cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sabah-namaz
Rekati
Na stajanju vjernik zauzima stojeći položaj s povezanim rukama u predjelu između prsa i pupka, i to tako da desnu stavi preko lijeve. I ovdje postoji razlika u mišljenjima uleme, pa jedan dio smatra da žene trebaju držati ruke povezane na prsima, a muškarci u predjelu pupka, dok drugi dio ne pravi razliku između muškog i ženskog stajanja. Na početku vjernik može prvo proučiti neku dovu. Bosanskohercegovački muslimani tradicionalno najčešće uče Subhaneke. Ovo je moguće samo na prvom rekatu. Nakon toga obavezno je reći: "Utječem se Allahu od prokletog šejtana (đavola)" (trans. "Eūzu billāhi mineš-šejtānir-radžīm"), ali također samo na prvom rekatu. Dalje se kaže: "U ime Allaha, Sveopćeg dobročinitelja, Milostivog, Samilosnog" (trans. "Bismillāhir-rahmānir-rahīm"), pa se uči prva sura iz Kur'ana (El-Fatiha) i nastavlja se sa barem 3 ajeta neke druge sure ili čitavom surom. Na drugom rekatu uče se Bismilla, Fatiha i još jedna sura.
Velika nizija
mini|desno|300px|Velika nizija (zeleno) Velika nizija je otvoren prostor prerija koji leži istočno od Stjenovitih planina u Sjedinjenim Američkim Državama i Kanadi. U Velikoj niziji su smješteni dijelovi američkih saveznih država Novi Meksiko, Texas, Oklahoma, Colorado, Kansas, Nebraska, Wyoming, Montana, Južna Dakota i Sjeverna Dakota i kanadskih provincija Alberta, Manitoba i Saskatchewan.
Sabah-namaz
Rekati
Vjernik zatim, uz izgovaranje tekbira, vrši pregibanje tijela u oblik ćiriličnog slova G (Г), oslanjajući se rukama o koljena, i izgovara riječi kojima slavi svoga Tvorca, čineći tako ruku'. S ruku'a se vraća u prvobitni stojeći položaj izgovarajući riječi "Čuje Allah onoga koji Ga hvali" (trans. "Semiallāhu li men hamideh") i "Naš Stvoritelju, neka je Tebi hvala" (trans. "Rabbenā we lekel hamd").
Velika nizija
Uzvišene regije Velike nizine nazivaju se Visoke ravnice (High Plains), a općenito se nalaze zapadno od 100. meridijana koji grubo odgovara liniji od koje zapadno padne manje od 500 mm padavina godišnje. Regija je aridna i općenito je karakterizirana rančevima i rubnim farmama. Otprilike svakih 25 godina regiju pogađaju suše i razorne pješčane oluje. Središte regije se nalazi na Oklahoma Panhandleu, uključujući jugoistočni Colorado, jugozapadni Kansas, Texas Panhandle, te krajnji sjeveroistok države Novi Meksiko. Ta područja su bila poznata kao Dust Bowl tokom kasnih 1920-ih i ranih 1930-ih. Učinak suše povezan s učincima Velike depresije prisilio je mnoge farmere da napuste zemlju širom Velike nizije.
Južni dio Velike nizije leži preko Ogallala Aquifera, nepreglednog podzemnog sloja vodonosnih naslaga koje datiraju iz posljednjeg ledenog doba. Ekstenzivno se koristi navodnjavanje centralnom osovinom, ali se akvifer iscrpljuje u mjeri koja nije održiva.
Sabah-namaz
Rekati
Uz izgovaranje tekbira, vjernik se zatim spušta na tlo i čini sedždu. Sedžda se, kako je opisao Muhammed a. s, čini tako da 7 tačaka, odnosno dijelova tijela dodiruje tlo: čelo, nos, dlanovi, koljena i nožni prsti. To je karakterističan položaj tijela u kojem vjernik klečeći dodiruje zemlju čelom i nosom. Muslimani smatraju da su u ovom položaju najbliži Allahu i da se u ovom položaju nijedna dova ne odbija, pa zato za vrijeme sedžde izgovaraju različite dove. U jednom rekatu postoje 2 sedžde, s kraćom pauzom između njih u sjedećem položaju.
S učinjenom drugom sedždom završen je jedan rekat. Sa završetkom prvog rekata ustaje se na drugi, a nakon završetka drugog rekata dolazi sjedenje.
Sjedenje
Na sjedenju u namazu vjernik uči Ettehijjātu, u kojem se izgovara šehadet, zatim se donese salavat na Poslanika. Nakon toga vjernik uči neku od namaskih dova, čime završava sjedenje.
Završetak namaza
Svaki namaz završava se predajom selama. Selam se predaje tako što vjernik okrene glavu prvo na desnu stranu, pa izgovori "Esselāmu 'alejkum we rahmetullāh", a zatim okrene glavu na lijevu stranu i izgovori isto.
Chauncey Billups
Chauncey Ray Billups bivši je američki NBA košarkaš. Visok je 191 cm i igrao je na poziciji plejmejkera.
Pretoria
Pretoria je uz Cape Town i Bloemfontein, jedan od tri službena glavna grada Južne Afrike.
Nalazi se 55 kilometara sjeverno od Johannesburga. Privredno je važna dobro razvijena metalurgija, zatim metalna, elektrotehnička i prehrambena industrija te proizvodnja stakla i cementa. Važno je željezničko i putno čvorište, a u njemu se nalazi međunarodni aerodrom.
Današnji grad je osnovao Marthinus Pretorius 1855., i nazvao ga po svom ocu Andries Pretoriusu, osnivaču Južnoafričke Republike.
Prema popisu iz 2007. godine, ukupno broji 2.345.908 stavonika
Brasília
Brasília je glavni grad Brazila i njegovo upravno središte. Smješten je u federalnom distriktu, na centralnoj 1000 metara visokoj visoravni Planalto cental, unutar savezne države Goias. Udaljen je 207 km od Goianie, 1531 km od Salvadora i 930 km od Rio de Janeira. Ima 2.282.000 stanovnika i prema broju stanovnika je četvrti grad u ovoj latinskoameričkoj državi.
Iako je u Brazilu postojala ideja o preseljenju prijestolnice u unutrašnjost već od 1891, Brasilia je osnovana 1956, na poticaj tadašnjeg brazilskog predsjednika Juscelina Kubitscheka koji je htio rasteretiti prenapučene obalne krajeve zemlje, i stanovništvo privući u unutrašnjost. Grad je izgrađen do 1960, te je 21. aprila iste godine inauguriran kao novi glavni grad.
Arhitektura
Među znamenitostima, uglavnom Niemeyerovim projektima, ističu se Palača nacionalnog kongresa, Katedrala, te uz umjetno jezero predsjednička palača Palacio Alvorada.
UNESCO je Brasiliju proglasio mjestom svjetskog nasljeđa.
