cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fojnički grbovnik
Za Fojnički grbovnik prvi interes su pokazali stranci. Grof Ladislav Festetics iz Tolne se 1837. godine obratio provincijalu bosanskih franjevaca fra Andriji Kujundžiću iz Kreševa da mu nabavi kopiju ovog priručnika. Grbovnik je prvi put opisao fra Ivan Franjo Jukić u 'Srpskom Listu' 1842, br. 18, zatim iste godine u 'Danici Ilirskoj' br. 24.
Iako pripada mnogo kasnijem vremenu, Fojnički grbovnik se skoro u potpunosti oslanja na srednjovjekovnu heraldičku tradiciju. Koliko je ta tradicija u ilirskim zbornicima vjerno prenesena, i koliko je upravo ti zbornici prekidaju, još nije utvrđeno i to će sigurno predstavljati jedan od glavnih zadataka historiografske nauke u budućnosti.
Fojnički grbovnik počinje spiskom Grbova plemenitih obiteljih ilirskih po redu slovah izvagjeni iz starinskih knjigah fojničkih. Taj alfabetski spisak obuhvata pet stranica i u njemu su vidni pokušaji da se identificira porijeklo pojedinih porodica, tako što su uz neka imena naknadno u zagradi upisana i mjesta iz kojih te obitelji vjerovatno potiču. Nakon toga slijedi slika Bogorodice, zaštitnice Ilira i bosanskog kraljevstva, a zatim i prikaz zaštitnika kuće Nemanjića – svete braće Kuzme i Damjana. Na slijedećoj stranici nalazi se gore navedeni originalni naslov Fojničkog grbovnika, zajedno sa naknadnom potvrdom koju je 8. jula 1800. godine u Kraljevoj Sutjesci dopisao biskup i apostolski vikar fra Grga Ilić. Potvrda je pisana latinskim jezikom, a potvrđuje da se ovaj grbovnik u Franjevačkom samostanu u Fojnici brižno čuva od pamtivijeka, naime od zauzeća bosanskog kraljevstva. Poslije toga slijedi slika svetog Jeronima, zaštitnika Ilira, i, na posebnom listu, zajednički grb složen od grbova 9 slavenskih zemalja (Makedonije, Slavonije, Bosne, Bugarske, Dalmacije, Srbije, Hrvatske, Raške i Primorja) i dvije vladarske kuće (Nemanjića i Kotromanića), da bi odmah uslijedili svi ti grbovi pojedinačno (uz još jedan grb koji im je dodan – grb nepostojeće zemlje Ilirije). Slijedećih 126 grbova predstavlja znakove znamenitih plemićkih porodica koji svoje porijeklo vuku s područja Hrvatske, Bosne, Hercegovine i Srbije.
Reference
Belović, B: O heraldičkom spomeniku u Fojničkom manastiru, Zastava, 59/1928, 100, 3, 101, 3.
Fojnički grbovnik, Rabic, Sarajevo, 2005. (Prikaz: Emir O. Filipović, Prilozi IIS, 34, Sarajevo, 2005, 350-353.)
Dubravko Lovrenović: Fojnički grbovnik, ilirska heraldika i bosansko srednjovjekovlje, Bosna Franciscana, br. 21, god. XII, Sarajevo, 2004, 172-202.
Ljiljana Pirolić
Ljiljana Pirolić je bosanskohercegovačka novinarka i književnica. Rođena je u Višegradu, diplomirala je žurnalistiku na Fakultetu političkih nauka u Sarajevu. Radila je kao radijski novinar u emisijama Radio Sarajeva do 1994. godine. Nakon toga postaje dopisnik iz Sarajeva njemačkih medijskih kuća WDR iz Kölna i Deutsche Welle iz Bonna. Prvi roman Casino Sarajevo objavila je 2010. godine, za koji je nagrađena nagradom Fondacije za izdavaštvo FBiH za 2010. godinu.
Velika Sfinga u Gizi
desno|380px|mini|Glava Velike Sfinge u Gizi u Egiptu Velika Singa u Gizi je veliki kip poluljudske sfinge u Egiptu, na platou Gize na zapadnoj obali rijeke Nil, blizu suvremenog Kaira. To je jedna od najvećih statua napravljenih od jednog kamena na Zemlji, te se vjeruje da su je sagradili drevni Egipćani u 3. milenijumu p. n. e.
Kako su taj kip zvali drevni Egipćani nije poznato. Zapadno ime "Sfinga" je dobila u antici na osnovu legendarnog grčkog stvorenja s tijelom lava, glavom žene i krilima ptice, iako glava egipatske sfinge pripada muškarcu. Za drevni grčki izraz se vjeruje da bi mogao biti kvarenje drevnog egipatskog izraza Shesep-ankh. Ovo ime je bilo korišteno za sve kraljevske kipove u Četvrtoj dinastiji, iako je postalo specifično za Veliku Sfingu u Novom kraljevstvu. U srednjovjekovnim tekstovima je potvrđeno korištenje imena balhib i bilhaw za Sfingu, uključujući egipatskog historičara Maqrizija, koji sugeira koptsku konstrukciju, ali egipatski arapski naziv Abul-Hôl, što znači "Otac užasa", se češće koristi.
Srednji zapad (SAD)
Srednji Zapad ( ili Midwestern United States) je prema definiciji Američkog biroa za popis stanovništva jedna od četiri geografske regije u SAD-u. Iako je geografski na sjeveru, i više istočno nego zapadno, termin se odnosi na činjenicu da je region na pola puta ka suprotnoj obali kada se ide direktno na zapad iz Nove Engleske i New Yorka, gdje je termin i nastao. Danas se to područje naziva Midwest u dijelovima svijeta gdje se govori na engleskom jeziku.
Regija Srednji Zapad se sastoji od 12 država na srednjem sjevernom i sjeveroistočnom dijelu SAD-a :
Zbog svog geografskog položaja i odnosa sa Michiganom, Ontario se često dovodi u vezu s ovom regijom. Popis stanovništva 2012. godine u SAD-u je utvrdio podatak o 65,377,684 stanovnika na Srednjem Zapadu.
NGC 2062
NGC 2062 (također poznat kao ESO 86-SC20) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 3. januara 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Enklitika
Zamjeničke enklitike nas i vas oblikom se podudaraju s naglašenim likovima, kao u on nas/vas je pozvao prema nas je pozvao, a vas nije. Nenaglašeni oblici aorista pomoćnoga glagola biti mogu se deklinirati pa dolaziti i na početak rečenice, npr. bi li sutra išao, biste li nas pogledali. Od ostalih glagolskih enklitika na početak rečenice može još samo doći je, naprimjer, je li već kasno? Ako više enklitika slijede jedna drugu, onda prvo dolazi li (npr. ko li će nas sresti?), zatim glagolske enklitike osim je (npr. kazali su nam, ali kazao nam je), zatim zamjeničke, i to dativ i genitiv dolaze prije akuzativa (naprimjer, znao vam ga je, oslobodili su ga se), a poslije svih ostalih glagolska enklitika je (npr. ko li nam ga je smjestio?).
