju se kao ravne i svijetlosmeđe ili crvene promjene, koje blijede uz smanjenje izlaganja suncu. Češe su kod osoba sa svijetlim tenom, iako se nalaze kod ljudi sa različitim nijansama tena. Redovna upotreba kreme za sunčanje može inhibirati njihov razvoj.
Taku Takeuchi
Lični život
Godine 2014. dijagnosticirana mu je alergijska granulomatoza.
Krajem februara 2016. dobio je sina, a 2018. i drugog.
Pjegavost
Tipovi
Naziv efelide potiče od grčka riječi efelis i medicinski je izraz za pjege. Ovaj se termin odnosi na ravne mrlje od 1–2 mm, koje su žute, blago crvenkaste ili svijetlosmeđe i obično se pojavljuju tokom sunčanih mjeseci. Najčešće se mogu naći kod osoba svijetlog tena, a u nekim porodicama su nasljedna (genetička) osobina. Ljudi s crvenkastom kosom i zelenim očima skloniji su ovim vrstama pjega. Izbjegavanje sunca i zaštita od sunca, uključujući redovnu upotrebu kreme za sunčanje, pomažu u suzbijanju izgleda pjega.
Lentigine je termin koji dolazi od latinske riječi za leću (lens) i medicinski je izraz za određene vrste većih pigmentiranih površina.
Jetrene pjege (poznate i kao sunčeve mrlje i lentigini) izgledaju poput velikih pjega, ali nastaju nakon godina izlaganja suncu. Takva mjesta češća su kod starijih ljudi.
Finale Afričkog kupa nacija 2013.
Finale Afričkog kupa nacija 2013. je bila nogometna utakmica igrana 10. februara 2013. godine na stadionu FNB u Johannesburgu, Južnoafrička Republika. Nigerija je u finalnoj utakmici bila uspješnija od Burkine Faso rezultatom 1-0. Jedini gol na utakmici je postigao Sunday Mba u 40. minuti susreta. Ovo je bila treća šampionska titula za Nigeriju. Glavni sudija utakmice je bio Djamel Haimoudi iz Alžira.
O finalistima
Nigerija je u svojoj dosadašnjoj historiji osvojila Afrički kup nacija dva puta: 1980. i 1994. godine, te su poraženi četiri puta: 1984, 1988, 1990. i 2000. Unatoč tome, Nigerija nije bila favorit u finalnoj utakmici protiv Burkine Faso a najveći razlog toga su bile neuspješne kvalifikacije Nigerije za prethodni šampionat 2012. godine. Novi trener Stephen Keshi je doveo nekoliko novih mladih nogometaša u reprezentaciju kao što su Sunday Mba i Godfrey Oboabona iz domaćeg prvenstva te nekoliko nogometaša iz evropskih klubova kao što su Victor Moses, Vincent Enyeama, Emmanuel Emenike, Brown Ideye, John Obi Mikel i Uwa Elderson Echiéjilé koji su bili ključni za nigerijski tim na turniru. Prvu utakmicu na prvenstvu Nigerija je odigrala protiv Burkine Faso. Emmanuel Emenike je u 23. minuti postigao gol za Nigeriju dok je u četvrtoj minuti sudijske nadoknade vremena Alain Traoré dao gol za Burkinu Faso. Drugu utakmicu u grupi Nigerija je odigrala protiv aktuelnog prvaka Zambije. Kao i u prvoj utakmici na prvenstvu, Nigerija je povela golom Emmanuela Emenikea u 57. minuti utakmice. Drugi gol i konačan rezultat na utakmici postigao je Kennedy Mweene pet minuta prije kraja utakmice iz jedanaesterca za Zambiju. Posljednju utakmicu u grupnoj fazi Nigerija je odigrala protiv Etiopije. Golovima Victora Mosesa u 80. i 90. minuti iz jedanaesteraca Nigerija je ostvarila prvu pobjedu na prvenstvu te zbog lošije gol razlike zauzela drugo mjesto u grupi. U četvrtfinalu Nigerija se susrela sa Obalom Slonovačom. Prvi gol na utakmici dvije minute prije kraja prvog poluvremena postigao je Emmanuel Emenike za Nigeriju. Početkom drugog poluvremena izjednačujući gol je postigao Cheick Tioté. Pobjednički gol za Nigeriju je postigao Sunday Mba u 78. minuti utakmice. U polufinalu Nigerija se susrela sa Malijem te zabilježila uvjerljivu pobjedu rezultatom 4-1.
