cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stara drvena džamija u Bužimu
Arhitektura
Džamija je izgrađena od drveta (hrastovih talpi) i jedinstvena je po svojoj arhitekturi. Stariji stanovnici Bužima tvrde da prilikom njene gradnje nije upotrijebljen nijedan jedini ekser, niti bilo koji komad metala. Sve je rađeno od drveta.
Drveni stupovi postavljeni su na različitim međusobnim rastojanjima, a podvlake, postavljene na različitim visinskim nivoima, preuzimaju opterećenja etaže mahfila, stropne konstrukcije, postavljene iznad centralnog prostora, i krovne konstrukcije. U prvom redu nosivih drvenih stupova, postavljeno je osam stupova, u drugom redu šest, dva stupa su postavljena između drugog i trećeg reda, a u trećem i četvrtom redu po četiri stupa.
Pristup vanjskom svjetlu omogućava 18 prozora. Svi su prozori dvokrilni s običnim staklom, bez vanjskih mušebeka i unutrašnjih kapaka. Zidovi, koji su napravljeni od hrastovih talpi, s unutrašnje su strane prekriveni drvenom lamperijom. Na dijelu tavanice ispod kojeg nema mahfila sačuvana je originalna forma šiše.
Flegeton
Flegeton (, Phlegéthôn) ili Piriflegeton (, Puriphlegéthôn) rijeka je vatre u Hadu. Vjerovalo se da Flegeton gori, ali da za to ne koristi nikakvo gorivo, a također se vjerovalo da je on rijeka ključajuće krvi. Flegeton teče paralelno s božicom-rijekom Stiks koja se u njega zaljubila, ali bi ju svaki put gasio njegov plamen. Na kraju je Zeus učinio da je vatra ne može ugasiti te se ujedinila sa Flegetonom.
Radići (Goražde)
Radići su naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
Sjećaš li se Dolly Bell?
Mladić odrasta u Sarajevu tokom 1960-ih, u sjenci svog dobrog, ali bolešljivog oca, gdje biva privučen svijetom malih kriminalaca. Oni ga angažuju da sakrije mladu prostitutku i on se zaljubljuje u nju.
Scenario je napisao Abdulah Sidran, a režirao mladi praški diplomac Emir Kusturica. Riječ je o suptilnoj priči iz sarajevske čaršije, o prvoj tajnoj ljubavi i erotskim mastanjima u tavanskoj tami. "Dolly Bell" je kao niti jedan film do tada kod nas označio početak nove bosanske škole filma, koja je predstavljala fantasticnu simbiozu italijanskog subrealizma Federica Fellinija i visokoprofesionalnih iskustava praške akademije za film i televiziju, a koja je završila filmovima "Kuduz" i "Praznik u Sarajevu" krajem 80ih i početkom 90ih. Glasovita ja uzrečica iz filma "Svakoga dana u svakom pogledu sve više napredujem".
Oscar Montelius
mini|desno|Oscar Montelius Oscar Montelius (9. septembar 1843 – 4. novembar 1921.) bio je švedski arheolog koji je rafinirao koncept serijacije, odnosno metodu relativnog hronološkog datiranja. Serijacija je postupak razvijanja hronologije kroz aranžiranje materijalnih ostataka kulturne tradicije u redu koji producira najkonzistentniju matricu njenih kulturnih osobina.
Početni poticaj mu je bilo nastojanje da pruži relativne datume za artefakte u muzejskim zbirkama koje često nisu imale rigorozne podatke, i to tako što je radio usporedbe sa drugim artefaktima unutar određenog geografskog područja. Monteliusova metoda je stvorila hronologije specifične za lokaciju, zasnovane na materijalnim ostacima. Kasnije, kada bi se kombinirali s pisanim historijskim referencama, predmeti bi mogli dobiti apsolutne datume.
