cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Demokrit
Gnoseologija
Demokrit tvrdi da postoje dvije vrste spoznaje: mračna (čulna) i prava (razumska). Opažajima spoznajemo samo pojavne, promjenljive stvari, dok razumom spoznajemo trajnu istinu (atome i prostor). Demokrit je govorio da sve što postoji mora da je vječno, ali je opovrgavao tvrdnju da se praznina može izjednačiti sa ništa. Po tome je prvi poznati mislilac koji je potvrdio postojanje potpuno praznog prostora. Da bi objasnio promijene oko nas, od ne promjenljivih supstanci tvrdio je da postoje razni osnovni elementi koji su uvijek postojali i koji se mogu grupisati da daju različite forme. Mislio je da atomi imaju samo neke osobine kao: veličina, oblik i masa; sve druge osobine, koje im dajemo, kao boja i okus, su samo rezultat kompleksnih djelovanja između atoma u našem tijelu i atoma koje posmatramo. Dalje, vjerovao je da prave osobine atoma uvjetuju i osobine materija- na primjer, nešto što je gorkog okusa je sastavljeno od malih, šiljatih atoma, kod nešto što je slatko je sastavljeno od velikih, okruglih atoma; odnosi tih atoma sa atomima jezika daju osjećaj okusa. Neke materije su jako čvrste zato što njihovi atomi imaju kuke sa kojima se zakače za druge atome; neki su masni jer su jako glatki i mali pa mogu skliznuti između drugih atoma. u Demokratovim riječima, "Prema konvenciji slatko, prema konvenciji gorko, prema konvenciji vruće, prema konvenciji hladno, prema konvenciji boja: ali u stvarnosti atomi i prostor."
Etičko učenje
Demokrit je govorio da treba prevladati čulna zadovoljstva, jer sa njima spoznajemo samo pojavne, promjenljive stvari. Treba težiti trajnim vrijednostima.
NGC 5561
NGC 5561 (također poznat kao PGC 2800986) je kompaktna galaksija koja je udaljena oko 546 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,50 (79 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (79 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 11. maja 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 2485
IC 2485 (također poznat kao ESO 315-?11) je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Zračna pumpa. Ovaj objekat je zapisao DeLisle Stewart 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Koreja
Koreja je bivša država i civilizacija u istočnoj Aziji, smještena na Korejskom poluotoku. Nakon završetka Drugog svjetskog rata teritorija je 1948. godine podijeljena između Sjeverne i Južne Koreje.
Kacušika Hokusaj
desno|mini|100p|K. Hokusai, Zmaj iznad Fuđija Kacušika Hokusai (葛飾北斎, Katsushika Hokusai; vjerovatno 31. oktobar 1760, Edo - današnji Tokio - 10. maj 1849) japanski slikar i drvorezac, jedan od najznačajnijih japanskih umjetnika.
Biografija
Hokusaijevi su roditelji nepoznati. S tri godine bio je posvojen od Nakađime Isea. U dobi od osamnaest godina, nakon što je imao iskustva kao drvorezac, započeo je raditi u radionici Kacugave Šunsa. 1779. objavio je svoje prve radove. 1785. morao je napustiti radionicu, budući da nije slijedio umjetničke principe njegovog majstora.
Iako se Hokusai povezivao s različitim japanskim umjetničkim stilovima, ostao je stilski nezavisan. Dio svog života živio je u teškom siromaštvu pa je, i nakon što je sa svojim umjetničkim ostvarenjima mogao zarađivati novac, živio siromašno i opisao se na kraju svog života ponosno kao zemljoradnik.
Hokusai se tokom cijelog svog života posvetio proširivanju svog umjetničkog izraza. Na samrtnoj postelji navodno je rekao: Da mi je nebo poklonilo još pet života, bio bih veliki slikar.
Hokusai je izradio isključivo pejzaže s motivom planine Fuđi.
Milići (Banovići)
Milići su naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Aljkovići, Karahodžići, Milići i Trešnjeva.
Force India VJM06
Force India VJM06 je Formula 1 automobil dizajnirao Andrew Green i izgrađen od strane Force India za 2013. prvenstvu. To će biti vođen Adrian Sutil i Paul di Resta.
Automobil je predstavljen 1. februara 2013. na Silverstone stazi.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Priapulida
Priapulida ili priapulidni crvi  i penisoliki crvi (grč. πριάπος - priāpos - Priapus = jedno od mitskih možanstava + latinski lat. -ul- = deminutiv), su koljeno nesegmentiranih morskih crva. Naziv koljena dolazi od imena grčkoh boga plodnosti, jer njihov opći oblik i proširivi šiljasti i uvlačivi proboscis može podsjećati na oblik penisa. Žive u blatu i u relativno plitkim vodama do dubine od oko 90 m. Neke vrste pokazuju izuzetnu toleranciju na sumporovodik i anoksijske vode. Mogu biti prilično brojni u nekim područjima. U aljaskanskom zalivu zabilježeno je čak 85 odraslih jedinki Priapulus caudatus po kvadratnom metru, dok gustoća njegovih larvi može biti i 58.000 po kvadratnom metru.
Skupa sa Echiura i Sipuncula, bile st svrstane takson Gephyrea, ali dosljedniji morfološki i molekularni dokazi podupiru njihovu pripadnost Ecdysozoa, koja također uključuje Arthropoda i Nematode. Fosilni nalazi fosila pokazuju da je oblikovanje usta stabla člankonožaca Pambdelurion identično onim kod pripapulida, što ukazuje da su njihova usta originalna osobina naslijeđena od posljednjeg zajedničkog pretka priapulida i člankonožaca, čak i ako ga moderni člankonošci više i nemaju. Među Ecdysozoa, njihovi najbliži srodnici su Kinorhyncha i Loricifera, s kojima čine kladus Scalidophora nazvan po pokrivenoj introvertnoj bodlji (skalida). Hrane se sporim beskičmenjacima, poput glista Polychaeta.
Priapulidni fosili poznati su barem još od sredine kambrija. Oni su vjerojatno bili glavni grabežljivci kambrijskog razdoblja. Međutim, pripadnici skupine krunastih priapulida ne mogu se potvrditi sve do karbona. Poznato je oko 20 postojećih vrsta priapulidnih glista, od kojih je polovina veličine mejobentoskih organizama.
Anatomija
Pripapulidi su cilindrične crvolike životinje, čija dužina se kreće od oko 0,2–0,3 do oko 39 centimetara sa srednjim prednjim ustima prilično lišenim bilo kakvih armatura ili nastavaka. Tijelo je podijeljeno na glavno deblo ili trbuh i pomalo natečeno područje proboscis, ukrašeno uzdužnim grebenima. Tijelo je prstenasto i često ima krugove bodlje, koji se nastavljaju u lagano izbočenu ždrijelu. Neke vrste mogu također imati rep ili par kaudalnih dodataka. Tijelo ima hitinsku kutikulu koja omekšava, kako životinja raste.