Mistika
Postoji legenda da je italijanski svećenik Don Bosco već 1883. u snu vidio futuristički grad čija lokacija odgovara današnjoj Brasiliji, a predsjednik Juscelino Kubitschek jednom je izjavio: "...vidio sam u snu raskriljenu pticu nad Amazonskom džunglom...", te je kasnije sam odabrao lokaciju nakon dugotrajnih letova avionom iznad Amazone.
Hor
mini|250px|Nordijski hor Hor, najjednostavnije rečeno, je grupa ljudi koji pjevaju zajedno. Najčešće pod vođstvom dirigenta, članovi hora pjevanjem daju svoj umjetnički izraz. Historijski, porijeklo horova možemo tražiti u tragedijama izvođenim u pozorištu Stare Grčke gdje je hor imao ulogu naratora (smješten van scene i bez direktne uloge u radnji na sceni). Horovi se pripremaju za izvođenje muzike pjevanjem na probama. Publika horove može čuti na uživo koncertima ili za vrijeme vjerskih službi u nekim religijama. Horovi se mogu baviti pjevanjem na profesionalan način a to znači da su članovi plaćeni za svoj rad u horu. Za razliku od njih, pjevači u amaterskim horovima ne naplaćuju svoj rad.
Vrste horova
Postoji više vrsta horova. U zavisnosti od sastava razlikujemo:
Jednina
Jednina (singular) u bosanskom jeziku predstavlja gramatičku kategoriju broja.
Broj jednine kazuje jedinku onoga što imenica označava.
Sve vrste imenica u bosanskom jeziku nemaju oblike za oba gramatička broja (jedninu i množinu). Po pravilu samo oblik jednine imaju sve vlastite gradivne i zbirne imenice: Trvanik, brašno, ulje, pijesak, lišće, kamenje, pruće. Ovakve imenice zovemo singula - ria tantum (samo jednina).
Jedan
Broj jedan ima pridjevsko-zamjeničku promjenu i padeže za sva tri roda i broja, kao u tabelama:
Napomena
Broj jedan u oblicima množine može se naći uz imenice koje imaju samo množinu ili uz one koje u množini znače neku cjelinu: jedni opanci, jedna vrata, jedne merdevine.
Negacija
Odrična riječ nijedan (složena od negacije ne i glavnog broja jedan) u zavisnim padežima s prijedlozima ponaša se kao i odrična zamjenica. To znači da se rastavlja na sastavne dijelove između kojih dolazi prijedlog.
Primjeri:
Ni u jednoj stranoj zemlji nije bio. Ni s jednim drugom se ne slaže. Ni na jednu nogu ne može stati. Ni za jednu djevojku ne mari.
NGC 7783D
NGC 7783D (također poznat kao Arp 323, MCG 0-60-60 i PGC 72806) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 687 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,30 (60 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (60 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jan Beran
Jan Beran je bio bosanskohercegovački snimatelj, reditelj, scenarista, dramski pisac i prevoditelj. Pionir je bosanskohercegovačke kinematografije i jedan od osnivača sarajevske televizije. Snimio je ili režirao preko 300 filmova, odnosno televizijskih emisija, napisao pedesetak filmskih rukopisa i dvije knjige: Rječnik filmskih umjetnosti i Sarajevski ljetopis. Napisao je radio drame: Zapisi o Hrabrenu, Mustafa fenjerdžija, Graditelj, Rob milostivog, Čovjek buna, Nadvorni Svirac, Šaljivdžija, Krletka u srcu ptice, Vuci i vukčići itd. Od njegovih pozorišnih tekstova izdvajaju se dramski ljetopis Bašeskija, patetična ironija Hodeći i scenski kolaž Za čovjeka. Prevodio je sa češkog, poljskog i slovačkog. Dobitnik je brojnih nagrada: Nagrade "Arena" na Pulskom filmskom festivalu 1958. za fotografiju u kratkometražnom filmu "Unom rijekom" ., Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva, Dvadesetsedmojulska nagrada SRBiH za umjetnički rad, desetine nagrada sa festivala radija ili televizije na Bledu, Ohridu ili Portorožu. Beran je bio veliki prijatelj Maka Dizdara.
NGC 4856
NGC 4856 (također poznat kao MCG -2-33-78, PGC 44582 i UGCA 313) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 62 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 4,30 (78 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (22 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. februara 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine
Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine (RKPBiH) jest vanparlamentarna politička stranka koja od 2000. djeluje na području Bosne i Hercegovine. Rukovodi se marksističkom teorijom, a ideološki se definira kao zagovornik demokratskog samoupravnog socijalizma.
U svom programu, Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine opredijelila se za poštovanje političkih sloboda građana, u koje spada i sloboda stranačkog organiziranja i djelovanja. Iako prihvata višepartijski sistem i u socijalizmu, stranka smatra da glavnu ulogu u procesu političkog odlučivanja trebaju imati građani nezavisno od stranačke pripadnosti, dok bi moć odlučivanja političkih stranaka bila radikalno smanjena.
Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine deklarira se kao jugoslovenska stranka i svoj krajnji cilj vidi u obnovi jugoslovenske federativne države u granicama do 1991. Smatra da se zemlja nije raspala, nego je razbijena djelovanjem nacionalističkih političkih pokreta, koji su u njenom rušenju vidjeli svoj ekonomski i politički interes. Godine 2005. Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine aktivno je učestvovala u kampanji prikupljanja potpisa sa zahtjevom Parlamentarnoj skupštini Bosne i Hercegovine za izmjene Zakona o PDV-u. Ovo je jedina stranka u Bosni i Hercegovini koja se protivi ulasku zemlje u Evropsku uniju i NATO.
Partija je jedan od inicijatora saradnje komunističkih i radničkih partija s prostora Jugoslavije. Postignula je vrlo blisku saradnju s organizacijama koje djeluju u svim jugoslovenskim republikama. Najviši oblik te saradnje bila je Prva jugoslovenska konferencija komunističkih i radničkih partija, koja je na inicijativu Radničko-komunističke partije Bosne i Hercegovine održana u Beogradu 26. i 27. marta 2005. Na toj konferenciji izabran je Koordinacioni odbor stranaka, čiji je trenutni predsjedavajući predsjednik Glavnog odbora RKPBiH. Članovi ove stranke aktivno učestvuju i u ostvarivanju nekih drugih zajedničkih projekata jugoslovenskih komunista i drugih radikalnih ljevičara.
Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine ostvaruje saradnju s više od 80 komunističkih i lijevo-socijalističkih partija iz cijelog svijeta. Predstavnici Radničko-komunističke partije Bosne i Hercegovine učestvovali su (neposredno ili šaljući svoje referate) u više navrata na mnogim međunarodnim konferencijama – u Atini, Solunu, Briselu, Meksiku i drugdje. Također su predstavnici turskih, grčkih, švedskih i ruskih komunista i lijevih socijalista boravili u posjeti Radničko-komunističkoj partiji Bosne i Hercegovine. Radničko-komunistička partija Bosne i Hercegovine povremeno izdaje list Glas slobode.