Brzo klizanje na Zimskim olimpijskim igrama 2014 – 1000 m (muškarci)
100p|desno
Takmičenje u brzom klizanju na 1000 m u muškoj konkurenciji na Zimskim olimpijskim igrama 2014. u Sočiju održalo se u kompleksu za brzo klizanje Adler arena 12. februara 2014.
Kvalifikacije
U ovoj disciplini moglo je sudjelovati četrdeset klizača, te najviše po četiri iz jedne zemlje. Dvadeset najboljih nakon četiri utrke Svjetskog kupa u brzom klizanju u sezoni 2013/14. osiguralo je sudjelovanje, dok je ostalih dvadeset mjesta određeno na temelju svih rezultata ostvarenih u Svjetskom kupu u ovoj disciplini i na Svjetskom prvenstvu u sprintu u brzom klizanju 2014. godine.
Rezultati
Trke su održane sa početkom u 18:00.
Hazim Delić
Hazim Delić (rođen 13. maja 1964), ratni zločinac iz Konjica, osuđen na 18 godina zatvora pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju na osnovu individualne krivične odgovornosti po osam tačaka za teške povrede Ženevskih konvencija iz 1949. i u sedam tačaka za kršenja zakona i običaja ratovanja.
Uvod
Tokom rata u BiH, općina Konjic je bila od strateške važnosti, jer je kroz nju prolazilo mnoštvo komunikacija od Sarajeva ka drugim dijelovima države, a predstavljala je i značajnu logističku trasu za snabdijevanje Armije RBiH.
Tokom napada srpskih snaga na Sarajevo, a potom i opsade od 1992. do kraja rata, ova ruta je bila vitalna za napore snaga bosanskohercegovačke vlade da razbiju blokadu. Nadalje, nekoliko važnih vojnih objekata se nalazilo u Konjicu, uključujući fabriku naoružanja "Igman", barake JNA "Ljuta", Rezervno komandno mjesto JNA (poznato kao "ARK"), komunikacioni i telekomunikacioni centar "Zlatar", te barake i skladište u Čelebićima.
Napad srpskih snaga i blokada Konjica
Iako u općini Konjic nije bilo srpske većine, marta 1992. samoproglašena "Srpska opština Konjic" je usvojila SDS-ovu odluku o stvaranju srpskih teritorija po kojoj je teritorija na kojoj je postojala bilo kakva imovina u vlasništvu Srba proglašena srpskim teritorijem.
SDS je u saradnji sa JNA također bio aktivan u naoružavanju srpske populacije općine, kao i u obuci paramilitarnih jedinica i milicija. Do sredine aprila 1992. godine, Konjic je efektivno bio opkoljen i odsječen i od Sarajeva i od Mostara. Naoružane srpske snage su postavile barikade na Bradini (sjeverno od grada), kotrolišući prevoj Ivan Sedlo, na putu M17 prema Sarajevu. Put ka Mostaru je također bio blokiran u Donjem Selu na zapadu, a SDS formacije su kontrolisale područje na jugoistoku kod mjesta Borci.
Obje ceste i željezničke pruge su bile blokirane, a početkom maja i telefonske linije prema Sarajevu. Bošnjaci i Hrvati iz okolnih sela su počeli da dolaze u Konjic, bježeći iz svojih domova pred srpskom vojskom. To je produbilo osjećaj panike i bezizlaznosti. Također su počeli pristizati protjerani iz ostalih dijelova BiH, putujući preko planina, kroz šumu, donoseći vijesti o ubijanjima i etničkom čišćenju. Informacije o dolasku HOS-ovaca u Konjic su kod srpskih žitelja pobudili strah, te su počeli da napuštaju grad i da idu u sela pod srpskom kontrolom.
4. maja 1992. JNA je zajedno sa drugim srpskim snagama počela da granatira Konjic (sa Borašnice). Granatiranje je trajalo svakodnevno preko tri godine (do potpisivanja Dejtonskog sporazuma), a prouzrokovalo je ogromnu štetu, rezultirajući u pogibiji mnogih civila.
Dok je grad brujao izbjeglicama, osjećao se veliki nedostatak osnovnih namirnica za život i nedostatak smještaja za prognanike. Humanitarne organizacije su pokušale da snabdiju stanovnike sa dovoljno hrane, ali svi proizvodni kapaciteti su bili uništeni.
Velika nagrada Pescare
Velika nagrada Pescare je utrka koja je održana samo jedan put u italijanskom gradu Pescara 1957. godine. Poslije odgađanja utrka u Belgiji i Holandiji, FIA ovu utrku uzima u plan utrka 1957. godine.
Hazim Delić
Deblokada grada
Te vojne operacije su rezultirale u velikom broju srpskih zarobljenika, te je stoga bilo neophodno da se napravi mjesto gdje će biti zatvoreni. Javna policijska stanica u općina je imala ograničen kapacitet za zarobljenike, jer su se prije rata uhapšene osobe koje su čekale suđenje slale u Mostar. Izbor za smještanje zarobljenika je pao na ranije osigurane objekte u Čelebićima.
Srpski zarobljenici
Većina zarobljenika koji su pritovreni između aprila i decembra 1992. su bili muškarci, uhapšeni tokom i poslije vojne operacije u Bradini i Donjem Selu, kao i u okolini.
Krajem maja, nekoliko grupa sa različitih lokacija je prebačeno u Čelebiće. Naprimjer, grupa od 15-20 muškaraca iz Cerića je zarobljena 23. maja 1992. i isti dan prebačen u Čelebiće. Vojna policija je uhapsila mnoge muškarce u Bradini krajem maja, a ti ljudi su kamionom dovezeni u Čelebiće.
Vojna istražna komisija je konstituisana nakon hapšenja osoba tokom vojne operacije, a svrha joj je bila da ustanovi odgovornost zarobljenika za ratne zločine tokom blokade i napada na Konjic. U komisiji su učestvovali predstavnici MUP-a, HVO-a i Teritorijalne odbrane.
Komisija je intervjuisala mnoge zarobljenike u Čelebićima, uzela njihove izjave, te analizirala druge dokumente koji su prikupljeni kako bi se odredila njihova uloga u napadima na Konjic i posjedovanju oružja.
Kao rezultat toga, zatvorenici su podijeljeni u različite kategorije, a komisija je preporučila da se određeni zatvorenici oslobode. Neki zatvorenici iz niže kategorije su kao posljedica takve odluke prebačeni u sportsku dvoranu na Musali.