Postoji prostrana tjelesna šupljina, koja nema veze s bubrežnim ili reproduktivnim organima, pa nije celom; to je vjerovatno krvni prostor ili hemocel. Ne postoje vaskularni ili respiratorni sistem, ali telesna šupljina sadrži fagocitne amebocite i ćelije koje sadrže respiratorni pigment hemeretrin. Alimentarni kanal je ravan; sastoji se od produženog ždrijela, crijeva i kratkog rektuma. Ždrijela su mišićava i obložena zubima. Anus je terminalni, mada se u rodu Priapulus iza njega protežu jedna ili dvije šuplje ventralne divertikulska tjelesna zida.
Nervni sistem sastoji se od nervnog prstena oko ždrela i istaknute vrpce koja vodi dužinu tijela sa ganglia i uzdužnih i poprečnih neurita, u skladu s ortogonalnom organizacijom. Ovaj sistem ima bazidermnu konfiguraciju sa vezom sa ektodermom, formirajući dio tjelesnog zida. Nemaju nikakvih specijaliziranih čulnih organa, već se senzorni nervi završavaju u tijelu, posebno u proboscisu.
Pripapulidi su gonohoristi koji imaju dva odvojena spola (mužjakie i ženke) Njihovi muški i ženski organi usko su povezani s izlučevinama protonefridija. Sastoje se od para granatih resa, od kojih se svaka otvara prema vanji s jedne strane anusa. <vrhovi ovih resa obuhvataju plamenu ćeliju poput one koja se nalazi kod pljosnatih glista i drugih životinja, a one vjerovatno funkcioniraju kao organi za izlučivanje. Kako životinje sazrevaju, na cijevima ovih organa nastaju divertikule, koje proizvode ili spermatozoide ili jajne ćelije. Te spolne ćelije izlaze kroz kanale. Perigenitalno područje roda Tubiluchus ispoljava spolni dimorfizam.
Razmnožavanje i razviće
Razvoj priapulida nedavno je ponovo preipitan jer su rane studije izveštavale o nenormalnom razvoju uzrokovanom visokom temperaturom kulture embriona. Za vrstu Priapulus caudatus, jaje prečnika 80 µm prolazi kroz totalno i radijalno brazdanje, prema simetričnom i subekvalnom obrascu. Razvoj je izuzetno spor, s tim da se prvo brazdanje događa 15 sati nakon oplodnje, gastrulacija nakon nekoliko dana i izlijeganje prvih larvi 'kućica' nakon 15 do 20 dana. Vrsta Meiopriapulus fijiensis ima direktan razvoj (bez metamorfoze). U postojećoj sistematici, oni se opisuju kao protostomia, iako imaju deuterostomska obilježja razvića. Budući da je grupa toliko drevna, pretpostavlja se da su zadržani uslovi za deuterostome koji su, čini se, preci Bilateria.
Fosili
thumb|alt= thumb|[[Mikrofosil priapulidnog zuba (Ottoia, kambrij), Smith et al. 2015]] Priapulidi iz matične grupe poznati su iz srednjeg kambrijskog Burgess Shalea, gdje je sačuvana njihova anatomija mehkog dijela, često u kombinaciji sa sadržajem crijeva, što omogućava rekonstrukciju njihove prehrane. Pored toga, izolirani mali ugljeni fosili i mikrofosili (sa raznim zubima i bodljima koji spajaju ždrijelo i introvertnim strukturama) koji su rasprostranjeni u kambrijskim naslagama, omogućujući uvid u distribuciju pripapulida – pa čak i pojedinih vrsta – da se prate tokom postojanja Kambrijskog okeana. Rukovodeći fosili koji su morfološki gotovo identični modernim pripapulidnim rilima (Treptichnus pedum) službeno označavaju početak kambrijskog razdoblja, sugerirajući da su se pripapulidi, ili barem bliski anatomski srodnici, pojvili oko tog razdoblja. Fosili grupe krunastih priapulida poznati su još iz karbona. Jedna fosilna vrsta,  Omnidens amplus , dosezala je dužinu oko 2 metra i bila je najveći poznati priapulid.
Povijesno gledano, pretpostavlja se da fosilne vrste (osim Priapulites) čine sestrinsku skupinu modernih vrsta, kao što je pokazala sistematska analiza. Vrste Corynetis brevis, Anningvermis multispinosus, Acosmia matiania, Paraselkirkia sinica i Xiaoheiquingella особенis do sada nisu bile uključene u ove prikazane:
Dugo se rodovi koji se nazivaju Paleoscolidea nisu ubrojavali u priapulidne crve i bili su u raznim drugim skupinama životinja. Prema modernom mišljenju, nema razloga da ih sistematski razlikujemo od ostalih fosilnih oblika. Za razliku od ostalih, tijelo spolno zrele životinje bilo je prekriveno ljuskama različitih oblika i veličina. S druge strane, dva roda koja se tradicijski ubrajaju među priapulide, Ancalagon i Fieldia, vjerovatno ne pripadaju ovoj skupini, već su vjerovatno predstavnici matične linije cijele grupe Scalidophora.
Klasifikacija
MATIČNA GRUPA: Scalidophora
MATIČNA GRUPA: Palaeoscolecida
NGC 2659
NGC 2659 (također poznat kao ESO 260-SC3) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Jedro. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 3. februara 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Eshil
Eshil (grčki: Αἰσχύλος Aiskhylos; 525. - 456. p.n.e.) bio je antički grčki tragičar. Često ga opisuju kao otac tragedije. Akademsko znanje o ovom žanru započinje njegovim radom, a razumijevanje ranijih tragedija uglavnom se zasniva na zaključcima njegovih preživjelih predstava. Prema Aristotelu, proširio je broj likova u pozorištu i omogućio sukob među njima; likovi su ranije komunicirali samo u koru.
Preživjelo je samo sedam od njegovih procijenjenih sedamdeset do devedeset predstava, a postoji i dugogodišnja rasprava u vezi s njegovim autorstvom jedne od tih predstava, Okovani Prometej, za koju neki vjeruju da je njegov sin Euforion zapravo napisao. Fragmenti nekih drugih predstava preživjeli su u citatima i još uvijek se otkrivaju na egipatskom papirusu, često dajući daljnji uvid u njegovo djelo. Bio je vjerovatno prvi dramaturg koji je predstave predstavio kao trilogiju; njegova Orestija jedini je antički primjer oblika koji je preživio. Najmanje jedna od njegovih predstava bila je pod uticajem Druge Perzijske invazije na Grčku (480. - 479.p.n.e.). Ovo djelo, Perzijanci, jedna je od rijetkih klasičnih grčkih tragedija koja se odnosi na savremene događaje i kao jedina preživjela do danas koristan je izvor informacija o njenom razdoblju. Značaj rata protiv Perzije je bio toliko veliki za Eshila i Grke da je u svom epitafu obilježio sudjelovanje u grčkoj pobjedi na Maratonu, a da pritom nije spomenuo svoj uspjeh kao dramatičara. Uprkos tome, Eshilova djela - naročito Orestiju - moderni kritičari i naučnici uglavnom prihvataju.
