cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hemijska kinetika
Reakcija prvog reda
Brzina reakcije je direktno proporcionalna sa koncentracijom rekatanta. Izraz za brzinu reakcije prvog reda je:
gdje je: k – konstanta brzine reakcije
A 0 – početna koncentracija reaktanta
A t – koncentracija reaktanta u vremenu t
Primjeri reakcija prvog reda:
Poluvrijeme reakcije je vrijeme za koje izreaguje polovina od početne koncentracije reaktanta.
Reakcija drugog reda
Za reakciju drugog reda zakon za brzinu je:
Integriranjem se dobije izraz:
Primjer reakcije drugog reda:
Reakcija drugog reda se može svesti na reakciju pseudo-prvog reda, ako se koncentracija jednog od reaktanata drži konstantnom.
Reakcija nultog reda
Reakcija nultog reda je reakcija tipa: A → produkti, koja ima sljedeći izraz za brzinu:
Reakcije nultog reda nisu česte, ali postoje neki primjeri (npr. razlaganje gasovitog amonijaka NH3 na zagrijanoj površini platine).
Utjecaj temperature na brzinu hemijske reakcije
Arrheniusova jednačina opisuje utjecaj temperature na brzinu hemijske reakcije:
logaritmiranjem se dobije:
gdje je: Ea - energija aktivacije, R – gasna konstanta, A – predeksponencijalni faktor. U uskom temperaturnom intervalu se pretpostavlja da je energija aktivacije konstantna.
Grb Zapadne Sahare
desno|thumb|Grb Zapadne Sahare Grb Zapadne Sahare je kreiran od strane pokreta za nezavisnost Zapadne Sahare. Sastoji se od dvije puške u centralnom dijelu na kojima se viore dvije zastave Zapadne Sahare. Iznad njih se nalazi crveni polumjesec i zvijezda, simbol Islama. Oko grba su dvije maslinove grane, a ispod traka sa natpisom na arapskom: "حرية ديمقراطية وحدة" (Sloboda, Demokratija, Jednakost).
Električna struja
Električna struja je usmjereni tok naelektrisanja, kao što su elektroni ili joni, koja se kreću kroz električni provodnik ili prostor. Mjeri se kao ukupni protok električnih naboja kroz površinu ili kontrolni volumen. Pokretne čestice se nazivaju nosači naboja, koji mogu biti jedna od nekoliko vrsta čestica, u zavisnosti od provodnika. U električnim krugovima nosači naboja su najčešće elektroni koji se kreću kroz žicu. U poluprovodnicima to mogu biti elektroni ili rupe. U elektrolitu nosači naboja su joni, dok su u plazmi, joniziranom gasu, to joni i elektroni.
SI jedinica za električnu struju je amper, ili amp, koji predstavlja protok električnog naboja po površini brzinom od jednog kulona po sekundi. Amper (simbol: A) je osnovna SI jedinica Električna struja se mjeri pomoću uređaja koji se naziva ampermetar.
NK Travnik
Nogometni klub Travnik je nogometni klub iz Travnika, Bosna i Hercegovina. Trenutno se takmiči u Drugoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine.
Klub je osnovan 1922. godine. Bio je član Premijer lige u njenoj prvoj sezoni 2000-01. Trostruki je osvajač Prve lige Federacije Bosne i Hercegovine. Nadimak kluba je Veziri. Tradicionalne boje su plava i bijela. Domaće utakmice igra na stadionu Pirota.
Rani period
U Travniku se počeo igrati nogomet prije Prvog svjetskog rata, kada su postojala dva nogometna tima: čaršijski i gimnazijski. 1920. godine osnovan je nogometni klub Bojna, ali se nije mogao registrovati iz razloga nepostojanja nogometnog saveza. Klub je nastao spajanjem čaršijskog i gimnazijskog tima zahvaljujući nogometnim entuzijastima Jozi Zecu i Zvonimiru Sajki. Nešto kasnije osnovani su i novi klubovi: Soko, Orao, JäK, Sinđelić, Plamen, te 1893. godine klub Sloga, čiji je najveći uspjeh bio pobjeda na turniru provincijskih klubova Bosne i Hercegovine.
Republika Jugoslavija (1945-1992)
Drugi svjetski rat je prekinuo kontinuitet igranja nogometa iako su se u Travniku povremeno odigravale utakmice, o kojima je pisao travnički list Hrvatsko ognjište. Nakon konačnog oslobođenja Travnika u drugom mjesecu 1945. godine, odigrana je i prva utakmica na igralištu ispred kasarne između selekcija Travničana i vojnika iz Garnizona, među kojima su bili i neki budući politički i sportski funkcioneri. Igrači su igrali u dresovima skrojenim od padobranskog platna i ragbi dresovima dobijenim od humanitarne pomoći. Nakon ove odigrale su se brojne prijateljske utakmice na kojima su nastupali Niko Mihaljević, Slavko Kaurin-Pola, Stipo Bilan, Šerif Burzović-Zvjezdica, Hamdija Sinanović i drugi.
Električna struja
Definicija
Količina elektriciteta Q koja protekne u jedinici vremena t je I, što potiče od francuske riječi za struju intensité.
NK Travnik
Republika Jugoslavija (1945-1992)
20. augusta 1945. osnovan je nogometni klub "Bratstvo" čiji je prvi predsjednik bio Salih Simičić, a u upravi kluba bili su angažovani i mnogi prijeratni entuzijasti poput Mehmeda Terzića, Ive Beljana, Sabahudina Teskeredžića, Josipa Zeca, Slavka Kaurina, Rizaha Krehića i Saliha Bećiragića. Najveći uspjeh Bratstva je bio plasman u drugu ligu Zapad 1966. godine.
U Traniku su svoju karijeru započeli i mnogi poznati nogometaši kao što su Miroslav Blažević, Alojz Renić, Ranko Planinčić, Enver Hadžiabdić, Ezher Hadžiabdić, Milorad Lazović i Bećir Caco.
Električna struja
Struja u klasičnim čvrstim provodnicima
U većini čvrstih provodnika, kada na njih ne djeluju spoljne električne sile, postoji nasumično kretanje slobodnih elektrona koje nastaje usljed termalne energije koju elektroni dobijaju iz okolnog prostora. Kada atom izgubi slobodni elektron, postaje pozitivno naelektrisan. Slobodan elektron može da se kreće među ovim pozitivnim ionima, dok oni mogu samo da osciliraju oko njihovih stalnih pozicija u rešetki provodnika. Slobodni elektroni su stoga nosioci elektriciteta u čvrstim provodnicima. Ako se zamisli ravan koja presjeca provodnik na pola, ukupan broj slobodnih elektrona koji prolaze sa jedne strane na drugu jednak je broju koji prolazi u suprotnom smjeru.