Nakon jednomjesečnog rada komisije, na prijedlog pojedinih članova komisija je raspuštena, nakon što su sastavili detaljan izvještaj o brutalnosti uvjeta i tretmana zarobljenika, i za što su utvrdili da im takvi uvjeti onemogućavaju normalan nastavak rada sa bilo kakvim integritetom.
U optužnici Tribunala u Hagu se navodi da su nakon operacija zauzimanja srpskih sela od strane bošnjačko-hrvatskih snaga u općini Konjic i njenoj okolini, osobe srpske nacionalnosti koje su tada bile zarobljene odvedene u objekat bivše JNA u selu Čelebići u Logoru Čelebići gdje su zatvorenici ubijani, mučeni, seksualno zlostavljani, tučeni i na druge načine izlagani okrutnom i nečovječnom postupanju.
Od maja do decembra 1992. godine, individualci i grupe su oslobađane u nekoliko navrata iz zarobljeništva u Čelebićima, neki su prebačeni u pritvor na Musali, drugi su razmjenjeni, neki pod pokroviteljstvom Crvenog krsta koji je dva puta posjetio zarobljenike u prvoj polovini augusta. 9. decembra su oslobođeni zadnji logoraši iz Čelebića.
Presuda
Hazim Delić je bio zamjenik Zdravka Mucića, upravnika logora od maja do novembra 1992. a nakon toga upravnik do decembra 1992. Haški tribunal ga je optužio za teške povrede Ženevskih konvencija iz 1949, te kršenje zakona i običaja ratovanja što podrazumijeva ubistva, mučenja, okrutno postupanje i pljačku. Uhapšen je 2. maja 1996 od strane bosanskohercegovačkih vlasti i prebačen u zatvor Međunarodnog krivičnog suda za bivšu Jugoslaviju u Haagu.
8. aprila 2006. je proglašen krivim na osnovu individualne krivične odgovornosti po osam tačaka za teške povrede Ženevskih konvencija iz 1949. i u sedam tačaka za kršenja zakona i običaja ratovanja. Osuđen je na kaznu zatvora od 18 godina, te je prebačen u Finsku na izdržavanje.
Grb Indije
mini|Grb (amblem) Indije Grb Indije je adaptacija skulpture indijskih lavova iz Sarnatha. Original se sastoji iz četiri stojeća lava (na grbu se vide samo tri) koji stoje na točku na kojem su nacrtani slon, konj, bik, lav i lotus. Grb je usvojen 26. januara 1950, na dan kad je Indija postala republika. Ispod grba je natpis "सत्यमेव जयते" (Istina sama pobjeđuje).
Milatovići
Milatovići su srednjovjekovna humska vlastela 14. i 15. vijeka. Zajedno sa Sankovićima, Radivojevićima i Nikolićima bili su najjači velikaši na području Huma. Imali su posjede na području župa Večenike (Večerić), Broćno i Dubrave. Uzima se da moderni Tepčići na području Broćna predstavljaju dokaz o njihovom egzistiranju na tom području.
Rodonačelnik Milatovića je tepčija Milat koji se pominje u 14. vijeku. On je ima sinove kneževe Vukašina, Grgura, Sanka i Vuka Milatovića te kćerku Jakovicu. Braća Grgur i Sanko Milatović primili su dubrovačko građanstvo krajem marta 1391. Uzima se da je Vuk Milatović 1399. u jednoj povelji spomenuti Vuk Tepčić, sa aluzijom da je prezime Tepčić izvedeno od titule njegovog oca. Vukašin Milatović bio je predvodnik među braćom. Milatovići su, poslije kažnjavanja Sankovića 1391. postali najvažniji predstavnici Huma. Dobili su titulu vojvoda. Vojvoda Vukašin Milatović i knez Grgur Milatović javljaju se kao predstavnici Huma na bosanskim vladarskim dokumentima iz kraja 14. vijeka. Milatovići su učestvovali i bosansko-dubrovačkom ratu 1403. Milatovići su bili pod uticajem vojvode Sandalja Hranića Kosače. Tokom 15. vijeka među nasljednicima se ističe vojvoda Marko Gregurović, vlastelin Stjepana Vukčića Kosače.
IC 268
IC 268 (također poznat kao MCG -2-8-24 i PGC 11032) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 447 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,00 (130 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (78 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 1. decembra 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Giambattista Marino
Giambattista Marino (1569 – 1625), italijanski književnik, začetnik marinizma, pjesničkog smjera kojeg karakterizira naglašena upotreba neobičnih motiva, složenih i neobičnih metafora, zvučnih figura i ponavljanja. Napisao nekoliko hiljada lirskih pjesama i veliki mitološki spjev Adonis. Marino je bio najveći italijanski barokni pjesnik. Malo je ko bio tako slavan i hvaljen kao on, a tako brzo zaboravljen poslije smrti. Kažu da se italijanski jezik učio na francuskom dvoru da bi se čitao Marino. Za života je bio dosta osporavan.
Biografija
Giambattista Marino rođen je 1569. u Napulju. Otac mu je bio pravnik, skromnog porijekla i natjerao je sina da upiše prava, ali ih on napušta i od rane mladosti počinje da piše. Još u napuljskom periodu bio je dvorski pjesnik i to mu je bila karakteristika. Počinje kao sekretar u Napulju i tada upoznaje Tasa. Bio je dva puta u zatvoru u Napulju, prvi put jer mu je djevojka sa kojom je bio umrla poslije abortusa, a po novijim tumačenjima zato što je bio homoseksualac. Iz zatvora bježi 1600. i stiže u Rim gdje nastavlja da ulazi u službu kod moćnih ljudi. Rim je tada bio moćan zbog umjetnosti i pape.
Između 1601-1602. Marino iz Rima ide stalno u Veneciju gdje 1602. objavljuje svoje djelo "Rime". Bio je znalac u štamparstvu i sam je brinuo o objavljivanju svojih knjiga. U posveti on objašnjava zašto objavljuje djelo – zato što njegove pjesme kruže odavno po Italiji i kaže da ih ne bi ni objavio da ga nisu potkradali, naročito kanconu "Baci" koja je prevedena na francuski, španski i slovenski jezik (schiavone). 1604. ulazi u službu kardinala Pietra Aldobrandinija koji će postati Klement VIII kada ga izaberu za papu i odavde počinje Marinov uspjeh.
Iz Napulja odlazi u Rim. Još uvijek je u službi kardinala, ali se sprema za torinski dvor gdje se nalazila porodica Savoja. Torinom je vladao Karlo Emanuel, a Italija je bila oaza, mjesto relativne nezavisnosti bez stranaca. Marino je sve činio da uđe u službu. Posjećuje torinski dvor, nudi se i odsjeda tamo neko vrijeme. Tamo je kao sekretar u to vrijeme bio Murtola. Marino mu se ruga, a ovaj mu vraća. Marino je u tome vještiji, a i vojvoda mu je naklonjeniji i zbog svega ovoga Murtola je čak pokušao i atentat na Marina. Marino to do detalja opisuje u jednom pismu nakon čega hapse Murtolu. Sam Marino traži pomilovanje za Murtolu i on izlazi iz zatvora. Tako počinje i Marinova služba na dvoru.