Život
Eshil stvara u vrijeme kada demokratski poredak u Ateni odnosi pobjedu nad tiranijom. U djelu „Hiketide” veliča demokratiju i slobodu. Pjesnik je učestvovao u bitki kod Salamine, bitki kod Plateje i bitki na Maratonskom polju kao hoplit. Salaminsku je pobjedu opjevao u tragediji Perzijanci.
Često je putovao te je nastojao proširiti svoje znanje i iskustvo. Dva puta posjetio je Sirakuzu gdje ga je ugostio tiranin Hijeron koji je na svoj dvor pozivao najslavnije umjetnike i mislioce svoga vremena. Hijeron je osnovao grad Etnu 476. p. n. e. i na njeno je čelo postavio svoga sina Dinomena. Tada je Eshil napisao i prikazao svoju tragediju Etnjanke. U drugom je posjetu prikazao Perzijance.
Između Eshila i naroda došlo je do nesporazuma i svađa, najvjerovatnije uzrokovanih Eumenidama, tako da posljednje godine svoga života provodi izvan domovine na Siciliji na kojoj je i prije prikazivao svoje drame. Na Siciliji, u gradu Geli na posljetku i umire, a o njegovoj smrti postoji nekoliko anegdota.
Eshil je na raznim pjesničkim natjecanjima pobijedio 13 puta. Njegov se sin sin Euforion nastavio baviti pisanjem kao i njegov otac te je pobijedio Sofokla i Euripida na pjesničkom takmičenju 431. p. n. e.
Svojevrstan portret i opise Eshila ostavio je Aristofan u svome djelu „Žabe”
Dramske inovacije
Eshil (prema Aristotelu) uvodi drugog glumca u tragediju te time mogućuje dramski sukob. Sve su mu tragedije temeljene na mitovima ili Homerovim epovima. Likovi su mu idealizirana bića, a radnja vrlo jednostavna. Radnju potiče prijestup, grijeh ili neposluh, kako ljudi, tako i bogova. Tako nastaju otpor i dramski sukob.
Smanjio je ulogu kora te uveo drugog glumca. Također je pojačao značenje dijaloga, upotrebljavao je i ukrašavanje, a pripisuje mu se i izum teatralnih maski koje je učinio izražajnijima. Uveo je bolje kostime i uklonio prizore krvoprolića sa same pozornice.
Karakteristike
Eshil je građu za svoje tragedije preuzimao iz mitova, odnosno iz Homerovih epova, Hesiodovih djela i korske lirike. U tragedijama postavlja pitanja o odnosu čovjeka i bogova, države i pojedinca, sudbine i slobode. Nad čovjekovim je djelovanjem stalno prisutna viša božanska volja i mudrost. No, za razliku od homerskog antropomorfizma (prikazivanja bogova s ljudskim obilježjima), Eshil božanstva (posebice Zeusa) prikazuje kao moralna savršenstva te ističe njihovu mudrost, pravednost i nepogrešivost. Djelovanje bogova nije izraz samovolje, nego pravednosti kojom oni uspostavljaju narušenu ravnotežu u poretku stvari.
Eshil prikazuje čovjekovu krivnju, pokajanje, pobune protiv zakona i načela te gnjev bogova, zaštitnika pravde i osvetnika zločina. Krivnja ne mora biti samo čovjekova, tako u „Okovanom Prometeju” titan Prometej trpi muke u okovima jer se pobunio protiv Zeusa. Prometej simbolizira vječnu ljudsku težnju za napretkom ("Umijeća sva su smrtnom od Prometeja"). Kod Eshila se krivnja predaka prenosi i na potomstvo („Orestija”, „Sedmorica protiv Tebe”), tako da se grijesima predaka pridružuju i grijesi potomaka. Čovjekovu sudbinu, kaže Eshil, određuje karakter.
U Orestiji je uveo trećeg glumca koristeći Sofoklovu novinu.
Citati
thumb|Aeschyli Tragoediae septem, 1552
IC 830
IC 830 (također poznat kao MCG 9-21-55, PGC 43533 i UGC 8003) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 223 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,80 (52 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (26 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. juna 1890. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Anaksagora
mini|desno|250px|Anaksagora Anaksagora je bio grčki filozof, vjerovatno je rođen oko 500. godine p. n. e. (prema Diogenu Laertiju). Bio je jedan od Posrednika i dalje dijeli materiju.
U njegovom rodnom gradu Klazomene u Maloj Aziji, imao je nešto imovine i politički utjecaj, koje je odbacio iz straha da će mu otežati traganje za istinom. Ništa se ne zna o njegovim učiteljima; nema nikakvog razloga da se vjeruje teoriji da je bio učenik Hermocija iz Klazomene.
U ranom djetinjstvu (oko 464–462. p. n. e.) odlazi u Atinu, koja je ubrzano postajala centar grčke kulture. Tamo je ostao trideset godina. Perikle ga je zavolio i cijenio a i pjesnik Euripid je od njega dobio entuzijazam za nauku i humanizam. Neki naučnici tvrde da je čak i Sokrat bio jedan od njegovih učenika. Njegov utjecaj je dolazio većinom iz njegove astronomske i matematičke istaknutosti, ali i radi njegovog asketskog načina života i ljubavi prema prirodi. On je bio taj koji je donio filozofiju i duh naučnog rada iz Jonije u Atinu. Njegova posmatranja nebeskih tijela su ga potakla da stvori nove teorije o uređenju svemira, i dovelo ga je u sukob sa popularnom vjerom. On je pokušao, ne bez uspjeha, da pokaže naučne razloge pomračenja, meteora, duga i Sunca, kojeg je on opisao kao masu plamenog metala, većeg od Peloponeza; nebeska tijela su bila komadi kamenja koje se odvojilo od Zemlje i bilo odbačeno u nebo radi brze rotacije. Politeizam tog vremena nije mogao tolerisati to objašnjenje, pa su neprijatelji Perikla koristili sujevjerje naroda da bi ga napali pred njegovim prijateljem.
Anaksagora je uhapšen i osuđen zbog protivljenja religijskim dogmama (neki kažu da je uhapšen jer je podržavao Perzijance), i bila je potrebna sva elokvencija Perikla da bi bio oslobođen. Čak i tada bio je natjeran da napusti Atinu i da se povuče u Lampsaku (434–433. p. n. e.) gdje je i umro oko 428. p. n. e., i čitav grad mu je odao počast i poštovanje.
