cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrodita
U grčkoj mitologiji, Afrodita je bila udata za Hefesta, boga vatre, kovača i obrade metala. Afrodita mu je često bila nevjerna i imala je mnogo ljubavnika; u Odiseji je uhvaćena u činu preljube sa Aresom, bogom rata. U Prvoj homerovskoj himni Afroditi ona zavodi smrtnog pastira Anhiza. Afrodita je bila i surogat majka i ljubavnica pastira Adonisa, kojeg je ubila divlja svinja. Zajedno sa Atenom i Herom, Afrodita je bila jedna od tri boginje čija je svađa rezultirala početkom Trojanskog rata i igra glavnu ulogu u celoj Ilijadi. Afrodita je predstavljena u zapadnoj umjetnosti kao simbol ženske ljepote i pojavila se u brojnim djelima zapadne književnosti. Ona je glavno božanstvo u modernim neopaganskim religijama, uključujući Crkvu Afrodite, Wicca i Hellenismos.mini|lijevo|200 px|[[Sandro Botticelli: detalj slike Rođenje Venere, Afroditinog pandana. Ova je slika vjerovatno inspirirana slikom iz Pompeja.]]
Rođenje iz mora
Njeno je porijeklo nejasno. Prema Homeru ona je kći vrhovnog boga Zeusa i božice kiše Dione. Prema Hesiodu u Teogoniji rodila se iz morske pjene, koju je oplodio bog neba Uran, nakon što mu je Kron odsjekao genitalije. Izašla je iz mora na ostrvu Kipar. Treća je verzija da je Talasina i Zeusova kći, budući da je Talasa božica mora. Po četvrtoj je kćer Talase i Urana.
Uloga
Zahvaljujući svojoj ljepoti i čarolijama kojima je vladala, postala je jedna od najmoćnijih božica. Ni bogovi, ni ljudi nisu joj mogli odoljeti. Osim toga, imala je i više pomoćnika i pomoćnica: Harite (božice ljupkosti i ljepote), Hore (božice godišnjih doba), Peitu (božicu udvaranja i ljubavnog nagovora), Himenu (boga ženidbe) i Erosa, mladog boga ljubavi čijim ljubavnim strelicama niko nije mogao umaći. Budući da ljubav u životima bogova i ljudi ima jako važnu ulogu, Afrodita je jako cijenjena. Onaj ko joj je iskazivao počasti i prinosio žrtve, mogao je biti siguran u njenu naklonost. Samo je bila pomalo nestalna, a sreća koju je pružala često je bila i prolazna. Ponekad je činila čuda kakva može učiniti samo ljubav: kiparskom kiparu Pigmalionu oživjela je mramorni kip u koji se on zaljubio. Svoje je ljubimce štitila na ratištima, u morskim olujama i od spletaka neprijatelja. Znala je i mrziti, jer mržnja je rođena sestra ljubavi. Bojažljivog mladića Narcisa, koji je prema kleveti ljubomornih nimfi prezreo njene darove, dovela je do toga da se zaljubio u samog sebe i na kraju počinio samoubistvo.
Afroditin ljubavni život
Afrodita nije znala zadržati nijednog svog ljubavnika. Ni brak joj nije sretan. Afrodita je udata za boga-kovača Hefesta, koji je hrom i ružan. Kao naknadu za to tražila je utjehu kod živahnog boga rata Aresa, s kojim je imala petero djece (Erosa, Anterosa, Dima, Foba i Harmoniju), zatim kod boga vina Dioniza (s kojim je imala sina Prijapa), uz ostale i kod boga Hermesa. Utjehu je tražila i kod običnih smrtnika, dardanskog kralja Anhiza (kojem je rodila sina Eneju) i kod lijepog Adonisa, strastvenog lovca, za kojega je od Zeusa izmolila besmrtnost. Prema jednom mitu, Eros je Hefestov, a ne Afroditin sin.
Trojanski rat
mini|desno|Gavin Hamilton: Venera daje Parisu Helenu za ženu, 1782. - 1784. Od njenih uplitanja u veće događaje iz svijeta mitova, najdalekosežnije je posljedice imala njena naklonost prema sinu trojanskog kralja Prijama, mladom Parisu. Kao nagradu za to što joj je u sporu sa boginjama Herom i Atenom dao prvenstvo u ljepoti, obećala mu je najljepšu od svih smrtnih žena. Ta žena, po nepodijeljenom mišljenju bogova i ljudi, bila je Helena iz Arga, žena spartanskog kralja Menelaja. Afrodita je pomogla Parisu da odvede Helenu u Troju. Menelaj se nije htio odreći svoje žene i tražio je da mu se vrati. Budući da je Paris to odbio, Menelaj je uz pomoć svog brata Agamemnona, moćnog mikenskog kralja, podigao sve ahejske kraljeve u kazneni pohod protiv Troje. Pod Agamemnonovim vođstvom otplovilo je sto hiljada Ahejaca preko mora i napalo Troju.
Afrodita je, naravno, pomagala Trojancima, ali borba nije bila njena jača strana. Bilo je, naprimjer, dovoljno da je okrzne koplje ahejskog vojskovođe Diomeda pa da plačući uzmakne s ratišta. U strašnom desetogodišnjem ratu, u kojem su učestvovali svi tadašnji junaci i gotovo svi bogovi, Paris je na kraju poginuo, a nakon njegove smrti pala je i Troja.
Dioda
mini|desno|300px|Diode u različitim kućištima Dioda je nelinearni poluvodički elektronski element (ili, rjeđe, elektronska cijev) s dva priključka koji posjeduje ispravljačka osobine. Poluvodičke diode se izvode se temelju pn-spoja ili, rjeđe, na temelju spoja metal-poluvodič. Diode se mogu razvrstati po materijalu na kojemu su rađene (silicij, germanij, galij arsenid, silicij karbid) i po tipu (ispravljačke, svijetleće, foto-diode, Zener diode, Schottky diode, tunel-diode itd.).
Fizikalne osnove rada
Osnova rada većine današnjih dioda se temelji na strukturi koja se naziva pn-spoj. Kod pn dioda (spojnih) u ovisnosti o narinutom naponu, teče struja. Uz narinuti napon priključen tako da je negativan pol izvora na katodi a pozitivan na anodi, dioda je propusno polazirana i vodi stuju. Uz suprotan polaritet narinutog napona dioda neće voditi, tačnije kroz diodu će teći mala reverzna struja zasićenja. Drugi tip dioda su Schottky diode, koje svoj rad temelje na spoju metal-poluvodič.
