cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enzim
Nekonkurentna
Jedan nekonkurentni inhibitor se ne može vezati na slobodni enzim, samo da stvori kompleks enzim-supstrat; ova vrsta inhibitora je najefikasnija u visokoj koncentraciji supstrata. U prisustvu inhibitora, kompleks enzim-supstrat je neaktivan. Ovakva inhibicija je relativno rijetka
Mješovita
Mješoviti inhibitor veže alosterna mjesta, a vezivanja supstrata i inhibitora utiču jedni na druge. Uloga enzima se smanjuje, ali ne izostaje kad su vezani za inhibitor. Ova vrsta inhibitora ne prati Michaelis-Menten jednadžbu.
Nepovratna
Nepovratan inhibitor trajno inaktivira enzim, obično stvaranjem kovalentne veze u proteinu. Penicilin i aspirin su uobičajeni lijekovi koji djeluju na ovaj način.
Uloge inhibitora
U mnogim organizmima, inhibitori mogu djelovati kao dio povratnih mehanizama. Ako enzim proizvodi prevelike količine jedne supstance u organizmu, a ta supstanca može djelovati kao inhibitor enzima na početak puta stvaranja proizvoda. Time uzrokuje sporiju proizvodnju supstance ili njen prekid kada postoji dovoljna količina proizvoda. Ovo je oblik negativne povratne informacije. Glavni metabolički putevi, kao što je ciklus limunske kiseline koriste ovaj mehanizam. Pošto inhibitori mijenjaju uloge enzima, često se koriste kao lijekovi. Mnogi od njih su dvojaki konkurentni inhibitori koji nalikuju izvornom supstratu za enzim, slično metotreksatu. Drugi dobro poznati primjeri uključuju statine, koji se koriste za liječenje visoke masnoće (holesterola), a tu su i inhibitor proteaze koje se koriste za liječenje retrovirusnih infekcija kao što je HIV. Čest primjer nepovratnog inhibitora koji se koristi kao lijek je aspirin, koji inhibira COX-1 i COX-2 enzime koji proizvode upale glasnika prostaglandina.
Drugi inhibitori enzima su otrovi. Naprimjer, otrov cijanid je nepovratni inhibitor enzima koji se kombinira sa bakrom i željezom u aktivnom mjestu enzima citohrom C oksidaze i blokiraju ćelijsko disanje.
Biološka funkcija
Važna uloga enzima je u probavnom traktu životinja. Enzimi kao što su amilaza i proteaza razbijaju velike molekule (skrob ili proteine) na manje. Na taj način se u crijevima mogu apsorbirati. Škrobne molekule su prevelike da bi se apsorbirale direktno iz crijeva, ali enzimi hidrolizuju njihove lance u manje molekule, kao što su maltoza i na kraju glukoza, koja se može upijati. Različiti enzimi vare različite supstance iz hrane. Preživari, koji uzimaju biljojednu hranu, preko mikroorganizama u crijevima proizvode enzim, koji razlaže celulozu ćelijskih zidova biljnih vlakana.
Metabolizam
thumb|480px|alt=Dijagram glikolitskog puta metabolizma počevši od glukoze da krajnjeg piruvata preko nekoliko međuproizvoda. Svaki korak na tom putu je kataliziran jedinstvenim enzimom.
Metabolički put glikolize oslobađa energiju pretvaranjem glukoze u piruvat, preko niza prelaznih metabolita. Svaku hemijsku promjenu (crvena kutija na slici) obavlja drugi enzim. Nekoliko enzima u određenom redoslijedu mogu djelovati zajedno, stvarajući tako metaboličkie puteve. U metaboličkom putu jedan enzim uzima proizvod drugog, prethodnog enzima kao supstrat. Nakon katalitske reakcije, proizvod se zatim prenosi za djelovanje narednog enzima. Ponekad više od jednog enzima može katalizirati istu reakciju paralelno, što može dovesti do složenijeg toka. Tako naprimjer, stalno niska aktivnost jednog enzima dovodi do indukcijske visoke aktivnosti drugog enzima. Bez enzima nemoguće je govoriti o metabolizmu, kao ni napretku kroz njegove korake i ne može biti uređenosti sistema za potrebe ćelije. Veći dio središnjeg metabolizma podešen je na nekoliko ključnih koraka, obično putem enzima, čija djelatnost uključuje hidrolizu ATP-a. Zbog toga što ova reakcija proizvodi toliko energije, druge reakcije koje su termodinamički nepovoljne mogu biti spojene sa hidrolizom ATP i ukupnim nizom povezanih metaboličkih reakcija.
Kontrola aktivnosti
Postoje najčešće upotrebljavani načini kontrole aktivnosti enzima u ćeliji.
Uređivanje
Enzimi mogu pomoću drugih molekula biti ili aktivirani ili inhibirani. Naprimjer, krajnji proizvodi metaboličkih puteva su često inhibitori jednog od prvih enzima u njemu. Obično je prvi korak nepovratan, a naziva se "sveti korak"). Time se podešava količina krajnjeg proizvoda odgovarajućeg puta. Takav mehanizam podešavanja se naziva negativni mehanizam povratne informacije, jer je iznos krajnjeg proizvoda proizveden podešavanjem prema vlastitim koncentracijama. Negativni mehanizam povratne informacije može učinkovito prilagoditi brzinu sinteze povezujućih metabolita, prema zahtjevima ćelijskih potreba. Ovo pomaže efikasnom izdvajanju materijala u ekonomiji energije, a to sprečava višak proizvodnje gotovih proizvoda kao i drugih homeostaznih podešavanja. Kontrola enzimskih akcija pomaže održavanju stabilnog unutrašnjeg okruženja u živim organizmima.
Posttranslacijske promjene
U primjere posttranslacijskih promjena spadaju: fosforilacija, miristilacija i glikolizacija. Naprimjer, u odgovoru na insulin prilikom fosforilacije učestvuje više enzima, među kojima je i glikogenska sintaza, koja pomaže u kontroli sinteze ili raspadu glikogena. Također, omogućuje i ćelijski odgovor na promjene količine šećera u krvi. Još jedan primjer posttranslacijskih promjena je razgradnja polipeptidnih lanaca himotripsinom, probavnom proteazom, koja se proizvodi u neaktivnom obliku kao himotripsinogen u gušterači i prelazi u želudac gdje ee aktivira. Ovo zaustavlja enzim iz pankreasa ili drugih tkiva prije nego što uđe u probavu. Ova vrsta neaktivnih prethodnica enzima je poznata kao zimogeni ili proenzimi.
Količina
Proizvodnju enzima (transkripcija) i translacija odgovarajućih gena ćelija može se povećati ili umanjiti, kao odgovor na promjene u njenom okruženju. Ovaj oblik regulacije gena se zove indukcija enzima. Naprimjer, bakterije mogu postati otporne na antibiotike kao što je penicilin, jer enzim pod nazivom beta-laktamaza izazva hidrolizu ključnog beta-laktamskog prstena unutar molekule penicilina. Drugi primjer dolazi od enzima u jetri koji se naziva citohrom P450 oksidaza, koji su važni u metabolizmu lijekova. Unošenje ili inhibicija ovih enzima može izazvati međudejstva kod lijekova. Razina enzima može biti podešena promjenom stope raspada enzima.