Teško je pokazati Anaksagorine kosmološke teorije na razumljiv način. Sve stvari su postojale, na neki način, od početka. U početku su postojali kao jako mali fragmenti njih samih, beskonačnih u broju i razbacanih po svemiru. Sve stvari su imale masu, ali nisu imale razumljiv oblik. Bilo je sjemena (spermata) ili minijatura zrna i mesa i zlata u primitivnoj mješavini; ali ovi dijelovi, kao i prirodne cjeline, morale su biti izdvojene iz tog kompleksa mase prije nego što su mogli dobiti ime i narav (Aristotel ih naziva homeomerijama). Nakon toga, te prvobitne prethistorijske vrste su bile umnožavane neprestanim dijeljenjem. Ovo razdvajanje i kasnije sumiranje homeomerija u cjeline je bio posao Uma;panta chremata en omou eita nous elthon auta diekosmese. Ova stvar, zvana Um (Nus), je bila neograničena i bila je samostalna (mounos ef eoutou), divnog sastava. Ono je posjedovalo svo znanje i moć, i vladalo je svim formama života. Njegovo prvo pojavljivanje, i jedina manifestacija koju Anaksagora opisuje, jeste Kretanje. Ono je otpočelo rotaciono kretanje u masi (brže od bilo čega što mi poznajemo), dok nije dalo realnost i sastojke svih stvari. Ali i kada se to dogodilo, prvobitna smjesa nije skroz razdvojena. Niti jedna stvar na svijetu nije sasvim razdvojena, kao udarcem sjekire, od ostalih stvari. Prvobitno sjeme je nadmoćno. Važno je reći da ga Aristotel optužuje da nije napravio razliku između nusa i fizisa, dok ga Sokrat (u Platonovom Fedu, 98 B) optužuje da je izvršio deus ex machina.
Anaksagora je pokušao objasniti različite razvojne etape. On kaže da je nakon razdvajanja u hladnu maglu i topli eter, sve veća hladnoća je od magle stvorila vodu, zemlju i kamen. Sjemena života koja su još lebdjela u vazduhu su počela padati sa kišom i stvorila su vegetaciju. Životinje, uključujući i ljude, su nastali iz tople i vlažne gline. Anaksagora je odbacivao čula.
Anaksagora je označio prekretnicu u historiji filozofije. Sa njih filozofije je prešla sa grčkih kolonija u Atinu. Radi njegovih teorija o malim česticama koje sačinjavaju stvari, i njegovom naglašavanju mehaničkih procesa u formiranju stvari, on je popločao put teoriji atoma. Iako to nije izričito kazao, može se zaključiti iz njegovog učenja da je priroda stvorena prema dizajnu. Koncept razuma u svijetu je sa njega prešao na Aristotela a sa njega je ideja išla dalje.
Repnik
Repnik je naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Bečići, Bjelkići, Hrvati, Mačkovac, Mrljevići, Mušići, Nasubašići, Radina, Repnik, Sinanovići i Vikend Naselje.
Tokugava Iejasu
desno|200p Tokugava Iejasu (pokrajina Mikawa, 31. januar 1542. — dvorac Sumpu, 1. juni 1616.) bio je osnivač i prvi šogun dinastije Tokugawa, koja je vladala Japanom od bitke kod Sekigahare (1600.) do Restauracije Meiji (1868.). Iejasu je prigrabio vlast 1600., postao šogun 1603., povukao se s položaja 1605., ali je ostao na vlasti do smrti.
Iejasu je jedan od tri čovjeka zaslužna za ujedinjenje srednjovjekovnog Japana. Druga dvojica su bili njegovi savremenici i vojskovođe Oda Nobunaga i Tojotomi Hidejoši. Iejasu se isprva vezao uz Nobunagu kako bi prebrodio opći rat u Japanu tog doba i polahko izgradio svoj posjed. U 1580-ima je postao važan daimyo, vladar plodnog i mnogoljudnog hana (posjeda).
Vejle Boldklub
Vejle Boldklub (Vejle BK) je danski nogometni klub iz grada Vejlea. Klub igra u crvenom dresu, bijelim gaćicama i čarapama. Službeni fan klub se zove The Crazy Reds (Ludi Crveni).
Tokugava Iejasu
Kad je Nobunaga umro, Iejasu je ponudio svoje usluge Hidejošiju, koji je širio vlast nad jugozapadnim Japanom. U međuvremenu je osnažio svoje vazalske snage i povećao privrednu moć svojih posjeda. Kad je Hidejoši u 1590-ima pošao u katastrofalne pohode protiv Koreje, Iejasu ga nije slijedio, nego je osigurao položaj u zemlji.
Po Hidejošijevoj smrti, Iejasu je imao najveću i najpouzdaniju vojsku, kao i najproduktivnije i najbolje ustrojene posjede u Japanu. U bitkama je pobijedio sve protivnike, kojima je zatim oduzeo zemlju i dao im nove posjede daleko od japanskih središta, koja su uglavnom postala njegovo vlasništvo. Dobio je naslov šoguna i dvije godine kasnije prenio ga na svojeg sina, pa je tako šogunat postao nasljedna titula dinastije Tokugawa.
[[Kategorija:Vladari]
Stendhal
Henri-Marie Beyle, poznatiji kao Stendhal (Grenoble, 23. januar 1783. - Pariz, 23. mart 1842.), francuski romanopisac i pripovjedač, jedan od književnih velikana prve polovice 19. vijeka. Poznat po temeljitoj analizi psihologije svojih likova, smatra se osnivačem književnoga realizma u svojim romanima Le Rouge et le Noir (Crveno i crno, 1830) and La Chartreuse de Parme (Parmski kartuzijanski samostan, 1839).
Imao je teško djetinjstvo. Kasnije je uspio da proputuje Njemačku, ali je bio više vezan za Italiju gdje je postao konzul.
Većinu svojih djela napisao je u Italiji i objavljivao pod pseudonimom Stendal. Njegov najpoznatiji roman Crveno i crno zasnovan je na istinitom događaju objavljenom u novinskoj hronici.
S obzirom na to da je živio u periodu romantizma, njegova realističarska djela nisu bila cjenjena u to vrijeme. Svoj rad je posvetio "nekolicini srećnika", misleći pri tom na one koji su, nakon njegove smrti, početkom XX vijeka "otkrili" njegov talenat.
Vejle Boldklub
Historija
Klub je osnovan 3. maja 1891. u kojem se igrao kriket, a nogomet se uvodi te 1902. godine. Klub ulazi 1951. u najviši rang danskog nogometnog takmičenja, a prvi put osvaja šampionsku titulu i Danski Kup 1958. godine.