Strujno-naponska karakteristika
mini|desno|U-I karakteristika diode
Ovisnost stuje diode o priključenom naponu, odnosno strujno-naponsku karakteristiku (U-I karakteristiku), opisuje Shocklyeyeva jednačina:
Na U-I karakteristici postoje tri područja: područje zapiranja, područje vođenja i područje proboja. Napon koljena, koji se nekada naziva i napon uključenja diode, je onaj napon u području vođenja u kojem dioda naglo počinje voditi struju. Napon koljena ovisi o materijalu izrade, te iznosi 0.7V za silicij, 0.3V za germanijum, 1V za galijum-arsenid i 0.2V za spoj metal-poluvodič.
Tipovi dioda
dioda (LED) dioda dioda
Ispravljačke (signalne) diode
Ispravljačke diode su diode koje se koriste za ispravljanje izmjeničnih veličina u istosmjerne. Njihov rad je već opisan u uvodu: diode vode struju kada su propusno polarizirane, a ne vode kada su nepropusno. Zovu se još i signalne jer se koriste u demodulaciji radio signala. Ispravljačke diode su bile osnovni elementi jednih od prvih elektroničkih logičkih vrata (DTL - Diode Transistor Logic).
Svijetleća dioda (LED)
Svijetleće diode emitiraju svjetlost kada su propusno polarizirane. Boja svjetlosti zavisi od primjesa u poluvodiču, a mogu varirati od ultraljubičaste od infracrvene. Koriste se za prijenos signala (infracrvene) i signalizaciju. Koriste se i prilikom galvanskog odvajanja električnih krugova, najčešće u optokaplerima.
Schottky dioda
Schottkyeva dioda temelji svoj rad na ispravljačkom spoju metal-poluvodič. Osnovna karakteristika ove diode je mali napon koljena (0.2 V) i brzo vrijeme oporavka, pa se često koriste u impulsnim sklopovima ili kao zaštitni elementi.
Tunel (Esakijeva) dioda
Tunelske diode se koriste u oscilatorima velikih frekvencija do 10 GHz. Odonos između struje Ip i Iv iznosi Ip/Iv=(5 do 10).
Ispravljanje izmjenične struje
Ispravljanje izmjenične struje se temelji na osnovnome principu rada diode: vođenje struje kada je propusno polarizirana. Na taj način se iz izmjenične struje može dobiti istosmjerna struja.
Modulacija i demodulacija signala
Diode se upotrebljavaju u dva tipa AM modulatora (prekidački modulator i balansirani prstenasti modulator) te za FM modulator (modulator s kapacitivnom diodom).
Diode se, kod demodulacije, najčešće koriste u sklopovima za demodulaciju amplitudno moduliranog signala (AM) u sklopu koji se naziva detektor envelope (eng. peak detector).
Stabilizacija napona
Stabilizacija napona podrazumjeva osiguravanje konstantnog istosmjernog napona s malom valovitošću (ukoliko se radi o dobijanju istosmjernog napona iz ispravljača) i malom (ili nikakvom) ovisnosti izlaznog napona o opterćenju. Kao stabilizator napona često se koristi Zener dioda.
Indikatori
Za ovu svrhu se koriste LE diode, najčešće ugrađene u alfanumeričke pokaznike poznatiji kao LED displeji. LE displeji mogu biti segmentni i matrični. LE diode se mogu koristiti i samostalno, kao indikacija neke veličine ili stanja (npr. uključen uređaj, punjenje baterije itd.).
IC 1913
IC 1913 (također poznat kao ESO 357-16, MCG -5-8-27 i PGC 12404) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 67 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,90 (37 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (5 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 5012
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3499
NGC 3499 (također poznat kao MCG 9-18-80, PGC 33375 i UGC 6115) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 69 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,90 (18 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (14 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. aprila 1789. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
78. dodjela "Oscara"
78. dodjela Oscara je održana 5. marta 2006. u Kodak Theatre u Los Angelesu. Dobitnik Oscara za najbolji film je Sudar. Kroz program je vodio Late-Night-Talker Jon Stewart.
Dobitinici Oscara
Dobitnici Oscara su sljedeći:
Film
Prezentacija: Jack Nicholson
Sudar
Suvaja (pećina)
Flora i fauna
U pećini Suvaja pronađeni su fosili, žive školjkice endemske vrste Congeria kusceri i dosta primerjaka čovječije ribice. Stanište je pećinskih račića vrste Niphargus dolichopus i pećinskih škampa vrste Troglocaris bosnica koji su pronađeni samo u ovoj pećini i Dabarskoj pećini kod Sanskog Mosta.
78. dodjela "Oscara"
Režija
Prezentacija: Tom Hanks
Glavna muška uloga
Prezentacija: Hilary Swank
Philip Seymour Hoffman – Capote
Glavan ženska uloga
Prezentacija: Jamie Foxx
Muška sporedna uloga
Prezentacija: Nicole Kidman
George Clooney – Syriana
Ženska sporedna uloga
Prezentacija: Morgan Freeman
'''Rachel Weisz – The Constant Gardener
Animacioni film
Prezentacija: Reese Witherspoon
'''Wallace & Gromit in the Curse of the Were-Rabbit
Oprema
Prezentacija: Sandra Bullock i Keanu Reeves
'''Memoirs of a Geisha
Kamera
Prezentacija: John Travolta
'''Memoirs of a Geisha
Kostimi
Prezentacija: Jennifer Aniston
'''Memoirs of a Geisha
Dokumentarni film (dugometražni)
Prezentacija: Charlize Theron
'''March of the Penguins
Dokumentarni film (kratkometražni)
Prezentacija: Terrence Howard
A Note of Triumph: The Golden Age of Norman Corwin
Obrada
Prezentacija: Ziyi Zhang
'''Sudar
Strani film
Prezentacija: Will Smith
Tsotsi – Južna Afrika
Maska
Prezentacija: Steve Carell i Will Ferrell
'''The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and the Wardrobe
Filmska muzika
Prezentacija: Salma Hayek
Gustavo Santaolalla – Planina Brokeback
Filmska pjesma
Prezentacija: Queen Latifah
"It’s Hard Out Here for a Pimp" iz Hustle & Flow
Kratki film (animirani)
Prezentacija: prezentiran od figura iz animiranog filma Chicken Little
The Moon and the Son: An Imagined Conversation
Kratki film (neanimirani)
Prezentacija: Luke i Owen Wilson
Six Shooter
Muzička obrada
Prezentacija: Jennifer Garner
King Kong
Tonska obrada
Prezentacija: Jessica Alba i Eric Bana
King Kong
Specijalni efekti
Prezentacija: Ben Stiller
Adaptirana knjiga
Prezentacija: Dustin Hoffman
Planina Brokeback
Originalna knjiga
Prezentacija: Uma Thurman
Sudar
= Reference =
Bavčići
Bavčići su naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Zupčasta pumpa
mini|desno|300px|Unutrašnja zupčasta pumpa mini|300px|Najčešća izvedba zupčaste pumpe je sa vanjsko ozubljenim zupčanicima Zupčasta pumpa je pumpa koja radi na principu pokretanja zupčanika. Sastoji se od dva zupčanika koja su smještena u kućištu pumpe. Jedan zupčanik je pogonski, i dobija pogon od pogonskog uređaja (najčešće elektromotor), a drugi zupčanik je radni. Zupčanici su međusobno spregnuti, te se okreću ovisno jedan o drugom. Razmak između kućišta i vrha ozubljenja je tek dovoljan da se zupčanici nesmetano okreću u kućištu, da bi se spriječilo strujanje tekućine između kućišta i ozubljenja. Ovo je jedna od najčešće upotrebljavanih izvedbi pumpi, koja ima vrlo široku primjenu, posebno pri prebacivanju viskoznijih tekućina.