Subćelijska raspodjela
Enzimi mogu djelovati u procesima diobe u cijeloj ćeliji ili u različitim putevima metabolizma koji se javljaju u različitim ćelijskim dijelovima i strukturama. Naprimjer, masne kiseline sintetiziraju jednu grupu enzima u citosolu, endoplazmatskom retikulumu i Golgijevom aparatu. Pri tom koriste različite skupove enzima kao izvore energije u mitohondrijama, putem β-oksidacije. Kod ljudi, različitih enzimi mogu promijeniti stepen protonacije (u citoplazmi bivaju neutralni, a u lizosomima kiseli) ili oksidativne upotrebe. Dobar primjer je njihova oksidacija u periplazmi ili njihovo ograničavanje u citoplazmi, što opet utiče na aktivnost enzima.
Specijalizirani organi
Kod višećelijskih eukariota, ćelije u različitim organima i tkivima imaju različite obrasce ekspresije gena. Zbog toga imaju različite skupove enzima (poznate kao izoenzimi), koji su na raspolaganju prilikom metaboličkih reakcija. Ovo daje mehanizam za podešavanje ukupnog metabolizma u organizmu. Naprimjer, heksozakinaza koja je prvi enzim u glikoliznom putu, ima posebni oblik koji se zove glukokinaza, izražena u jetri i gušterači, a ima i niži afinitet za glukozu. Međutim, još uvijek je osjetljiviji na količinu glukoze. Ovaj enzim je uključen u kontrolu šećera u krvi i podešavanje prilikom proizvodnje insulina.
Ruđer Bošković
desno|mini|250px|Ruđer Josip Bošković
Enzim
Dejstvo kod liječenja raznih bolesti
mini|400px|Dijagram fenilalanin hidrokslaze sa vezanim kofaktorom, koenzimom i supstratom [[Fenilalanin hidroksilaza ima preko 300 različitih vrsta mutacija u cijeloj strukturi, a uzrok je fenilketonurije. Fenilalaninske podloge i tetrahidrobiopterinski koenzim (crno) i Fe2+ kofaktor (žuto)]] Pošto su enzimi od suštinske važnosti za strogu kontrolu aktivnosti za održavanje homeostaze, bilo koji kvar (mutacija, hiperprodukcija, nedovoljna ili delecija) jednog kritičnog enzima može dovesti do nasljednih bolesti. Kvar samo jedne vrste enzima, od hiljada vrsta koje su prisutne u ljudskom tijelu, može biti fatalan. Primjer fatalne genetski uslovljene bolesti zbog enzimskog kvara je Tay-Sachsova bolest, u kojoj pacijenti nemaju enzim heksosaminidazu.
Ruđer Bošković
Ruđer Josip Bošković (Dubrovnik, 18. maj 1711 – Milano, 13. februar 1787) bio je dubrovački matematičar, astronom, geodet, fizičar, filozof, diplomata, pjesnik, teolog i polimat italijanskog i slavenskog porijekla. Studirao je i živio u Italiji i Francuskoj gdje je objavio i mnoga svoja djela.
Enzim
Dejstvo kod liječenja raznih bolesti
Nedostatak enzima je najćešći kod fenilketonurije. Mnoge različite mutacije jedne aminokiseline u enzimu fenilalanin hidroksilaza, koji katalizira prvi korak u degradaciji fenilalanina, dovodi do nagomilavanja fenilalanin ai srodnih proizvoda. Neke mutacije u aktivnom mjestu neposredno ometaju vezivanje i katalizu, ali mnoge su daleko od aktivnog mjesta i smanjuju aktivnost i destabilizaciju strukture proteina ili utiču na pravilnu oligomerizaciju. To može izazvati intelektualnu invalidnost, ako se bolest pravovremeno ne liječi. Drugi primjer je nedostatak pseudoholinesteraze, pri kojem je umanjena sposobnost organizma da razgrađuje holin esterske lijekove. Oralna primjena enzima može da se koristi za liječenje nekih funkcijskih nedostataka enzima, kao što je insuficijencija pankreasa i netolerancija laktoze. Drugi način poremećaja uloge enzima može uzrokovati bolesti koje su posljedica geminativnih mutacija gena koji kodiraju enzime prilikom reparacije DNK. Nedostatak ovih enzima izazva rak, jer ćelije su manje sposobne da poprave mutacije u njihovom genomu. To uzrokuje sporo akumuliranje mutacija, a rezultat ovoga je razvoj raka. Jedan primjer nasljednog sindroma je Xeroderma pigmetosum, što dovodi do razvoja raka kože, u odgovoru čak i na najmanje izlaganje ultraljubičastom svjetlu.
Ruđer Bošković
Bošković je, kao preteča, doprinio razvoju atomske teorije i dao mnoge doprinose astronomiji, uključujući prvi geometrijski postupak za određivanje ekvatora rotirajuće planete na osnovu tri posmatranja površinskih karakteristika i za izračunavanje orbite planete iz tri posmatranja njenog položaja. Godine 1753. otkrio je i odsustvo atmosfere na Mjesecu.
Enzim
Konvencijsko imenovanje
Imenovanje enzima standardno potiče iz naziva podloge ili katalizirane hemijske reakcije uz sufiks –aza. Primjeri su: laktaza, alkohol dehidrogenaza i DNK polimeraza. Različiti enzimi koji kataliziraju iste hemijske reakcije nazivaju se izoenzimi. Međunarodna unija za biohemiju i molekularnu biologiju je razvila nomenklaturu za enzime, po EC brojevima. Svaki enzim je opisan nizom od četiri broja kojima prethodi "EC". Prvi broj dijeli enzime na osnovu njihovog mehanizma djelovanja. Podjela na najvišem nivou je:
Ruđer Bošković
Rane godine
Bošković je rođen 18. maja 1711. u Raguzi (Dubrovnik), Republika Dubrovnik, od dubrovačkog trgovca Nikole Boškovića i Paole Bettere (1674–1777), kćerke lokalnog plemića italijanskog porijekla. Boškovićev otac je bio Hrvat (neki izvori kažu Srbin) Ime Ruđer/Ruggiero je, možda, dobio jer su se i njegov pradjed Agostino Bettera i brat njegove majke zvali Ruggiero, a kum je bio njegov amidža Ruggiero Bettera. Bio je sedmo dijete u porodici i drugo najmlađe. Njegov otac je rođen u selu Orahov Do kod Ravnog, u to vrijeme u sastavu Osmanskog carstva (danas Bosna i Hercegovina) Njegovog amidžu don Iliju Boškovića ubili su uskočki razbojnici na misi 1692. godine. Dok je njegov otac Nikola nekada bio uspješan trgovac koji je putovao kroz Osmansko carstvo, Ruđer ga je poznavao samo kao invalida prikovanog za krevet; umro je kada mu je sin imao 10 godina. Boškovićeva majka Paola, zvana "Pavica", bila je članica kultivirane italijanske trgovačke porodice osnovane u Dubrovniku od ranog XVII vijeka, kada se njen predak Pietro Bettera nastanio iz Bergama u sjevernoj Italiji. Opisana je kao snažna i aktivna žena sretnog temperamenta koja je doživjela 103 godine.