On je uzeo sistem tri doba (Kameno doba, Bronzano doba, Željezno doba), prvobitno zamišljen od Christiana Jürgensena Thomsena kako bi organizirao danske muzejske zbirke arheoloških materijala, te ih je podijelio na manje pod-periode. Tako je neolit u Skandinaviji podijelio na četiri perioda označena brojevima (I-IV) a Nordijsko bronzano doba na šest perioda (I-VI). Prvi je ustanovio kako brojni švedski petroglifi datiraju iz Nordijskog bronzanog doba, i to tako što je uspoređivao sjekire prikazane na petroglifima sa arheološkim nalazima. Također je podržavao Thomsenovu tipologiju brakteata iz perioda Velike seobe naroda.
Koristeći kalendarske datume iz nedavno dešifriranih hijeroglifa Drevnog Egipta, Montelius je koristio složeni sistem ukrštenog datiranja kroz tipologije i pridružene nalaze kako bi ustanovio apsolutne datume za arheološke nalaze širom Evrope.
Njegove difuzionističke teorije su s vremenom zamijenili složeniji pogledi na kulturnu interakciju, ali se njegov sistem pod-podjela još uvijek koristi. Montelius je godine 1917. postao član Švedske akademije.
Historija mode
Belle Époque
Početak 20. vijeka ne predstavlja neku oštru i jasnu prekretnicu u načinu odjevanja. Trendovi prethodnog perioda se prenose u novo stoljeće. Ono što je veoma interesantno je činjenica da je u modi aktualan onaj stil kojeg su i liječnici okarakterizirali kao nefunkcionalan i štetan po zdravlje. Ipak, žene ostaju pri tome unatoč neafirmativnim činjenicama. Ta silueta u obliku S-krivine bila je toliko privlačna da je čak i nefunkcionalnost nije mogla srušiti sa modnog pijadestala. Ženskom tijelu davalo je dodatne akcente na grudi, struk i bokove što je umnogome definiralo žensku siluetu tog perioda. Trebale su neke godine da se taj modni trend izmijeni spontano, sam od sebe – kao modni preokret, a to se desilo te krajem prve decenije 20. vijeka. Trebalo je vremena da se stvori jedno slobodno, prirodno i opušteno žensko odijelo, a sav taj proces se ne može promatrati bez simultane analize ravnopravnosti žene sa muškarcem.
Značaj u razvoju dizajna kao i mode imaju dizajnersko-umjetnički pokreti Art and Crafts te nešto kasniji Art Nouveau. Predstavnik engleskog Arts and Crafts je William Morris (1834-1896), slikar, arhitekt, dizajner, inžinjer i štampar. Težnja je bila suprostaviti se industrijalizaciji i mašini a vratiti se zanatstvu. No trebalo je vremena da se uoči estetika mašine koja je drugačija od zanatske estetike srednjeg vijeka. Industrijska estetika naglasila je funkcionalnost umanjujući značaj dekorativnosti. Ovdje je započeta dilema u odnosu funkcionalnost i forme. Form Follows Funkction (Forma slijedi funkciju) je teoretska rasprava koja je obuhvatila arhitekturu i industrijski dizajn. Arhitekt Louis Sullivan (1856-1924) dao je značaj ovoj paroli adaptirajući je i koristeći je bezkompromisno u praksi. Bitan uticaj na dizajn tog perioda odigrao je Belgijanac Henri van de Velde (1863-1957), značajan predstavnik Jugendstila / Art nouveau. Ovaj dizajner smatra se bitnim jer je pravazišao dizajnersku ostavštinu 19. vijeka dajući joj jedan novi značaj. On se inspirisao novitetima novog doba: mašinama i čeličnim konkstrukcijama unoseći ih u svoj namještaj i dizajn enterijera. Naime Art Nouveau je uz Arts and Crafts druga struja koja je stala protiv robovanja povijesnim predrasudama 19. vijeka – u Francuskoj / Belgiji riječ je o Art Nouveau a u Njemačkoj o Jugendstilu ili Secesiji. Ovaj stil se više bavio dekoracijom nego konstrukcijom i zbog toga se uzima kao stil ukrasa. Širio se diljem Evrope sve do Španije gdje ga je Antoni Gaudí izmjenama i konstruktivnih i oblikovnih načela doveo do prepoznatljivog