Princip rada
Pretpostavimo da je na slici desno plavi zupčanik pogonski. Pogonski uređaj ga vrti u smjeru kazaljke na satu. svojim okretanjem on vrti ljubičasti, pogonski zupčanik u obrnutom smjeru, tj. obrnuto od kazaljke na satu. Ukoliko se u prostoru na lijevoj strani nalazi neka tekućina ona će ući i u prostor između kućišta i zupčanika. Svojim okretanjem, zupčanici će prebaciti tu količinu tekućine na drugu stranu, odakle se neće moći vratiti,jer su zupčanici u spregu u sredini i tekućina tuda neće moći prolaziti. Na lijevoj strani će uslijed oduzimanja tekućine nastati potpritisak, a na desnoj strani pumpe nadpritisak.
Vrste zupčastih pumpi
mini|300px|lijevo|Zupčasta pumpa s unutrašnjim ozubljenjem
Općenito govoreći, postoje dva glavna tipa zupčastih pumpi, oba prikazana na slikama, a to su:
Karakteristike
Zupčaste pumpe općenito odlikuje jednostavnost izvedbe i pouzdanost u radu. Zbog malog broja dijelova nisu podložne kvarovima, osim u slučajevima kada služe za crpljenje medija sa abrazivnim nečistoćama. U tom slučaju, može doći do istrošenja kućišta i/ili zupčanika, te povećanja zazora između njih. To dovodi do smanjenja kapaciteta pumpe, te, na kraju, i do prestanka rada. Zbog tog razloga, gotovo uvijek se na usisnoj strani zupčaste pumpe nalazi ugrađen filter.
Relativno su malih dimenzija, samousisne su, mogu raditi na raznim okretajima i sa raznim medijima, imaju znatnu dobavnu visinu (do 500 m). Najveća primjena ovih pumpi je za crpljenje raznih viskoznijih tekućina kao što je nafta, razne vrste ulja,...Dobava im je kontinuirana i ravnomjerna pa se često upotrebljavaju kao pumpe ulja kod motora s unutrašnjim sagorijevanjem.
Materijal za zupčanike je čelik za cementiranje, a za kućište sivi liv, te razne legure.
Jeremy Brett
Jeremy Brett (rođen kao Peter Jeremy William Huggins) bio je engleski pozorišni, televizijski i filmski glumac, najpoznatiji po ulozi Sherlocka Holmesa.
Biografija
Rođen je u bogatoj porodici i bio je nasljednik porodice Cadbury Obrazovan je na Etonu, ali je tvrdio da nema ni najmanje talenta za nauku, pripisujući to svojoj disleksiji. Ipak, dobro je pjevao i bio je član hora Etona. Postao je student glume, ali je njegov otac zahtijevao da promijeni ime, kako ne bi ugrozio ugled porodice.
Pozorište
Brett je učio glumu u Central School of Speech and Drama u Londonu. Glumački debi imao je u Library Theatreu u Manchesteru 1954, a londonski debi imao je s kompanijom Old Vic u predstavi Troilo i Kresida (1956). Iste godine pojavio se na Broadwayu, u Richardu II. Igrao je više klasičnih uloga u pozorištu, uključujući i Shakespearea, najprije s Old Vicom, a kasnije i s Royal National Theatreom. Brett je, također, igrao Sherlocka Holmesa na sceni.
Televizija
Od početka 1960-ih Brett se veoma često pojavljivao na televiziji. Glumio je u brojnim serijama, od kojih je njegova uloga D'Artagnana iz 1966. u TV-adaptaciji Tri mušketira bila zapaženija. Pojavljivao se i u nekoliko komičnih uloga, kao što je kapetan Absolute u seriji The Rivals. 1973. glumio je Bassanija u TV-adaptaciji Shakespeareove drame Mletački trgovac, u kojoj je Laurence Olivier glumio Shylocka, a Joan Plowright Portiju (Brett, Olivier i Plowright prethodno su igrali iste uloge u Royal National Theatreu.) Brett se šalio na račun uloga koje su mu dodjeljivane, tvrdeći da mu je rijetko dozvoljeno da uđe u 20. vijek, a nikad u sadašnjicu. Zapravo, nekoliko njegovih TV-uloga, kao što su u serijama The Baron i The Champions, bile su smještene u sadašnjosti.
Film
Brett se pojavljivao u malom broju filmova, ali je glumio u blockbusteru Moja lijepa gospođice. Njegov glas prilikom pjevanja bio je zamijenjen, iako je Brett znao pjevati, što je pokazao u opereti Vesela udovica (1968).
Harry Saltzman i Albert R. Broccoli kratko vrijeme razmatrali su ga za ulogu Jamesa Bonda za film U službi Njenog veličanstva, nakon što je Sean Connery napustio serijal 1967. Ipak, uloga je otišla australijskom glumcu Georgeu Lazenbyju. Sljedeća audicija za ulogu 007 bila je za film Živi i pusti umrijeti, ali također nije imao uspjeha i Roger Moore je dobio ulogu.
Njegovo posljednje pojavljivanje na filmu bilo je u maloj ulozi bez potpisivanja njegovog imena u Moll Flanders (1996). Film se pojavio skoro godinu dana nakon njegove smrti.
Kao Sherlock Holmes
Premda se tokom svoje karijere od 40 godina pojavio u brojnim ulogama, danas se najviše pamti kao Sherlock Holmes u seriji Avanture Sherlocka Holmesa, koju je snimila televizija Granada između 1984. i 1994. godine. Seriju su priredili John Hawkesworth i drugi pisci na osnovu originalnih priča Arthura Conana Doylea. Iako se brinuo da će ga ova uloga obilježiti u karijeri, Brett se pojavio u 41 epizodi serije uz Davida Burkea, a kasnije Edwarda Hardwickea u ulozi dr. Watsona.
Nakon prihvatanja ove uloge, Brett se pojavio u malom broju drugih jer je bio naširoko prepoznavan kao Holmes. Prethodno je glumio dr. Watsona na pozornici, što ga čini jednim od četvorice glumaca koji su igrali obje uloge.