U Parizu štampa najveće djelo "Adone". Tu boravi u periodu 1615-1623. 1623. kada se dovoljno obogatio kreće u Italiju preko Torina i stiže u Rim gdje se zadržava. Primaju ga sa počastima, a akademici se bore za njega. U maju 1621. stiže u Napulj gdje 1625 umire. Ožalili su ga pjesnici koji su izjavili: "nestalo je sunce poezije, zamrla je poezija".
Sam njegov život i karijera otvaraju pitanje u književnosti: odnos pjesnika i vlasti. Marino jeste služio, ali je sam birao kome će da služi i kada se nudi, nudi se kao jednak jednakom. U Savoji nudi sebe govoreći: "ja najveći pjesnik tebi najvećem gospodaru".
Od 17. vijeka počinje samoreklamiranje tj. pisac počinje da radi nešto da bi se njegove knjige štampale. Marinove knjige se prodaju, iako nisu po pravilima, dok one druge skupljaju prašinu po policama.
Marino je imao velikih problema zbog inkvizicije, zbog lascivnosti (dva puta je osjetio udar inkvizicije ali je imao zaštitnike) i optužbe da je krao tuđu poeziju (on je tvrdio suprotno). Njegovi neprijatelji su se obraćali inkviziciji kada nisu znali kako drugačije da ga unište.
La lire
Glavno djelo mu je "Rime" koje je 1602. štampao u Veneciji. Ovo je prvo što je ikada štampano. Djelo dobija naziv "La lira". U predgovoru kaže da je riješio objaviti svoje djelo jer mu pjesme već duže vrijeme kruže i potkradaju ga. Glavna pjesma je kancona "Dei baci". U djelu se još uvijek osjeća uticaj petrarkizma. Sam naslov "La lira" je već sam po sebi nov u odnosu na petrarkistički sonet. Slijedeći Tasa i njegove podjele dijeli pjesme na: "Rime amorose" i "Canzone e madrigali". Rime amorose su erotsko-ljubavnog sadržaja.
U Italiji 1614. štampa "Dicerie sacre" (Svete besjede) i to je djelo u prozi. 1616. štampa "Epitalami" tj. pjesme koje se pjevaju za svadbu u čast brakova vrlo slavnih ljudi. Jedna od njih je "Il letto".
U Parizu objavljuje 1623. "La Sampagna" i to je pastoralna poezija, a iste godine i "Adone". 1632. objavljeno je posthumno "La strage degli innocenti" (poema iz Biblije).
Marino se ogledao u svim mogućim žanrovima u poeziji. Pisao je i pisma. Pred kraj, iz Pariza, poručuje da će ih objaviti. Pisma su kao žanr u to vrijeme bila vrlo popularna u književnosti. Nije uspio da ih objavi, ali se posthumno objavljuju izvodi iz tih pisama.
Galleria
"Galleria" je lirsko djelo koje govori o odnosu između figurativne umjetnosti i poezije. Ideja je da se poezijom mogu opisati slikarska (figurativna) djela. Ova ideja se ne može odvojiti od njegove kolekcionarske strasti. Bio je veliki znalac figurativne umjetnosti što se vidi i u pismima. Sakupljao je slike i otvorio galeriju. Pretpostavlja se da se začetak ideje poklapa sa periodom njegovog boravka u Torinu gdje je vidio najbogatiju zbirku slika. Poslije toga kupuje sa sve većom strašću slike. Želio je da napravi muzej u rodnom Napulju. Sve što je zarađivao davao je na to. Pisma su puna narudžbina i molbi za slike. Najčešće traži grafiku i daje slikaru preciznu temu, dužinu, širinu, pa čak i tehniku. S jedne strane postoji ideja o galeriji (muzeju), a s druge strane piše djelo. Naručuje djela umjetnika koja namjerava za muzej, ali ih ujedno i uključuje u knjigu. Želi knjige o pjesmama, ali u kojoj bi postojale i reprodukcije tih slika jer želi da se poigrava na temu te slike.
Prvo je izašlo djelo bez slika, samo sa poezijom, ali svaka pjesma je nastala na osnovu određene slike (Mikelanđela, Karavađa...). Često daje uputstva slikarima i kako da upakuju djelo da se ne bi oštetilo. Iz Napulja jedan dio nosi, a drugi šalje i taj dio je izgubljen. Nikada nije ostvario ideju o galeriji. Postoje slike o kojima se zna samo od Marina.
Galerija ima dva dijela: pitture (favole, storie, ritratti, caprici) i sculture (statue, rilievi, modelli, medaglie e caprici). Kod Favola osnovna tema na slikama je mitološka, ritratti su portreti ljudi i žena, a caprici 12 pjesama (po 12 u oba dijela) slobodne tematike.
Marino uzima neki detalj poznat publici i time se poigrava. Duboko je vjerova da su figurativna umjetnost i poezija "arti screlle", ali i to da je poezija iznad figurativne umjetnosti (isto to zastupa i Hegel) jer smatra da figurativni um pokazuje tijelo spolja, a poezija zalazi i u dušu. Poezija se poima razumom, a figurativni um čulima. Poezija uspjeva ono što figurativna umjetnost ne može, a to je da pokaže pokret i bol. On stalno govori o odnosu umjetnosti i stvarnosti. Kod njega je umjetnost uvijek iznad stvarnosti.
U djelu ima najviše madrigala jer su najzahvalniji za baroknu poeziju. Marino najčešće uzima neki podatak vezan ili za tematiku ili za lik poznat čitaocu sa slike i na osnovu toga pravi čitavu poeziju.
Kada govori o Mariji Magdaleni, osnovni motiv su suze jer je ona suzama prala Hristove noge. Ona je napravljena od ambre (providnog materijala) jer taj materijal odgovara suzama.
Adone
"Adone" je ep štampan 1623. u Parizu. Italijanski ep se tematikom naslanja na karolinški i bretonski ciklus. U prvoj fazi je poema epico cavalleresco – viteški ep (u humanizmu), zatim poema epico religioso (u poznoj renesansi) i na kraju je posljednji ep i to Marinovo djelo Adone s kojim je u ovoj fazi zaključen razvoj italijanskog epa. Poslije ovoga niko u Italiji ne piše epove za razliku od drugih književnosti koji epove pišu od 19. vijeka.
Na neki način ovo djelo je sam po sebi otklon od kodifikovanog epa. Svi epovi su do tada pisani Denteovim tercinama, dok je Jerusalim pisan oktavama. Adone je napisan u oktavama. Počeo je da ga piše vrlo rano. Od početne ideje da bude u tri knjige došao je do dvadeset pjevanja.