Kada se krajevi čvrstog provodnika spoje sa polovima izvora napona, na primjer istosmjerne struje kao što je baterija, taj izvor uspostavlja električno polje na kraju provodnika. U trenutku spajanja kontakata, slobodni elektroni u provodniku će početi da se kreću sa negativnog prema pozitivnom kraju izvora pod uticajem električnog polja. Za svaki amper struje, 1 kulon elektriciteta (koji se sastoji od oko 6.242 × 1018 elementarnih čestica - elektricitet jednog elektrona ili protona) prolazi svake sekunde kroz poprečni presjek provodnika.
NK Travnik
Nezavisna BiH
U sezoni 1994-95. se osniva Prva nogometna liga Bosne i Hercegovine. Naredne sezone Travnik postaje njen član. Sezonu je završio na jedanaestom mjestu sa 37 osvojenih bodova. Naredne sezone je bio 14-ti, da bi u sezoni 1997-98. ispao iz lige. 2000. godine dolazi do osnivanja Premijer lige, a Travnik uzima učešće u prvoj sezoni takmičenja. Međutim, sezonu završava na 15. mjestu i ispada iz lige. Potom dvije sezne provodi u Prvoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine, koju osvaja u sezoni 2002-03, te tako ostvaruje plasman u Premijer ligu. U drugi rang ispada ponovo u sezoni 2005-06, da bi u sezoni 2007-08. ponovo postao premijerligaš.
Električna struja
Jačina struje
Jačina struje I jednaka je količini elektriciteta Q koja prođe kroz poprečni presjek vodiča u vremenskom intervalu t:
NK Travnik
Uspjesi
Prva liga FBiH
Električna struja
Jačina struje
slijedi da je:
NK Travnik
Uspjesi
Druga liga FBiH - Zapad
Savez sjedeće odbojke Bosne i Hercegovine
Savez sjedeće odbojke Bosne i Hercegovine je krovna organizacija sjedeće odbojke u Bosni i Hercegovini. Savez je osnovan 1996. godine a primarni cilj saveza je resocijalizacija brojnih invalida putem sporta. Pod kontrolom Saveza sjedeće odbojke Bosne i Hercegovine je seniorska i juniorska muška reprezentacija. Reprezentacija Bosne i Hercegovine u sjedećoj odbojci je ostvarila zapažene rezultate u svijetu učestvovanjem na paraolimpijskim igrama te evropskom i svjetskom prvenstvu.
Savez sjedeće odbojke Bosne i Hercegovine također organizira takmičenja:
Etnička grupa
thumb|Korowai ljudi ili [[Papua novogvinejska kina|Papuanci broje samo oko 3 000 ljudi i sve do 1970-ih su bili izolirani (necivilizirani).]]
Etnička grupa (ili: etnija/narod; grč. ethnos – narod) je društveno-definirana kategorija ljudi koji se međusobno identificiraju na temelju zajedničkih predaka, te društvenih, kulturalnih ili nacionalnih sličnosti. Pripadnost etničkoj grupi ima tendenciju da se definira zajedničkom kulturnom baštinom, precima, mitovima o porijeklu, historijom, domovinom, jezikom (dijalektom), ili čak ideologijom, a manifestira se u sistemima obilježavajućih simbola, kao što su religija, mitologija i rituali, kuhinja, stil oblačenja, fizički izgled itd. Naziv za pripadnost etničkoj grupi/etniji, tj. samo postojanje etničke grupe je etnicitet/etničnost/narodnost, dok se pripadnik etničke grupe zove etnik (pripadnici jedne etničke grupe/etnije se zovu etnici i svi oni čine jedan narod, tj. etničku grupu).
Kosti grane šake
Struktura
thumb|320px|Lijeva šaka hand sa palcem na lijevoj strani Kosti grane šake formiraju poprečni luk na koji su pričvršćene kosti krutog reda distalnih kostiju korijena šake. Periferne metakarpusne kosti (palca i malog prsta) čine strane peharastog dlanskog luka, kako bi bile na okupu da prodube ovu konkavnost. Metakarpusna kost kažiprsta je najčvršće fiksirana, dok se palčana kost grane šake zglobljava sa trapezastom i djeluje nezavisno od drugih. Sredinom grane šake su čvrsto ujedinjeni na unutrašnjoj strani korijena šake, blokirajući elemente kostiju u svojoj bazi. Prstenasti oblici grane šake su prelazni elementi koji su polunezavisni od grane.
Svaka kost grane šake ima tijelo i po dva nastavka (glavu i bazu).
Etnička grupa
Najveće etničke grupe u modernim vremenima obuhvataju stotine miliona pojedinaca (Kinezi (Han) su najveća), dok su one najmanje ograničene na nekoliko desetaka pojedinaca (brojno domorodačko stanovništvo u svijetu). Veće etničke grupe mogu se podijeliti u manje podgrupe različito poznate kao plemena ili klanovi, koji s vremenom mogu postati zasebne etničke grupe zbog endogamije i/ili fizičke izolacije iz matične grupe. S druge strane, bivše odvojene etničke grupe se mogu spojiti i formirati pan-etnije, a na kraju se i stopiti u jednu etničku grupu. Bilo kroz podjelu ili spajanje, formiranje zasebnog etničkog identiteta naziva se etnogeneza.
Zavisno o tome koji izvor grupnog identiteta je naglašen da definira članstvo, sljedeće vrste etničkih grupa se mogu identificirati:
Kosti grane šake
Tijelo
Tijelo (osovina) je prizmoidnog oblika i zakrivljeno, tako da je konveksno u uzdužnom smjeru iza, a konkavno naprijed. To uključuje tri površine: medijalnu, bočnu i leđnu.
Etnička grupa
U mnogim slučajevima, kao što je onaj s Židovima, više od jednog aspekta određuje članstvo.
Kosti grane šake
Baza
Baza ili ekstrmitet grane šake (basis) je kockastog oblika. Šira je na zadnjoj nego prednjoj strani: zglobljava se sa kostima korijena šake i okolnim kostima grane šake. Leđna i dlanska površina su grube, za pričvršćivanje ligamenata. mini|lijevo|150px|[[Karpometakarpusni zgloboviovi lijeve šake. Palac je lijevo]] mini|180px|Karpometakarpusni zglobovi lijeve šake. Palac je lijevo mini|150px|Grana šake (žuta). Hvatište je obilježeno crvenom bojom (lijeva šaka, dlanska (prednja) strana mini|150px|Grana šake (žuta) i hvatište (crveno); lijeva šaka zadnja (poleđinska) strana
Glava
Glava ili digitalni ekstremitet (capitulum) ili vrat po ICD-9 kodiranju, predstavlja duguljastu površinu, koja je izrazito konveksnija od pretkdne, manje poprečna i spljoštena, s jedne na drugu stranu. Zglobljava se sa proksimalnim člankom. On je širi, a proteže se dalje prema gore, više na dlanski nego na leđni aspekt i nije više u antero-posteriornom usmjerenju, nego u poprečnom promjeru. Na obje strane glave je kvrga za pričvršćivanje kolateralnih ligamenata u metakarpofalangnom zglobu.