Uloga Holmesa ponuđena mu je 1982. Ideja je bila da se napravi veoma vjerna adaptacija romana. Brett je prihvatio ulogu i postao najbolji Sherlock Holmes ikada. Sprovodio je veoma detaljna istraživanja o detektivu i o samom Doyleu i bio bi veoma uznemiren kad bi naišao na neslaganja scenarija i originalne priče. Jedna od njemu najdražih stvari na snimanju bio je dosje "Baker Street File" o svemu što se tiče Holmesa, od njegovog manirizma do njegovih navika u jelu i piću.
Holmesov opsesivni i depresvni karakter fascinirao je i zastrašivao Bretta. Njihove ličnosti su na mnogo načina bile slične, s iznenadnim eksplozijama energije, koje su praćene letargijom. Postalo mu je prilično teško ostaviti lik Holmesa nakon snimanja. Govorili su mu da je jedini način da glumac ostane zdrav taj da svoj lik ostavi na setu, ali je Brett počeo sanjati o Holmesu, što se kasnije pretvorilo u noćne more. Brett je Holmesa počeo zvati "Znate Ko" ili, jednostavno, "ON": "Watson opisuje Znate Koga kao um bez srca, koga je teško igrati. Teško postati. Zato sam izmislio unutrašnji život." Brett je izmislio život Holmesa kako bi popunio prazninu Holmesovog "nemanja srca", njegov prazni emotivni život. Zamislio je "...kako je izgledala dadilja Znate Koga. Bila je posuta brašnom. Mislim da nije vidio svoju majku do otprilike svoje osme godine" i sl.
Vremenom su se stvari otrgnule kontroli. Dok su ostali glumci odlazili jesti, on je ostajao na sceni i čitao scenario, obraćao pažnju na svaki detalj. Čitao je Holmesa i za vikende i za praznike. "Neki glumci smatraju da, ako bi igrali Sherlocka Holmesa veoma dugo, lik bi im ukrao dušu, ne bi ostavio ni djelić za prvobitnog stanara", izjavio je. Nikada mu, međutim, nije palo na pamet da je on bolestan.
Privatni život
Brett je bio biseksualac, ali veoma diskretan u vezi s tim. Svojom prvom suprugom, glumicom Annom Massey (kćeri Raymonda Masseya) oženio se 24. maja 1958, ali su se razveli 22. novembra 1962. nakon njenih tvrdnji da ju je ostavio zbog drugog muškarca. Njihov sin, David Huggins, rođen 1959, ilustrator je, crtač i pisac. Brett je zatim 1976. godine oženio Joan Sullivan Wilson, koja je umrla od raka u julu 1985. Imao je veoma blizak odnos sa glumcem Garyjem Bondom.
Bolest i smrt
Nakon smrti Joan Wilson, Brett se borio sa snimanjem 3. serijala, Povratak Sherlocka Holmesa, krajem 1985. Na sceni se primjećivalo da njegove manične epizode postaju gore i konačno je bio smješten u bolnicu i dijagnostificiran mu je bipolarni poremećaj.
Brett je dobio tablete litija protiv svoje manične depresije. Znao je da se ne može izliječiti i da mora voditi računa o znacima poremećaja kako bi se izborio s njim. Želio se vratiti na posao i ponovo igrati Holmesa. Prva epizoda koja je snimljena nakon njegovog povratka bila je Znak četvorice. Od tada su se razlike u njegovom izgledu polako primjećivale. Jedna od nuspojava tableta litija jeste zadržavanje tečnosti. Brett je počeo izgledati i ponašati se drugačije. Lijek ga je usporavao, a dobijao je i na težini. Brett je, također, imao probleme sa srcem. Imao je uvećanje srca, zbog čega je imao poreškoća sa disanjem i ponekad je na sceni morao držati masku s kisikom.
Tokom posljednje decenije života Brett je nekoliko puta boravio u bolnici zbog bipolarnog poremećaja, a njegovo zdravlje i izgled vidno su propali, što se primjećivalo u posljednjim epizodama serije. Tokom posljednjih godina javno je govorio o svojoj bolesti i ohrabrivao ljude da prepoznaju simptome i zatraže pomoć. Umro je 12. septembra 1995. godine u Londonu zbog zatajenja srca.
Zanimljivosti
Izvor svih zanimljivosti je IMDB
Oberwart (okrug)
Okrug Oberwart nalazi se u središnjem dijelu austrijske pokrajine Gradišća.
Upravna podjela
mini|400px|Općine u okrugu Oberwart Okrug se sastoji od ukupno 32 općina. Od toga su tri grada i 11 općina sa statusom Markt.
Zastava Bjeloruske SSR
mini|desno|300px|Zastava Bjeloruske SSR Zastava Bjeloruske SSR je usvojena 25. decembra 1951. godine od strane vlade Bjeloruske SSR. Prije te zastave zastava je bila skroz crvena (1919, dok je postojala Litvansko-Bjeloruska SSR), zatim joj je dodana ćirilična skraćenica ССРБ (1919-1937), a poslije i srp i čekić i petokraka (1937-1951).
Zastava je bila u upotrebi do 1991. kada je zamjenjena današnjom zastavom Bjelorusije koja nije puno promijenila izgled.
Daniel
mini|desno|250p|Daniel u lavljoj jazbini ([[Rubens, 1613-1615), National Gallery of Art, Washington, D.C., USA]] Daniel (Danijel ili Danilo) je jedna ličnost iz biblijskog Starog zavjeta. Dio Biblije po imenu „Danielova knjiga“ mu je u potpunosti posvećen. Ime Daniel na hebrejskom jeziku znači „Bog je moj sudija“. U kršćanstvu se smatra prorokom, ali u judaizmu ne. U pravoslavnoj crkvi se Sveti Danilo proslavlja 17. decembra.
Po Bibliji, Daniel je bio mladić iz plemena Judejaca koji su za vrijeme vladavine kralja Nabuchodonosora II protjerani u Babilon nakon uništenja Jerusalima. Daniel je, uz tri druga mladića iz svog plemena: (Hananiasom, Azariasom i Mišaelom bio odabran da služi kralja. Za vrijeme boravka na kraljevskom dvoru, Daniel je imao priliku da proba zabranjenu hranu, ali je odlučio da se drži zabrane i da se hrani samo „povrćem i vodom“. To mu je donijelo naklonost Boga.