Ne bi te odbranila ni cijela Jugoslavija
Ne bi te odbranila ni cijela Jugoslavija drugi je studijski album sarajevske pop-grupe Hari Mata Hari iz 1986. u izdanju diskografske kuće Sarajevo disk. LP, na kojem su hitovi "Ne zaboravi", "Ivana" i "Ako padate, snjegovi bijeli", proglašen je albumom godine.
Amar'e Stoudemire
Amare Carsares Stoudemire američki je košarkaš koji igra u NBA ligi za Miami Heat. Visok je 208 cm i igra na pozicijama krilnog centra i centra.
Na NBA draftu 2002. izabrali su ga Phoenix Sunsi kao 9. pik. Iako je u NBA ligu došao iz srednje škole, zahvaljujući dobrim igrama, osvojio je nagradu za novajliju godine u sezoni 2002/03. Sa Shawnom Marionom i Steveom Nashom činio je udarni trojac Sunsa.
Spinocerebelumska ataksija tip-13
Spinocerebelumska ataksija tip-13 (SCA13) je rijedak autosomno dominantni poremećaj, koji, kao i drugi tipovi SCA, karakterizira dizartrija, nistagmus i ataksija hoda, stava i udova zbog  disfunkcije cerebeluma. Pacijenti sa SCA13 također imaju tendenciju da imaju epilepsiju, nemogućnost trčanja i povećane reflekse. Ova cerebelumska disfunkcija je trajna i progresivna. SCA13 je uzrokovan mutacijama u KCNC3, genu koji kodira naponski kalijski kanal KV3.3. Postoje dvije poznate mutacije u ovom genu koje uzrokuju SCA13. Za razliku od mnogih drugih tipova SCA, ovo nisu ekspanzije poliglutamina već, češće, tačkaste mutacije koje rezultiraju kanalima bez struje ili izmijenjene kinetike.
Znakovi i simptomi
Za SCA13 je tipski rani početak, blago progresivna cerebelumska ataksija s popratnim disartrijama, mentalna retardacija i nistagmus. Simptomi i dob početka mogu neznatno varirati ovisno o uzročnoj mutaciji.
Patofiziologija
Mutacije u KCNC3 su odgovorne za SCA13. Ovaj gen je snažno eksprimiran u Purkinjeovim ćelijama, kao što je slučaj sa nekim drugim podtipovima SCA, gdje se vjeruje da ima važnu ulogu u omogućavanju aktiviranje visokofrekventnog akcijskog potencijala. Postoje dvije poznate mutacije u ovom genu povezane sa SCA13. Prva mutacija, R420H, nalazi se u segmentu kanala S4 koji osjetljiv na napon. Kako ova mutacija neutralizira mjesto važno za detekciju napona, nije iznenađujuće što rezultira neprovodnim kanalima. Neuroni koji eksprimiraju takve kanale ne mogu pratiti visokofrekventni ulaz s adekvatnom vjernošću. Druga mutacija povezana sa SCA13, F448L, rezultira funkcionalnim kanalima koji imaju izmijenjenu kinetiku. Napon za polovinu aktivacije ovih kanala (V½) je pomaknut za 13mV hiperpolariziran u odnosu na divlji tip. Deaktivacija ovih kanala je takođe drastično usporena u poređenju sa divljim tipom. Ovo rezultira neuronima sa dužim nakon hiperpolarizacije, a time i smanjenom maksimalnom brzinom okidanja.
Prognoza
Ne postoji poznata prevencija spinocerebelumske ataksije. Onima za koje se vjeruje da su u riziku može se izvršiti genetičko sekvenciranje poznatih SCA lokusa kako bi se potvrdilo nasljeđivanje poremećaja.
Turska
Turska, službeno Republika Turska , granična je transkontinentalna parlamentarna republika, sa manjim dijelom površine u jugoistočnoj Evropi (Balkan) i većim dijelom u zapadnoj Aziji (Anadolija). Graniči s osam država: Bugarskom na sjeverozapadu, Grčkom na zapadu, Gruzijom na sjeveroistoku, Armenijom, Iranom, Azerbejdžanom na istoku i Irakom i Sirijom jugoistoku. Okružena je Sredozemnim morem na jugu, Egejskim morem na zapadu i Crnim morem na sjeveru. Mramorno more, Bosfor i Dardaneli (koji zajedno čine turski tjesnac) dijele Tursku na Trakiju i Anadoliju, tj. odvajaju Evropu od Azije. Turska se nalazi na raskršću Evrope i Azije i zemlja je značajnog geostrateškog značaja.
Područje današnje Turske je naseljeno još od paleolitika, uključujući i raznovrsne stare anadolijske civilizacije, Eoljane, Jonske Grke, Tračane i Perzijance. Nakon što je Aleksandar Veliki osvojio ovo područje isto je helenizirano, što je nastavljeno tokom rimske vladavine i prijelaza u Bizantijsko carstvo. Seldžuski Turci su počeli naseljavati ove prostore u 11. stoljeću, čime započinje proces turkizacije koji je uveliko ubrzan seldžuskom pobjedom nad Bizantijcima u bitci kod Mancikerta 1071. godine. Seldžuci su vladali Anadolijom sve do invazije Mongola 1243. godine, nakon čega su se raspali na nekoliko manjih turskih bejlika.
Počevši od kraja 13. stoljeća, Osmanlije su ujedinili Anadoliju i stvorili carstvo koje će obuhvatati veći dio jugoistočne Evrope, zapadne Azije i sjeverne Afrike, postajući tako velesila u Evroaziji i Africi tokom ranog novog vijeka. Carstvo je doseglo vrhunac svoje moći, između 15. i 17. stoljeća, posebno za vrijeme vladavine Sulejmana Veličanstvenog (1520–1566). Nakon druge osmanlijske opsade Beča 1683. godine i kraja Velikog turskog rata 1699. godine, Osmanlijsko carstvo je ušlo u dugo razdoblje opadanja moći. Reforme Tanzimata iz 19. stoljeća, koje su imale za cilj moderniziranje osmanlijske države, pokazale se neadekvatnim u većini područja i nisu uspjele zaustaviti raspad carstva.
Osmanlijsko carstvo je ušlo u prvi svjetski rat (1914–1918) na strani centralnih sila i na kraju je poraženo. Nakon prvog svjetskog rata, veliki konglomerat teritorija i naroda, od kojeg se ranije sastojalo Osmanlijsko carstvo je podijeljen na nekoliko novih država. Turski rat za nezavisnost (1919–1922), pokrenut od strane Mustafe Kemala Ataturka i njegovih kolega u Anadoliji, je rezultirao uspostavom moderne Republike Turske 1923. godine, s Ataturkom kao njenim prvi predsjednikom.