Etnička grupa
Etničke grupe proizašle iz iste historijske populacije-osnivača često nastavljaju govoriti srodnim jezicima i dijeliti slične genetske osobine. Putem jezičke promjene, akulturacije, raznih adopcija (usvajanja) (npr. običaja) i vjerskih prevođenja, moguće je da neki pojedinci ili grupe napuste jednu etničku grupu i pridruže se drugoj (osim onih etničkih grupa kojima je naglasak na rasnoj čistoći ključni kriterij za članstvo).
Kosti grane šake
Glava
Poleđinska površina je široka i glatka, a podržava tetive ekstenzorakih mišića. Dlanska površina je udubljena u sredini linije za prolazak fleksorskih tetiva, a označena je na obje strane zglobnim uzvisinama, kontinuirano s terminalom zglobnom površinom.
Etnička grupa
Termin etnicitet se često (nepravilno) koristi kao sinonim za dvosmislene pojmove kao što su nacija ili ljudi.
Kosti grane šake
Zglobljavanje
Osim metakarpofalangnog zgloba, kosti grane ruke se zglobjavaju preko karpometakarpnog zgloba na sljedeći način:
Etnička grupa
Terminologija
Termin etnički proizlazi iz grčke riječi ἔθνος, tj. ethnos (ili tačnije iz pridjeva ἐθνικός, tj. ethnikos, što je u latinskom jeziku preuzeto kao ethnicus). Posuđeni engleski naziv za ovaj koncept je folk (ili, u prijevodu na bosanski: narod), dok je u tzv. kasnom blisko-engleskom periodu taj naziv korišten zajedno s latinizmom people (danas sinonim za folk).
Kosti grane šake
Hvatišta
thumb|left|500px|Principi homologije koji ilustriraju [[adaptivna radijacija|adaptivnu radijaciju kostiju grane šake kod sisara. Sve su u skladu sa osnovnim obrascem petoprstne šake, ali su modificirane za različite upotrebe. Treći+a kost grane šake je osjenčena; rame je označeno kosim linijama]]
Urođeni poremećaji
Četvrta i peta kost grane šake se obično "smanjuju" ili skraćuju, u poremećajima zvanim pseudohipoparatroidizam i pseudopseudohipoparatiroidism. Slijepa četvrta kost grane šake, sa normalnomm petom kostil, može označavati Turnerov sindrom. Zatvorene kost grane (posebno četvrta) su simptom za Nevoidni sindrom karcinoma baznih ćellija.
Frakture
Vrat kostiju grane šake (u tramziciji između tijela i glave kosti), obično je mjesto bokserskih fraktura.
Ostale životinje
Kod četveronožnih životinja, kosti grane šake čine dio šape, a često smanjenom broju, odgovarajući na broj nožnih prstiju. U digitigrada i unguligrada, ove kosti su znatno proširirene  i ojačane, formirajući dodatni segment u ekstremitetu, čija funkcija obično povećava brzinu životinje. U oba slučaja, kod ptica i slijepih miševa, kosti grane šake čine dio krila.
Etnička grupa
Terminologija
U 19. vijeku, pojam je počeo da se koristi u smislu "karakterističnih rasa, ljudi ili nacija", u povratku izvornom grčkom značenju. Smisao "različitih kulturalnih grupa", te na američkom engleskom "rasnih, kulturalnih ili grupa nacionalnih manjina", javlja se od 1930-ih do 1940-ih, kao zamjena pojma rasa koji je ranije imao taj smisao, ali sada postaje biti arhaističan zbog sličnosti s ideološkim rasizmom. Skraćeni oblik etnicitet je bio korišten za "paganstvo" u 18. vijeku, ali sada počinje izražavati značenje jednog "etničkog karaktera" (prvi put zabilježeno 1953. godine). Pojam etnička grupa je prvi put zabilježen 1935. g. i ušao je u Oxfordski rječnik engleskoga jezika 1972. godine. Pojam nacionalnost, zavisno o kontekstu, može biti korišten kao sinonim za etnicitet, odnosno kao sinonim za državljanstvo (u suverenoj državi). Proces koji rezultira nastankom jedne etničke grupe/etnije se zove etnogeneza, termin u upotrebi u etnološkoj literaturi od, otprilike, 1950. godine.
Definicije i konceptualna historija
Etnografija počinje u klasičnoj antici; nakon ranih autora poput Anaximandera i Hecataeusa iz Mileta, Herodot u ca. 480. godini p. n. e. utemeljuje i historiografiju i etnografiju drevnog svijeta. Grci u ovom trenutku ne opisuju strane nacije, već razvijaju koncept vlastite "etničnosti", koji su grupirali pod nazivom Heleni. Herodot je stavio poseban akcenat na ono što je definiralo grčki helenistički etnički identitet u njegovo vrijeme, ističući:
Da li se nacionalnost može kvalificirati kao kulturalno univerzalna, u određenoj mjeri zavisi o korištenju tačne definicije. Prema konferenciji Challenges of Measuring an Ethnic World: Science, politics, and reality (u prijevodu: Izazovi određivanja etničkog svijeta: Nauka, politika i stvarnost), "etničnost je temeljni faktor u ljudskom životu: to je pojava svojstvena ljudskom iskustvu". Mnogi sociolozi, poput antropologa Fredrika Bartha i Erica Wolfa, ne smatraju etnički identitet univerzalnim. Oni smatraju etnicitet proizvodom među-grupne interakcije specifičnih vrsta, a ne kao bitnu kvalitetu svojstvenu ljudskim grupama.
Prema Thomasu Hyllandu Eriksenu, proučavanjem etničnosti su dominirala dva različita stava, tj. dvije dileme, sve donedavno.
Prema Thomasu Hyllandu Eriksenu, ove rasprave su izmijenjene, pogotovo u antropologiji, od strane naučnika koji pokušavaju da odgovore na pitanja politiziranih oblika samozastupanja prema pripadnicima različitih etničkih grupa i nacija. To je u kontekstu rasprave o multikulturalnosti u zemljama poput SAD-a i Canade, koje imaju veliki broj useljenika iz mnogih različitih kultura, te i u kontekstu post-kolonijalizama na Karibima i u Južnoj Aziji.
Weber je kao prvu stvar tvrdio da su etničke grupe künstlich (u prijevodu na bosanski: umjetne, tj. društveno konstruirane) jer su bile bazirane na subjektivnom uvjerenju u zajednički Gemeinschaft (u prijevodu na bosanski: zajednicu). Drugo, to uvjerenje u zajednički Gemeinschaft nije stvorilo grupu; grupa je stvorila uvjerenje. Treće, formiranje grupa je rezultiralo iz želje da se monopolizira moć i status. To je u suprotnosti s prevladavajućim prirodoslovnim uvjerenjima o vremenu, koje je održavalo da socio-kulturalne razlike i razlike u ponašanju između naroda proizađu iz nasljednih osobina i tendencija izvedenih iz istog porijekla, tada pod nazivom "rasa".