Šampion Danske: 1958, 1971, 1972, 1978, 1984
NGC 4085
NGC 4085 (također poznat kao IRAS 12028+5037, MCG 9-20-86, PGC 38283 i UGC 7075) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 34 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 2,80 (28 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (8 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. aprila 1789. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Fosfat
mini|250px|Prostorna struktura fosfatne grupe mini|250px|3D struktura fosfata mini|250px|Opća [[hemijska struktura organofosfata.]] upright|thumb|250px|Strukturna formulafosfatne [[funkcionalna grupa|funkcijske grupe kako se nalazi u slabo kiselim vodenim rastvorima. U baznim vodenim rastvorima, grupa donira dva atoma vodika i ionizirana je kao fosfatna grupa sa negativnim naelektrisanjem od 2. ]] Fosfati – u neorganskoj hemiji – su soli fosforne kiseline. U organskoj hemiji,  to su ili organofosfati ili estri fosforne kiseline. Organski fosfati su osobito važni u biohemiji, biogeohemiji i ekologiji. Da bi se pribavio fosfor za potrebe poljoprivrede i industrija, neorganiski fosfati se iskopavaju u odgovarajućim rudnicima
Kada se na povišenim temperaturama javljaju u čvrstom stanju, fosfati mogu kondenzirati i formirati pirofosfate.
Hemijska svojstva
Fosfatni ion je poliatomski sa empirijskom formulom PO43− i molekulskom masom od 94.973 g/mol. Sastoji se od jednog centralnog atoma fosfora, okruženog sa četiri atoma kisika u tetraedarskoj konfiguraciji. Fosfatni ion nosi tri negativa formalna elektronaboja – konjugirana baza hidrogen fosfatnog iona, HPO42-, koji je  i sam konjugirana baza H2PO4-, dihidrogeniziranog  fosfatnog  iona. Ovaj je konjugirna baza H3PO4, fosforne kiseline. On je hipervalentni molekul (u valentnoj ljuski, atom fosfora ima 10 elektrona). Fosfat je također organofosforno jedinjenje sa formulom OP(OR)3.
Fosfatne soli se formiraju kad se pozitivno-naelektrisani jon veže za negativno-naelektrisane atome kiseonika, formirajući jonsko jedinjenje. Mnogi fosfati nisu rastvorni u vodi na standardnoj temperaturi i pritisku. Natrijum, kalijum, rubidijum, cezijum i amonijum fosfati su rastvorni u vodi. Većina drugih fosfata su veoma malo rastvorni ili nerastvorni u vodi. Kao pravilo, hidrogen i dihidrogen fosfati su nešto rastvorniji od korespondirajućih fosfata. Pirofosfati su uglavnom rastvorni u vodi.
U razrijeđenim vodenim rastvorima, fosfat može biti u četiri oblika. U jako baznoj sredini, preovladava fosfatni ion (PO43−), dok u slabo baznim uvjetima, vodikov fosfatni jon (HPO42−) je prevalentan. U slabo-kiselim uslovima, najzastupljeniji je dihidrogen fosfatni ion (H2PO4−). U jako kiseloj sredini, glavna forma je fosforna kiselina (H3PO4).
Preciznije, polazeći od sljedeće tri ravnotežne reakcije:
korespondirajuće disocijacijske konstante na 25 °C (u mol/L) su:
Upotreba
Fosfati igraju važnu ulogu u biohemiji. Uključeni su u sastav važnih molekula za cjelokupni biljni i životinjski svijet - dezoksiribonukleinske kiseline (DNK) i adenozintrifosfat (ATP)
Meri Cetinić
Meri Cetinić, jest hrvatska pop pjevačica, pijanistica, kompozitor i sopranistica. Rođena je 15.juna 1953. u Splitu. Jedna je od najpopularnijih dalmatinskih izvođača zabavne muzike i najpopularnija kantautorica dalmatinskih šansona. Između 1970-ih i 1990-ih izdala je 12 albuma sa glavnim jugoslavenskim i hrvatskim diskografskim izdavačima, od kojih su neki ostvarili zlatne i platinaste tiraže. Njeguje prepoznatljiv muzički stil, u kojem spaja dalmatinsku šansonu sa bluesom, soulom, a u novije vrijeme i sa jazzom. Poznata je po osebujnom glasu, a trenutno živi u Splitu.
Biografija
Porodica Meri Cetinić porijeklom je iz Blata na ostrvu Korčuli, od kuda početkom 1950-ih dolaze u Split. Odrastajući u skromnoj, ali skladnoj porodici, Meri vrlo rano ispoljava talent za muziku, a osobito za pjevanje. Prve nastupe bilježi već kao dijete, a u osnovnoj školi je često dobijala i glavne uloge u školskim priredbama. Kasnije završava srednju Muzičku skolu i Pedagošku akademiju, muzički smjer u Splitu. Tokom njenog djetinjstva u Splitu kasnih 1950-ih i ranih 1960-ih Meri je upijala sve što je bilo vezano uz muziku. Kroz svoga starijeg brata Antu, tada iskusnijeg muzičara, počela je slušati crne pjevače, a zavoljela je blues i gospel muziku.
Muzičko stvaralaštvo
Sa 14. godina odnosi pobjedu na "Raspjevanom proljeću" u Splitu sa pjesmom "Topla i nježna ljubav" (Warm and tender love) Percy Sledgea. Godinu dana kasnije postaje članicom grupe "Che", gdje svira klavijature. U 17. godini prelazi u grupu "Delfini" kao vokalna solistica, te odlazi na prvu turneju po SSSR-u. Mahom je pjevala repertoar Janis Joplin, grupa Deep Purple, Led Zeppelin i sličnih atrakcija iz svijeta rok muzike. Nakon saradnje s "Delfinima", Meri upisuje Pedagošku akademiju]] i radi na usavršavanju glasa. Na akademiji 1972. godine susreće Slobodana M. Kovačevića, vrsnog domaćeg kompozitora, te zajedno s njim osniva grupu More, u kojoj Meri svira klavir i pjeva. Grupa snima nekoliko singl ploča i album More koji postiže veliki uspjeh, kao i naslovna pjesma. Na Splitskom festivalu grupa "More" nastupa dva puta i oba puta imaju zapažen nastup: 1976. s pjesmom "Gdje god da pođeš" i 1978. "Samo simpatija", koji je postigao veliki uspjeh i popularnost. Nakon nekoliko uspješnih godina s grupom "More" Meri Cetinić krajem 1970-ih započinje solističku karijeru. Glavnog saradnika pronalazi u bratu Anti koji već tada živi u Holandiji, te s njim snima nekoliko prvih solističkih albuma, koji su u Jugoslaviji bili veoma dobro prihvaćeni. Osim s njim, Meri Cetinić je radila i sa vrsnim dalmatinskim autorima tog vremena. Među njima se posebno ističu kompozitor Zdenko Runjić, tekstopisci-pjesnici Jakša Fiamengo, Krsto Juras, Ivica Flesch i Momčilo Popadić, te aranžer Stipica Kalogjera, mada ne treba zaboraviti ni činjenicu, da je dobar dio svoga repertoara Meri Cetinić napisala sama. Meri je pjevala i sve prateće glasove te svirala klavir, a sav produkcijski i aranžerski dio, te sviranje svih ostalih instrumenata, djelo su njenog brata Ante Cetinića. Paralelno sa autorskim albumima, u saradnji sa Zdenkom Runjićem Meri godinama nastupa na Splitskom festivalu, te godinu za godinom ostvaruje velike festivalske uspjehe. Pjevačicom godine u Jugoslaviji proglašena je, slično kao i Seid Memić Vajta 1981. i 1982., a 1983. dobija i prestižnu "Zlatnu pticu" matične diskografske kuće "Jugoton" za izvanredne diskografske uspjehe, te Estradnu nagradu 1988. godine.