Marinov "Adone" je najveći ep evropske književnosti sa čak 40.984 strane. Štampan je od 1621-1623. u Parizu. Pare je dobio od Luja XIII. Marino sam nadzire štampanje i na kraju ga posvećuje kraljici majci Mariji Mediči. Poslije posvete dolazi uvodni dio gdje teoretičar Šaklen piše raspravu koja je unaprijed odbrana jer će ovaj ep doživjeti veliki napad. Kaže da je ovo za razliku od drugih italijanskih epova poema in pace prvo zbog čega je drugačiji od ostalih epova jer su svi drugi o ratu.
Marino je umio sam da pravi svoju slavu, a Adone je jedan od vidova slave. Poslije Tasovog "Jerusalima" novo doba je tražilo novog Tasa. On je tu da udovolji publici, postane novi Taso. Svjestan je da ne treba krenuti Tasovim putem i zato uzima mitološku temu što je potpuni otklon od dotadašnje herojske tradicije epa.
U djelu opisuje ljubav između boginje Venere i smrtnog Adonisa. Venerin bog je Mars koji je ujedno izvor ove tematike uzet iz Ovidijevog djela "Metamorfoze", s tim što mit nije lociran. Još jedan izvor je Bokačovo djelo "O rodoslovu paganskih bogova", zatim Anguilarov prevod "Metamorfoza".
Sam mit je kratak i zato Marino na kratak sadržaj dodaje gomilu sekundarnih epizoda. Bitno je to što mit govori o boginji i smrtniku. Pošto je crkva još uvijek imala jak uticaj valjalo je sadržaj prilagoditi vremenu. Marino to radi tako što vjenčaje Veneru i Adonisa, što ne postoji u mitu, i to po obredima tadašnjeg vremena.
Treba pomenuti i elemente baroka u epu. U mitu Adonis gine u lovu. Lov je, inače, druga velika strast osim Venere. Dijana šalje vepra i Adonis gine, ali vepar zaljubivši se u Adonisa ubija ga iz strasti. To je novina i interesantno je za publiku. Na kraju javljaju Veneri da je Adonis poginuo. Iz njegovog srca se rađa cvijet anemona. Ona organizuje viteške igre u čast Adonisa. Marino završava stihom: Smoderato piacer termina in doglia (neumjerno zadovoljstvo završava se u bolu).
Ep mora da ima koherentnu strukturu, a Marino to razbija. To i elementi erotskog uslovljavaju napade na Adone. Marino kaže da njegov ep treba porediti sa vatikanskim odajama, nema harmonije samo nizovi zgrada jedna za drugom i da on stoji prema tradiciji kao vatikanske odaje prema patali Farnese. Protivnici ga oštro napadaju jer je: na tijelo Liliputanca stavio udove giganata.
Da bi Adonis uopšte mogao da bude sa Venerom mora da se uzdigne tj. da prođe kroz dvoja vrata. Centralno mjesto je vrt ljubavi (zadovoljstva). Kada prođe kroz taj vrt može da bude sa Venerom. Marino zamišlja taj vrt sa četiri kule i jednom kulom u centru. Svaka od četiri kule predstavlja jedno od čula. Adonis mora svako čulo ponaosob da iskusi. U jednoj kuli kuša pjesmu slavuja (VII pjevanje). Zatim ide na banket i jede (čulo ukusa). Miriše cvijeće i odlazi u galeriju slika i skulptura i tako zadovoljava čulo vida. Čulo dodira je u centru i najsavršenije je od svih čula jer podrazumijeva ostala čula i obuhvata cijelo tijelo. Čulo dodira se doživljava ljubavlju: possiede il corpo intero.
Kada sve to prođe Adonis je spreman na ljubav sa Venerom i ide u nebesa (Venerino nebo je treće nebo, nebo ljubavi). Vraćaju se na Krit. Poslije svih čula i razum se zadovoljava, ali Mars ih ometa. Vještica se zaljubljuje u Adonisa pojavivši se u Venerinom obličju. Pretvara Adonisa u papagaja i tako on bježi iz tamnice. Osim ovih u djelu se nalaze brojne sekundarne epizode o filozofiji i umjetnosti npr.
Motiv koji najduže traje u italijanskoj knjževnosti je motivo della lontananza. Marino je u madrigalu napisao: Vita mia gdje je prisutan ovaj motiv.
Popularna kultura
Popularna kultura je vernakularna (narodna) kultura koja preovladava u savremenom društvu. Sadržaj popularne kulture je postavljen velikim dijelom od strane industrija koje šire kulturalni materijal, kao npr. film, televizija i štampa. Ali popularna kultura se ne može opisati samo kao ukupan produkt ovih industrija, nego kao rezultat kontinuirane interakcije između ovih industrija i ljudi u društvu koji konzumiraju njihove produkte. Bennett (1980, p.153-218) razlikuje između 'primarne' i 'sekundarne' popularne kulture, gdje je prva masovna produkcija, a druga lokalna reprodukcija.
Definicija
Popularna kultura se konstantno mijenja i svojstvena je mjestu i vremenu.
Dijelovi popularne kulture uglavnom apeluju širokom spektru publike. Neki ljudi tvrde da ti dijelovi dominiraju popularnom kulturom jer kompanije koje produciraju i prodaju artikle popularne kulture pokušavaju maksimirati njihov profit tako što naglašavaju one dijelove pop kulture koji imaju širok apelacioni dijapazon.
Široko prihvaćeno mišljenje je da popularna kultura ima tendencije površnosti.
Satelitska televizija
Satelitska televizija je zajednički naziv za televizijske sisteme koji televizijske signale prenose pomoću telekomunikacionih satelita. Izraz se obično koristi kako bi se ti sistemi razlikovali od zemaljske televizije gdje se signal prenosi preko predajnika na tlu, odnosno kablovske televizije gdje se signal prenosi preko kablova.
Historija
Prvi satelitski televizijski signal je prenošen iz Evrope u Sjjevernu Ameriku preko satelita Telstar godine 1962. Prvi geosinhroni komunikacijski satelit Syncom 2 je lansiran godine 1963. Prvi komercijalni komunikacijski satelit - Intelsat I (zvani Early Bird), je lansiran u geosinhronu orbitu 6.4. 1965. Prvu nacionalnu TV mrežu satelitske televizije - Orbitu je stvorio Sovjetski Savez godine 1967. na temelju visokoeliptičnih satelita Molnjija pomoću kojih se prenosio TV signal na zemaljske downlink stanice. U Sjevernoj Americi je prva satelitska mreža bila temeljena na kanadskom geostacionarnom satelitu Anik 1, koji je lansiran 1972. godine. ATS-6, prvi obrazovni i satelit za direktno emitiranje je lansiran godine 1974. Dvije godine kasnije je je SSSR lansirao vlastiti satelit za direktno emitiranje po imenu Ekran,
Grb Indonezije
Grb Indonezije predstavlja "garuda" (velika mitska ptica) na kojoj se nalazi štit. Štit je podjeljen na četiri polja, naizmjenično dva crvena i dva bijela, na kojima se nalaze (od gornjeg lijevog crvenog polja, u smjeru kazaljke na satu): glava bika, drvo, lanac i, skupa u jednom polju štita, riža i pamuk. U sredini štita se nalazi zlatna zvijezda na crnoj pozadini u obliku manjeg štita. Garuda drži traku sa natpisom "Bhinneka Tunggal Ika" (Jedinstvo u različitosti). Grb je usvojen 11. februara 1950.