Turska je demokratska, sekularna, unitarna, parlamentarna republika s bogatom kulturnom baštinom. Službeni jezik u zemlji je turski a maternjim jezikom ga smatra oko 85% stanovništva. Oko 70 do 80% stanovništva Turske se identificira kao etnički Turci. Najbrojnija manjina su Kurdi sa 20% stanovništva dok su ostale manjine Čerkezi, Albanci, Arapi, Bošnjaci i Lazi. Velika većina stanovništva su muslimani. Turska je članica UN-a, NATO-a, OECD-a, OESS-a, OIC-a i G-20. Nakon što je postala jedna od prvih članica Vijeća Evrope 1949. godine, Turska je postala pridruženi član Evropske ekonomske zajednice 1963. godine, pridružila se Carinskoj uniji EU-a 1995. godine i započela pune pregovora o članstvu u Evropskoj uniji 2005. godine. Rast Turske privrede i turska diplomatska inicijativa dovele su do priznanja Turske kao regionalne sile.
Ankara je glavni grad iako je Istanbul najmnogoljudniji grad i kulturni i privredni centar države.
Prahistorija Anadolije i Istočne Trakije
Anadolija, koja čini najveći dio današnje Turske, je jedno od najstarijih trajno naseljenih područja u svijetu. Razni drevni anadolijski narodi su naseljavali ovo područje, najkasnije od neolitika do perioda osvajanja ovog područja od strane Aleksandra Velikog. Mnogi od tih naroda su govorili anadolijskim jezicima, ogrankom veće indo-evropske porodice jezika. Evropski dio Turske, Istočna Trakija, je također naseljena najmanje već 40.000 godina, a poznato je da su tokom neolita tj. oko 6.000 godine p. n. e. ljudi počeli da se bave poljoprivredom.
Gobekli Tepe je mjesto sa najstarijom poznatom vjerskom građevinom, hram datira iz perioda od oko 10.000 godine p. n. e. dok je Çatalhöyük vrlo velika naseobina u južnoj Anadoliji iz perioda neolita i eneolita od oko 7500 do 5700 godina p. n. e. To je najveće i najbolje očuvano neolitsko naselje otkriveno do jula 2012. godine a upisano je na UNESCO-ovu listu svjetske baštine. Područje Troje se počelo naseljavati od neolitskog a nastavilo naseljavati i tokom željeznog doba.
Najraniji stanovnici Anadolije su bili Hati i Huriti, indo-evropski narodi koji su naseljavali centralnu i istočnu Anadoliju. Hetiti su se 2.300 godine naselili u Anadoliji i postepeno apsorbirali Hate i Hurite. Oni su osnovali prvo veliko carstvo koje je trajalo od 18. do 12. stoljeća p. n. e. Nakon raspada Hetitskog carstva 1180. godine p. n. e, Frigijci su zavladali Anadolijom i stvorili svoje carstvo koje je uništeno od strane Kimerijaca u 7. stoljeću p. n. e. Tada su stvorene frigijske države Lidija, Karija i Licija.
Antički i bizantijski period
Od 1.200 godine p. n. e. obalu Anadolije su naseljavali eolski i jonski Grci. Oni su osnovali mnoge gradove, kao što su Milet, Efes, Smirna (današnji Izmir) i Bizantijum (današnji Istanbul). Početkom 6. stoljeća p. n. e. istočni dijelovi današnje Turske dolaze pod vlast susjednog carstva Armenije koju je osnovala armenska dinastija Orontid. U istom stoljeću, sjeverozapadni dio današnje Turske dolazi pod vlast Odriske kraljevine koju je osnovao Teres I.
Cijelu teritoriju današnje Turske je tokom 6. stoljeća p. n. e zauzelo Perzijsko Ahemenidsko carstvo. Tokom Grčko-perzijskih ratova, grčki gradovi-države na obali Anadolije su se pobunili protiv perzijske vladavine. Teritorija današnje Turske je 334. godine p. n. e. pala pod vlast Aleksandra Velikog, što je dovelo do povećanja kulturne homogenizacije i helenizacije ovog prostora. Nakon Aleksandrove smrti 323. godine p. n. e. Anadolija je došla pod vlast mnogih helenističkih kraljevstava do sredine 1. stoljeća p. n. e. kada je postala dio Rimske republike. Proces helenizacije koji je bio započet Aleksandrovim osvajanjima ubrzan je tokom rimske vladavine. Od 1. stoljeća p. n. e. do 3. stoljeća, veliki dijelovi današnje Turske su bili mjesto sukoba između Rimljana i susjednih Parćana tokom Rimsko-partskih ratova.
Konstantin I je 324. godine izabrao Bizantijum za novi glavni grad Rimskog carstva, nazvavši ga Novi Rim. Nakon smrti Teodozija I 395. godine, Rimsko carstvo se podijelilo na dva dijela, čime je Konstantinopolj postao glavni grad Istočnog rimskog carstva. Ovo carstvo je vladalo većinom teritorija današnje Turske do kasnog srednjeg vijeka, iako je u prvoj polovini 7. stoljeća istočna područja došlo u ruke Sasanida. Česti Bizantijsko-sasanidski ratovi, kao i kasniji dugotrajni bizantijsko-perzijski ratovi su doveli do toga da istočni dijelovi današnje Turske mijenjaju razne vladare.
Položaj i karakteristike
mini|300p|mini|Topografska karta Turske Turska je transkontinentalna evroazijska država što znači da se prostire na oba kontinenta i Evropom i Azijom:
Turska je po površini 37. najveća zemlja na svijetu. Okružena je morima na tri strane: Egejskim na zapadu, Crnim na sjeveru i Sredozemnim na jugu. Unutar Turske se nalazi i Mramorno more na sjeverozapadu.
Evropski dio Turske, Istočna Trakija, graniči sa Grčkom i Bugarskom. Azijski dio zemlje, Anadolija, sastoji se od visokog centralnog platoa s uskim obalnim ravnicama, između planinskih lanaca Köroğlu i Pontic na sjeveru i planine Taurus na jugu. Istočna Turska je uglavnom planinskog krajolika i mjesto je izvora rijeka, kao što su Eufrat, Tigris i Aras a u tom dijelu Turske se nalazi i planina Ararat sa najvišim vrhom Turske (5.137 metara) kao i jezero Van, najveće jezero u državi.
Geografske regije
Turska je u geografskom smislu podijeljena na sedam geografskih regija a to su: Centralna Anadolija, Crnomorska regija, Egejska regija, Istočna Anadolija, Jugoistočna Anadolija, Marmara i Sredozemna regija.
Na sjevernom dijelu Anadolije, duž crnomorske obale nalazi se neravan, uski pojas terena. Ova regija obuhvata oko jedne šestine od ukupne površine Turske. Unutrašnjost anadolijskog platoa postaje sve viši kako se ide ka istoku. Sve ove geografske regije se u značajnoj mjeri razlikuju po različitim osnovama.
Raznovrsnost turskog pejzaža je proizvod kompleksnih pokreta zemlje koji su oblikovali regiju hiljadama godina i još uvijek se manifestuju poprilično čestim zemljotresima i povremenim vulkanskim erupcijama. Bosfor i Dardaneli duguju svoje postojanje rasjedu koji prolazi kroz Tursku a koji je doveo do stvaranja Crnog mora. Postoji rasjed koji prolazi sjeverom zemlje, od zapada ka istoku, duž kojeg se dogodio veliki potres 1999. godine.