Festivali
Festival Split:
Melodije hrvatskog Jadrana:
Festival Opatija:
Vaš šlager sezone:
Zagrebfest:
Dalmatinska šansona - Šibenik:
Beogradsko proleće:
Hit parada:
MESAM:
Jugovizija:
Uspjesi
Uglavnom festivalske pjesme iz 1980-ih godina i emotivne dalmatinske šansone intimnog izraza: "Četiri stađuna", "Mornareva žena", "Samo simpatija", "Lastavica", "U prolazu", "Malo mora na mom dlanu", "Putovanja", "Potraži me u predgrađu", "Konoba", "Ja sam žena", "Zemlja dide mog", "Niko neće u mornare", "Živjela ljubav", "Život zlata vrijedi" i druge. Na festivalu Split 1989. izvodi vlastitu kompoziciju "Dome moj" i osvaja 3. nagradu publike. Ista kompozicija doživjela je i internacionalnu verziju. Snimljena je u Belgiji 1990. pod nazivom "Veel te mooi", koju su u duetu izveli Erik Van Neygen i Sanne.
Efijalt od Trakije
Efijalt iz Trahisa (grčki:, Ephialtēs; iako Herodot koristi ime , Epialtes) bio je sin Euridema iz Malisa. Poznat je po tome što je Perzijancima pokazao put kojim su zaobišli grčke položaje kod Termopila, a što im je pomoglo pobijediti u bitci kod Termopila 480. p. n. e.
Efijalt je očekivao da će za svoje izdajstvo biti nagrađen od Perzijanaca, ali od toga nije bilo ništa, s obzirom da su Perzijanci nešto kasnije poraženi u bitci kod Salamine. Potom je pobjegao u Tesaliju; a Amfiktionska liga je ucijenila njegovu glavu. Herodot navodi da ga je Atenad iz Trahisa oko 470. p. n. e. ubio zbog ličnog sukoba, ali su ga Spartanci svejedno nagradili.
NGC 5562
NGC 5562 (također poznat kao MCG 2-37-2, PGC 51227 i UGC 9174) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 419 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 0,70 (85 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (85 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 28. juna 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paolo Maldini
Paolo Maldini nekadašnji je italijanski nogometaš i reprezentativac, koji je cijelu karijeru nastupao za Milan, u kojem je do kraja sezone 2022/23. bio direktor za sportsku strategiju i razvoj.
Karijera
Ligaški debi imao je u sezoni 1984/85, u utakmici protiv Udinesea (1:1) 20. januara 1985, kad je u igru ušao umjesto povrijeđenog Sergia Battistinija. Tada je imao samo 16 godina. To mu je bio jedini ligaški nastup te sezone, ali je već sljedeće uspio izboriti mjesto u startnoj postavi. Svoj prvi trofej u karijeri osvojio je u sezoni 1987/88, a to mu je bila i prva titula prvaka Italije od sedam, koliko ih je osvojio s Milanom. Posljednja linija odbrane, koju je činio s Baresijem, Costacurtom i Tassottijem, smatrana je jednom od najboljih u historiji nogometa. Kasnije je Maldini činio tandem s Nestom u odbrani Milana, kao i italijanske reprezentacije.
Osvajanje Lige prvaka i plasman u finale Svjetskog prvenstva 1994. doprinijeli su da Maldini postane prvi defanzivac koji je izabran za nogometaša godine u izboru časopisa World Soccer. U utakmici protiv Trevisa 25. septembra 2005. oborio je rekord po broju nastupa u Seriji A, koji je dotad držao Dino Zoff. To mu je bio 571. nastup u prvenstvu, dok je samo sedam dana prije toga odigrao 800. utakmicu u dresu Milana, u svim takmičenjima. Svoj 600. nastup u Seriji A zabilježio je 13. maja 2007. protiv Catanije (1:1). Svoju 1000. utkamicu u seniorskoj konkurenciji odigrao je 16. februara 2008. protiv Parme, kad je u igru ušao s klupe.
Svoju 900. utakmicu za Milan u zvaničnim takmičenjima odigrao je 17. maja 2009. protiv Udinesea. Posljednji put pred domaćom publikom igrao je u porazu od Rome (2:3) 24. maja. Od aktivnog igranja oprostio se 31. maja 2009. u posljednjem kolu prvenstva, na gostovanju kod Fiorentine (2:0).
Milan je povukao iz upotrebe dres s brojem 3, koji je Maldini nosio cijelu karijeru, uz mogućnost da bude vraćen u upotrebu u slučaju da jedan od njegovih sinova stigne do prvog tima.
Reprezentacija
Maldiniju je 1986. njegov otac Cesare uputio poziv za reprezentaciju Italije do 21 godine. U toj selekciji Paolo je tokom dvije godine odigrao 12 utakmica i postigao pet golova. Za seniorsku reprezentaciju debitirao je 31. marta 1988. u prijateljskoj utakmici protiv Jugoslavije (1:1), kad mu je bilo 19 godina. S olimpijskom selekcijom učestvovao je na OI 1988. Na Euru 1988. nastupio je na sve četiri utakmice svoje reprezentacije, koja je eliminirana u polufinalu od Sovjetskog Saveza (0:2). Maldini je s reprezentacijom osvojio treće mjesto na SP 1990, kojem je Italija bila domaćin. U polufinalu su tada ispali od Argentine nakon izvođenja penala, dok su u utakmici za treće mjesto savladali Englesku (2:1).
Prvi gol u dresu reprezentacije postigao je u 44. nastupu, u pobjedi nad Meksikom (2:0) u prijateljskoj utakmici odigranoj 20. januara 1993. Na SP 1994. stigao je do finala, u kojem je reprezentacija Italije poražena od Brazila nakon izvođenja penala. Uvršten je u najbolji sastav prvenstva, 32 godine nakon što je to uspjelo njegovom ocu na SP-u 1962. Nakon tog prvenstva i povlačenja iz reprezentacije dotadašnjeg kapitena Baresija Maldini je naslijedio kapitensku traku i u Milanu i u reprezentaciji.
Na Euru 1996. Italija je eliminirana još u grupnoj fazi, dok je na SP-u 1998. eliminirana od Francuske u četvrtfinalu nakon izvođenja penala. Italija je do još jednog finala stigla na Euru 2000, ali je ponovo pretrpjela poraz, opet od Francuske zlatnim golom Davida Trezegueta u produžecima.