Burkina Faso je u svojoj dosadašnjoj historiji najveći uspjeh postigla igranjem u polufinalu 1998. Nakon što su odigrali neriješeno 1-1 protiv Nigerije u prvoj utakmici šampionata, Burkina Faso je u drugoj utakmici zabilježila ubjedljivu pobjedu protiv Etiopije rezultatom 4-0. Posljednju utakmicu u grupnoj fazi takmičenja Burkina Faso je protiv aktuelnog prvaka Zambije odigrala utakmicu bez golova te zbog bolje gol-razlike osvojila prvo mjesto u grupi. U četvrtfinalu Burkina Faso se susrela protiv Toga. Jedini i pobjednički gol na utakmici za Burkinu Faso je postigao Jonathan Pitroipau 105. minuti utakmice. U polufinalu Burkina Faso i Gana su odigrali neriješeno 1-1 ali je ipak bila uspješnija prilikom izvođenja jedanaesteraca te se prvi put u svojoj historiji plasirala u finale Afričkog kupa nacija.
Put do finala
{| class="wikitable" style="text-align:center" width=100% ! width=44% colspan=2| ! width=12%|Runda ! width=44% colspan=2|
Pungert
Slovenija:
Vis (grad)
280px|mini|desno|Vis, franjevački samostan Vis je grad u Hrvatskoj, na ostrvu Visu, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, grad Vis je imao 1.918 stanovnika, od čega u samom Visu 1.582.
Grad Vis
Napomena: Nastao iz stare općine Vis.
Vis (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1857. i 1869. sadrži podatke za naselja Dračevo Polje, Marinje Zemlje, Plisko Polje, Podselje, Podstražje i Rukavac, kao i dio podataka u 1921. za naselje Marinje Zemlje. Od 2001. smanjeno izdvajanjem naselja Rogačić, za koje sadrži podatke od 1857. do 1991.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Vis je imalo 1.932 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Žice
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Lenart.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Žice su imale 261 stanovnika.
Pristava pri Višnji Gori
Pristava pri Višnji Gori je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Pristava.''
Pristava nad Stično
mini|280px|Pristava nad Stično, rimokatolička crkva "Sv. Lambert" Pristava nad Stično je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Pristava nad Stično je imala 16 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Pristava.''
Filipovac
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Filipovac je imao 373 stanovnika.
Napomena: ''Iskazuje se od 1880. kao dio naselja, a od 1890. kao naselje.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Filipovac je imalo 493 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Orla Perć
thumb|right|Markacija staze 240px|right|thumb|Staza spusti se s Koziega Wiercha 240px|right|thumb|Karta Orle Perći 230px|right|thumb|Staza spusti se s Kozih Czuba 230px|right|thumb|Staza na Koziem Wierchu Orla Perć (bos. "Orlova staza") je planinarski put u Tatrama u južnoj Poljskoj. Smatran je za najtežu i najopasniju stazu u cijelim Tatrama i stoga je pogodna samo za iskusne planinare. Staza je označena crvenim znacima. Od kad je bila napravljena, više od 120 ljudi poginuo je na putu.
Tehnički podaci
Staza se nalazi u centru Visokih Tatra. Ukupna dužina dostupnoga puta je 4,5 km. Puno vrijeme prijelaza (u ljetnim mjesecima, ovisno o uslovima na stazi) mijenja se od 6 do 8 sati. Najviša tačka je Kozi Wierch s 2291 m n.v. Staza počinje na sedlu Zawrat (2159 m) i završava na sedlu Krzyżne (2112 m); vodi preko nekoliko vrhova i traverzuje druge. Staza je vrlo opasna i vodi uglavnom uz planinski greben. Mnogobrojne pomoći za penjanje su dostupne za planinare na najstrimijim i vertikalnim dijelovima, uključujući ljestve, ljestvice, lance i metalne stepenice. Najčešće zemlje su uglavnom granitske ploče, šljunak i neravne površine. Staza je povezana s drugim stazama; postoji sveukupno osam raskrsnica koje vode u planinarske domove. Dio sa sedla Zawrat do Koziega Wiercha je jednosmjeran. Pad kamenja i lavine su moguće uzduž puta.