Grb Irana
Grb Irana od revolucije 1979 sastoji se od stiliziranog arapskog pisma za riječ "Allah", koja je stilizirana sa četiri polumjeseca i mačem. Također, polumjeseci i mač, predstavljaju pet stubova Islama. Iznad grba se nalazi "šada", u arapskom pismu korištena da podupla slovo, u ovom slučaju da podupla ulogu mača. Grb je u obliku lale, u sjećanje na ljude koji su poginuli za Iran. Grb je zvanično u upotrebi od 9. maja 1980.
NGC 6489
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Rodijelj (Foča, FBiH)
Rodijelj je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
IC 1961
IC 1961 (također poznat kao ESO 200-41, IRAS 03320-4907 i PGC 13175) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 861 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 0,60 (150 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (100 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 6. decembra 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 351
NGC 351 (također poznat kao MCG 0-3-57, PGC 3693 i UGC 639) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 194 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,50 (85 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (45 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 10. novembra 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Natalija Nariškina
mini|desno|Natalija Kirilovna Nariškina Natalija Kirilovna Nariškina (1. septembar 1651 – 4. februar 1694) bila je ruska carica od 1645. do 1676. godine, kao supruga cara Alekseja I.
Car Aleksej umro je 1676. te ga je naslijedio najstariji sin iz prvog braka, Fjodor III. Godine 1682. umire i sam Fjodor, te tako Natalijin sin postaje car, a ona njegov regent. Otac joj je služio kao savjetnik tokom regentstva. Dva Natalijina brata poginula su u pobuni 15. maja 1682, a njen je otac bio prisiljen zarediti se. Nakon ove pobune Nataliju je na mjestu regenta zamijenila njena pastorka, kćerka Alekseja I iz njegovog prvog braka i polusestra Petra Velikog, Sofija Aleksejevna.
Za vrijeme Sofijine vlasti Natalija je živjela u siromaštvu. U augustu 1689. Petar je preuzeo carsku vlast od polusestre, te se Natalija ponovo vratila na dvor. Umrla je 4. februara 1694. nakon kratke bolesti.
Addys Mercedes
mini|desno|200px|Addys Mercedes Addys Mercedes je kubanska pjevačica i kompozitorica. Od 1993. živi u Njemačkoj i na Tenerifeu.
Remiksi
- Latin House, raggae, Deep House -
Igrači na Svjetskom prvenstvu u nogometu 2002.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2002. bilo je 17. po redu Svjetsko prvenstvo u nogometu koje se održalo u Južnoj Koreji i Japanu. Na prvenstvu su učestvovale 32 reprezentacije. Starost nogometaša na listi navedena je za prvi dan svjetskog prvenstva.
Roger Taylor
Roger Taylor (rođen kao Roger Meddows-Taylor u King's Lynnu, Norfolk, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo, 26. jula 1949) jest bubnjar i prateći vokal grupe Queen. Sarađivao je s brojnim drugim muzičarima, kao što su Eric Clapton, Phil Collins, Elton John, Bon Jovi i drugi.
Roger Taylor potpisuje hitove kao što su "Radio Ga Ga", "A Kind of Magic", "Innuendo", "Ride the Wild Wind". Rogerov glas podsjeća na onaj Roda Stewarta, što se osjeća u pjesmama "I'm in Love with My Car" i "Let Me Live", koje on izvodi kao vodeći vokal na Queenovim albumima A Night at the Opera i Made in Heaven. Na Queenovim koncertima često je uskakao kao pomoć Freddieju u teškim vokalnim dionicama. Godine 1987. usporedno s grupom Queen nastupa i s grupom The Cross koja se raspada 1993, i bilježi uspjeh samo u manjem dijelu Evrope.
Pjesme koje je on komponirao, a pogotovo pjesme koje isključivo on pjeva na Queenovim albumima, su sa primjesom hard-rocka. Dobar primjer su pjesme na albumu Jazz.
Walburga Habsburg Douglas
Njena carska i kraljevska visost nadvojvotkinja Walburga od Austrije (puno ime: Walburga Maria Franziska Helene Elisabeth Douglas) švedska je političarka i članica švedskog parlamenta iz Stranke umjerenih od 17. septembra 2006. godine.
Od 1977. studirala je kanonsko pravo i dobila doktorat iz toga polja u Salzburgu.
Od 1979. do 1992. radila je kao pomoćnica u Evropskom parlamenta. Godine 1983. studirala je novinarstvo u Washingtonu. od 1985. do 1992. radila je za Ministarstvo informacija Omana, a 2004. postala je članica Arapskog međunarodnog medijskog foruma u Londonu.
Grb Istočnog Timora
mini|desno|200px|Grb Istočnog Timora
Grb Istočnog Timora je uveden 18. januara 2007. Sastoji se od štita oko kojeg je krug sa natpisom "REPÚBLICA DEMOCRÁTICA DE TIMOR-LESTE" (Demokratska Republika Istočni Timor) i skraćenica za isti natpis "RDTL". Ispod štita je traka s natpisom "Unidade, Acção, Progresso" (Jedinstvo, Akcija, Napredak).
NGC 5058
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
The Black Dahlia Murder
The Black Dahlia Murder je američki heavy metal bend iz Detroita, čija je muzika kombinacija melodic death metala, metalcorea i deathcorea.
O grupi
Grupa je osnovana 2001, te je nazvana prema nikad riješenom ubistvu Elizabeth Short iz 1947, kasnije prozvane Black Dahlia. Nakon potpisivanja ugovora sa izdavačkom kućom Metal Blade, 2003 objavljuju prvi studijski album Unhallowed. Dvije godine kasnije objavljuju album Miasma, a 2007 treći album Nocturnal. Radi promocije albuma, krenuli su na turneju sa bendom Cannibal Corpse, a iduće godine bili su jedni od glavnih bendova godišnje death metal turneje Summer Slaughter Tour, gdje su nastupali sa bendovima Kataklysm, Cryptopsy, Vader, Whitechapel i Despised Icon. Svoj zasada posljednji album Deflorate objavili su 2009, nakon čega su krenuli na turneju sa grupama Children of Bodom i Skeletonwitch. Bend je često mijenjao članove, te su od originalne postave ostali samo pjevač Trevor Strnad i gitarista Brian Eschbach.