Još jedan utjecajni teoretičar nacionalnosti je bio Fredrik Barth, čiji je Ethnic Groups and Boundaries (u prijevodu na bosanski: Etničke grupe i okviri) iz 1969. g. opisan kao instrument u širenju upotrebe termina u društvenim naukama 1980-ih i 1990-ih godina. Barth je otišao korak dalje od Webera naglašavajući konstruktivnu prirodu etniciteta. Za Bartha, etnicitet je neprestano prihvatan i osporavan i od strane vanjskih pripisivanja i unutarnje samoidentifikacije. Barthov pogled je da etničke grupe nisu povremene kulturne izolacije, ili logički prioris (prethodno uslovljavana stvar) kojemu ljudi prirodno pripadaju. Htio je da razlikuje antropološke pojmove kultura kao ograničene entitete i etnicitet kao iskonske veze, promijenivši ih s naglaskom na sukobu između skupina. Ethnic Groups and Boundaries, dakle, se usredotočio na međusobnu povezanost etničkih identiteta. Barth piše: "(...) ...kategoričke etničke razlike ne zavise o nedostatku mobilnosti, kontakta i informacija, nego povlače za sobom društvene procese isključivanja i inkorporacije pri čemu se održavaju zasebne kategorije unatoč promjeni sudjelovanja i članstva u toku historije individualnog života."
Godine 1978., antropolog Ronald Cohen tvrdi da identifikacija "etničke grupe" u korištenju društvenih naučnika često ogleda netačne etikete više od autohtonih stvarnosti: "'(...) ...imenovane etničke identitete prihvatamo, često bez razmišljanja, kao što su i osnovna predanja u literaturi često samovoljno, ili još gore netačno, nametnuta.'" Na taj način, on je ukazao na činjenicu da se utvrđivanje etničke grupe izvana, npr. od strane antropologa, ne mora podudarati sa samoidentificiranjem pripadnika te grupe. Također je opisao kako je u prvim desetljećima korištenja, pojam etnički već često bio korišten kao zamjena za stare pojmove kao što su "kulturalni" ili "plemenski" kada se govori o manjim skupinama sa zajedničkim kulturalnim sistemima i zajedničkom baštinom, ali da je taj pojam etnički imao dodanu vrijednost koja je mogla opisati sličnosti između sistema grupnog identiteta i u plemenima i u modernom društvu. Cohen je također sugerirao da se tvrdnje koje se odnose na "etnički" identitet (kao što su ranije tvrdnje koji se tiču "plemenskog" identiteta) često kolonijalističke prakse i učinci odnosa koloniziranih naroda i nacionalnih država.
Pristupi razumijevanju etniciteta
Različiti pristupi razumijevanju etniciteta su korišteni od strane različitih sociologa pri pokušaju da se shvati priroda etniciteta kao faktor u ljudskom životu i društvu. Primjeri takvih pristupa su: primordijalizam (iskonstvo), esencijalizam, perenijalizam, konstruktivizam (strukturalizam), modernizam i instrumentalizam.
Etnicitet je važan koncept po kojemu se ljudi mogu identificirati kao veće grupe. Mnogi sociolozi, kao što su antropolozi Fredrik Barth i Eric Wolf, ne smatraju da je etnički identitet univerzalan. Oni smatraju da je etnicitet proizvod specifičnih vrsta interakcije između grupa, ali ne i bitna kvaliteta neophodna grupama ljudi. Procesi koji dovode do pojava takve identifikacije se nazivaju etnogeneze. Pripadnici etničke grupe, u cjelini, razmatraju kulturni kontinuitet s vremenom, iako su historičari i kulturni antropolozi dokumentirali da su mnoge vrijednosti, prakse i norme koje podrazumijevaju kontinuitet s prošlosti, relativno nedavni izum.
Etničke grupe se razlikuju od ostalih društvenih grupa, kao što su subkulture, interesne grupe ili društvene klase, jer se pojavljuju i mijenjaju tokom historijskih perioda (vijekova) u procesu poznatom kao etnogeneza – period od nekoliko generacija endogamije koji rezultira zajedničkim precima (koji se ponekad razmatraju u smislu mitoloških priča o figurama osnivačima); etnički identitet je pojačan u odnosu na "granične okvire" – karakteristike za koje se smatra da su jedinstvene u grupi koja se izdvajaja od drugih grupa.
Etnicitet i nacionalnost
Multietničke države mogu biti rezultat dvaju suprotnih događaja, bilo da je to nedavno stvaranje državne granice u suprotnosti s tradicionalnim plemenskim područjima, ili nedavne imigracije etničkih manjina u bivšu državu nacije. Primjeri za prvi slučaj se mogu naći širom Afrike, gdje su se državama koje su nastale za vrijeme dekolonizacije davale (određivale) proizvoljne (arbitrarne) kolonijalne granice, ali i u evropskim zemljama kao što je Belgija ili Velika Britanija. Primjeri za drugi slučaj su zemlje poput Njemačke ili Nizozemske, koje su bile etnički homogene kada su ostvarile državnosti, ali su pretrpjele značajne imigracije u drugoj polovini 20. vijeka. Države kao što su Velika Britanija, Francuska i Švicarska čine različite etničke grupe iz svojih formacija i one su isto tako doživjele značajne imigracije, što je rezultiralo onim što je nazvao multikulturalno društvo, posebno u većim gradovima.
Države tzv. Novog svijeta (Amerika, a često i Australazija) su multietničke od samog početka, jer su nastale kao kolonije nametnute postojećim autohtonim populacijama.
Etnicitet i rasa
Razlika između rase i etniciteta se smatra vrlo problematičnom. Za porijeklo se često pretpostavlja da je kulturalni identitet grupe, često zasnovan na jeziku i tradiciji, dok je rasa biološka klasifikacija, određena na osnovu DNK i strukture kostiju. Rasa je više kontroverzan pojam od etniciteta, zbog svoje česte političke upotrebe. Pretpostavlja se da su, na osnovu odnosa moći, kreirani rasni etniciteti i etničke rase. Ramán Grosfoguel (Univerzitet Californije, Berkeley) napominje da je rasni/etnički identitet jedan koncept i da se koncepti rase i etniciteta ne mogu koristiti kao zasebne i samostalne kategorije.