Historija
Stazu je izmislio 1901. godine Franciszek Nowicki, poljski pjesnik i planinski vodič. Stazu je izgradio i označio svećenik Walenty Gadowski između 1903. i 1906.; međutim raskrižja i druge pomoćne staze su bile sprovodene i označene do 1911. Nakon nekoliko smrtnih nesreća, 2006. planinski vodič Irena Rubinowska i Piotr Mikucki, režiser, apelovali su organima Tatranskog nacionalnog parka da razmontiraju sve pomoći za penjanje uzduž staze i da ih promijene na via ferratu. Apel se sreo s različitim reakcijama profesionalnih grupa uključenih u turistički biznis. Bilo je zaključeno da ovo je historijska staza i da će ostati nepromjenjena. Pošto mnogobrojne nesreće su se događale kada planinari hodali u suprotnim smjerovima, Uprava Tatranskog nacionalnog parka od julija 2007. uvela je jednosmjerno kretanje na dijelu sa sedla Zawrat do Koziega Wiercha.
Desmerice
Desmerice su naseljeno mjesto u sastavu grada Ogulina, Karlovačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Ogulin.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Desmerice su imale 262 stanovnika.
Napomena: ''U 1869. i 1880. podaci su sadržani u naselju Zagorje.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Desmerice je imalo 310 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Marija, supruga Konstantina V
Marija (grčki: Μαρία) (? – 751) bila je bizantijska carica ("carica Rimljana") kao druga supruga cara Konstantina V Kopronima. Njeni roditelji su nepoznati.
Konstantin se oženio Marijom nakon smrti svoje supruge Tzitzak ("Irena Hazarska"). Marija i Konstantin nisu imali djece. Patrijarh Nikifor I zapisao je u svom djelu pod nazivom Chronographikon syntomon da je Marija umrla 751. godine. Njena prijevremena smrt dogodila se otprilike u isto vrijeme kada je njen posinak Leon IV Hazar bio krunisan za suvladara 6. juna 751. godine, a njen suprug je ponovo osvojio Malatiju. Nakon Marijine smrti, car Konstantin oženio se Eudokijom.
Tzitzak Eudokija
Pungert (Ivančna Gorica)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Pungert je imao 31 stanovnika.
IC 3470
IC 3470 (također poznat kao MCG 2-32-122 i PGC 41573) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 69 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,60 (12 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Royal Harwood Frost 10. maja 1904. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Džamska munara
Džamska munara je UNESCO-ov spomenik Svjetske baštine u zapadnom Afganistanu. Nalazi se u udaljenom i gotovo nepristupačnom području distrikta Šahrak u provinciji Gor uz rijeku Hari. Munara visoka 65 metara, izgrađena je oko 1190. u potpunosti od spaljene cigle. Poznata je po složenoj dekoraciji od cigle, štukature i glaziranih pločica na kojima su natpisi sinajskog i Naskh pisma, geometrijski uzorci i stihovi iz Kur'ana. Od 2002. munara je na spisku ugrožene Svjetske baštine, jer je ozbiljno ugrožena erozijom i nije aktivno održavana. BBC je 2014. izvijestio da je toranj u neposrednoj opasnosti od urušavanja.
Svjetska islamska obrazovna, naučna i kulturna organizacija (ICESCO) uvrstila je 2020. Džamsku munaru kao kulturnu baštinu islamskog svijeta. Prema afganistanskom Ministarstvu vanjskih poslova (MFA), Džamska munara je prvi spomenik afganistanske kulturne baštine na listi ICESCO-a.
Lokalitet
Džamska munara vjerojatno se nalazi na mjestu glavnog grada dinastije Gurid, Firozkoh.
Kružna munara stoji na osmougaonom postolju; imala je dva drvena balkona, a na vrhu je bila lampa.
Džamska munara pripada grupi od oko 60 munara i tornjeva izgrađenih između 11. i 13. stoljeća u srednjoj Aziji, Iranu i Afganistanu. Rečeno je da su munare izgrađene kao simboli pobjede islama, dok su ostale kule bile samo znamenitosti ili osmatračnice.
Prema tvrdnjama arheologa, 10 kilometara od munare otkriveno je i židovsko groblje s ostacima vojne zgrade, palače i keramičkog posuđa.
IC 5097
IC 5097 je četverostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Ždrijebe. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 5. septembra 1891. godine.
Veliko Trgovišće
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Zabok.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Veliko Trgovišće je imala 4.945 stanovnika, od čega u samom Velikom Trgovišću 1.250.