Vlada
Turska je svjetovna parlamentarna republika osnovana na načelu diobe vlasti na zakonodavnu, izvršnu i pravosudnu. Ustav je vrhovni zakon države.
Predsjednik
thumb|Velika narodna skupština Turske Predsjednik je šef države i izabire se najmanje dvotrećinskom većinom Velike turske narodne skupštine (VTNS), poznatije kao Medžlis, na jednokratni, sedmogodišnji mandat. Da bi bio podoban za ovu funkciju, kandidat mora biti turski državljanin stariji od 40 godina, mora biti podoban za izbor u VTNS, te mora imati visoku stručnu spremu. Predsjednik predsjedava Nacionalnim vijećem za sigurnost i predstavlja ured Vrhovnog zapovjednika. U vrijeme rata, šef glavnog stožera vrši funkciju vrhovnog zapovjednika u ime predsjednika. Predsjednik je ovlašten proglašavati zakone ili ih slati natrag u parlament na ponovno razmatranje, raspisivati javne referendume, raspisivati parlamentarne izbore, imenovati premijera ili prihvatiti njegovu ostavku; ratificirati i objavljivati međunarodne sporazume, itd.
Nakon referenduma održanog u decembru 2007. godine, promjenjen je zakon o izboru predsjednika i trajanju mandata. Trajanje mandata predsjednika po novom zakonu može iznositi maksimalno 4 + 4 godine, i izbor predsjednika se vrši javnim predsjedničkim izborima. Trenutni predsjednik Republike Turske je bivši ministar vanjskih poslova Recep Tayyip Erdogan.
Izvršna vlast
Izvršna vlast je u rukama predsjednika i Vijeća ministara, kojim predsjedava premijer. Premijera imenuje predsjednik odabirom između članova Velike turske narodne skupštine, te kandidira ministre, čije imenovanje mora odobriti Velika turska narodna skupština. Na premijerov prijedlog predsjednik razrješava ministre dužnosti i imenuje nove. U roku od sedmicu dana od formiranja novog Vijeća ministara, premijer ili jedan od ministara predstavlja Vladin program pred Velikom turskom narodnom skupštinom, nakon čega se izglasava povjerenje. Prije općih izbora, ministri pravosuđa, unutarnjih poslova i komunikacija moraju se povući iz kabineta, a imenuju se neovisni i neutralni (bez političkih veza) ministri. Vijeće ministara izdaje pravila o primjeni zakona i ostalim pitanjima, uz uvjet da se ne kose s postojećim zakonima, koje tada provjerava Državno vijeće. Velika turska narodna skupština može raspustiti parlament izglasavanjem nepovjerenja.
Zakonodavna vlast
Prema ustavu iz 1982, zakonodavna vlast pripada Velikoj turskoj narodnoj skupštini (Meklis), koja zasjeda u Ankari. To je jednodomno tijelo s 550 mjesta koje se bira po sistemu proporcionalne zastupljenosti općim pravom glasa odraslih, na petogodišnji mandat. U Skupštini su zastupljene samo stranke koje su sakupile više od 10 posto glasova u zemlji. Velika turska nacionalna skupština donosi, mijenja, dopunjava i opoziva zakone; nadgleda rad Vijeća ministara i ovlašćuje ga da izdaje odluke o posebnim pitanjima koje imaju snagu zakona; ratificira međunarodne sporazume i odluke vezane uz tiskanje novca, objave ratnog stanja, te sudjelovanje državnih oružanih snaga u operacijama u inostranstvu; odlučuje o pitanjima vezanim uz odobravanje amnestija i pomilovanja itd.
Pravosuđe
Ustavom iz 1982. proglašena je nezavisnost državnih sudova i sudaca. Turska ima jedinstveni pravni sistem građanskih i vojnih sudova, od kojih svaki ima prizivni sud sa sjedištem u Ankari. Ustavni sud preispituje ustavnost zakona i odluka sa snagom zakona, kao i pravila procedure Velike turske nacionalne skupštine. Njegove se odluke odmah objavljuju u Službenom listu, te su obvezujuće za sve, uključujući zakonodavnu i izvršnu vlast. Suce imenuje predsjednik. Visoki prizivni sud je posljednji stepen preispitivanja odluka i presuda koje su donijeli sudovi. Suce bira Vrhovno vijeće sudaca i tužitelja. Državno vijeće je najviši upravni tribunal. Tri četvrtine sudaca imenuje Vrhovno vijeće sudaca i tužitelja, a jednu četvrtinu predsjednik. Ustavom iz 1982. propisano je uspostavljanje sudova za sigurnost koji se bave napadima na nacionalni i teritorijalni integritet Turske, demokratski poredak, napade na unutarnju i vanjsku sigurnost države itd. Tu je još i mnogo manjih građanskih i vojnih sudova.
Vanskopolitički odnosi Turske
Turska i Bosna i Hercegovina imaju diplomatske odnose na nivou ambasadora.
Administrativna podjela
Provincije su podijeljene u okruge (ilçeler). Broj okruga je različit u svakoj provinciji. U središnjem okrugu (merkez ilçe) nalazi se upravno središte provincije (il merkezi). Provincije uglavnom nose imena svojih glavnih gradova, a iznimke su Hatay (glavni grad je Antakya), Kocaeli (İzmit) i Sakarya (Adapazarı).
Privreda
Turska spada u red razvijenih zemalja. Turska ima 15. najveći BDP na svijetu prema PPP i 17. najveći nominalni BDP-a. Jedna je od osnivača OECD-a i jedna od glavnih G-20 ekonomija. Carinska unija između Turske i EU 1995. dovela je do velike liberalizacije tarifnih taksi i učinila je jednom od najvažnijih stubova vanjskotrgovinske politike Turske. Izvoz iz Turske je sa 143 milijarde $ u 2011. porastao na 163 milijarde $ u 2012. godini (glavni izvozni partneri u 2012. su bili: Njemačka 8,6%, Irak 7,1%, Iran 6,5%, Velika Britanija 5,7%, UAE 5,4%). Međutim, veći uvoz koji je iznosio 229 milijardi dolara 2012. prijetio je trgovinskom bilansu (glavni uvozni partneri u 2012: Rusija 11,3%, Njemačka 9%, Kina 9%, SAD 6%, Italija 5,6%).
Turska ima veliku automobilsku industriju, koja je proizvela više od milion motornih vozila u 2012. te je po tome rangirani kao 16. najveći proizvođač automobila na svijetu. Turski izvoz u oblasti brodogradnje je premašio 1,2 milijardu $ u 2011. Glavna izvozna tržišta su Malta, Maršalova ostrva, Panama i Ujedinjeno Kraljevstvo.