1950. godine, UNESCO-ova izjava na temu "Rasno pitanje", koja je potpisana od strane nekih međunarodno-poznatih naučnika tog vremena (uključujući Ashleya Montagua, Claudea Lévi-Straussa, Gunnara Myrdala, Juliana Huxleya itd.), sugerira sljedeće: "Nacionalne, religijske, geografske, jezičke i kulturalne grupe se nužno ne podudaraju s rasnim grupama: i kulturalne osobine takvih grupa ne pokazuju genetske veze s rasnim osobinama. Zbog ozbiljnih grešaka ove vrste koje su obično počinjene kada se koristi termin "rasa" u popularnom žargonu, bilo bi bolje da kada se govori o ljudskoj rasi da se odustane od korištenja termina "rasa" zajedno i da se koristi pojam "etnička grupa".
1982. godine antropolog David Craig Griffith je sumirao četrdeset godina etnografskih istraživanja, tvrdeći da su rasne i etničke kategorije simbolični markeri (oznake) za različite načine na koje ljudi iz različitih dijelova svijeta bivaju uključeni u globalnu ekonomiju:
Prema Wolfu, rase su izgrađene i uključene u društvo u periodu evropskih merkantilnih ekspanzija (širenja) i u etničke grupe u periodu kapitalističke ekspanzije.
Pišući o korištenju termina "etnički" u uobičajenom jeziku Velike Britanije i SAD-a, 1977. godine Wallman naglašava sljedeće:
U SAD-u, OMB definira koncept rase kao što je prikazano na Popisu u SAD-u i to kao "ne-naučni ili ne-antropološki" i uzima u obzir "socijalne i kulturne karakteristike kao i pretke", koristeći "odgovarajuće naučne metodologije" koji nisu "prvenstveno biološke ili genetske u odnosu jedne na drugu".
Etno-nacionalni konflikt
Ponekad su etničke grupe predmet stavova predrasude i akcije od strane države ili njenih dijelova. U 20. vijeku, ljudi su počeli da tvrde da sukobi među etničkim grupama ili između članova jedne etničke grupe i države, mogu i trebaju biti riješeni na jedan od dva načina. Neki, poput Jürgena Habermasa i Brucea Barryja, tvrde da legitimitet moderne države mora biti zasnovan na pojmu političkih prava autonomnih pojedinačnih subjekata. Prema ovom mišljenju, država ne treba da prizna etničke, nacionalne ili rasne identitete, već umjesto toga treba da sprovodi uvođenje političke i pravne jednakosti svih pojedinaca. Ostali, kao što je Charles Taylor i Will Kymlicka, tvrde da je pojam autonomnog pojedinca sam po sebi kulturalna tvorevina. Prema ovom gledištu, država mora prepoznati etnički identitet i razviti procese kroz koje posebne potrebe etničke grupe mogu biti smještene unutar granica nacionalne države.
19. vijek vidi razvoj političke ideologije etničkog nacionalizma, kada je koncept rase bio vezan za nacionalizam, prvo od strane njemačkih teoretičara, uključujući Johanna Gottfrieda von Herdera. Slučajevi društava fokusiranih na etničkim vezama, koji su u suprotnosti s historijom ili historijskim kontekstom, rezultiraju opravdanosti nacionalističkih ciljeva. Dva perioda često navode da kao primjeri za ovo mogu poslužiti konsolidacije 19. vijeka i proširenje Njemačkog carstva i Nacističke Njemačke u 20. vijeku. Svaki primjer je promovirao pan-etničke ideje – da su ove vlade samo stjecale zemljišta koja su uvijek bila naseljena od strane etničkih Nijemaca. Historija kasnih došljaka u modelima nacinalnih država, kao što su one nastale na Bliskom Istoku i jugoistočnoj Evropi od raspada Osmanskog carstva i Austro-Ugarskog carstva, kao i one koje proizlaze iz bivšeg SSSR-a, je u znaku među-etničkih konflikata. Takvi konflikti se obično javljaju unutar multietničkih država, kao i u drugim regijama svijeta. Dakle, ovi konflikti su često pogrešno označeni i okarakterizirani kao građanski ratovi kada su u pitanju, zapravo, među-etnički konflikti u multietničkim državama.
Afrika
Etničke grupe u Africi se broje u stotinama; uglavnom svaka ima svoj jezik (ili dijalekt jezika) i kulturu.
Mnoge etničke grupe i nacije Afrike su kvalificirane, iako su neke grupe samo malo veće od plemenskog društva. One uglavnom potječu iz Sahelianske kraljevine iz srednjeg vijeka; primjer je grupa Akan, koja proizlazi iz Bonoman grupe (11. vijek), a zatim i Kraljevina Ashanti (17. vijek).
Azija
Postoji obilje etničkih grupa u cijeloj Aziji, najviše zbog prilagođavanja na klimatske zone Azije, u koje se ubrajaju arktička, subarktička, umjerena, suptropska i tropska. Etničke grupe su se prilagodile planinama, pustinjama, travnatim predjelima i šumama. Na obalama Azije, etničke grupe su usvojile različite metode berbe i transporta. Neke su grupe prvenstveno lovci-sakupljači, neke prakticiraju transljudstvo (nomadski način života), druge su iz agrarnog/ruralnog milenija, dok ostale naseljavaju industrijske/urbane zone. Neke grupe/zemlje Azije su potpuno urbane (Hong Kong i Singapur). Kolonizacija Azije je uveliko završena u 20. vijeku, sa domaćim pogonima za samostalnost i samoodređenje širom Kontinenta.
Evropa
thumb|Neke evropske etničke grupe, kao što su [[Baski, ne čine većinu ni u jednoj zemlji. ]] Evropa ima veliki broj etničkih grupa; Pan i Pfeil (2004. godina) broje 87 različitih "naroda Evrope", od kojih 33 čine većinu stanovništva u najmanje jednoj suverenoj državi, dok preostalih 54 predstavljaju etničke manjine u okviru svake države u kojoj borave (iako i oni mogu formirati lokalne regionalne većine u sub-nacionalnim entitetima). Ukupan broj populacije nacionalnih manjina u Evropi procjenjuje se na 105 miliona ljudi, odnosno 14% od 770 miliona Evropljana.
Određen broj evropskih zemalja, uključujući i Francusku, i Švicarsku ne prikupljaju podatke o etničkoj pripadnosti svojih stanovnika.
Rusija ima brojne priznate etničke grupe, pored 80% etničkih Rusa koji su većina. Najveća grupa su Tatari, 3,8%. Mnoge od manjih grupa nalaze se u azijskom dijelu Rusije.