Općina Veliko Trgovišće
Napomena: Nastala iz stare općine Zabok.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Veliko Trgovišće je imalo 1.253 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Radohova vas
mini|280px|Radohova vas, željeznička stanica Radohova vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Radohova vas je imala 180 stanovnika.
Žitence
Žitence su naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Jurij v Slovenskih goricah, regija Podravska, Slovenija.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Žitence su imale 273 stanovnika.
Irska funta
Irska funta (en. "Irish pund", ie. "Punt Éireannach") je bila zvanična valuta Irske od 997-2009. Njen kod po ISO 4217 je IEP. Novac je izdavala Centralna banka Irske (en. "Central Bank of Ireland", ie. "Banc Ceannais na hÉireann"). Manja jedinica je peni, 100 penija je odgovaralo jednoj funti. U opticaju su bile kovanice u apoenia 1/2, 1, 2, 5, 10, 20, 50 penija i 1 funte. Apoeni novčanica koji su bili u opticaju su: 5, 10, 20, 50 i 100 funti. 1. januara 2009 euro je zamijenio irsku funtu.
Historija
Irska funta je prvi put uvedena u Srednjem vijeku oko 997. U početku imala je 1:1 vrijednost britanske, koja kasnije pada. Tokom 1180-1460 irska funta se veže, po tečaju 13:12, za britansku. Nakon ujedinjenja s Velikom Britanijom 1801. Irska od tada ne vodi samostalnu monetarnu politiku. Posljednje bakrene kovanice 1/2 i 1 penija su kovane u Irskoj 1823. Irska funta se održala još do 1826. nakon čega je zamijenjena britanskom. U 1928. uvodi se nova irska funta koja se zvala i funta slobodne države (ir. "Saorstát Pound"). Ostaje i dalje vezana za britansku sve do proglašavanja nezavisnosti 1937. Nezavisna Irska pristupa 1970. Savezu evropskih valuta (ERM) dok isto Velika Britanija nije učinila. Irsku funtu zamjenjuje 1. januara 2009 euro, po tečaju 0,78:1.
Fischbach (Štajerska)
Položaj općine Fischbach (Štajerska)|Fischbach u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Weiz |180px|desno|mini]]
Fischbach je općina u okrugu Weiz u austrijskoj saveznoj pokrajini Štajerskoj. Broj stanovnika općine je.
Politika
Na općinskim izborima u Štajerskoj 28. juna 2020. godine za gradonačelnika općine je izabran Silvia Karelly iz ÖVP.
Birkfeld
Položaj općine Birkfeld u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Weiz |180px|desno|mini]]
Birkfeld je tržišna općina u okrugu Weiz u austrijskoj saveznoj pokrajini Štajerskoj. Broj stanovnika općine je.
Politika
Na općinskim izborima u Štajerskoj 28. juna 2020. godine za gradonačelnika općine je izabran Oliver Felber iz ÖVP.
Lašva (župa)
Župa Lašva, u ranom srednjem vijeku bila je u jezgru srednjovjekovne bosanske države. Obuhvatala je područje današnjih opština Busovača, Vitez, Novi Travnik i Travnik.
Bila je pod upravom bosanskih banova, a kasnije kraljeva. Jedna je od najvećih i najplodnijih župa srednje Bosne. Vjerovatno je bila dobro naseljena stanovništvom koje se, uglavnom, bavilo poljoprivredom. Na tom području konstatovano je više od 50 nekropola stećaka iz XIV i XV vijeka, kao i srednjovjekovni gradovi Toričan, Travnik, Bosnić ili Škaf i Vrbenac grad. U srednjem vijeku glavni put sa zapada išao je dolinom Lašve, te preko sela Lugova kod Busovače, Kondžila i Radovaljske rijeke silazio u Visoko. Tim putem bili su povezani sa centralnom Bosnom Uskoplje i Donji Kraji.
O župi Lašvi, obzirom na njenu prostranost i značaj, nema mnogo istorijskih dokumenata.
Ova župa se prvi put pominje u povelji kralja Bele IV iz 1244. godine, čija autentičnost nije dokazana, kao posjed bosanske biskupije navodi se mjesto “kod tri crkve”. Godine 1373. ban Tvrtko daruje Stjepanu Rajkoviću selo Čukle.