Bohemian Rhapsody
"Bohemian Rhapsody" je pjesma britanske rock grupe Queen. Napisao ju je Freddie Mercury za album A Night At The Opera iz 1975. godine. Pjesma je urađena kao rock-opera, s neuobičajenom strukturom za djelo pop-muzike. Traje oko 6 minuta i sastoji se od nekoliko bezhorskih dijelova: uvoda, segmenta balade, operskog dijela, hard rock dijela i reflektirajućeg koda. U vrijeme objavljivanja je bio najskuplji singl ikad snimljen.
Prema tvrdnjama nekih članova benda, Mercury je razradio pjesmu u svojoj glavi i upućivao ostale članove tokom snimanja pjesme, koje je trajalo 3 sedmice.
Pjesma je izvođena na svim kasnijim koncertima grupe.
Iako je reakcija kritike u početku bila različita, "Bohemian Rhapsody" je i dalje jedna od najpopularnijih pjesama Queena i često se na današnjim listama navodi kao jedna od najvećih pjesama svih vremena. Uz singl je urađen i promotivni video. U 2004. godini, singl je uvršten u Grammijevu kuću slavnih.
Rasim Muminović
Rasim Muminović (22. april 1935 – 24. oktobar 2012) bio je bosanskohercegovački i evropski filozof.
Pohađao Gimnaziju u Sjenici, potom Gazi Husrev-begovu medresu i Učiteljsku školu u Sarajevu. Studij filozofije i njemačkog jezika na Filozofskom fakultetu u Sarajevu  diplomirao 1960. Postdiplomski studij etike na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu okončan odbranom magistarske teze Odnos Marxa prema povijesti 1964. Doktorsku disertaciju "Filozofija Ernsta Blocha - Gnoseološko-ontološki temelji", odbranio na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Zagrebu 1970. Radio je kao profesor na Fakultetu političkih nauka i Filozofskom fakultetu u Sarajevu, stekavši posljednje zvanje profesor emeritus.
Bio je stipendista Fondacije "Alexander von Humboldt".
Učestvovao je u radu Korčulanske ljetne škole, bio član njenog odbora i saradnik mnogih jugoslovenskih časopisa: Praxis, Pregled, Život, Naše teme, Filozofija itd.
Djela
Izvor: bosnjaci.net
Mary Higgins Clark
mini|desno|200p|Mary Higgins Clark Mary Higgins Clark (rođena 24. decembra 1927. godine) je spisateljka najprodavanijih romana misterije i intrige u SAD-u.
Rođena je u New Yorku. Otac joj je umro, kada je imala 10 godina. Po završteku srednje škole, Mary upisuje sekretarijatsku školu, te počinje raditi u reklamnoj agenciji. 1949. godine je počela raditi kao stjuardesa za kompaniju Pan American Airlines. Ubrzo se udala za svog susjeda Warrena Clarka.
Počela je pisati kratke priče ubrzo poslije vjenčanja, te je objavila svoje prve priče u magazinu Extension 1956. godine. Muž joj je umro 1964. godine, i Mary je ostala sa petero djece. Tada je Mary počela pisati radio scenarije i kasnije, knjige. Njena prva knjiga, biografski roman o Georgeu Washingtonu je loše prošao na tržištu, ali njen roman Gdje su djeca? iz 1975. godine je postao najprodavaniji u to doba.
Pohađala je Fordham Univerzitet od 1974. do 1979. godine, gdje je studirala filozofiju.
Ponovo se udala 1996. za Johna Conheeneya.
Njena kćerka, Carol Higgins Clark, i bratova žena, Mary Jane Clark, su također pisci romana misterije.
= Bibliografija =
= Vanjski linkovi =
Bumerang
mini|desno|300px|Tipični drveni bumebrang Bumerang (eng. Boomerang) vrsta drvenog bacačkog oružja namijenjenog lovu. Bumerang je najpoznatiji po australijskim urođenicima, Aboridžinima, koji su ga vjerovatno zbog svoje izoliranosti sačuvali do suvremenijih dana. Manje je poznato da bumerang datira još iz doba neolitika, odnosno prije nekih 5,000 godina p. n. e., te da je bio poznat i u starom Egiptu, i kod Indijanaca Hopi iz Arizone. Kao ratnom oružju uloga mu je bila minorna.
Utočište Yarra Bend
Utočište Yarra Bend (Yarra Bend Asylum) je bilo prva permentna institucija osnovana u Viktoriji koja je bila posvećena tretmanu mentalno bolesnih. Otvoreno je 1848. kao odjeljenje utočišta u Tarban Creek-u u Novom južnom Velsu. Nije se zvanično zvao Utočište Yarra Bend do jula 1851. kad se distrikt Port Phillip odvojio od kolonije Novi južni Vels. Prije osnivanja Yarra Bend-a ludi pacijenti su držani u zatvorima distrikta. Yarra Bend je proglašen utočištem po odredbama Statuta o ludilu iz 1867. (br. 309) koji je objavljen u službenom glasniku u oktobru 1867.
Od osnivanja do 1905. institucija u Yarra Bend-u je bila poznata kao utočište. Naziv ističe njegovu funkciju kao mjesta za zadržavanje radije nego bolnice koja pruža tretman mentalno bolesnim koji mogu biti liječeni. Zakon o ludilu iz 1903. (br. 1873) promijenio je naziv svim „utočištima“ u „bolnice za umobolne“. Ovaj zakon je stupio na snagu u martu 1905. Bez obzira na promjene u oznaci funkcija i struktura agencije su bili nepromijenjeni. Naziv se mijenjao reflektujući promjenljivi stav društva prema mentalnim bolestima i pristup vlasti Viktorije tretmanu mentalno ometenih osoba.
Utočište / bolnica za umobolne itd. je bila bilo koja javna zgrada koju proglasi guverner (Governor-in-Council) i koja bude objavljena u službenom glasniku kao mjesto za prijem ludaka. Utočište je također moglo pružiti odjeljenja za privremeni prijem pacijenata kao i za pacijente kojima je trebalo duže liječenje. Pacijenti nisu mogli biti zadržani u utočištu bez naloga kojim se traži njihov prijem. Do 1867. naloge je potpisivao guverner. Posle je generalni sekretar (Chief Secretary) bio nadležan za ovu funkciju. Po odredbama Zakona o ludilu iz 1914. (br. 2539) pacijenati su mogli biti primljeni u bolnicu za umobolne na dobrovoljnoj osnovi to jest na pacijentov zahtjev na specificirani period.