Infrastruktura
Prema podacima iz 2013. godine u Turskoj je postojalo 98 aerodroma od čega su 22 međunarodna. Najprometniji turski aerodrom je aerodrom "Atatürk" u Istanbulu koji je prema Međunarodnom vijeću aerodroma u 2015. godini bio 11. najprometniji aerodrom na svijetu sa opsluženih 31.833.324 putnika u periodu od januara do jula 2014. Novi (treći) aerodrom u Istanbulu, Aerodrom Istanbul otvoren krajem 2018. je projektovan kao najprometniji aerodrom na svijetu, sa kapacitetom od 150 miliona putnika. Sa 435 destinacije (51 domaće i 384 međunarodne) u 126 država svijeta, Turkish Airlines je najveći autoprijevoznik na svijetu po broju država koje opslužuje u 2016. godini.
Stanovništvo
Prema procjeni iz 2019. godine u Turskoj je živjelo 83.154.997 stanovnika Prema procjeni iz iste godine prosječna gustina naseljenosti iznosi 105 stanovnika po km 2. 1927. godine, kada je obavljen prvi službeni popis stanovništva, u Turskoj je živjelo 13,6 miliona stanovnika Najmnogoljudniji grad je Istanbul koji je ujedno i najmnogoljudniji evropski grad i treći grad u Evropi po površini. Od ukupnog broja stanovnika, njih oko 70–75% su Turci. Pouzdani podaci o etničkoj strukturi stanovništva nisu dostupni, jer se te informacije ne obrađuju tokom popisa stanovništva. Tri manjinske grupe naroda, službeno priznate u Ugovoru iz Lausanne su Armeni, Grci i Jevreji. Ostale etničke grupe su Albanci, Arapi, Azeri, Bošnjaci, Čerkezi, Gruzijci, Lazi, Perzijanci, Pomaci (Bugari), i Romi.
Kurdi, posebna etnička grupa, koncentrirani su uglavnom u jugoistočnim provincijama zemlje i čine najveći netursku etničku grupu sa udjelom od oko 18 posto ukupnog stanovništva Turske. Manjinsko stanovništo, ne uzimajući u obzir Kurde, je procijenjeno na oko 7–12% stanovništva. Državna radiotelevizija emituje televizijske i radijske programe na manjinskim jezicima.
Turci
Turci (ranije Osmanlije ili Osmani) su evroazijski narod, zapravo njegova posebna grupa, sa oko 80 miliona pripadnika, koji žive raspoređeni na dva kontinenta. Najveći dio ih živi u Maloj Aziji (Turska sa oko 65 miliona), na Balkanu, i to u: Bugarskoj (815.000), Grčkoj (130.000), Makedoniji (81.000), Rumuniji (150.000), te nepoznat broj u zemljama nasljednicama bivše Jugoslavije, kao i na Kipru (135.000). Veći dio Turaka živi u Iraku (200.000 do 300.000), Siriji (100.000) kao i u dijelu zemalja Azije, gdje se zovu Turkmeni. Više od tri miliona Turaka žive u Zapadnoj Evropi, od čega samo 1,2 miliona u Njemačkoj. Turci su sunitski muslimani. Prvi se put spominju u 6. vijeku, a potomci su turskih naroda, koji su u 11. vijeku prodrli u Anatoliju, mješajući se postupno sa ostalim narodima u tom dijelu svijeta: Grcima na zapadu, Armenima i Kurdima na istoku, te Gruzijcima na sjeveroistoku, a dijelom i sa Slavenima na jugoistoku Evrope. Današnja Turska poznaje ne samo Turke kao svoje državljane: ona se isto tako diči svojom jakom dijasporom, ali i "etničkim Turcima" (Turcima u etničkom smislu), koji su ustvari regionalna manjina.
Religija
Turska je sekularna država što znači da ustavom nije definisana državna religija ali je svim stanovnicima Turske ovim najvišim aktom predviđena sloboda vjere. Islam je dominantna religija u Turskoj sa 99,8% stanovništva koji se izjašnjavaju kao muslimani dok neki izvori daju malo niže procjenu od 96,4% muslimana.
Jezik
Službeni jezik je turski koji je najrašireniji turkijski jezik na svijetu. 85,54% stanovništva Turske ga smatra maternjim jezikom. Kurmanskim dijalektom kurdskog jezika govori 11,97 odsto stanovništva. Arapski i zazaki jezik su maternji jezik za oko 2,39% stanovništva, a nekoliko drugih jezika su maternji jezici za manji dio stanovništva Turske.
Obrazovanje
U 2017. godine u Turskoj je registrovano 190 univerziteta. U 2008. godini kvota primljenih studenata iznosila je 600.000, u poređenju sa 1.700.000 koji su polagali ispit za 2007. godinu. Prema Times Higher Education World University Rankings-u za period 2012–2013. godina, najbolje rangirani univerzitet u Turskoj je Bliskoistočni tehnički univerzitet (rangiran u rasponu između 201. i 225. mjesta), zatim Univerzitet Bilkent i Univerzitet Koç (u rasponu od 226. do 250. mjesta), Istanbulski tehnički univerzitet i Univerzitet Boğaziçi (raspon od 276. do 300. mjesta). Svi državni i javni univerziteti pod kontrolom su Odbora visokog obrazovanja (YÖK), čijeg šefa imenuje predsjednik Turske.
Kultura i sport
Turska ima veoma razvijenu kulturu, koja je mješavina različitih elemenata Oğuz Turaka, stanovništva Anadolije, i Otomanske Turske, kao i Zapadne kulture i tradicije. Turska muzika i literatura su dobar primjer mješavine kulturnih uticaja, koji su bili rezultat interakcije Osmanskog Carstva i Islamskog svijeta, zajedno sa Evropom.
Najpopularniji sport u Turskoj je nogomet. Najpoznatiji klubovi su: Galatasaray, Fenerbahçe i Beşiktaş. Popularni su i košarka i odbojka.
Ægir
U nordijskoj mitologiji, Ægir (staronordijski "more") je div i vladar mora. Za razliku od mnogih drugih divova, on je u dobrom odnosu s bogovima, kojima organizira zabave. Po njemu je nazvana jedna vansolarna planeta, Epsilon Eridani b, kao i jedan mjesec planete Saturna.
Opis
Prema Skáldskaparmálu (dio Mlađe Edde Snorrija Sturlusona), Ægir je div (jötunn). Njegovo drugo ime je Hlér te je njegov dom ostrvo Hlésey. Ægirove sluge su Fimafeng – kojeg je ubio Loki – i Eldir. U Lokasenni (dio Starije Edde), Ægir je nazvan Gymir.
Porodica
Prema Fundinn Noregru, Ægir je sin drevnog diva Fornjóta (kralj Gotlanda, Kvenlanda i Finske) te brat Logija ("vatra") i Kárija ("vjetar"). Ægirova supruga je Rán te imaju devet kćeri. Njihova imena su:
Pseudohipoaldosteronizam
Pseudohipoaldosteronizam (PHA) je stanje koje oponaša hipoaldosteronizam. Međutim, stanje je uzrokovano neuspjehom odgovora na aldosteron, a nivoi aldosterona su zapravo povišeni, zbog nedostatka inhibicije povratnih informacija.