stila Katalonije. Bečka varijanta – Secesija, na čelu sa Josephom Hoffmannom pružio je veću slobodu izražavanja i eksperimentalniji pristup arhitekturi. Time se kretalo ka sveobuhvatnijoj revoluciji koja će zaokupiti 20. vijek. I Arts and Crafts i Art Nouveau teže da uključe sve umjetnosti u jednu cjelinu. Sve karakteristike Art Nouveaua – razigrane i vijugave linije nalaze se i u djelima slikara i ilustratora kao i kod arhitekata. Tako je i željezo sa svojom žestinom i svojstvenom prirodom kod Horte u Belgiji ili Guimarda u Francuskoj dobilo lepršavost i vedrinu. Van de Velde radio je i na modnim rješenjima za svoju suprugu, inspiriran ilustracijama engleske dječije ilustratorice iz druge polovine 19. vijeka Kate Greenway. Njegov dizajn uticao je utoliko i na modu te se uzima kao pokušaj reformacije ženske odjevne mode koja je trajala sve od polovine 19. vijeka. Bilo je potrebno uvesti grudnjak koji nema steznika koji je apsolutno nezdrav. Vitkost postignuta steznikom posebno je bila aktualna u zadnjoj deceniji 19. vijeka. Značajni dizajneri ovog perioda su Charles Worth, Jacques Doucet i Jeanne Paquin, koji su u duhu Art nouveau-stila kombinirali opulentnost i eleganciju koristeći korzet da se dobije željeni afekat siluete S-krivine. Ovi korzeti su narušavali prirodnost tijela, ograničavali su mobilnost. Korzet je vremenom mijenjao svoj oblik da bi se transformirao u halter (njem. hüfthalter, engl. girdle) i grudnjak ili pak danas egzistira kao kostim.
Tek 1908. godine dolazi do značajnog preokreta koji nije bio okrenut protiv mode već dolazi kao modni preobražaj. Suknja u obliku zvona zamjenjena je odijelom u obliku futrole koja je figuri davala tanak izgled. Još neko vrijeme zadržale su se isturene grudi i zadnjica, uz korištenje velikog šešira. Maison Redfern je prva modna kuća koja ženama ponudila jednostavnu, praktičnu i elegantnu odjeću. Značaj u razvoju i liberalizaciji mode imaju i modni časopisi kao npr. La Gazette du bon ton (1912. godina), modni ilustratori kao npr. Paul Iribe, Erte ili Georges Barbier ili razvoj i primjena fotografije. Godine 1913. bila je u modi nošnja sa Botticellijevih slika gdje figure imaju oslobođen stomak, što je prihvaćeno kao veliku uspjeh tog vremena. Bitnu ulogu je odigrao i japanski stil odjevanja. Uticaj japanske mode i umjetnosti vidljiv je već u toku druge polovine 19. vijeka u umjetnosti impresionizma kod Maneta. 1910 Modna silueta tokom druge decenije postala je fluidnija i mekša nego što je bila deceniju ranije. Gostovanje Ruskog Baleta 1910. godine u Parizu probudilo je veliko interesovanje za orjentalnim elementima. Paul Poiret, poznati couturier, pretočio je ove elemente u modni jezik. Poiret koristi turbane, široka platna, razigrane boje, kimona kao svoje osnovne modne elemente. Delfos je jedna odjevna inovacija koja je kao uzor koristila grčki način odjevanja. Kod delfosa se spajaju funkcionalnost i dekorativnost u jednu cjelinu.
Moda u vrijeme Prvog svjetskog rata više je bila potaknuta neminovnošću od same mode. Emancipacijom žene su bile više uključene u proizvodnju, rad, vožnju automobila, sportske aktivnosti, tako da nastaje jedan novi lifestyle. Time se mijenja i odjeća i odjevna funkcionalnost shodno novim aktivnostima. Dominirao je monokromni izgled koji stoji u skladu sa dramatičnošću vremena (mrtvi, ranjeni, osakaćeni). Umanjena je odjevna ekstravagantnost. U širenju mode koriste i modni magazini a fotografija kao tek mlada umjetnička disciplina poprima novu dimenziju. Poiret je bio prvi koji je koristio modne kataloge kao medij prezentaciju individualnih dizajnera svijetu. Centralno mjesto modnih zbivanja postaje Pariz.