Enzim
Konvencijsko imenovanje
Ove sekcije su podijeljene po drugim karakteristikama, kao što su: podloge, proizvodi i hemijski mehanizmi. Enzim u potpunosti određuju četiri numeričke oznake. Naprimjer, heksozakinaza (EC 2.7.1.1) je transferaza (EC 2) koja dodaje fosfatnu grupu (EC 2.7) na heksozni šećer, molekulu koja sadrži alkoholnu grupu (EC 2.7.1).
Industrijska primjena
Enzimi se koriste u hemijskoj industriji kao i u drugim industrijskim granama, kada su potrebni posebni katalizatori. Enzimi su općenito ograničeni po broju reakcija koje su evoluirale za katalizu, kao i nedostatku stabilnosti u organskim otapalima i na visokim temperaturama. Kao posljedica toga, proteinsko inženjerstvo je aktivno područje istraživanja i objedinjuje pokušaje stvaranja novih enzima sa širokim svojstvima, bilo po racionalnom dizajnu ili evoluciji in vitro. Ti napori su sve uspješniji, a nekoliko enzima sada su dizajnirani "od nule" da kataliziraji reakcije koje se ne javljaju u prirodi.
Ruđer Bošković
Rane godine
Paola Betera nije ostavila ništa napisano, ali Boškovićeva tetka, njena sestra, pisala je poeziju na italijanskom. Imala je sinove, koji su bili Ruđerovi rođaci i drugovi, Antun Bošković i Franjo Bošković. Njegova braća i sestre su svi bili stariji od njega, osim dvije godine mlađe sestre Anice Bošković (1714–1804). Njegova najstarija sestra Mare Bošković, devetnaest godina starija od njega, bila je jedini član porodice koji je stupila u brak; njegova druga sestra Marija Bošković zamonašila se u samostanu svete Katarine u Raguzi. Njegov najstariji brat Božo Bošković (Boško, kojeg Ruđer u privatnoj prepisci zove Natale, ) trinaest godina stariji, stupio je u službu Dubrovačke republike. Njegov brat Bartolomej (Baro) Bošković, rođen 1700. godine, školovan u isusovačkoj školi u Dubrovniku, napustio je dom kada je Ruđer imao 3 godine da bi postao učenjak i jezuitski svećenik u Rimu. Također je pisao stihove i na latinskom i na "ilirskom" (renesansni naziv za srpskohrvatski), ali je na kraju spalio neke od svojih rukopisa iz skrupulozne skromnosti. Njegov brat Ivan (Đivo) Bošković postao je dominikanac u dubrovačkom samostanu iz šesnaestog vijeka, čiju je crkvu Ruđer poznavao od djetinjstva sa slikama Tiziana i Vasarija, koje su tu i danas. Njegov šest godina stariji brat Petar (Pero) Bošković postao je pjesnik kao i njegov djed. I njega su školovali jezuiti, a zatim je služio kao republički službenik i stekao reputaciju kao prevodilac Ovidija, Corneilleovog Sida i Molijera. Svezak njegovih vjerskih stihova, Hvale Duhovne, objavljen je u Veneciji 1729.
Osnovno obrazovanje je stekao u Dubrovniku. U dobi od 8 ili 9 godina, nakon što je stekao osnove čitanja i pisanja od svećenika Nikole Ničeija iz crkve sv. Nikole, Ruđer je poslan na školovanje u lokalni jezuitski Collegium Ragusinum. Tokom svojih ranih studija Roger Boscovich je pokazao izrazitu sklonost daljem intelektualnom razvoju. U školi je stekao dobru reputaciju zbog lakog pamćenja i brzog i dubokog uma.
Dana 16. septembra 1725. Ruđer Bošković odlazi iz Dubrovnika u Rim. Bio je pod brigom dvojice jezuitskih svećenika koji su ga odveli u Družbu Isusovu, poznatu po obrazovanju mladih i koja je u to vrijeme pod nadzorom imala oko 800 ustanova i 200.000 učenika širom svijeta. Od samog Boškovića ništa ne saznajemo do njegovog ulaska u novicijat 1731. godine, ali je uobičajena praksa da iskušenici prve dvije godine provode ne u Collegium Romanum, već u Sant'Andrea delle Fratte. Tamo je studirao matematiku i fiziku; i toliko je briljantan bio njegov napredak u ovim naukama da je 1740. godine imenovan za profesora matematike na koledžu.
Bio je posebno prikladan za ovu funkciju zbog poznavanja nedavnih napretka nauke i njegove vještine u klasičnoj strogosti demonstracije, stečenoj temeljnim proučavanjem djela grčkih geometara. Nekoliko godina prije ovog imenovanja stekao je reputaciju elegantnim rješenjem problema pronalaženja Sunčevog ekvatora i određivanja perioda njegove rotacije posmatranjem mrlja na njegovoj površini.
Srednje godine
Bez obzira na brojne dužnosti profesora, našao je vremena za istraživanja u različitim oblastima fizičke nauke i objavio je veliki broj disertacija, od kojih su neke bile značajne dužine. Među temama su bili tranzit Merkura, Aurora Borealis, lik Zemlje, posmatranje nepokretnih zvijezda, nejednakosti u zemaljskoj gravitaciji, primjena matematike na teoriju teleskopa, granice sigurnosti u astronomskim posmatranjima, čvrsto tijelo najveće privlačnosti, cikloida, logistička kriva, teorija kometa, plime i oseke, zakon kontinuiteta, mikrometar dvostrukog prelamanja i razni problemi sferne trigonometrije.
Papa Benedikt XIV ga je 1742. konsultovao sa drugim naučnicima o najboljem načinu da se obezbijedi stabilnost kupole Svetog Petra u Rimu, u kojoj je otkrivena pukotina. Usvojen je njegov prijedlog postavljanja pet koncentričnih željeznih traka.
Godine 1744. zaređen je za rimokatoličkog svećenika.
Godine 1745. Bošković je objavio De Viribus Vivis u kojem je pokušao pronaći srednji put između teorije gravitacije Isaaca Newtona i metafizičke teorije monadnih tačaka Gottfrieda Leibniza. Razvio je koncept "neprobojnosti" kao svojstva tvrdih tijela koja je objasnila njihovo ponašanje u smislu sile, a ne materije. Oduzimajući atome njihove materije, neprobojnost se odvaja od tvrdoće, a zatim stavlja u proizvoljan odnos prema elastičnosti. Neprobojnost ima kartezijanski smisao da više od jedne tačke ne može zauzeti istu lokaciju odjednom.