Godine 1380. kralj Tvrtko I imenovao je Hrvoja Vukčića velikim vojvodom i darovao dva sela u Lašvi: Trbeušu i Bilu. Vjerovatno su ta sela bila sastavni dijelovi kraljevske domene.
Krajem XIV vijeka u jednom dijelu župe Lašve, oko Turbeta, imao je svoje posjede tepčija Batalo. Javlja se kao svjedok u poveljama bosanskh vladara, od Dabiše do Ostoje, na prelomu iz XIV u XV vijek.
Ljeta 1415. na području Lašve, u kojoj je Hrvoje Vukčić Hrvatinić imao neke posjede, vodila se bitka između ugarske i osmanske vojske u kojoj su Ugri bili poraženi. U jednom dokumentu dubrovačkog arhiva 8. 2. 1421. pominje se kastelan u tvrđavi u Turici u Lašvi Nije poznato gdje se to mjesto nalazi . Na području Lašve 16.VII 1455. godine opljačkan je trgovac Radoslav Umiljenović iz Dubrovnika.
O srednjovjekovnom gradu Travniku nema pomena u istorijskim dokumentima, ali oblik gornje tvrđave, u kojoj se nalazila dvorska palača, kao i toponim “Varoš” ispod tvrđave govore u prilog postojanju podgrađa uz utvrđenje u srednjem vijeku. Tek 1464. godine pominje se grad Travnik. Te godine osmanski hroničar Dursun-beg bilježi da su se osmanske trupe sa sultanom Mehmedom II el- Fatihom na čelu pri svom pohodu na Jajce zadržale u Travniku.
Arsenije I Sremac
thumb|Ikona, [[Rilski manastir]] Sveti Arsenije I Sremac (?—1266), bio je drugi srpski arhiepiskop u periodu 1233—1263.
Crkvena služba
Rođen je u selu Dobra kod Slankamena na Dunavu. Zamonašio se u mladosti i kad je čuo za djelatnost svetog Save otišao je njemu u Žiču. Sveti Sava ga je ubrzo postavio za igumana Žiče.
Arsenije je za arhiepiskopa izabran voljom svog prethodnika Svetog Save koji se 1233. povukao sa trona pred drugi polazak za Jerusalim.
Sagradio je crkvu Svetih Apostola u Rugovskoj klisuri kod Peći koji je kasnije nazvana crkva Vaznesenja Gospodnjeg.
Njegovo žitije i službu napisao je arhiepiskop Danilo II. Danilo II je u svojoj zadužbini, Bogorodičinoj crkvi u Peći, dao da se naslika ciklus slika iz Arsenijevog života.
Povukao se sa trona 1263. usljed teške bolesti (paralize). Bolovao je i umro u Crnči 28. oktobra 1266. godine i sahranjen u hramu Svetih Apostola u Peći.
Mošti
Njegove mošti nošene su i čuvane po raznim manastirima. Iz Pećke patrijaršije je mošti jedan monah preneo u neki manastir (Dovolja?). Iz tog manastira su prenešene u Kuče, gdje ih je Mirko Petrović našao, dok je ratovao protiv Kuča. On ih sa sobom odnosi u Crnu Goru u manastir Ždrebanik (danas se zove Ždrebaonik) u Brdima. 1884. godine mošti su prenešene u manastir Kosijerevo. Ranije su jedno vrijeme bile i u manastiri Dovolji. Iz Kosijereva su nakon par decenija (1920.) vraćene u manastiru Ždrebaonik kod Danilovgrada. U vrijeme obnove manastira Ždrebaonika, u drugoj polovini osamdesetih godina dvadesetog vijeka, mošti svetog Arsenija su se nalazile u crkvi svete Tekle u Danilovgradu, oko godinu dana, kada su u crkvi povremeno služene svete liturgije.
Proslavljanje
Srpska pravoslavna crkva ga proslavlja kao svetitelja 28. oktobra po crkvenom tj. 10. novembra po građanskom kalendaru.
BT tenk
BT tenk je serija sovjetskih brzih tenkova koja se proizvodila od 1932. do 1941. Radi se lahko oklopljenim i dobro naoružanim tenkovima koji su bili najmobilniji tenkovi u tom periodu.