Utočište Yarra Bend je smješteno blizu spajanja Merri Creek-a i rijeke Yarra blizu bivše lokacije ženskog zatvora Fairlea.
Propadanje i zatvaranje
Vlasti Viktorije su prvobitno namjeravale zatvoriti Yarra Bend kad utočišta Kew, Ararat i Beechworth budu osnovana. Ali, zlatna groznica je izazvala naglo povećanje broja stanovnika u koloniji povećavajući opterećenje novih utočišta. Praktikovano je smještanje „alkoholičara“, „idiota“ i „imbecila“ sa „ludacima“ u utočištima za ludake do 1880-ih.
Prenatrpanost i primitivni životni uslovi su bili problemi Yarra Bend-a duže vrijeme. Prenatrpanost se smanjila do neke granice kad su otvorena nova utočišta u Royal Park-u i Mont Park-u u metropolitanskoj oblasti i Sunbury-ja van metropolitanske oblasti. Premijer Viktorije sir Thomas Bent odlučio je 1905. da više neće biti novca za Yarra Bend i zgrade su pale u stanje da im je potrebna popravka. Bez obzira na ovo, utočište je nastavilo da radi dok novi prijemi nisu prekinuti 1924. i institucija konačno zatvorena 1925. Svi preostali pacijenti su prebačeni u utočište Mont Park.
Rušenje i kasnije korištenje
1926. je većina drvenih zgrada bila porušena. Ostali su samo ha-ha zidovi, ulazna kapija i zgrada ambulante. Zatvaranje utočišta je oslobodilo mnogo zemlje za javnu upotrebu. Zgrada ambulante je postala dio Klinike za venerične bolesti Fairhaven. Posle zatvaranja Fairhaven-a zidovi i ambulanta su pripojeni Ženskom zatvoru Fairlea. Zatvor je teško oštećen požarom 1982. i rezultat požara su porušene građevine utočišta. Jedina preostala vidljiva građevina je jedan od stubova kapije iz 1860. koji je premješten na suprotnu stranu puta Yarra Bend, mada neki temelji od bazalta i cigle još postoje pod zemljom.
Groblje
Pacijenti koji su umrli u utočištu Yarra Bend su obično sahranjivani u neobilježene, zajedničke grobnice unutar zemljišta utočišta. Porodice koje su željele da njihovi bližnji budu sahranjeni u pojedinačni grob morali su platiti taksu. Tačna lokacija i broj sahranjivanja koja su obavljena je nepoznat mada se pretpostavlja da je 1200 bivših pacijenata sahranjeno u do 400 grobnica. Zahvaljujući Parkovima Viktorije (Parks Victoria), groblje je smješteno duž obala Yarra-e na mjestu dananšnjeg igrališta za golf.
Isidor
Isidor je islandska underground rock grupa, osnovan u Breiðholtu, u predgrađu Reykjavíka, 2001. godine, od strane bubnjara Arnara Ingi Viðarsona, basiste Steingrímura Þórarinssona i gitariste Orra Tómassona i Jóna Þór Ólafssona. Grupa je do sad izdala samo jedan album po imenu "Betty takes a ride".
Grupa Isidor je poznata po svojim energetičnim nastupima na koncertima, bezbrižnom ponašanju i nevjerovatnoj vještini sviranja muzičkih instrumenata, posebno bubnjeva.
Metilen hlorid
Metilen hlorid ili dihlormetan (DCM) je hemijski spoj koji ima formulu CH2Cl2. To je bezbojna tekućina, lahko isparljiva, relativno slabog slatkastog okusa. Široko je rasprostranjen kao otapalo, te se generalno smatra jednim od najmanje štetnih hlorokarbonskih spojeva. Iako je slabo rastvorljiv u vodi, rastvara se u mnogim drugim organskim otapalima.
Metilen hlorid je prvi dobio 1840 francuski hemičar Henri Victor Regnault, koji ga je izolirao iz mješavine hlorometana i hlora, koja je bila izložena sunčevoj svjetlosti.
Proizvodnja
Industrijski, metilen hlorid se dobija reakcijom metilhlorida ili metana sa hlorom pri 400-500 °C. Pri ovim temperaturama, metan i metil hlorid stupaju u seriju reakcija dajući sve istiskajući atome vodonika i zamjenjujući ih hlorom:.
Rezultat ovih procesa je mješavina metil hlorida, metilen hlorida, hloroforma i ugljik tetrahlorida. Ovi spojevi se nakon toga mogu odvojiti destilacijom.
Upotreba
Metilen hlorid se upotrebljava kao rastvarač za alkaloide, bitumen, voskove, gumu i različite organske spojeve. Služi kao sredstvo za ekstrakciju ulja i za odmašćivanje.
NGC 2063
NGC 2063 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 26. decembra 1783. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Asim Brkan
Asim Brkan (rođen 14. oktobra 1954. u Mostaru, Bosna i Hercegovina) jest bosanskohercegovački pjevač, muzičar, umjetnik.
Biografija
Započeo je karijeru 1975, i za vrijeme svog vrhunca (1978-1984) bio je jedna od najvećih zvijezda u bivšoj Jugoslaviji, prodavajući milione kopija i primajući priznanje od javnosti i kritike. Njegovi veliki hitovi su: Jednom sam i ja volio, Najljepšu haljinu večeras obuci, Ko je majko onaj čovjek, Ljubavi vladaju svijetom, Ne ruši mi sreću nepoznata ženo, Ema i druge.
Na početku karijere je potpisao ugovor sa najvećom diskografskom kućom u Jugoslaviji, zagrebačkim "Jugotonom". Nekoliko godina kasnije, Brkan se seli u Beograd i nastavlja snimati za "PGP RTB", drugog najvećeg diskografa u Jugoslaviji. Radio je sa mnogim poznatim pjevačima i kompozitorima, među kojima se ističu: Zoran Kalezić, Miroslav Ilić, Marinko Rokvić, Aco Stepić, Boki Milošević, Ljubo Keselj, Sanja Ilić, Rade Vučković, Milutin Popović - Zahar i drugi. Brkan je postigao najveći uspjeh u Srbiji, ali je bio veoma popularan u cijeloj tadašnjoj Jugoslaviji. Pored njegovih komercijalnih pjesama, pamti se kao izvanredan izvođač tradicionalne bosanske pjesme sevdalinke. Njegove interpretacije Sjetuje moje majke i Iz kamena voda tekla su uvrštene u "Antologiju BH sevdaha". Također snima za nacionalne radiotelevizijske kuće u Sarajevu i Beogradu, kompozicije legendi sevdaha kao što su: Jozo Penava, Jovica Petković, Mijat Božović i Ismet Alajbegović - Šerbo. Brkan je nastupao na mnogim istaknutim muzičkim festivalima širom zemlje, često primajući visoke nagrade. Gotovo cijelu karijeru je proveo u Beogradu.