Bošković je rodni grad posjetio samo jednom, 1747. godine. Pristao je da učestvuje u portugalskoj ekspediciji za istraživanje Brazila i lučno merenje stepena geografske širine (meridijanski luk), ali ga je Papa ubijedio da ostane u Italiji i da tamo izvrši sličan zadatak sa Christopherom Maireom, engleskog jezuite koji je izmjerio luk od dva stepena između Rima i Riminija. Operacija je započela krajem 1750. godine, a završena je za otprilike dvije godine. Izveštaj je objavljen 1755. godine pod nazivom De Litteraria expedition per pontificiam ditionem ad dimetiendos duos meridiani gradus a PP. Maire et Boscovicli. Vrijednost ovog rada uvećana je pažljivo pripremljenom mapom zemalja Crkve. Francuski prijevod pojavio se 1770. godine koji je kao dodatak uključio neki materijal koji je prvi put objavljen 1760. u kojem je prikazan objektivni postupak za određivanje odgovarajućih vrijednosti za parametre prilagođenog modela iz većeg broja opservacija. Varijanta ove procedure prilagođavanja sada je poznata kao L1-norma ili procedura najmanjih apsolutnih odstupanja i služi kao robusna alternativa poznatoj L2-normi ili proceduri najmanjih kvadrata.
Nastao je spor između Franje Velikog vojvode od Toskane i Republike Lucca u vezi s odvodnjavanjem jezera. Kao agent Lucce, Bošković je 1757. godine upućen u Beč i uspio je u tom pitanju postići zadovoljavajuće rješenje.
thumb|desno|Prva stranica slika iz Theoria Philosophiæ Naturalis iz 1763. Slika 1 je kriva sile koja je privukla toliko pažnje kasnijih prirodnih filozofa kao što su Joseph Priestley, Humphry Davy i Michael Faraday. Ordinata je sila, pri čemu su pozitivne vrijednosti odbojne, a apscisa je radijalna udaljenost. Njutnova gravitaciona privlačna sila jasno se vidi krajnje desno na slici 1.
U Beču 1758. objavio je prvo izdanje svog poznatog djela, Philosophiæ naturalis theoria redacta ad unicam legem virium in natura existentium (Teorija prirodne filozofije izvedena iz jedinstvenog zakona sila koji postoji u prirodi), koji sadrži njegovu atomsku teoriju i njegovu teorija sila. Drugo izdanje objavljeno je 1763. u Veneciji, a treće ponovo u Beču 1764. Godine 1922. objavljeno je u Londonu, a 1966. u Sjedinjenim Državama. Drugo izdanje izašlo je u Zagrebu 1974. godine.
Ubrzo se pojavila još jedna prilika da iskoristi svoje diplomatske sposobnosti. Britanska vlada je sumnjala da su u Dubrovniku bili opremljeni ratni brodovi za službu Francuske i da je time narušena neutralnost republike. Bošković je izabran za ambasadora u Londonu 1760. godine, kako bi uvjerio Britance da se ništa od toga nije dogodilo i pružio dokaz o neutralnosti Raguse. Ova misija se pokazala kao potpuni uspjeh. Tokom boravka u Engleskoj izabran je za člana Kraljevskog društva.
Godine 1761. astronomi su se pripremali da posmatraju tranzit Venere preko Sunca. Pod uticajem Kraljevskog društva, Bošković je odlučio da otputuje u Carigrad. Stigao je kasno, a zatim je otputovao u Poljsku preko Bugarske i Moldavije, potom je otišao u Sankt Peterburg gdje je izabran za člana Ruske akademije nauka. Loše zdravlje ga je natjeralo da se uskoro vrati u Italiju.
Bošković je posjetio Laibach, glavni grad Kranjske (danas Ljubljana, Slovenija), barem 1757, 1758. i 1763. godine, te stupio u kontakt sa jezuitima i franjevcima u gradu. Jezuiti su njegova učenja uključili u svoja predavanja na jezuitskom koledžu Laibach. Njegova fizika postala je temelj fizikalnih predavanja i u drugim dijelovima Habsburške monarhije i uticala je na misao Carla Scherffera, Gabriela Grubera i Jurija Vege, istaknutih fizičara tog perioda. I Vega i racionalistički filozof Franz Samuel Karpe obrazovali su svoje studente u Beču o Boškovićevim idejama u duhu njegove misli.
Zrelo doba
Godine 1764. pozvan je da služi kao šef katedre za matematiku na Univerzitetu u Paviji, i šest godina je bio na toj funkciji kao i na funkciji upravnika opservatorije Brera u Milanu. Tamo ga je Charles Burney upoznao; pošto Burneyjev italijanski u to vrijeme nije bio dobar, Bošković je s njim govorio francuskim jezikom.
Kraljevsko društvo iz Londona ga je pozvalo da preduzme ekspediciju u Kaliforniju da ponovo posmatra tranzit Venere 1769. godine, ali je to spriječeno dekretom španske vlade o protjerivanju jezuita iz svojih dominiona. Bošković je imao mnogo neprijatelja i bio je prisiljen na česte promjene mjesta boravka. Oko 1777. vratio se u Milano, gde je nastavio da predaje i vodi opservatoriju Brera.
Intrigama svojih saradnika, trebao je da se povuče u Dubrovnik kada je 1773. do njega stigla vijest o gušenju njegovog reda u Italiji. Neizvjesnost ga je navela da prihvati poziv kralja Francuske da dođe u Pariz gdje je postavljen za direktora optike za mornaricu, sa penzijom od 8.000 livra.
Naturalizirao se u Francuskoj i ostao deset godina, ali mu je taj položaj postao dosadan i na kraju teško podnošljiv. On je, međutim, nastavio da radi u potrazi za naučnim znanjem i objavio mnoga izuzetna djela. Među njima je bilo i elegantno rješenje problema za određivanje orbite komete iz tri posmatranja, te radovi na mikrometarskim i akromatskim teleskopima.
Godine 1783. vratio se u Italiju i proveo dvije godine u Basanu, baveći se objavljivanjem svoje Opera pertinentia ad opticam et astronomiam, itd., objavljene 1785. u pet tomova.
Nakon nekoliko mjeseci posjete samostanu Vallombrosa, otišao je u Breru 1786. i nastavio sa radom. U to vrijeme njegovo zdravlje je narušeno, reputacija mu je bila na izmaku, a njegova djela su se slabo prodavala. Umro je u Milanu i sahranjen je u crkvi Svete Marije Podone.
Nepravi integral
U kalkulusu, nepravi integral je granična vrijednost određenog integrala, kao se posjednja tačka intervala integracije približava bilo određenom realnom broju ili ∞ ili −∞, ili, u nekim slučajevima, kada sa dvije strane teži ka graničnoj vrijednosti.