Nakon zauzimanja Babilona od strane Medejaca i Perzijanaca i vladavine medejskog kralja Dariusa I, Daniel je zarobljen i bačen u lavlju jazbinu. Uz pomoć Boga, Daniel iz jazbine izlazi nepovrijeđen i time kralju Dariusu pokazuje Božiju moć. Danijelov grob se po tradiciji nalazi u mjestu Suse u Iranu. Poštuju ga i Jevreji i muslimani. Oko 1400. godine, tursko-mongolski car Timur Lenk je u Samarkand donio relikviju koja se pripisuje Danijelu (neke sage govore o ruci dok druge spominju cijelo tijelo) koji se na uzbečkom jeziku zove Doniyor.
Paris (mitologija)
mini|Paris drži koplje, detalj, [[4. vijek p. n. e.]] Paris (grč. Πάρις, Páris) jedan je od brojnih sinova trojanskog kralja Prijama. Također poznat pod imenom Aleksandar. Njegova otmica Helene, žene spartskog kralja Menelaja, dovela je do Trojanskog rata.
Etimologija
Parisovo grčko ime (paris = torba) povezuje se s putničkom torbom u kojoj ga je Agelaj vratio kući, a potom ga odlučio odgojiti kao svog sina.
Rođenje i djetinjstvo
Parisov otac, kralj Prijam, imao je sa ženom Hekabom sina Hektora. Kad se približavalo vrijeme da im se rodi drugo dijete, Hekaba je jedne noći u snu vidjela strašnu utvaru: pričinilo joj se da rađa baklju koja ognjem pustoši čitavu Troju i u pepeo je spaljuje. Prestrašena, ispripovjedi to svom mužu Prijamu. On pozove svog sina iz prvog braka, po imenu Ezaka, koji je bio gatar i poznavao je vještinu tumačenja snova. Ezak objasni da će njegova maćeha roditi sina koji će biti propast svom gradu. Stoga im preporuči da to dijete odlože u gori. Kraljica doista rodi sina i ljubav prema domovini nadvlada njene majčinske osjećaje. Premda je Apolonova svećenica Herofila nagovarala roditelje da ubiju svoje dijete, oni to nisu mogli učiniti. Ona dopusti svom mužu Prijamu da novorođenče preda slugi da ga ubije.
Sluga Agelaj sažalio se i odnio ga u goru Idu nadajući se da će tamo skončati. Međutim, dijete je dojila medvjedica i preživjelo je. Agelaj se vratio i odlučio ga odgojiti kao svog sina te ga je ponio u putničkoj torbi kući. Kralju Prijamu kao dokaz djetetove smrti pokazao je pseći jezik.
Paris je u gori Idi odrastao. Kao dječak bio je vrlo lijep i pametan. Kad je bio dijete, uspio je svladati kradljivce stoke i vratiti krdo, a tako je i postao odbranom svih pastira protiv razbojnika, stoga su ga pastiri prozvali Aleksandar, što znači "branilac ljudi".
Parisov sud
mini|[[Peter Paul Rubens: Parisov sud, 1636.]]
Zeus je održao slavlje u čast braka Peleja i Tetide. Međutim, Erida, božica razdora, bila je bijesna jer nije bila pozvana. Ljutito je stigla na proslavu i bacila zlatnu jabuku na stol (otud izraz "jabuka razdora") na kojoj bješe natpis καλλίστῃ = najljepšoj (dativ jednine od grč. καλος = najljepša).
Tri božice su htjele jabuku: Atena, Hera i Afrodita. Tražile su Zeusa da prosudi koja je najljepša, a on je, želeći se ne miješati, pozvao Parisa.
Prema tradiciji, Hera je u grčkoj tradiciji bila najljepša, često zvana "volooka Hera" (čest i stalan epitet kod Homera) zbog velikih, lijepih očiju. Afrodita je imala najviše zavodljivosti i erotičnog šarma, dok je Atenina ljepota rjeđe bila opisivana, budući da su je Grci smatrali aseksualnim bićem.
Hermes je sa sve tri kandidatkinje došao na brdo Idu do Parisa. Nakon što su se okupale na izvoru, sve tri pokušale su podmititi Parisa. Hera mu je ponudila da će ga učiniti kraljem Evrope i Azije, a Atena mu je rekla da će mu dati mudrost i ratnu vještinu. Afrodita je imala Harite i Hore koje su je uljepšale cvijećem i pjesmom (izvor: ep Kiprije) te mu je ponudila ruku najljepše žene na svijetu. To je bila Helena, Menelajeva žena. Paris je pristao i proglasio je najljepšom te joj je dao jabuku. To je rasrdilo Heru. Paris je potom krenuo po Helenu i to je bio povod Trojanskog rata.
Početak i povod rata
mini|lijevo|[[Jacques-Louis David: Helena i Paris]] mini|200p|[[Francesco Primaticcio: Otmica Helene, 1530. - 1539.]]
Afrodita je Parisu obećala Heleninu ruku, ruku najljepše žene na svijetu. Helena je bila udana za Menelaja, kralja Sparte. Ali ovo nije spriječilo Parisa da je otme ukravši i Menelajeve konje. U drugoj i čestoj verziji mita, Helena se zaljubila u Parisa i svojevoljno otišla iz Sparte te napustila muža i njihovu devetogodišnju kćer Hermionu.
Brojni izvori opisuju različite odnose između Helene i Parisa. Neki tvrde da su se jako voljeli (možda pod uticajem Afrodite). Drugi tvrde da nije svojevoljno napustila Troju, a treći da je bila okrutna i sebična žena koja je nosila katastrofu te da ga je mrzila.
mini|[[Johann Heinrich Füssli: Afrodita spašava Parisa iz dvoboja s Menelajem, 1766. - 1770.]]
Za vrijeme Helenine udaje, mnogi prosci došli su po njenu ruku iz cijelog svijeta. Među proscima bili su Odisej, Menest, Ajant, Patroklo, Idomen, ali je favorit bio Menelaj, koji nije došao lično, predstavljao ga je njegov brat Agamemnon. Helenin otac Tindarej nije znao kako će otpraviti preostale prosce, a da ne započne svađu. Odisej je obećao da će on to riješiti ako ga zauzvrat podrži u njegovom udvaranju Penelopi. Tindarej se složio, a Odisej je rekao da svi prosci moraju položiti zakletvu da će prihvatiti i poslije braniti izabranog muža. Naposljetku se Helena udala za Menelaja. Nakon Tindarejeve smrti, Menelaj je postao kralj Sparte, jer Tindarejevi sinovi Kastor i Polideuk bili su već mrtvi i uzneseni na Olimp.
Kad je Menelaj doznao da mu žena nedostaje, pozvao je bivše Helenine prosce da ispune danu zakletvu. Tako je započeo Trojanski rat u kojem su učestvovali svi Grci, bilo na Menelajevoj, bilo na strani Trojanaca.