Razvoj
Tenk je dizajniran tako da posada tenka u roku od trideset minuta može skinuti gusjenice s tenka i postaviti lančani pogon kako bi seosigurala lakša pokretljivost na cesti. Tenk je mijenjao pravac okretanje prednjih točkova. Za ovakav dizajn tenka je odgovoran amerikanac J. Walter Christie. Rusi su u suradnji s Christiem dobili nacrte pod oznakom nacrta poljoprivrednih traktora. Protototip BT-2 tenka 1931., a masovna proizvodnja je počela 1932. BT-2 tenk je bio naoružan topom kalibra 37 mm, kasnije zbog nedostatka ovih topova, tenkovi su naoružavani s tri mitraljeza. Kasnije verzije BT-5 su bile naoružane topom kalibra 45 mm.
Kos (ostrvo)
Kos je grčki otok u arhipelagu Dodekanez u istočnom dijelu Egejskog mora. Kos pripada grčkoj periferiji Južni Egej i okrugu Kos. Nakon Rodosa i Karpatosa, je treći po veličini otok u arhipelagu Dodekanez. Po podacima iz 2011. na otoku je živjelo 33.388 stanovnika. Glavno mjesto na otoku je grad Kos, koji je turističko i kulturno središte otoka. Provedbom Kallikratisovog programa i teritorijalnom reformom Grčke iz 2010. godine, otok sa otokom Nisiros sačinjava istoimeni okrug.
Položaj
180px|mini|lijevo|Položaj Kosa u arhipelagu [[Dodekanez]] Kos se nalazi u istočnom dijelu Egejskog mora na ulazu u zaliv Gökova. Sjeverno od grada Kos, je najkraće rastojanje prema Bodrumskom poluotoku, zapadno od turskog grada Bodruma, 5 km. Poluotok Datça se nalazi 15 km južno. Okolni otoci su: na sjeveru Pserimos (4 km) i Kalimnos (12 km); Otok Nisiros je 12 km južno, a Astipalea 43 km na zapadnoj strani.
Historija
180px|mini|desno|Bronzani novčić sa otoka Kosa, oko 350–300 p. n. e. Kos je bio naseljen još tokom neolita. U 11. vijeku p. n. e. ostrvo naseljavaju Dorani iz Epidaura i pod njima počinje procvat otoka. Pretpostavlja se da od njih potiče kult boga liječništva Asklepija. Od 546 p. n. e. pripada Ahemenidskom carstvu. Tokom Grčko-perzijskih ratova stanovnici polisa Kos su dvaput protjerali Perzijance sa otoka, ali uz pomoć Atine. Zbog toga je Kos oko 450 p. n. e. pristupio Delskom savezu, a 405 p. n. e. potpao je pod Spartu. Nakon izlaska Rodosa iz ovog saveza Kos je bio glavno uporište Atine u ovom dijelu Grčke. U helenističko doba, Kos je bio sjedište medicinske škole, koju suprotno od ranijih pretpostavki nije vodio najpoznatiji ljekar antičkog vremena Hipokrat. Ove su škole bile poznate i po Asklepijadinoj zakletvi, koju su liječnici navodno izgovarali pri početku obavljanja svoga posla, ali se to zakletva povezuje i sa Hipokratovom zakletvom.
Od sredine 4. vijeka p. n. e. do osvajanja Aleksandra Velikog, Kos je bio pod upravom Karijaca i dinastije Hekatomnide iz Halikarnasa, današnjeg Bodruma. 366. p. n. e. je na sjeveroistočnom dijelu otoka osnovano naselje Kos, koje je zamijenilo tadašnji glavni grad naselje Astipalaja (danas Kefalos). Na temeljima Apolonove nekropole izgrađeno je svetište Asklepijusa, koje je bilo posjećivano od gostiju i pacijenata. Oko 300. p. n. e.babilonski svećenik i historičar Beros je na Kosu osnovao prvu astrološku školu u helenističkom okruženju. U to je vrijeme Kos kovao vlastite novčiće, na kojima su prikazani Asklepije, zmija i rak. Poslije smrti Aleksandra Makedonskog Kos se oslanjao na Egipat Ptolemeja, uglavnom kao prirodni trgovački posrednik između Rodosa i Ptolemeja. I dalje zadržava svojevrsnu samostalnost, te izvozi vino i svilu, čemu potpomažu i dobro zaštićene luke otoka. Pjesnici Herod i Teokrit opjevali su u svojim epovima opis života svih slojeva gradskog i seoskog života od aristokratske klase pa sve do robova. 164. p. n. e. Kos je pao u ruke starog Rima, ali je zadržao autonomiju. Podjelom carstva Kos je pripao Bizantiji, u okviru koje će ostati vijekovima. 1206. godine, poslije upada Krstaša u Carigrad, otok prisvajaju Mlečani. 