Ruđer Bošković
Boškovićev demon
U filozofiji i fizici, Laplaceov demon je misaoni eksperiment koji podržava koncept determinizma. To sugerira da kada bi neko (Demon) znao tačnu lokaciju i impuls svake čestice u svemiru, mogao bi u principu izračunati historiju i budućnost svake čestice.
Nepravi integral
mini|275px|lijevo|Slika 1
Ruđer Bošković
Boškovićev demon
Dok je Laplaceova verzija determinizma zasnovana na općim terminima, Boškovićeva koristi fizičke termine, kao što su položaj, brzina, pravac i centar mase. Bošković takođe (ispravno) sugerira da je kontinuitet sile neophodna pretpostavka za determinizam, i to je predstavio u strogom matematičkom obliku. Ukratko, Boškovićev determinizam je više fizički, dok je Laplaceov determinizam više metafizički, stavljajući ga u harmoniju sa Lajbnicovom metafizikom.
Nepravi integral
U nekim slučajevima, integral
Ruđer Bošković
Boškovićev demon
Poznavanje sa potpunom tačnošću i lokacije i brzine čestice krši princip neodređenosti moderne kvantne mehanike, pa je nejasno da li je to fizički moguće.
Nepravi integral
se definiše bez obzira na granicu
Ruđer Bošković
Matematika
Ruđer Bošković se bavio mnogim matematičkim problemima, beskonačno malim veličinama, logaritmima negativnih brojeva, problemom tijela maksimalne atrakcije itd. U svojoj knjizi Elementa matheseos universae, Rim 1754., daje znatan broj teorema iz trigonometrije, prvi izvodi četiri osnovne diferencijalne formule sferne trigonometrije, kao i oskulatorni krug.
Nepravi integral
ali se drugačije ne može izračunati. Ovo se najčešće dešava kada se funkcija f, koja se integriše od a do c, ima vertikalnu asimptotu u c, ili ako c = ∞ (pogledajte: Slika 1 i Slika 2).
U nekim slučajvima, integral od a do c nije ni definisan, jer su integrali i pozitivnih i negativnih dijelova f(x) dx od a do c beskonačni, ali granična vrijednost, ipak, može postojati. Takvi slučajevi su "pravi nepravi" integrali, npr. njihove vrijednosti se ne mogu definisati, osim kao te granične vrijednosti.
mini|200px|desno|Slika 2 Integral može se interpretirati kao
Ruđer Bošković
Matematika
U raspravi De aestu maris (1747), prvi među matematičarima govori o neeuklidskoj geometriji, u kojoj se s krivuljama radi isto kao i s pravcima, te predlaže geometriju s tri i više prostornih i jednom vremenskom veličinom, koja se danas i upotrebljava.
Nepravi integral
ali, prema matematičkoj analizi, nije neophodno interpretirati ga na taj način, jer se može interpretirati kao Lebesgueov integral u intervalu (0, ∞). Na drugu stranu, korištenje granične vrijednosti određenih integrala u zatvorenom intervalu, je jako korisno samo ako se računaju tačne vrijednosti.
U suprotnosti,
ne može biti interpretiran kao Lebesgueov integral, pošto je
Zbog toga je to "pravi" nepravi integral, čije vrijednosti su date preko
Ruđer Bošković
Astronomija
Bavio se i astronomijom i objavio pet knjiga pod nazivom Opera pertinentia ad opticam et astronomiam (1785.) U njima izlaže svoju teoriju o aberaciji svjetlosti, te kao i Einstein smatra brzinu svjetlosti konstantnom. Po njemu je sve relativno, kako prostor, tako i vrijeme. Mjerila nisu konstantne dužine i smanjuju se u pravcu kretanja. Kao metodu za pronalaženje skretanja svjetlosne zrake pri prolazu kroz razne sredine, preporučuje pokuse s dva teleskopa od kojih je jedan ispunjen vodom. Ispitujući krivulju refrakcije, prvi određuje visinu troposfere. Iz tri opažanja Sunčevih pjega određuje rotaciju Sunca i njegov promjer, izvodi jednačinu šestog stepena za kretanje kometa, koju su kasnije prihvatili Olbers, Langrange, Opolcer i Wilkens. Zamišlja zvijezde kao veća ili manja sunca. Njegova atomistika predvidjela je zvijezde sa vrlo gustom i vrlo razrijeđenom materijom, divove i patuljke, koji su otkriveni tek u 20. vijeku. Zvjezdarnica u Breri blizu Milana, za koju je izradio planove, bila je najmodernija u to doba. Osnovao je praktičnu astronomiju, prvi ukazao na potrebu ispitivanja grešaka mjernih instrumenata i dao formulu za ispravke grešaka. mini|200px|Bista Ruđera J. Boškovića u Zagrebu
Nepravi integral
Možemo govoriti o singularitetima nepravog integrala, misleći na one tačke produžene brojne linije realnih brojeva u kojim je korištena granična vrijednost.
Takvi integrali se često zapisuju simbolično kao i standardni pravi integrali, možda sa beskonačnosti kao granicom integracije. Ali to prikriva proces traženja granične vrijednosti. Korištenjem "naprednije" Lebesgueovog integrala, umjesto Riemannovog integrala, može se, u nekim slučajevima, zaobići ovaj problem, ali ako se jednostavno želi dobiti određeni rezultat, ta metoda nam možda neće pomoći.
Ruđer Bošković
Geodezija
U geodeziji, 1741. Ruđer Bošković je iznio ideju o geoidu kao obliku Zemlje. U knjizi De litteraria expeditione per pontificiam ditione ad dimentiendos meridiani gradus et corrigendam mappam geographicam, iussu et auspiciis Benedicti XVI (1755.) prvi obraća pažnju na skretanja vertikala, što je, po njemu, posljedica nerazmjerne raspodjele masa na površini Zemlje. U tu je svrhu 1750. izveo mjerenje meridijanskog luka između Rima i Riminija zajedno s Christopherom Maireom i razvio mrežu trokuta s dvjema geodetskim osnovicama kod Rima i Riminija. Knjiga je prevedena i na francuski 1770. godine.
Optika
U optici je poznat po instrumentima kao što je prizma s promjenljivim uglom i kružni mikrometar.
Teorija atoma
U djelu Theoria philosophiae naturalis redacta ad unicam legem virium in natura existentium, objavljenom u Beču 1758. godine, iznosi da je sve materija i kretanje. Po njemu je materija sastavljena od istih elemenata, samo je različiti zakoni čine različitom. Bohrov atom je direktam potomak Boškovićevog atoma. On uvodi zakon sila, koje su odbojne na malim međuelektronskim udaljenostima, a privlačne na velikim udaljenostima, što kasnije dalje razvija Michael Faraday. Atom svodi na središnju tačku oko koje se šire oblaci privlačno-odbojnih sila (Boškovićevo polje).