Paris u ratu
Paris je u Homerovoj Ilijadi portretiran uglavnom kao kukavica. U dvoboju između njega i Menelaja, spasila ga je Afrodita. Jedino ubistvo koje je počinio bilo je Ahilejevo, ubio ga je otrovnom strijelom koju je vodio bog Apolon. Druga verzija mita govori da je Paris bio vrstan strijelac te da ga je sam pogodio zahvaljujući vještini i iskustvu. Isticanje Parisa kao strijelca služilo je da ga se i prikaže kao Azijca, a ne Grka, jer su Grci rijetko, za razliku od Azijaca, koristili lukove i strijele u bitkama.
mini|150p|[[Agostino Carracci: Paris i Enona]]
Parisa je ubio Filoktet. Nakon što je Paris umro, njegov brat Difob oženio je Helenu. Naposljetku ga je ubio Menelaj i odveo Helenu natrag u Spartu.
Paris i Enona
Enona je bila Parisova prva ljubavnica koju je upoznao još na gori Idi. Bila je nimfa koja je imala dar liječenja.
Kad je Paris bio smrtno ranjen, odnesen je na Idu gdje je molio Enonu da ga izliječi. Ona je bila ljuta jer ju je ostavio zbog Helene. Odbivši ga, Paris je vraćen u Troju gdje je i umro. Pokajavši se, Enona se sjurila niz planinu, ali bilo je prekasno. Potom se bacila u vatru, na lomaču gdje je umrla. Druga verzija mita govori da ju je njen otac spriječio da mu pomogne, a treća da je iskoristila sina Korita da unese razdor između Parisa i Helene, a Paris je, ne prepoznavši svog sina, ubio Korita.
Albanci
Albanci (albanski: Shqiptarët) su narod u jugoistočnoj Evropi. Porijeklo Albanaca nije sasvim sigurno. Većina albanskih i dio ostalih historičara tvrde da su oni potomci Ilira koji su ovdje dugo živjeli i bili autohtono stanovništvo. Većina Albanaca živi u Albaniji i na Kosovu. Albanci čine i oko 25,2% stanovništva u Makedoniji, a veliki broj Albanaca kao nacionalna manjina živi i u Grčkoj, Turskoj i Italiji. Albanci imaju mnogobrojnu dijasporu u zemljama zapadne Evrope, Sjeverne Amerike i Australiji. Većina Albanaca su muslimani (suniti i bektaši), a dio ih je i pravoslavnih, katolika i ateista.
Albanci govore albanskim jezikom i pišu latinicom, te kao narod pripadaju evropskom historijsko-civilizacijskom krugu sa orijentalnom kulturom.
Za Albance postoji više naziva na različitim jezicima. Oni sebe nazivaju "Shqiptarë", iz čega je i nastao južnoslavenski oblik "Šiptar", koji se danas uglavnom smatra neprimjerenim.
Naziv "shqiptar" Albanci tradicionalno povezuju sa albanskom riječi "shqiponjë", što znači orao, a sam korijen te riječi bi opet mogao imati veze sa riječi "shqiptoj", što znači "govoriti, izgovarati, klicati", najvjerovatnije od protoalbanske riječi "shqip" koja je nekad označavala krik ili poklič orla.
Drugi narodi ih nazivaju Arnauti (Turci), Arbanasi (Grci), Albanci (Slaveni), Albanezi (Italijani), Albanians (Englezi).
Historija
Na području današnje Albanije su jako dugo živjeli autohtoni Iliri. Albanci vjerovatno dobijaju ime od starog ilirskog plemena koji se zvao Albanoi.
Po narodnoj priči oni potiču od crnog orla te sebe nazivaju Shqiptare, što prevedeno na bosanski znači „narod orla“. Njihovo nacionalno ime se prvi put spominje oko 11. vijeka i ostaje u upotrebi sve do danas.
Jezik
Albanski jezik je član indoeuropske porodice jezika. Gegijskim dijalektom, po jednom podatku, govori 2,8 milijuna ljudi. Rasprostranjen je na Kosovu, zapadnoj Makedoniji i sjevernoj Albaniji. Toskijski govori oko 3 milijuna ljudi u južnoj Albaniji, susjednoj Grčkoj, te u Turskoj i Italiji. Oba ova dijalekta imaju pisanu tradiciju. Toskijski se pisao grčkim pismom, a gegijski latinskim. U tursko vrijeme koristio se arapski alfabet. Od 1909. godine albanski jezik, baziran na toskijskom dijalektu, piše se latinskim pismom.
Vjera
Najveći broj Albanaca su muslimani, većina pripadaju Sunitskom islamom a jedna mala manjina Bektašijskom islamom. Na sjevernim djelima Albanije, južnim djelima Kosova i istočnim djelima Crne Gore žive albanci koji pripadaju katoličkoj vjeroispovijesti, a na jugu Albanije i sjeverne Grčke albanci pravoslavne vjeroispovijesti.
L.A. Woman
L.A. Woman posljednji je album grupe "The Doors" na kojem pjeva Jim Morrison. Izašao je u martu 1971.
Album se stilski nastavlja na prethodni "Morrison Hotel" što znači da je većina pjesama u blues rock stilu. Ipak, dugogodišnji producent grupe Paul A. Rothchild je odbio producirati album zato što su mu demo snimke zvučale kao muzika za koktel zabave. Producentsku ulogu preuzima Bruce Botnick, poznat po tome što je producirao album "Kick out of jams" rock, proto punk, proto metal grupe "MC 5", te od muzike za koktele stvara jedan od najboljih blues rock albuma. Najveći hitovi s albuma su "LA Woman" koju su obradili Billy Idol i Leningrad Cowboys i Riders on the storm koja je u posljednje vrijeme popularna kod hip-hopera i after party techna zbog svog skuliranog sporog ritma.
Vidosav Stevanović
Vidosav Stevanović je pripovjedač, pjesnik, romansijer, scenarista i dramski pisac. Autor je tridesetak književnih djela, političke biografije Slobodana Miloševića, brojnih eseja i mnoštva tekstova. Njegove knjige prevedene su na dvadesetak jezika širom svijeta. Stevanović je povremeno pisao za mnoge jugoslovenske, srpske, kao i za evropske novine kao što su: Le Monde, Libération, El País i Expressen.
Biografija
Vidosav Stevanović rođen je 27. juna 1942. godine u Cvetojevcu pored Kragujevca, u Srbiji. Vidosavljev otac Dragomir bio je borac XVII istočnobosanske udarne divizije i teško je ranjen u selu Sijekovac pored Bijeljine, a umro je u somborskoj vojnoj bolnici na dan pobjede. Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Kragujevcu. 1961. godine odlazi u Beograd na studije. Najprije je studirao stomatologiju, ali onda se razbolio i, ozdravivši, odlučio da studira književnost.