Zastava Francuske Gvajane
mini|desno|200px|Neslužbena zastava Francuske Gvajane Zastava Francuske Gvajane službeno je zastava Francuske, jer je Francuska Gvajana prekomorska teritorija Francuske, kao i zastava sa logom na kojem piše "GUYANE, LA RÉGION" (Regija Gvajana). Također postoji i neslužbena zastava zemlje, odnosno zastava pokreta za nezavisnost koja je žuto-zelene boje sa crvenom zvijezdom u sredini. mini|desno|200px|Službena zastava Gvajane
PH
Definicija pH
Molarna koncentracija vodonikovih iona ili hidroksid iona u vodenom rastvoru slabih kiselina ili baza uvijek je niska, pa uključuje negativan eksponent, kao npr. 4,6 × 10−8 mol/dm3. Da bi se to pojednostavilo, koristi se negativan logaritam koncentracije H+ iona i taj broj se naziva pH rastvora. .
pa slijedi da je:
Kiselost, bazičnost i neutralnost rastvora na osnovu pH
Čista voda ima pH vrijednost 7.00, pa kažemo da je čista voda i bilo koji rastvor koji ima pH = 7.0 neutralan . Ako rastvor ima vrijednost pH<7.00, rastvor je kiseo. Ako rastvor ima vrijednost pH>7.00, rastvor je bazičan.
Mjerenje pH
Najtačnija i najpreciznija metoda mjerenja pH je pomoću pH-metra. Za manje precizno mjerenje može se koristiti indikatorski papir. Kiselinsko-bazni indikatori su intenzivno obojene slabe organske kiseline ili baze koje prilikom primanja ili otpuštanja protona (iona H+) mijenjaju boju.
Lambda račun
U matematičkoj logici i računarstvu, lambda račun, odnosno λ-račun, je formalni sistem dizajniran za ispitivanje definicije funkcije, aplikaciju funkcije, te rekurziju. Lambda račun se može koristiti za precizno definiranje izračunljive funkcije. Pitanje jesu li dva lambda izraza istovjetna ne može biti riješeno općenitim algoritmom. Ovo je bilo prvo pitanje, čak i prije problema zaustavljanja, za kojeg je mogla biti dokazana neodlučivost. Lambda račun je jako utjecao na funkcionalno programske jezike, kao što su Lisp, ML i Haskell.
Lambda račun se slobodno može nazvati najmanjim univerzalnim programskim jezikom. Sastoji se od jednog transformacijskog pravila (supstitucija varijable) i jednog načina definicije funkcije. Lambda račun je univerzalan na način da bilo koja izračunljiva funkcija može biti izražena i evaluirana koristeći njegov formalizam. Ovo je stoga istovjetno formalizmu Turingove mašine. Medutim, lambda račun naglašava transformacijska pravila i ne zamara se stvarnom mašinom koja ih ostvaruje i u tom smislu predstavlja pristup srodniji programskoj podršci nego hardveru.
Ovaj se članak bavi "netipovanim lambda računom" za razliku od u međuvremenu razvijenih tipovanih lambda računa.
Historija
Lambda račun je uveo Alonzo Church 1930-ih u sklopu istrage o temeljima matematike. Za izvorni sistem je se pokazalo da je logički nedosljedan 1935-e kad su Stephen Kleene i J. B. Rosser razvili Kleene–Rosserov paradoks. Zatim, u 1936-oj, Church je izolovao i publicirao samo dio ovoga što je bilo relevantno za izračunavanje. Ovo sada predstavlja netipovani lambda račun. 1940-e godine, Church je također uveo sistem koji je bio računalno slabiji ali logički dosljedan što je sada poznat kao jednostavno tipovani lambda račun.
Literatura
Monografije/udžbenici za postdiplomce:
Admir Adžem
Admir Adžem (rođen 25. marta 1973) jest bosanskohercegovački bivši igrač koji je trenutno trener Goražda.
Karijeru je započeo u sarajevskom Željezničaru kod trenera Nenada Starovlaha u sjajnoj generaciji u kojoj su još bili i E. Baljić, Pehlivanović, Karić, Dodik, Groso, Radić, Hasanspahic, Selimbegović. Početkom rata u Bosni i Hercegovini ova ekipa se razilazi, a Adžem odlazi u Zagreb i nastavlja karijeru. Nakon povratka u Željezničar osvojio je prvenstvo BiH i nastupao u evropskim takmičenjima. Zabilježio je nekoliko nastupa za reprezentaciju BiH.
Pozicija: Lijevi bočni/vezni
NGC 4981
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zastava Folklandskih ostrva
mini|desno|300px|Zastava Falklandskih ostrva
Zastava Falklandskih ostrva usvojena je 29. septembra 1948. Tamno plave je boje i sa desne strane se nalazi grb Falklandskih ostrva, a u gornjem lijevo uglu zastava Ujedinjenog Kraljevstva.
Tokom falklandskog rata, kada je Argentina okupirala ostrvo, zastava je bila zabranjena i u zvaničnoj upotrebi je bila zastava Argentine.
Adi Adilović
Adi Adilović (rođen 20. februara 1983) bivši je bosanskohercegovački golman. Nastupao je za sve omladinske selekcije reprezentacije BiH. Karijeru je započeo u redovima zeničkog Čelika nakon čega, 2001. godine prelazi u FK Željezničar iz Sarajeva, sa kojim osvaja dva nacionalna prvenstva, dva nacionalna kupa te jedan super kup, kao rezervni golman tima sa stadiona Grbavica. Svoj debi za tim Željezničara imao je sa nepunih 19 godina na kup utakmici sa "FK Slavija" iz Istočnog Sarajeva. Nakon četiri godine provedene u FK Željezničaru (2001–05), jednu sezonu provodi u "NK Hrvatski Dragovoljac" iz Zagreba, a nakon sezone u Zagrebu vraća se u Premijer ligu BiH, ali ovaj put u tim NK Travnik iz Travnika. U NK Travniku, Adilović sakuplja 29 nastupa i ostaje jednu sezonu. Nakon toga prelazi u ekipu FK Sloboda iz Tuzle, gdje ostaje 6 mjeseci i nastupa na 13 utakmica. Nakon toga odlazi u Prvu slovensku ligu u redove prvoligaša "NK Interblock" iz Ljubljane gdje provodi dvije sezone, osvaja Pokal Hervis (Kup Slovenije), ali također 6 mjeseci provodi na posudbi u prvoligašu iz Ivančne Gorice "NK Livar". Ponovni povratak u BiH slijedi u 2009. godini u tim BH prvoligaša "NK Olimpik" iz Sarajeva.
Savez tri cara
Savez tri cara bio je savez između njemačkog, ruskog i austrougarskog carstva, od 1873. do 1887. godine. Kancelar Bizmark je preuzeo punu odgovornost za njemačku vanjsku politiku od 1870. do njegove smjene 1890. godine. Njegov cilj je bila mirna Evropa, zasnovana na balansu snaga. Bizmark se plašio da će neprijateljska kombinacija Austrije, Francuske i Rusije slomiti Njemačku. Ako su dvije od njih bile saveznici, onda bi se treći udružio s Njemačkom samo ako bi Njemačka prihvatila prevelike zahtjeve. Rješenje je bilo udružiti se s dvije od tri sile. Godine 1873. osnovao je Ligu tri cara, savez njemačkog i austrougarskog cara i cara Rusije. Zajedno bi kontrolisali istočnu Evropu, pazeći da se nemirne etničke grupe poput Poljaka drže pod kontrolom. Imao je za cilj neutralisovanje rivalstva između dva susjeda Njemačke sporazumom o njihovim sferama uticaja na Balkanu i izolaciju njemačkog neprijatelja, Francuske. Balkan je predstavljao ozbiljnije pitanje, a Bizmarkovo rješenje je bilo da Austriji da prevlast u zapadnim, a Rusiji u istočnim oblastima.