Nepravi integral
Beskonačne granice integracije
Kako je gore rečeno, ovo ne mora biti definisano kao nepravi integral, jer se, umjesto toga, može računati kao Lebesgueov integral. Međutima, u svrhu tačnog izračunavanja ovog integrala, bolje ga je tretirati kao nepravog integrala, npr. izračunati ga kada je gornja granica integracije konačna, a zatim računati graničnu vrijednost, ako ta granica teži ka ∞. Antiderivacija funkcije koja se integriše je arctan x. Integral je
Ruđer Bošković
Internacionalni naučni rad i doprinos u diplomatiji
Bošković se, iako svećenik, zalagao za Kopernikov sistem. Bio je vrlo ugledna ličnost tog vremena. 1761. godine astronomi su se pripremali da posmatraju prolaz Venere ispred Sunčevog diska i u tu svrhu ga britanski Royal Society šalje u Istanbul (Carigrad) kako bi mogao posmatrati taj prolaz. Ruska akademija nauka ga prima za člana u Sankt Petersburgu. Francuska ga je 1773, kad je ukinut isusovački red, imenovala upravnikom optike za mornaricu. Bio je poznat i kao inženjer, pjesnik i diplomat. Kao inženjer, na zahtjev pape Benedikta XIV. napravio je planove za popravku apsida i kupola crkve Svetog Petra u Rimu i radio na isušivanju močvara u Italiji. Kao diplomat odlazi u London kako bi ublažio sumnje Velike Britanije da Dubrovnik (Ragusa) pruža usluge Francuskoj i na taj način krši svoju neutralnost. Tada biva i primljen u londonski Royal Society.
Nepravi integral
Beskonačne granice integracije
Nekada će obje granice biti beskonačne. U tom slučaju, integral se može razbiti na sumu dva neprava integrala: gdje je a arbitražni konačni broje.
Ruđer Bošković
Internacionalni naučni rad i doprinos u diplomatiji
Ruđer Bošković je umro 13. februara 1787. godine u Milanu. Pokopan je u crkvi Sv. Maria Podone.
Ruđer Bošković danas
U Zagrebu je 1950. godine osnovan Institut za naučna istraživanja na području atomske fizike, koji je na prijedlog hrvatskog fizičara Ivana Supeka dobio ime Ruđera Boškovića. Astronomsko društvo u Beogradu je nazvano po njemu, kao i jedan krater na Mjesecu. Jedna ulica u Beogradu se zove po njemu, kao i obzervatorija na Kalemegdanu.
Nepravi integral
Beskonačne granice integracije
U ovom slučaju, nepravi integral konvergira samo ako oba integrala konvergiraju. Ako jedan integral divergira u pozitivnu beskonačnost, a drugi divergira u negativnu beskonačnost, tada je integral nedefinisan, te se mogu dobiti različiti razultati, u zavisnosti od toga u kakvom su odnosu granične vrijednosti ta dva integrala. Pogledajte Cauchyjevu principijalnu vrijednost.
Vertikalne asimptote u granicama integracije
Razmotrimo
Ova je integral funkcije sa vertikalnom asimptotom u x = 0.
Ovaj integral se može izračunati ako računamo u granicama od b (broj veći od nule) do 1, a zatim izračunati graničnu vrijednosti kada b teži 0 sa desne strane (pošto je interval naše integracije sa desne strane od 0). Treba primijetiti da je antiderivacija funkcije iznad upravo 3 x^{1/3},, tako da se integral može računati kao
Nepravi integral konvergira samo ako granična vrijednost konvergira. Ovo je primjer integrala koji ne konvergira:
Ponekad se vrši integracija iznad intevala koji siječe vertikalna asimptota. U tom slučaju, može se integral rastaviti na sumu dva neprava integala sa obe strane:
U ovom slučaju, nepravi integral konvergira samo ako oba integrala konvergiraju. Ako jedan integral divergira u pozitivnu beskonačnost, a drugi divergira u negativnu beskonačnost, tada je integral nedefinisan, te se mogu dobiti različiti razultati, u zavisnosti od toga u kakvom su odnosu granične vrijednosti ta dva integrala. Pogledajte Cauchyjevu principijalnu vrijednost.
Cauchyjeva principijalna vrijednost
Razmotrimo razliku u vrijednostima ova dva limesa:
Prethodni je Cauchyjeva principijalna vrijednost predhodno nedefinisanog izraza
Slično tome, imamo
Prethodni je principijalna vrijednost prethodno nedefinisanog izraza
Sve prethodne granične vrijednosti su u nedefinisanoj formi ∞ − ∞.
Adonis
mini|Adonis Adonis ili Adon (grč. Ἄδωνις, Adônis) bog je žita, smrti i ponovnog rođenja. U asirskoj, babilonskoj i feničkoj mitologiji bio je bog žita. Ime mu dolazi od hebrejske riječi adonai koja je značila bog. Grci su taj lik preuzeli u svojoj mitologiji, u etrušćanskoj mitologiji zvao se Atunis, a u semitskoj Tammuz.
Adonisovo rođenje
Postoji nekoliko izvora o njegovu rođenju. Najčešća je ona da je Afrodita nagovorila Miru da prevari i počini incest sa svojim ocem Tijom, kraljom Smirne ili Sirije. Kad je to otac otkrio, uzeo je nož u ruke i krenuo na svoju kćer. Ona je pobjegla, a Afrodita ju je pretvorila u drvo mirhe, mirisne smole. Kad je njen otac odaslao strijelu u to drvo ili, prema drugom izvoru, kad je vepar zabio kljove u nj, Adonis je rođen iz drveta. Ovaj mit dokazuje i porijeklo legende o Adonisu, budući da takvo drvo nije raslo u tadašnjoj Grčkoj.
Prema Ovidijevim Metamorfozama Adonis je rođen u incestuoznoj vezi ciparskoga kralja Kinire i njegove kćeri Smirne.
Heziod u jednom svom fragmentu tvrdi da je sin Feniksa i Efezibeje.
Život
Nakon što se rodio, bio je tako prekrasan da ga je Afrodita zatvorila u škrinju koju je ostavila Perzefoni na čuvanje. No, ona se također zaljubila u nj te ga je odbila vratiti. Zeus (prema drugom izvoru Kaliopa) riješio je prepirku tako da je odlučio da Adonis provede četiri mjeseca s Afroditom, četiri s Perzefonom, a četiri sa samim sobom.
mini|[[Peter Paul Rubens: Venera i Adonis, 17. vijek ]] mini|[[Giordano Luca: Adonisova smrt, 1684.- 1686. ]]
Afrodita je, prema nekim izvorima, nagovorila da njoj posveti i posljednja četiri mjeseca. Silazila je k Adonisu na zemlju, pa se i iz ljubavi prema njemu počela se zanimati za lov, što je Adonis jako volio. Čak mu je i sama Afrodita pomagala u lovu. Uvijek mu napominjala da ne lovi divlje zvijeri, govoreći da je dovoljno biti odvažan prema plašljivima, a prema hrabrima opasno je biti hrabar. Adonisu je njegova muževnost branila da sluša takve savjete.