U februaru 2009. selektor reprezentacije Marcello Lippi pružio je podršku za organiziranje Maldinijeve oproštajne utakmice, na kojoj bi on posljednji put nastupio za Azzurre. Nogometni savez Italije ponudio mu je da se od aktivnog igranja oprosti na prijateljskoj utakmici protiv Sjeverne Irske, ali je Maldini to odbio jer je karijeru želio završiti na nekoj utakmici s takmičarskim značajem.
Povlačenje
Pred sami završetak karijere rekao je da nikad neće ući u trenerske vode. Bio mu je ponuđen posao u stručnom štabu Chelseaja koji bi ga ponovo spojio s njegovim bivšim trenerom u Milanu, Carlom Ancelottijem. Navodno se i susreo s Ancelottijem i vlasnikom Chelseaja, Romanom Abramovičem kako bi razgovarali o toj mogućnosti. Dana 30. juna 2009. Ancelotti je objavio da je Maldini odbio ponudu.
Lični život
Oženjen je od 1994, a supruga mu je bivša venecuelska manekenka Adriana Fossa. Imaju dva sina: Christian (r. 1996) i Daniel (r. 2001). Obojica su prošla kroz Milanove omladinske pogone.
Godine 2003. podigao je trofej za pobjednika Lige prvaka tačno 40 godina nakon što je istu stvar uradio njegov otac u istom klubu. Jedini ostali parovi "otac-sin" kojima je to uspjelo jesu Manuel Sanchís Martínez i Manuel Sanchís u Real Madridu te Carles i Sergio Busquets u FC Barceloni.
AC Milan
1 Uključuje Ligu prvaka, Kup UEFA i UEFA Superkup 2 Uključuje Superkup Italije, Interkontinentalni kup i Svjetsko klupsko prvenstvo. 3 Doigravanje za evropska takmičenja
Reprezentacija
!Ukupno||126||7
Turnir kandidata 1962.
Turnir kandidata 1962. bio je peti ovakav turnir u organizaciji FIDE. Održan je u Willemstadu, glavnom gradu otoka Curaçaa u Holandskim Antilima, od 2. maja do 28. juna 1962. Učestvovalo je 8 igrača, a, kao i na prethodnom turniru kandidata u Jugoslaviji 1959, igralo se dvokružno (svako sa svakim po 2 partije), po Bergerovom sistemu. Pobjednik je postao izazivač aktualnom svjetskom prvaku, sovjetskom velemajstoru Mihailu Botviniku
Učesnici
Na ovaj turnir kvalificiralo se 5 prvoplasiranih s Međuzonskog turnira 1962. održanog u Stockholmu od januara do marta iste godine: Bobby Fischer, Efim Geler, Tigran Petrosjan, Viktor Korčnoj i Miroslav Filip. Za šestog učesnika moralo se razigravati; razigravanje je dobio Leonid Štejn ispred Benka i Gligorića. Kako su pravila predviđala da iz iste države mogu nastupiti samo 3 igrača, sovjetski velemajstor Štejn morao je svoje mjesto ustupiti mađarsko-američkom velemajstoru Benku. Kao poraženi sa SP-a 1961, sedmi učesnik bio je Mihail Talj, dok je osmi učesnik bio Paul Keres, drugoplasirani s Turnira kandidata 1959.
Turnir
Turnir je počeo dvama porazima svjetskog prvaka iz 1960, Mihaila Talja, ali i 19-godišnjeg Fischera, koji je na Međuzonskom turniru 1962. uvjerljivo pobijedio osvojivši 17,5 bodova iz 22 partije. Nakon 3. kola, zbog oboljenja bubrega, Talj je morao napustiti turnir radi bolničkog liječenja. Fischer je bio jedini učesnik turnira koji je posjetio Talja u bolnici. U 1. kolu svi su sovjetski šahisti svoje partije završili remijem.
Pobjednik turnira postao je Petrosjan, koji je od 28 partija dobio 8, osvojivši ukupno 17,5 bodova.
Razigravanje
U razigravanju za 2. mjesto, koje je osiguravalo plasman na sljedeći turnir kandidata, Keres je savladao Gelera.
Kontroverze
Zbog navodnog namještanja rezultata sovjetskih šahista, Fischer je najavio da više neće nastupati na turnirima kandidata jer je, kako je rekao, nemoguće za jednog igrača sa Zapada osvojiti ovakav turnir. U članku u časopisu Sports Illustrated optužio je sovjetske šahiste da sarađuju i da se međusobno savjetuju u partijama protiv njega. Ove nepravilnosti nikad nisu dokazane, ali bio je primjetan broj brzih remija između sovjetskih šahista, posebno u partiji između Keresa i Petrosjana, u kojoj je Keres u trenutku remiziranja bio u mnogo lošijem položaju. Jedan od razloga Fischerove kritike bilo je i prekidanje partija, te dobijanje vremena i slobodnih dana, dok je Fischer bez prekida igrao 6 dana.
Na kongresu FIDE-e u Saltsjöbadenu, održanom od 25. augusta do 5. septembra 1962, donesena su nova pravila, koja su predviđala da se remi prije 30. poteza mora odobriti od strane sudija kako bi se spriječile ovakve manipulacije. Također je promijenjen sistem takmičenja, pa su se od 1962. turniri kandidata odvijali u dvobojima na ispadanje, s 8 igrača. Igralo se 10 partija, a u finalu 12. Ograničenje na najviše 3 igrača iz iste zemlje ostalo je nepromijenjeno.
Blagaj (Mostar)
Blagaj je naseljeno mjesto koje je smješteno 12, 5 km jugoistočno od grada Mostara, u Hercegovačko-neretvanskom kantonu, Bosna i Hercegovina. Stoji na rubu bišćanske ravnice i jedna je od najvrjednijih mješovitih urbanih i ruralnih struktura u Bosni i Hercegovini, koja se razlikuje od ostalih sličnih građevina po svom urbanom rasporedu. Blagaj je najvjerovatnije dobio ime zbog svoje blage klime. Smješten je na izvoru rijeke Bune i stare tekije. Tekija u Blagaju sagrađena je za derviše približno 1520. godine. Blagaj je poznat po svojim elementima osmanske arhitekture. Na osnovu njegovog arhitektonskog rasporeda i upotrebe materijala pri njegovoj izgradnji svrstan je u mediteransku grupu osmanlijskih tipova malih naselja. Blagaj je uvršten u spisak nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine. , a ujedno je na spisku moguċih kandidata za zaštitu svjetske kulturne baštine UNESCO.
Historija
U doba antike na području Blagaja je postojala ilirska utvrda i rimski kastrum (castrum)'. U vrijeme bizantskog cara Justinijana izgrađeno je nekoliko utvrđenih naselja na širem poručju. Blagaj se spominje u Konstantin Porfirogenetovom djelu De administrando imperio (O upravljanju imperijom) kao "Bona" i tada je dio Zahumlja. Za vrijeme Stefana Nemanje Zahumlje je bilo pod dominacijom Raške države, i krajem 12. vijeka župan Jurko je podigao crkvu svetog Kuzme i Damjana. Do 1326. šire područje je pod raškom, a od tada je u sastavu Bosanske banovine Stjepana II Kotromanića.