Nakon objavljivanja prve zbirke pripovjedaka (Refuz Mrtvak, Prosveta, 1969) Vidosav Stevanović postaje u estetičkom, intelektualnom i programskom smislu jedna od najvažnijih pojava na jugoslovenskoj književnoj sceni. Zbog toga što je razorio mit o bezbrižnom životu u zemlji samoupravnog socijalizma, protiv njega je započet sudski proces koji je trajao šest godina. Nije oslobođen ni osuđen, proces je zastario. Tih šest godina mladi pisac živio je izvan javnosti.
Vidosav Stevanović je začetnik novog pravca u literaturi koji naziva fantastični realizam. Proganjan je, osporavan, zabranjivan, istovremeno cijenjen i povremeno nagrađivan. Osamdesetih godina je sa uspjehom rukovodio izdavačkim kućama BIGZ i Prosveta iz Beograda. Krajem osamdesetih i početkom devedesetih za razliku od većine književnika Vidosav Stevanović odbija da se prikloni Miloševiću i njegovom programu. Sa nekoliko istomišljenika osniva Nezavisne pisce Jugoslavije (1989), Liberalni forum (1990) i Beogradski krug (1991). Ubrzo zatim Stevanović biva prinuđen da napusti Srbiju i da, bježeći preko Grčke, zatraži politički azil u Francuskoj. U Miloševićevoj Srbiji od tada je meta napada propagande, izbačen je iz školskih programa, knjižara i biblioteka, ali u Francuskoj postaje poznat pisac. Prevodi njegovih romana izlaze u više izdanja, a snagu odjeka koji je Stevanović imao i ima u francuskoj javnosti potvrđuje i odlikovanje iz 1999. kada je dobio Orden viteza reda Umjetnosti i Literature za cjelokupno književno djelo.
Egzil u Francuskoj prekinuo je na šest mjeseci da bi bio direktor Radio-televizije Kragujevac, osvojene prilikom velikih demonstracija u srpskim gradovima 1996-97. Godine 2004. Vidosav Stevanović napušta Francusku i boravi u Sarajevu, gdje radi kao savjetnik za kulturu u upravi grada. Od 2007. godine Vidosav Stevanović živi između svoje kuće pored Kragujevca i Pariza. Izdavačka kuća Koraci i grad Kragujevac objavljuju njegova Sabrana dela u 15 tomova, prekinuvši tako cenzuru koja je trajala gotovo dvadeset godina. 2009. godine na imanju njegove supruge, sa grupom čitateljki i polaznica njegove škole pisanja, otvoren je Klub Vidosav, udruženje građana koje će se baviti organizovanjem književnih večeri, izložbama, koncertima, predstavljanjem knjiga, školom pisanja, muzičkom školom.
Uređivao je najznačajnije srpske i jugoslavenske književne časopise kao što su Vidici, Savremenik, Književna reč i Književne novine.
Kritika
Iz tog vremena ima dosta pogrešnog, lošeg ili zlonamjernog pisanja o prozi Vidosava Stevanovića. Ipak, zavidan broj srpskih i jugoslovenskih kritičara pisao je o njemu znalački, stručno i sa nesumnjivim poštovanjem. Ali prave ocjene i priznanja dobija tek u inostranstvu. Francuski prevod Periferijskih zmajeva izašao je 1981, ali punu pažnju francuskih a potom i drugih evropskih kritičara Stevanović je privukao devedestih godina, kada su najpre u Francuskoj i potom u drugim evropskim zemljama izašli prevodi trilogije Sneg i psi, započete u grčkom egzilu. Andre Clavel tada piše: Ako se savjesno analizira Stevanovićevo djelo, očigledno je se radi o piscu koji se pisanju, činu stvaranja umjetnosti putem jeziku, ali i stvaranja samog jezika, posvećuje sa monaškom revnošću, naučničkom erudicijom i apolonovskim nadahnućem. Čitanje Stevanovićeve proze predstavlja ozbiljan zadatak. Recepcija njegovih romana zahteva budnost duha i intelektulanu pažnju ali istovremeno otvara puteve ka ekstatičkom umetničkom doživljaju u koji nas uvodi jezik, do pucanja damara, nabijen metaforama, alegorijama i sinestezijama.
Društveni i kulturni angažman
Zbog uspjeha prve prozne knjige, Vidosav Stevanović postao je ideološki sumnjiv, politički osuđen i predmet sudskog procesa. Uslijedila je zabrana pojavljivanja u javnosti. Primao je skromnu platu kao urednik Prosvete, nije potpisivan na knjigama na kojima je radio. Zlovolja beogradske čaršije sručila se na buntovnog pisca u više navrata i nikada ga nije ostavila na miru.
Prekinuo je rad na drugoj knjizi Niščih. Mračno raspoloženje tog vremena transponovao je u atmosferu romana Konstantin Gorča, kojim je završio kragujevački ciklus. Okrenuo se porodičnom životu daleko od uznemirene gomile i snobizma beogradske čaršije. Polako je ispisivao prve beogradske priče i skupljao materijal za roman Testament. Objavljene 1978, te priče izazvale su dosta pažnje i nekoliko mlakih napada, ali se nisu našle ni na jednom spisku za nagrade: sam pisac bio je na crnim listama. Potresen bolešću i smrću svoje supruge Gordane, Vidosav Stevanović na to nije obraćao pažnju. Liječeći se od depresije, marljivo je obavljao izdavačke poslove i sticao ugled u svom drugom zanimanju.
Krajem te decenije napadi na Stevanovića slabe, dijelom zahvaljujući sljedbenicima srpskih liberala. Iznova se pojavljuje u javnosti. Član je Uprave Udruženja književnika Srbije i učestvuje u akcijama za oslobađanje pjesnika Đoga. Početkom 1982. prihvata mesto glavnog urednika, potom i direktora BIGZ-a čiji je izdavački sektor pred likvidacijom. Mijenja programe, uvodi nove biblioteke, aktivira marketing, oživljava džepnu knjigu, nameće moderno poslovanje prema principu nove japanske poslovne filozofije: ne proizvoditi za magacine. Slijedećih pet godina BIGZ će biti najaktivniji i najuspješniji izdavač u Srbiji, među najboljima u Jugoslaviji. Objavljuje knjige i pisce koje drugi neće ili ne smiju, na spiskovima njegovih izdanja nalaze se bezmalo svi disidenti.