Kada ga je jednom prilikom Afrodita ostavila samoga, Adonis je otišao u lov na veprove, ali je to za njega bilo sudbonosno: ranjena ga je zvijer napala i usmrtila ogromnim očnjacima. Vjeruje se da je vepra poslala Artemida da bi se osvetila za to što je Afrodita skrivila smrt njenog dragog Hipolita ili pak da je to učinio Ares.
Kada je Afrodita saznala za smrt svog voljenog, obuzela ju je ogromna tuga. Proklela je sudbinu, moćniju od bogova, i plačući pala na koljena pred najvišim bogom Zeusom. Molila ga je da joj dragog vrati, pa makar na kratko. Zeus se sažalio nad njom, pa je naredio Hadu, bogu podzemlja da u proljeće pusti Adonisa iz svog mračnog carstva na zemlju, tako da Adonis samo pola godine ostane u podzemnom carstvu, s Perzefonom, a pola godine provodi s Afroditom na zemlji. Priroda se tada raduje, oblači u zeleno i cvijeće, jer Adonis se vraća, a obuzima je tuga kada se u jesen vraća u carstvo sjena. Tako je objašnjen postanak godišnjih doba (usp. Demetra i Perzefona)
Alkohol
thumb|180px|desno|Funkcionalna grupa alkohola je plavo označena hidroksi-grupa. R je alkil-ostatak, ali ne može biti aril- ili acil ostatak ili neki heteroatom. thumb|desno|180px|Ugao HOC veze u nekom alkoholu. Alkoholi (iz arap. ili, al-kuhul ili al-gaul) jesu hemijski spojevi koji imaju jednu ili više hidroksilnih grupa (-O-H) spojenih na alifatske ugljikove atome. Alkoholi koji se izvode iz alkana nazivaju se alkanoli. Kako bi se odredila tačna razlika između alkohola i karboksilnih kiselina ili poluacetala, određeno je da se atom ugljika (sp3 hibridiziran) može vezati na hidroksi-grupu samo preko atoma ugljika ili vodika. Ako je hidroksi grupa vezana na atom ugljika, a koji je dio aromatskog prstena, takvi spojevi se nazivaju fenoli. Oni se ne ubrajaju u alkohole, pošto ove hidroksi grupe reagiraju kiselo analogno karboksi-grupi.
Nomenklatura i podjela
thumb|440px|S lijeva na desno: formula metanola (primarnog alkohola), opća formula primarnih alkohola, opća formula sekundarnih alkohola i tercijarnih alkohola. R1 do R3 su organski ostaci (alkil, alkenil, aril, benzil grupa itd.) Plavo istaknuto je grupiranje za primarne, sekundarne i tercijarne alkohole.
Imena jednostavnijih alkohola se izvode iz imena polaznih alkana i sufiksa (nastavka) -ol. Osim toga, mjesto vezanja OH-grupe pojašnjava se dodatno naznačenim brojem, naprimjer propan-2-ol. Zastarijeli način, kojim su do 1957. označavani alkoholi, jeste "karbinoli" prema prijedlogu Hermanna Kolbea. Ova grupa hemijskih spojeva se dijeli po različitim kriterijima kao što su broj susjednih atoma različitih od vodika, oksidacijski broj, postojanje dvostruke ili trostruke veze među atomima i dužina lanca.
Broj susjednih atoma
Alkoholi se razlikuju po broju susjednih atoma vezanih za atome ugljika, na kojima se nalaze vezane hidroksi-grupe. Kod primarnih alkohola vezana su dva atoma vodika, kod sekundarnih jedan, dok kod tercijarnih alkohola ih nema. Jedan poseban slučaj je metanol, koji pored hidroksi-grupe ima tri atoma vodika.
Oksidacijski broj
Ako je u molekuli alkohola sadržano više od jedne hidroksi funkcionalne grupe, njihov broj se navodi odgovarajućim slogovima iz grčkog jezika (di-, tri-, itd.) prije nastavka -ol, pa se u tom slučaju govori o "višim alkoholima". Naprimjer alkandiol je zapravo etan-1,2-diol (čije je trivijalno ime etilenglikol), dok je alkantriol propan-1,2,3-triol (trivijalnog imena glicerin). Broj prije nastavka -ol odaje i poziciju funkcionalnih grupa. To vrijedi i za jednobrojne (niže) alkohole, naprimjer propan-2-ol ima trivijalno ime izopropanol.
Dvostruke i višestruke veze
Prema postojanju dvostrukih odnosno trostrukih veza u molekuli, alkoholi se dijele na alkanole, alkenole i alkinole, kao i posebne slučajeve, uglavnom nestabilnih, enola.
Dužina ugljikovog lanca
Alkoholi se mogu dijeliti i po dužini ugljikovog lanca. Pojam masni alkoholi koristi se za označavanje alkohola sa primarnom OH-grupom koja se nalazi na kraju ravnog ugljikovog lanca, koji je dug od 6 (1-heksanol) pa do 22 atoma ugljika (1-dokozanol). Oni se dobijaju prvenstveno putem redukcije COOH-grupe iz masnih kiselina. Viši primarni alkoholi sa 24 do 36 ugljikovih atoma nazivaju se voštani alkoholi. (sumarne formule CnH2n+1OH gdje je n ≥ 24)
Struktura orbitala
U svim alifatskim alkoholima hidroksi-grupa je spojena na jedan sp3-hibridizirani atom ugljika (C atom sa 4 supstituenta). Poseban slučaj su uglavnom nestabilni enoli, kod kojih je hidroksi-grupa spojena na sp2-hibridizirani atom ugljika.
Fizičke osobine
Niži alkoholi su tečnosti, koji posjeduju karakterističan miris i ljut, prodoran okus. Viši alkoholi su uglavnom čvrste supstance sa vrlo slabo izraženim mirisom. Zbog posjedovanja međumolekularnih veza između vodikovih atoma, u usporedbi sa ugljikovodicima, alkoholi sa istom molekulskom masom imaju relativno visoke tačke topljenja i ključanja. Najvažnija zajednička osobina svih alkohola je njihova hidrofilnost. Ova osobina porastom dužine alkilnog ostatka sve manje dolazi do izražaja, dok raste porastom broja hidroksi grupa. Naročito često se alkoholi sa kratkim lancima koriste kao rastvarači zbog njihovog amfifilnog karaktera.