Prezentacija
PHA2 je klinički karakteriziran hipertenzijom, hiperkalemijom, metaboličkom acidozom i normalnom funkcijom bubrega.
Mehanizam
PHA2 je takođe poznat kao porodična hiperkalemijska hipertenzija, ili Gordonov sindrom. Osnovni genetiki defekt dovodi do povećane reapsorpcije natrij-hlorida u distalnoj tubuli u bubregu, što dovodi do proširenja volumena, hipertenzije i sniženog nivoa renina. Pretpostavlja se da je hiperkalijemija pronađena u PHA2 funkcija smanjene isporuke natrija u korteksnu sabirnu tubulu (izlučivanje kalija je posredovano bubrežnim vanjskim medulskim kalijevim kanalom ROMK u kojem ima ulogu reapsorpcija natrija). Alternativno, mutacije WNK4 koje rezultiraju povećanjem funkcije Na-Cl kotransportera mogu inhibirati aktivnost ROMK-a, što rezultira hiperkalemijom. Za razliku od PHA1 kod kojeg je prisutna rezistencija na aldosteron, kod PHA2 ekspanzija volumena dovodi do relativno niskih nivoa aldosterona.
Liječenje
Liječenje teških oblika PHA1 zahtijeva relativno velike količine natrij-hlorida. Ova stanja takođe uključuju hiperkalemiju.
Historija
Ovaj sindrom su prvi opisali Cheek i Perry 1958. Kasniji pedijatrijski endokrinolog Aaron Hanukoglu izvijestio je da postoje dva nezavisna oblika PHA s različitim obrascima nasljeđivanja: bubrežni oblik sa autosomno dominantnim nasljeđivanjem koji pokazuje gubitak soli uglavnom iz bubrega, i multi-sistemski oblik sa autosomno recesivnim oblikom koji pokazuje gubitak soli iz bubrega, pluća, znojnih i pljuvačnih žlijezda. Nasljedni nedostatak reakcije na aldosteron može biti posljedica najmanje dvije mogućnosti: 1. Mutacije mineralokortikoidnog receptora koji veže aldosteron, ili 2. Mutacije gena koja je regulirana aldosteronom. Analiza povezanosti kod pacijenata sa teškim oblikom PHA isključila je mogućnost povezanosti bolesti sa genskom regijom mineralokortikoidnih receptora. Kasnije je otkriveno da je teški oblik PHA posljedica mutacija u genima SCNN1A, SCNN1B i SCNN1G, koji kodiraju za podjedinice epitelnih natrijskih kanala, α, β i γ. Pokazalo se da je stop mutacija u genu SCNN1A povezana sa ženskom neplodnošću.
Mišićna kontrakcija
Mišićna kontrakcija je aktivacija generirajućih mjesta napetosti unutar mišićnih vlakana.
U fiziologiji, kontrakcija mišića ne znači i njihovo skraćivanje jer napetost može nastati bez promjene, kao pri držanju teške knjige ili nekog utega u istom položaju.
Mišićne kontrakcije se mogu opisati na osnovu dvije varijable: dužina i napetost. Nasuprot tome, izotonični kontrakcije izazivaju promjene dužine mišića, ali je napetost im ostaje ista. Ako se dužina mišića skraćuje, kontrakcija je koncentrična; Ako se dužina mišića povećava, kontrakcija je ekscentrična. U prirodnim pokretima koji su osnova lokomotornih aktivnosti, mišićne kontrakcije su višestruke, jer su u stanju proizvesti promjene u dužini i napetosti na načine koji vremenski variraju. Dakle, ni dužina ni napetost vjerovatno neće ostati isti u mišićima koji se kontrahiraju tokom lokomotorne aktivnosti. U kičmenjaka, kontrakcije skeletnih mišića su neurogene jer je potreban sinapsni impuls motornog neurona za početak mišićne kontrakcije. Jedan motorni neuron je u stanju da inervira više mišićnih vlakana, čime izaziva da se vlakna kontrahiraju u isto vrijeme. Jedno vlakno pritom može biti inervirano iz više nervnih završetaka. Kada je nadraženo, proteinske niti unutar svakog vlakna skeletnih mišićnih vlakana kližu jedne uz druge da se proizvede kontrakcija, što se objašnjava teorija klizajućih filamenata. Nastala kontrakcije se može opisati kao trzaj, zbir ili tetanus, ovisno o učestalosti akcijskih potencijala. U skeletnim mišićima, napetost je najveća kada je mišić rastegnut na srednju dužinu kao što je gore opisano u odnosu dužine i napetosti.
Kontrakcije glatkog i srčanog mišića su miogene i mogu biti modulirane putem autonomnog nervnog sistema. Mehanizmi kontrakcije u tim mišićnim tkivima su slične onima u tkivima skeletnih mišića.
Tipovi
thumb|right | 300px | Tipovi mišićnih kontrakcija Mišićne kontrakcije se mogu opisati na osnovu dvije varijable: sila i dužina. Sama sila može se razlikovati ili kao napetosti ili opterećenje. Napetost mišića je snaga koju mišića vrši na objekat, dok je opterećenje snaga koju neki predmet vrši na mišić. Kada se napetost mišića promjeni bez odgovarajuće promjene u njegovoj dužini, mišićne kontrakcije se opisuju kao izometrijske. Ukoliko se dužina mišića promjeni dok napetost ostaje ista, kontrakcije mišića je izotonična. U izotoničnoj kontrakciji, dužina mišića se može ili skratiti za proizvodnju koncentrične kontrakcija ili produžiti – za ekscentrične kontrakcije. Osim toga, ako se dužina mišića skraćuje, kontrakcija je koncentrična. Ali, ako se dužina mišića povećava, onda je kontrakcija ekscentrična. U prirodnim pokretima koji su osnova lokomotorne aktivnosti, mišićne kontrakcije su višestruke, jer su u stanju proizvesti promjene u dužini i napetosti na načine koji vremenski variraju. Dakle, ni dužina ni napetost vjerovatno neće ostati konstantne kada je mišić aktivan tokom lokomotornih aktivnosti.
Izometrijska kontrakcija
Izometrijski kontrakcije mišića stvara napetost bez promjene dužine. Jedan od primjera je kada mišići šake i podlaktice stisnu predmet, zglobovi ruke se ne kreću, ali je potrebna mišićna sila da spreči pad objekta.
Izotonična kontrakcija
U izotoničnoj kontrakciji, napetost u mišićima ostaje konstantna bez obzira na promjenu dužine mišića. To se događa kada mišićna sila kontrakcije odgovara ukupnom opterećenju mišića.