Pored Blagaja je prolazio put iz Dubrovnika i Drijeva, pa se račvao prema unutrašnjosti Bosne i prema drinskim rezidencijama roda Kosače. Blagaj se nalazio u okviru župe Bišće i činio je centar Humske zemlje. U Bišću (Podgradina) i Blagaju su rezidencijalna mjesta bosanskih vladara koja oni povremeno posjećuju. U 15. vijeku u istoj funkciji su u rukama vojvode Sandalja Hranića i njegovog sinovca hercega od svetog Save Stjepana Vukčića iz roda Kosače sve do dolaska Osmanlija 1466. U historijskim izvorima Blagaj je prvi put spomenut početkom marta 1423. Radi se prepisci između dubrovačkih poslanika i njihove vlade u Dubrovniku a u vezi misije koju Nikola Gučetić i Blaž Đorđić obavljaju kod vojvode Sandalja Hranića Kosače. Prvoga novembra 1423. u Sandaljevoj rezidenciji u Blagaju sačinjena je povelja o njegovom prepuštanju Kotora Mlečanima. Jula 1464. u Blagaju je kao mjesni knez bio izvjesni Grgur. Ispod tvrđave formira se naselje Podblagaj. Ono se spominje jula 1447. kao mjesto pljačke. To je današnje naselje Blagaj koje je u osmansko doba dobilo svoju orijentalnu fizionomiju.
Novi vijek
U podnožju tvrđave jača naselje sa jakom privrednom djelatnošću, stambenom i obrazovnom infrastrukturom orijentalnog tipa (džamija, dva kamena mosta na Buni i tekija). Sultan Sulejmanova džamija je izgrađena 1519/20. godine. U blizini Blagaja je izvor rijeke Bune, koji predstavlja najveći kraški izvor u Evropi. Pored izvora Bune nalazi se sufijska tekija. Za vrijeme Osmanlija Blagaj je bio sjedište Blagajskog vilajeta, potom kadiluka i podijeljen je na nekoliko mahala, među kojih su Carska, Hasanagina, Bunska i Galičići. Naselje je imalo sedam džamija, dva hana, četiri musafirhane, medresu, dva mekteba, tekiju, četiri kamena mosta na rijeci Buni, jedan na Bunici i dva na ponornici Posrt, kiraethanu i sedam mlinica s dvadeset osam mlinova.
Podgrađe Blagaja (Podblagaj – Subtus Blagai) je kao mjesto pljačke spomenuto u tužbi septembra 1473. Januara 1501. godine Stanislava, kćerka Radonje Vukićievića iz Blagaja (Stanissauam filiam Radogne Vuchichieuich de Blagai partium Bosne), uz prisustvo rođaka Ivka i Jurja Brankovića, ugovorila je petogodišnju službu kod Bernardina iz Verone, stanovnika Dubrovnika.
Do 1835. godine stanovništvo islamske vjeroispovjesti predstavlja većinu, a već za vrijeme austrougarskog razdoblja kršćana (katolika i pravoslavaca) je dvostruko više. U to doba izgrađena je katolička crkva (1908) i srpska pravoslavna crkva (1893). Poslije su dograđeni zvonici, 1933. godine do katoličke i 1934. pored pravoslavne crkve. U blizini Blagaja je izvor Bune, najveći kraški izvor u Evropi. U okolini Blagaja postoji ribogojilište i restoran, te ostaci tvrđave Stari grad iz 15. vijeka.
Dijelovi naselja
Blagaj, Do i Podgrađe.
Meteorološka stanica Blagaj
Meteorološka stanica Blagaj nalazi se na samom ulazu u Blagaj na udaljenosti od 35 metra od rijeke Bune. Sa ove meteorološke stanice podaci se prosljeđuju u Federalni meteorološki zavod Sarajevo. Podaci se za klimatološke svrhe vrše tri puta dnevno u 7,14 i 21 sat, dok od 2006. godine automatskom stanicom mjerenja se vrše svakog sata.
Crips
mini|desno|Ulične tetovaže Cripsa Crips je Afroamerička banda osnovana 1969. u Los Angelesu od strane Rejmonda Vašingtona i Stenlija Vilijamsa.
Oni su jedna od najvećih i najnasilnijih uličnih bandi u Americi, sa oko 35,000 članova. Banda je poznata po umješanosti u ubistva, pljačke i trgovine drogom, kao i mnogim drugim kriminalnim radnjama. Poznati su i zbog toga što njihovi članovi praktikuju da nose odjeću plave boje.
Za Cripse se javno zna da imaju gorko rivalstvo sa bandom Bloods. Zna se i da se često sukobljavalju sa meksičkom Chicano bandom.
Historija
Stenli Vilijams upoznaje Rejmonda Vašingtona 1969, te se odlučuje sastati sa njim. Na tom sastanku odlučuju da ujedine bande sa istoka i zapada Los Angelesa u bandu u južnom dijelu grada kako bi se borili protiv nepriljateljskih bandi.
Seona (Banovići)
Dijelovi naselja (zaseoci)
Aljkovići, Behranovina, Borik, Delići, Husagići, Ikanovići, Kelempeci, Ložnjakovići, Mrahorovići, Seona i Vinograd.
IC 2486
IC 2486 (također poznat kao MCG 5-23-6, PGC 26982 i UGC 5062) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 631 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,90 (165 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (147 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 16. maja 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nagoya
mini|Nagoya mini|[[Dvorac Nagoya-jo]]
Nagoya (名古屋市, nagoya-shi) je, sa 2,2 miliona stanovnika, četvrti po veličini grad u Japanu. Metropolitansko područje grada broji preko 8 miliona stanovnika, te je treće po veličini u Japanu. Nagoya je glavni grad prefekture Aichi, te ujedno i najveći grad regije Chubu. Smješten je na obali središnjeg dijela najvećeg japanskog otoka Honshua.
Iako je grad službeno osnovan tek 1889., na području grada se nalaze dvorac iz 1612., te još stariji Atsuta-jingu, jedno od najznačajnijih šintoističkih svetišta u kojem se čuva Kusanagi no mitsurugi (草薙神剣) - sveti mač koji predstavlja jedan od tri simbola carske vlasti.
U predgrađu Nagakute je od 25. marta do 25. septembra 2005 održana Svjetska izložba EXPO 2005, s temom Mudrost prirode.
Aleksandra Radović
Aleksandra Radović (, rođena 10. septembra 1974) srbijanska je pjevačica pop i R&B muzike. Slavu je stekla na festivalu Sunčane skale 2003. pjesmom "Kao so u moru". Radović je dobitnica brojnih regionalnih nagrada industrije za pop muziku. Objavila je 3 studijska albuma, od kojih se izdvaja posljednji, Žar ptica, koji je postao jedan od prodavanijih 2009.