Prva Liga tri cara bila je na snazi od 1873. do 1878., druga je osnovana 18. 6. 1881. i trajala je tri godine. Obnovljena je 1884., ali je istekla 1887. Oba saveza su prekinuta zbog kontinuiranog snažnog sukoba interesa između Austro-Ugarske i Rusije na Balkanu. Drugi ugovor predviđao je da se na Balkanu ne smiju vršiti nikakve teritorijalne promjene bez prethodnog dogovora i da Austrija može aneksirati Bosnu i Hercegovinu kada to želi; u slučaju rata između jedne strane i velike sile koja nije potpisnica ugovora, druge dvije strane trebale su zadržati neutralnost.
Bizmark je bio u mogućnosti da privremeno sačuva veze sa Rusijom u Ugovoru o reosiguranju iz 1887; ali, nakon njegove smjene, ovaj ugovor nije obnovljen, te je stvoren francusko-ruski savez.
Prvi sporazum (1873.)
22. 10. 1873. Bizmark je pregovarao o sporazumu između monarha Austro-Ugarske, Rusije i Njemačke. Savez je nastojao da oživi Svetu alijansu iz 1815. i da djeluje kao bedem protiv radikalnih osjećaja koje su vladari smatrali uznemirujućim.[3] Njoj je prethodila Šenbrunska konvencija koju su Rusija i Austro-Ugarska potpisale 6. juna 1873.
Bizmark je često vodio Ligu dok je procjenjivala izazove, usredsređene na održavanje ravnoteže snaga između uključenih država i Evrope u cjelini. Kamen temeljac njegove političke filozofije uključivao je očuvanje statusa quo i izbjegavanje rata. Uprkos njemačkoj pobjedi u Francusko-pruskom ratu 1870-1871, nasilje je ostalo svježe u sjećanju nove države i učinilo je Njemačku nespremnom da se suprotstavi Francuskoj, ali je kao i uvijek željela ograničiti njenu moć.
Prema koaliciji, radikalna socijalistička tijela poput Prve internacionale predstavljale su jednu od ključnih prijetnji regionalnoj stabilnosti i dominaciji. Liga se aktivno suprotstavljala širenju njenog uticaja.
Liga se susrela i s krizom u istočnoj Evropi, gdje su bugarski nemiri izazvali nasilnu reakciju tamošnjih osmanlijskih snaga, koje su izazvale užas država posmatrača. Izvještaj o ustanku Sir Edwin Pearsa, opisuje jezive zločine i otkriva britansko iznenađenje njihovim razmjerama.
Prvo raspuštanje (1878.)
Savez se prvobitno raspao 1878. zbog teritorijalnih sporova na Balkanu jer se Austro-Ugarska bojala da bi ruska podrška Srbiji mogla na kraju zapaliti iredentističke strasti među slavenskom populacijom. Ruske vlasti su se, isto tako, plašile pobune ako Panslavistički pokret dobije preveliku moć.
Prvi zaključak tijela iz 1879. ustupio je mjesto odbrambenom Dvojnom savezu između Austro-Ugarske i Njemačke kako bi se suprotstavio potencijalnoj ruskoj agresiji. Godine 1882. Italija se pridružila sporazumu o formiranju Trojnog saveza.
Oživljavanje saveza (1881.–1887.)
Berlinski sporazum (1878) učinio je da se Rusija osjeća prevarenom za svoje dobitke u rusko-turskom ratu. Međutim, Bizmark nije zaboravio rusku ključnu ulogu u evropskoj diplomatiji. Formalniji savez tri cara sklopljen je 18. juna 1881. godine. Trajao je tri godine, i obnovljen je u Skjernjevicama 1884., ali je istekao 1887. Oba saveza su prekinuta zbog sukoba između Austro-Ugarske i Rusije na Balkanu. Kako bi očuvala zajedničko razumijevanje s Rusijom, Njemačka je 1887. potpisala Ugovor o međusobnom reosiguranju.
Iako su Rusi to smatrali ponižavajućim i spriječavalo ih da koriste svoju crnomosku flotu na drugim mjestima, zatvaranje moreuza za strane ratne brodove, uključeno u sporazume iz 1881. i 1884., značilo je da je bilo malo razloga da održe svoju flotu u Crnom moru.
Kalisto (satelit)
mini|260px| Jupiterov mjesec Kalisto. Kalisto je satelit Jupitera. Kruži oko Jupitera na udaljenosti od 1 883 000 km. Radius mu iznosi oko 2400 km, a masa 1.08 × 1023 kg. Kalisto je, iza Ganimeda i Titana, treći prirodni satelit po veličini u Sunčevu sistemu.
Fizička svojstva
Za razliku od susjednog Ganimeda, Kalisto ima prilično jednoličnu unutrašnjost. Noviji podaci sa Galilea daju naslutiti da je unutrašnjost Kalista ipak djelomično diferencirana, te da se ispod 200 km debele ledene kore krije 10 km debeli okean slane vode, ispod kojeg je ledeno-kamena jezgra.
Kalistova kora se vjerovatno zaledila odmah nakon nastanka, prije 4 i po milijarde godina, nakon čega se na površini ovog satelita vjerovatno ništa značajno (osim udara manjih tijela) nije dogodilo.
Kalisto je po svom sastavu 40% led i 60% kamen i metal. Njemu najsličnija tijela su Saturnov Titan i Neptunov Triton. Kalisto ima najmanju gustoću (1.86 g/cm3) od svih galilejanskih satelita.
S obzirom da je među galilejanskim satelitima Kalisto Jupiteru najdalji, plimne sile su na Kalistu najslabije. Letjelica "Galileo" nije otkrila dokaze o postojanju magnetskog polja. Postoji vrlo rijetka atmosfera ugljik dioksida.
Reljef
mini|260p| Udarni bazen Valhalla. mini|260p| Udarni bazen Asgard (sredina) i krateri Burr (gore) i Tornasuk (desno).
Kalisto ima najstariju površinu od svih do sada promatranih tijela u Sunčevom sistemu - procjenjuje se 4 milijarde godina staru. S obzirom na to, logično je da je njegova površina gusto prekrivena kraterima - najgušće u Sunčevom sistemz. Za razliku od ostalih galilejanskih satelita, na Kalistu nema tragova novije tektonske ili vulkanske aktivnosti.