Koncentrična kontrakcija
U koncentričnoj kontrakciji, napetost mišića je dovoljna da prevlada teret, a mišić se skraćuje jer se kontrahira. To se događa kada sila koju stvara mišić prelazi opterećenje suprostavljajući mu svoju kontrakciju. Tokom koncentrične kontrakcije, mišić se stimulira na grčenje prema teoriji klizećić filamenata. To se događa u cijeloj dužini mišića, generirajući silu na ishodištu i umetanju, što uzrokuje skraćenje mišića i promjenu ugla zgloba. U odnosu na lakatni zglob, koncentrična kontrakcija bicepsa izaziva savijanje ruke u laktu kao kad se ruka podigne od noge prema ramenu. Koncentrične kontrakcije musculus tricepsa brachii će promijeniti ugao zgloba u suprotnom smjeru, poravnajući ruku i pokrećući šaku prema nozi.
Ekscentrična kontrakcija
Tokom ekscentričnih kontrakcija bicepsa, u lakat počinje kretanje dok savijen, a zatim semispravlja kako se ruka udaljava od ramena. Tokom ekscentrični kontrakcije mišića tricepsa, lakat se počinje kretati pravo i onda se savija kako ruka kreće prema ramenu. U ekscentrične kontrakcije su uključeni dezmin, titin i druge strane linije proteina, ali njihov mehanizam je slabije shvaćen, u odnosu na mostovno kruženje i koncentrične kontrakcije.
Iako mišić postiže negativan iznos mehaničkog rada, (rad se specijalno i odnosi na mišiće), hemijska energija (u mastima, glukozi ili adenozin-trifosfatu (ATP) se ipak troši, iako manje negu u toku koncentričnih kontrakcija iste snage. Naprimjer, više energije se troši u kretanju uz stepenice nego za istu dužinu leta.
Mišići koji imaju teška ekscentrična opterećenja, trpe veću štetu kada su preopterećeni (kao što je za vrijeme izgradnje mišića ili vježbanja, u odnosu na koncentrična opterećenja. Kada se koriste ekscentrične kontrakcije u teškim vježbama, obično se nazivaju negativnim. Tokom koncentrične kontrakcije, mišićna vlakna klize jedna preko drugih, povlačenjem Z-linija zajedno. U ekscentričnoj kontrakciji, vlakana kližu i mimoilaze se na suprotan način, iako se ne zna stvarni pokret miozinske glave tokom ekscentrične kontrakcije. Vježbanja koja sadrže teška ekscentrična opterećenja zapravo može izdržati veću težinu (mišići su oko 40% jači tokom ekscentrične kontrakcije nego u koncentričnoj) i dovodi do veće mišićnog oštećenja i odgođeni početak boli u mišićima, jedan do dva dana nakon treninga. Vježba koja uključuje i ekscentrične i koncentrične kontrakcije mišića (tj. uključujući jake kontrakcije i kontrolirano smanjenje težine) može proizvesti veće dobitke u snazi od same koncentrične kontrakcije. Dok kod nenaviknutih, teške ekscentrične kontrakcije mogu lahko dovesti do pretreniranosti, umjereni trening može omogućiti zaštitu od povreda.
Ekscentrična kontrakcija u pokretu
Ekscentrične kontrakcije obično se javljaju kao sila kočenja u otpoeru na koncentrične kontrakcije za zaštitu zglobova od oštećenja. Tokom gotovo rutinskih pokreta, ekscentrične kontrakcije pomažu u održavanju glatkog kretanja, ali također može usporiti brze pokrete kao što je udarac ili bacanje. Dio obuke za brze pokrete, kao što je bacanje tokom bejzbola, uključuje smanjenje ekscentričnog kočenja, što omogućava veću moć da se razvija u cijelom pokretu.
Ekscentrični kontrakcije imaju sposobnost da ubrzaju sanaciju slabih ili ranjenih tetiva (Achilles tendinitis) i patelarnog tendonitisa (također poznatog kao "skakačko koljeno" ili patelarni tendonitis) i pokazali da mogu koristiti u visokim opterećenjima ekscentrične kontrakcije.
Kontrakcja poprečnoprugastih mišića
Osobenosti kontrakcijepo prečnopru­gastih mišića mogu se zapaziti, posmatranjem pojedinačne i složene mišićne kontrakcije. Poprečnoprugasti mišić ne reagira odmah po prijemu draži, odnosno nadražaja. Potrebno je izvjesno vrijme da se mišić počne kontrahirati (latentni period). Kada impulsi po intenzitetu i učestalosti dostignu određeni nivo (prag), nastupa kon­trakcija, a potom period relaksacije (opuštanje). Zahvaljujući radu ovih mišića ostvaruju se pokreti i kretanje organizama. U organizmima sa skeletnom organizacijom, postoje dvije glavne grupe ovakvih mišića - fleksori (savijači) i ekstenzori (opružači). Koordinacija mišićnih pokreta i njihova uskladđenost ostvaruje se preko živčanog sistema.
Kontrakcija glatkih mišića
Kontrakcija glatkih mišića odvija se sporije: u odnosu na poprečnoprugaste mišiće, duži je latentni period. Glatki mišići sporije se i relaksiraju (opuštaju). Osobenost ovih mišića je i dugo zadržavanje u kon­trahiranom stanju, što se označava kao plas­tični tonus glatkih mišića. U stanju plastičnog tonusa glatki mišići ne troše značajnije količine energije, što je presudno za obavljanje funkcija pripadajuće muskulature.
Pokreti glatke muskulature spori su i ritmički (primjer su crijeva i želudac). Dugo zadržava­nje u rastegnutom stanju značajno je za obavljanje funkcija želuca, matemice ili mokraćne bešike. Glatki misići imaju vege­tativnu inervaciju. Nadražaji preko parasimpatikusa i izazivaju (uglavnom) kontrakcije, a simpatikus smanjenje funkcije glatkih mišića. Na aktivnost glatke muskulature također utiču i neki hormoni.
Bjelančevine
Ilustracija prostorne strukture proteina (Midwest Center for Structural Genomics)|thumb|320px mini|desno|320px|3D struktura [[proteina mioglobina pokazuje tirkizne alfa helikse. Ovo je prvi protein čija je struktura razjašnjena putem X-kristalografije. Desno od centra među namotajima je proteinska hem grupa (prikazano u sivoj boji) s molekulom vezanog kisika (crvena).]]
Bjelančevine ili proteini su makromolekule (macro=mnogo, više; moliculis=sićušan, mali;) koje su nastale međusobnim spajanjem aminokiselina. Dogovoreno je da se spojevi koji broje manje od 50 aminokiselina u niz nazivaju polipeptidi, a da se makromolekule sa preko 50 aminokiselina nazivaju proteini. Bjelančevine su vrlo važni sastavni dijelovi svakog organizma, jer čine neke strukture i supastance koje su neophodne za život. Bjelančevine se dijele na proste (proteine) i složene bjelančevine (proteide). Složene bjelančevine (proteidi), osim proteinskog dijela imaju i prostetičku grupu. Prema hemijskom sastavu prostetičke grupe izvršena je podjela složenih bjelančevina na : nukleoproteide, hromoproteide, glikoproteide, fosfoproteide i lipoproteide.