Visoka tačka ključanja
thumb|desno|Veze vodikovih atoma između dvije molekule alkohola thumb|desno|Zavisnost tačke ključanja od broja OH-grupa Kisik ima višu elektronegativnost od vodika i ugljika, tj. on jače privlači elektrone od njih. To dovodi do nesimetričnog rasporeda elektrona duž C-O-H veza, pa se stoga kaže da je to polarna veza kojom se gradi jedan molekularni dipol. Ovi dipoli mogu između sebe graditi takozvane vodikove mostove, kojima se privlačenje između pojedinih molekula drastično pojačava. Zbog toga, alkoholi imaju relativno visoke tačke ključanja u odnosu na homologni niz spojeva iz kojih su izvedeni sa metilnim jedinicama, a koji imaju približno istu molarnu masu. Tako naprimjer nepolarni etan (C2H6) (M = 30) ključa na −89 °C, dok metanol (CH3OH) (M = 32) istu tačku dostiže tek na 65 °C.
Općenito:
Hidrofilnost
OH-grupa je također u mogućnosti graditi vodikove veze sa vodom. Ona time povećava hidrofilnost i rastvorljivost u vodi. Organski alkil-ostaci sami po sebi nisu rastvorljivi u vodi, tj. oni su hidrofobni. Prema tome, rastvorljivost u vodi opada veličinom organskog udjela a raste brojem hidroksi-grupa. Propanol i tert.-butanol pri sobnoj temperaturi još uvijek u svakom omjeru se mogu miješati s vodom, dok svi dugolančani alkoholi se rastvaraju samo u određenim manjim količinama. Veće količine rastvorenih neorganskih soli mogu utjecati na fazno izdvajanje i kod kratkolančanih alkohola.
Općenito:
Kiselost
pKa vrijednost (konstanta disocijacije) alkohola iznosi oko 15. Tako oni u vodenim rastvorima reagiraju gotovo neutralno. Međutim, moguće ih je pomoću neke jake baze deprotonizirati. Deprotonizirani oblik nekog alkohola naziva se alkoholat. Kiselost alkohola opada u nizu od metanola prema primarnim, sekundarnim i tercijarnim alkoholima. Također moguće je alkohole u određenom obimu protonizirati pomoću jakih kiselina: 700px|centar|Kiselinsko-bazno ponašanje metanola
Alkoholati se industrijski dobijaju prevođenjem odgovarajućih alkohola sa elementarnim natrijem:
Spektroskopija
U infracrvenom dijelu spektra alkohola jasno se mogu prepoznati široke valentne trake OH-grupe u pordučju od 3200 do 3650 cm−1. Širina vrhova nastaje zbog veza između atoma vodika u molekulama vode a u spektrima bezvodnih alkohola te trake se mogu naći u vrlo uskom rasponu od 3620–3650 cm−1.
Reakcija sa koncentriranom sumpornom kiselinom
Na temperaturama ispod 140 °C nastaju estri sumporne kiseline.
Pri oko 140 °C dešava se reakcija kondenzacije u eter.
Iznad temperature od 170 °C primarni alkoholi se dehidratiziraju do alkena. (reakcija eliminacije)
Eliminacija selen-oksida je "blaga" varijanta reakcije eliminacije.
Esterifikacija
Sa karboksilnim kiselinama alkoholi reagiraju do estera uz oslobađanje vode. Ova reakcija se naziva esterifikacija, a kataliziraju je kiseline.
Oksidacija
Primarni alkoholi se oksidiraju do aldehida i karboksilnih kiselina, dok se sekundarni alkoholi oksidiraju do ketona. Tercijarni alkoholi se ne mogu dalje oksidirati, nego kod njih dolazi do uništenja ugljikovog lanca.
Za oksidaciju primarnih alkohola do karboksilnih kiselina mogu se koristiti oksidacijska sredstva koja sadrže ion hrom(VI), kao što se naprimjer koriste u Jonesovoj oksidaciji. Nešto manje otrovni reagens bez hroma koristi se i vodeni rastvor rutenij-tetroksida. Oksidacija nekog primarnog alkohola se može odvijati i uz upotrebu određenih spojeva hroma(VI), kao što je Collinsov reagens, samo do stepena aldehida. Od osnovnog značaja je da se koristi bezvodni rastvarač. Ako voda nije prisutna, ne može se odvijati hidratiziranje do geminalnih diola aldehida (aldehidhidrat).
centar|500px|Uloga geminalnih diola
Pošto su rastvorljivi hromati veoma otrovni, a posjeduju i karcinogene i mutagene osobine, razvijene su alternativne metode za oksidaciju alkohola. Jedna od često korištenih metoda je Swernova oksidacija sa aktiviranim dimetilsulfoksidom. Gotovo sve metode prilagođene su oksidaciji sekundarnih alkohola do ketona. Sljedeći pregled pokazuje neke od najvažnijih metoda:
Oksidacija do karboksilnih kiselina/ketona:
Za razliku od kiselinskih katalizatora, alkoholi regiraju sa aldehidima do poluacetalena odnosno acetala.
Upotreba
Mnogi alkoholi su važni rastvarači (solventi), ne samo u industriji nego i u domaćinstvima. Prema količinima potrošenih alkohola, najvažniji su metanol, etanol, 2-propanol i n-butanol. U 2011. godini se u svijetu potrošilo oko 6,4 miliona tona alkoholnih rastvarača.
Dodavanje metalnog natrija
Ako se u tečni uzorak alkohola doda natrij, nastat će gasoviti vodik, čiji nastanak se dalje može dokazati njegovim (praskavim) sagorijevanjem. Ova metoda se ubraja u načine dokazivanja alkohola, ali ona nije neupitna i konačna, jer sve protične rastvaračke supstance, naprimjer karboksilne i neorganske kiseline pa i sama voda, također mogu dati sličnu reakciju.
Alkotest
Pretvaranje alkohola sa dihromatima u rastvorima koji sadrže sumpornu kiselinu, pogodno je za kvantitativno dokazivanje alkohola, te se ranije koristilo u cjevčicama alkotestova:
Ovaj princip dokazivanja se zasniva na promjeni boje od žuto-narandžaste (kiseli rastvor dihromata) u zelenu (ioni hroma(III)) te se može izmjeriti spektralno-fotometrijski.
Test cerijem
Postoji i još jedna mogućnost dokazivanja alkohola dodavanjem cerij(IV)-amonijnitrata. U tom postupku u razblaženi rastvor ispitivane supstance dodaje se koncentrirani rastvor cerij(IV)-amonijnitrata. Ako ispitivani uzorak sadrži alkoholnu grupu, on će promijeniti boju u crvenu (ponekad čak i u zelenu). Međutim, ako uzorak sadrži fenole, onda će se iz njega istaložiti smeđi talog.
Razlog nastanka ove obojene reakcije je stvaranje kompleksa, tačnije supstitucija liganda pri čemu je alkohol/fenol koordiniran sa atomom kisika na ion cerija(IV). Putem promjene sfera liganda mijenja se i boja cerija(IV) iz svijetložute u crvenu/zelenu/smeđu. Alkoholi/fenoli koji slabo oksidiraju mogu dati i negativan dokaz prisustva, u kojima se cerij(IV) reducira do cerija(III).
Spisak najvažnijih alkohola (sa tačkama ključanja i topljenja)
Kod pojedinih vrijednosti u nekim izvorima može doći do odstupanja.