Na Kalistu nisu pronađene nikakve veće planine, vjerovatno zbog površine od vodenog leda. Prevladavajuće reljefne karakteristike Kalista su krateri i koncentrični prstenovi oko najvećih kratera.
Dva su velika udarna bazena sa sistemom koncentričnih prestenova: Valhalla i Asgard. Valhalla je najveći udarni bazen na Kalistu sa središnjim svijetlim područjem promjera 600 km i sistemom prstenova promjera do 4000 km, što ga čini jednom od najvećih udarnih struktura u Sunčevom sistemu. Udarni bazen Asgard ima sistem prstenova promjera 1700 km. Vrlo svijetli krater Burr, sjeverno do Asgarda, jedan je od okolnih kratera nastalih nakon Asgarda.
Slične strukture se mogu naći i na Mjesecu (Mare Orientale - Istočno More) i Merkuru (Caloris Basin - Ravnica Vrućine). Kao i na Ganimedu, krateri na Kalistu nemaju središnje uzvisine ni koncentrične prstenaste planine.
Detaljne slike "Galilea" pokazuju da neki nepoznati proces briše manje kratere. Smatra se da se radi o lavinama na rubovima kratera kakve je snimio "Galileo" i za koje se vjeruje da ih uzrokuju potresi nakon pada meteorita. O lavinama svjedoče i svijetli rubovi nekih kratera.
Iznenađujuća je dužina toka lavine koja je bez atmosfere ili nekog fluida proputovala velike udaljenosti, što upućuje na postojanje vrlo fine prašine na površini ili na postojanje elektrostatskih naboja koji omogućuju "lebdenje" prašine nad površinom.
Na Kalistu je, kao i na Ganimedu, moguće pronaći lance kratera - catene. Jedan od njih je 350 km dugačak lanac kratera Gomul Catena, na rubu bazena Valhalla - očigledno nastao padom asteroida ili kometa koji je prije toga bio rastrgan (vjerovatno Jupiterovim) plimnim silama. Krateri u lancu Gomul Katena su promjera do 25 km.
Lanac kratera Gipul Catena dugačak je 620 km, a čine ga krateri s promjerima do 40 km. Na Kalistu je ukupno pronađeno 12 ovakvih lanaca kratera, a slični su viđeni i na Ganimedu. Na Kalistu su pronađeni i rasjedi kakvi se nalaze i na Merkuru i Mjesecu.
Meteoritski materijal koji se s vremenom nakupio na ledenoj površini daje Kalistu njegovu karakterističnu smeđu boju. Noviji krateri su bijeli, pa se pretpostavlja da je smeđi materijal koji pokriva površinu Kalista vrlo tanak. Snimanja u infracrvenom dijelu spektra pokazala su da noviji krateri imaju veći udio leda od ostatka površine.
Historija istraživanja
Galileo Galilej je, 1610. godine, prvi uperio teleskop prema Jupiteru te otkrio 4 Jupiterova satelita (Io, Evropa, Ganimed i Kalisto), koji se po njemu zovu galilejanski. To je bio dokaz Kopernikove heliocentrične teorije jer se dokazalo da se ne vrti sve oko Zemlje.
Tri su letjelice poslale na Zemlju fotografije ovog satelita: Voyager 1, Voyager 2, te Galileo.
Allah
Allah ( Allāh) je arapska riječ za Boga u islamu. Riječ ima srodne pojmove u drugim semitskim jezicima kao Elah na aramejskom ili Elohim na hebrejskom kojima je etimološki korijen vjerovatno riječ Allah.
Etimologija
Muslimani cijelog svijeta koriste arapsku riječ "Allah", i često dodaju subhanehu ve te´ala (bos. slavljen je On i Uzvišen). Allah, ima 99 imena, kako je objašnjeno u sljedećem Hadisu:
"Abu Hurejra prenosi da je Allahov poslanik rekao:
Allah ima 99 imena, ko ih zapamti ući će u Raj. Zaista, Allah je neparan i On voli neparne brojeve (u naraciji AbdAllah ibn Omera: On je taj koji ih je zbrojio)."
Allah je isti Bog u kojeg vjeruju Kršćani i Jevreji. Prema bibliji, jedno od imena Boga je JAHVE što je izvučeno iz etimološkog korijena JHVH (JHV).
Prvi temelj islama je apsolutni monoteizam ili vjera u Jednog, Nedjeljivog Boga koji nema druga božanstva pored sebe. Islam odbija vjerovanje kršćanstva da je Isus Krist Sin Božiji, no prihvata ga kao Božijeg poslanika. Također odbija koncept Svetog trojstva. Riječ za ovakvu vrstu monoteizma na arapskom je:  توحيد‎ - Tevhid.
Prema islamskom učenju, Allahova posljednja riječ je Kur'an i ona ne sadrži kontradikcije i ne može biti uništena.
Islamski koncept Boga je definisan u 112 suri Kur'ana Al-Ikhlas (Iskrenost):
"I znaj da nema Boga osim Allaha." (Kur'an, Sura Muhammed)
U ime Allaha, Milostivog, Samilosnog!
Vjera u Allaha u predislamskom paganstvu
Iako su arapski predislamski pagani vjerovali u Boga, oni su mu pripisivali druga božanstva te su imali vjerovanje da do Njega mogu samo doći posredovanjem drugih bogova. Prije islama na prostoru Arabije pagani su vjerovali da je On supremno biće, ali da ima tri kćerke: Al-lat, Al-Uzza i Manat.
IC 1871
IC 1871 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Kasiopeja. Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Drugi balkanski rat
mini|desno|340p|Situacija nakon Prvog balkanskog rata
Drugi balkanski rat (29. juni - 10. august 1913.) je bio oružani sukob koji je vođen između Bugarske i njenih bivših saveznika Kraljevine Srbije i Grčke, kojima su se priključili Crna Gora, Rumunija i Osmanlijsko Carstvo zbog nezadovoljstva podjelom osvojenih teritorija iz Prvog balkanskog rata. Nakon što su srpske i grčke snage zaustavile bugarsku ofanzivu i kontranapad, Bugarska je ušla u teritorijalne sporove sa Rumunijom čime je izazvala rumunsku intervenciju. Osmanlijsko Carstvo je iskoristilo ovu situaciju kako bi povratili neke izgubljene teritorije iz prethodnog rata. Kada su se rumunske trupe približile glavnom gradu Sofiji, Bugarska je zatražila primirje koje je rezultiralo sporazumom u Bukureštu, prema kojem je Bugarska morala da ustupi većinu teritorije koje je dobila u prethodnom ratu Srbiji, Grčkoj i Rumuniji. Nakon potpisivanja Sporazuma u Carigradu, Bugarska je izgubila Edirne koje je pripalo Osmanlijskom Carstvu.
= Uzrok i početak rata =