Velika očekivanja intelektualne javnosti i nezavisnih duhova, koja su kulturnom životu te decenije davala živost i raznovrsnost, prije svega u Beogradu, bila su pometena sa javne scene običnim partijskim pučem. Slobodan Milošević dokopao se vlasti u Savezu komunista Srbije, potom u čitavoj Srbiji. Prvo prikriveno, zatim sve otvorenije počelo je rješavanje srpskog nacionalnog pitanja kako su ga, na osnovu ideja SANU, Udruženja književnika i Srpske pravoslavne crkve, vidjeli novi političari: razorni rezultati tih projekata danas su poznati svima. Pre tih događaja Vidosav Stevanović je prešao u Prosvetu koja se našla u nevoljama, godinu dana kasnije činilo se da je i ovo izdavačko preuzeće spaseno. Ali, Mirjana Marković, Miloševićeva supruga, bacila je oko na imućnu i uglednu Prosvetu. Odbijajući da radi pod prismotrom njenih izvršilaca, Vidosav Stevanović podnosi ostavku i daje otkaz i odjednom se krajem 1988. godine sa petočlanom porodicom nalazi na ulici. Institucije kulture, umetnička udruženja i kolege književnici ćute. Počinje progon koji se tri godine kasnije završava Stevanovićevim egzilom.
Progon i egzil
Početkom 1989. godine Vidosav Stevanović prihvata da bude savjetnik u izdavačkoj kući Svjetlost iz Sarajeva, koja objavljuje drugo izdanje njegovih sabranih djela. U Sarajevu provodi dvije relativno mirne godine. Sa nekolicinom istomišljenika osniva književno udruženje Nezavisni pisci Jugoslavije. Jedan osnivački dokument predlaže osnivanje strukovnih sindikata Nezavisnost, koji postoje i danas, drugi traži da političke partije koje se upravo osnivaju otvore arhive tajnih službi: ovu inicijativu podržali su jedino reformisti Srbije, arhive nisu otvorene ni početkom dvadeset prvog vijeka. Sa nekoliko nezavisnih intelektualaca u Beogradu osniva Liberalni forum koji pokušava da bude posrednik između raznih političkih opcija, bez uspeha. Na prvim slobodnim izborima krajem 1990. podržava predsedničkog kandidata Ivana Đurića i učestvuje u njegovoj kampanji.
U decembru napušta mjesto savjetnika u Svjetlosti i povlači se u svoje rodno selo pored Kragujevca. U prvoj godini demokratije Vidosav Stevanović i njegovi istomišljenici u Beogradu nemaju gde objavljivati.
Posle fizičkog napada na ulici, sa suprugom i sinovima bježi u Grčku gde počinje trilogiju Sneg i psi. Prva knjiga Sneg u Atini izlazi na grčkom, potom na srpskom jeziku. Uz pomoć svjetskog PEN-a i francuskih prijatelja uspjeva stići u Francusku povodom promocije svoje trilogije i, na poziv izdavača, odlučuje da ostane u tradicionalnoj zemlji egzila. Daje brojne intervjue za novine, pojavljuje se na televizijama, učestvuje na tribinama, obilazi francuske gradove: svuda oštro kritikuje režim Slobodana Miloševića. Priključuje se Ivanu Đuriću i njegovom Pokretu demokratskih sloboda, pokušavaju ubjediti evropsku javnost i političare da treba zaustaviti rat u bivšoj Jugoslaviji. Trude se da pomognu Sarajevo, grad pod bombama. Posle Dejtonskog sporazuma, obojica su kritikovali zakašnjelo zaustavljanje rata, podjelu Bosne i Hercegovine i nacionalizme političara tri konstitutivna naroda.
Krajem 1995. Vidosav Stevanović boravi u kući pored Kragujevca. Zgrožen atmosferom u kojoj se slave ratni zločinci i napadaju mirotvorci ponovo odlazi na put, prvo u Prag radi pisanja filmskog scenarija Ostrvo Balkan, zatim u Pariz. Suprotstavlja se tezi zapadnih vlada da je Milošević garant stabilnosti na Balkanu. U razmaku od godinu dana ostaje bez dvojice bliskih prijatelja: Dragiša Pavlović umire u Beogradu, Ivan Đurić u Parizu. Vraća se u Srbiju tokom demonstracija 1996-97, priključuje se opoziciji u Kragujevcu, zajedno osvajaju gradsku radio-televiziju, prvu slobodnu u Srbiji. Šest meseci kasnije napušta mesto direktora i odlazi za Pariz. U njegovom dnevniku iz tog perioda Kradljivci sopstvene slobode, objavljenom na francuskom, stoji rečenica da je opozicija poslijednja linija odbrane režima Slobodana Miloševića. Priključuju mu se supruga i najmlađi sin, traže i dobijaju politički azil, kao čist slučaj trostrukog prekršaja ženevske konvencije. Priprema i završava političku biografiju Milošević, jedan epitaf koja izlazi prije njegovog pada sa vlasti. Nova vlast u Srbiji ne poziva ga da se vrati. Sledeće godine najplodnije su u burnom životu ovog pisca. Intenzivno piše, objavljuje na raznim jezicima, putuje, osjeća se dobro u francuskoj kulturnoj sredini, dobija dva sudska procesa protiv velikog izdavača, visoko francusko odlikovanje Ordre des Arts et des Lettres i najzad francusko državljanstvo. 2004. godine dolazi u Sarajevo, prihvata mjesto savjetnika za kulturu u Gradskoj upravi Sarajeva i u svom omiljenom gradu provodi nepune tri godine, te iz solidarnosti sa multietničkom Bosnom i njenim žrtvama u ratu koji Srbija nije vodila uzima bosanskohercegovačko državljanstvo. Penzionisavši se, 2007. vraća se u kuću pored Kragujevca, sve rjeđe putuje, izbjegava javnost i ne učestvuje u književnom životu Srbije.
Uz pomoć prijatelja i izdavačke kuće Koraci dobar dio 2008, godine provodi u pokušajima da probije zid ćutanja i medijsku cenzuru oko svog imena i dela. Upućuje otvoreno pismo predsedniku Republike Srbije Borisu Tadiću i ne dobija odgovor.
Fond "Ars Longa" dodelio je Nagradu Dimitrije Mitrinović za 2011. godinu Vidosavu Stevanoviću za roman Šta ptica kaže i za izuzetan doprinos srpskoj kulturi i očuvanju lijepih umetnosti.
NGC 6445
NGC 6445 (također poznat kao ESO 589-PN9) je planetarna maglina i nalazi se u sazviježđu Strijelac. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. maja 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Smallville
Smallville je američka televizijska serija kreirana od strane producenata Alfreda Gougha i Miles Millara, koju je, na početku, emitovala televizijska kuća The WB. Nakon pete sezone, WB i UPN se se spojili u televizijsku kuću The CW, koja je trenutni emiter serije u SAD-u. Smallville je doživio premijeru 16. oktobra 2001. godine, a šesta sezone serije završena je 17. maja 2007. godine Sedma sezone je službeno najavljena na CW-u 16. maja 2007. godine,, a premijeru je doživjela 27. septembra 2007. godine. Serija se snima unutar i u okolini grada Vancouver, Britanska Kolumbija, Kanada.