1315. godine Kos osvajaju vitezoviovi Malteškog reda. Mnoge njihove građevine, najviše utvrđenja, sačuvane su do dan-danas. Sva ova utvrđenja nisu pomogla u odbrani ostrva protiv Sulejmana Veličanstvenog 1523. godine Kos postaje osmanski, a mnogi stanovnici napuštaju otok sa vitezovima, ili postaju roblje Osmanskog Carstva, koje vlada skoro 400 godina sve do 1912. godine kada otok zauzima Italija, koji naseljavaju otok. Kapitulacijom Italije, u operaciji Polarni medvjed 3. oktobra 1943. njemački Wehrmacht zauzima otok do kraja Drugog svjetskog rata, a 3.145 italijanskih i 1.388 britanskih vojnika biva zarobljeno. Istovremeno je počinjen masakar nad zarobljenim italijanskim oficirima, kada je ubijeno oko stotinu italijanskih oficira. 1947. godine je otok Kos zajedno sa ostalim Italijansko-egejskim otocima, predat Grčkoj. U noći 20-21. jula 2017. oko 1:30 po lokalnom vremenu, otok je pogodio zemljotres jačine 6,7 po Momentalnoj magnitudnoj ljestvici, koji je posebno pogodio grad Kos u kom su uništeni i oštećeni brojni historijski spmenici, te je poginulo dvoje ljudi i oko 100 ih je ozlijeđeno. Luku je pogodio manji cunami.
Upravna podjela
Od 1997. do 2010. godine Kos je po Kapodistrias programu iz 1997. bio podijeljen na ukupno tri općine sa ukupno šest općinskih okruga. Provedbom Kallikratisovog programa i teritorijalnom reformom Grčke iz 2010. godine ostrvo postaje općina, sa sjedištem u gradu Kosu, dok su bivše općine postale općinski okruzi općine Kos.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Tompojevci)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Tompojevci je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od - km2 imala 1.565 stanovnika, što predstavlja 0,87% od ukupnog broja stanovnika Vukovarsko-srijemske županije, odnosno 0,04% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Tompojevcima je - stanovnika/km2.
Gaj (Lipik)
Gaj je naseljeno mjesto u sastavu grada Lipika, Požeško-slavonska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Pakrac.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Gaj je imao 324 stanovnika.
Župetinci
mini|280px|Župetinci, [[hrast]] Župetinci su naseljeno mjesto u sastavu općine Cerkvenjak, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Lenart.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Župetinci su imali 172 stanovnika.
Napomena: ''Do 1974. iskazivano pod imenom Župetinci–del.''
Fajtovačka pećina
Fajtovačka pećina se nalazi u naselju Fajtovci u općini Sanski Most, Bosna i Hercegovina. Pećina se nalazi na desnoj strani rijeke Blihe iznad vodopada.
Geologija
Pećina je formirana u jurskim krečnjacima i njeno stvaranje predisponirano je međuslojnom pukotinom na kojoj je nastala današnja velika urušena dvorana. Pored međuslojne pukotine formiranju su doprinijele i pukotine sa pravcem pružanja od sjeveroistoka prema jugozapadu i u manjoj mjeri ona sa pravcem pružanja od istoka prema zapadu.
Morfologija
Fajtovačka pećina ima jednu prostoriju čije su dimenzije: dužina oko 40 m, širina oko 25 m i visina oko 30 m. Povezana je sa hodnikom dužine oko 30 metara i visinom koja se povećava od 1 m na ulazu do 4 metra na mjestu spajanja sa dvoranom. Pri desnom kraju velike prostorije nalaze se i dvije manje prostorije od kojih je jedna odvojena gomilom urušenog kamenja, a druga se nalazi pri kraju hodnika.
U pećini nema dosta pećinskih ukrasa. Na stropu velike dvorane ima nekoliko stalaktita, a u prostoriji pri kraju hodnika zidovi prostorije su prekriveni sigama.
Arheološki i paleontološki tragovi
U pećini nisu otkriveni nikakvi tragovi boravka čovjeka u prahistoriji niti paleontološki nalazi. Položaj pećine i prostorija pri kraju hodnika bila je pogodna za boravak pećinskog medvjeda.