Nakon 1. svjetskog rata postaju ludo popularni jazz, plesovi Tango i Charleston. Postaju popularni automobili i plivanje. Mijenja se i ženski izgled. Nastaje ženski tip poznat kao flapper. Žene imaju nova htjenja i zanimanja. Visoko obrazovanje, profesija, romantični užitci bez suzdržavanja. Žena se našla u novom okruženju: vožnja automobila, igranje golfa i tenisa, pušenje i seksualne slobode. Počinje se javljati endrogini garçonne stil koji ženu izgledom čini nalik mušku. Postaje interesantan ektstremno jednostavan stil odjevanja. Modom kupanja javlja se i novi odjevni plivački stil. Kao nikada do tada golo tijelo izloženo je i tuđim pogledima.
Zlatne dvadesete
Treća decenija 20. vijeka je period prelaska mode u modernu eru. Gabrielle „COCO“ Chanel odigrala je bitnu ulogu u razvoju ženske mode i Haute Couture. Ona dizajnira odjeću za komfort deriviranu od muške odjeće. Putem odjeće Chanel je razvila muškost kod žene dajući joj samopouzdanje i neovisnost. Žena je bila konačno spremna da samostalno provodi svoje svakodnevne aktivnosti. Također ženski modni dizajneri postaju sve više uticajni na razvoj mode. Danas poznatu modnu kuću vodi famozni Karl Lagerfeld. Stilski period Art Decoa kao bitnog čvorišta historije dizajna uzima učešća u definiranju mode i konfekcije. Art Deco je skraćena verzija od arts décoratifs (ukrasne umjetnosti) i kao epoha otprilike traje od 1920. – 1940. Obuhvatio je arhitekturu, industrijski dizajn, dizajn enterijera, modu, likovne umjetnosti, te se često dovodi u vezu sa pojmom „zlatne dvadesete“. No interes modnih dizajnera za umjetnošću kao inspiracijom postaje veći. Art Deco je promovirao objedinjenost, sklad i harmoniju kreativnih pokreta u jednu cjelinu. Riječ je o stilskim pokretima nadrealizma i futurizma koji su donijeli radiklane promjene u odjevnu modu. Velika depresija 1929. godine promijenila je situaciju.
Period od 1930. do 1945.
U vrijeme rata suknje postaju kraće, uže i strožije – može ih se opisati i kao ćoškaste. Svojom dužinom suknje su jedva pokrivale koljena. Topli i robusni materijali doživljavaju frijumf, kao npr. tweed. Usljed rata Haute Couture doživljava stagnaciju i mnoge kuće su prisiljene na propast. Moda je bila suzdržana sa elementima improvizacije zbog nedostataka materijala.
Period od 1945. do 1960.
U ovom periodu dešava se ponovno oživljavanje edvardske elegancije iz početka vijeka u novom retro-stilu poznatom kao subkulturna pojava otjelovljena u vidu popularnog Teddy boy looka (Teddy je nadimak za Edward). Naime dečki su se u vidu protesta počeli odjevati koristeći elemente edvardskog perioda. Trend je krenuo iz Londona pedesetih godina a ubrzo je postao asocijacija za američku rock and roll muzičku scenu. Teddy boysi su bili prva modna scena koja se jasno diferencirala kao teenagerska kako bi se u skorijem vremenu čak uspostavilo tržište namijenjeno tom uzrastu. Uz ovu subkulturnu pojavu veže se nastanak mnogih podzemnih bandi a čuvena Notting Hill pobuna iz 1958. suprostavila je ovu grupu i rasiste. Teddy boysi nosili su sako dužine do koljena poznat kao drapes. Uz to nosili su uske jeans hlače i cipele poznate kao creepers. Teddy boy je istovremeno simbol mode ali i simbol antiautoriteta. Ovo je stil mladih koji se po prvi put ograničavaju od svojih roditelja i stilom oblačenja. Naime, mladi koriste istu odjeću kao svoji roditelji ali sada u vidu bunta i neslaganja i sa mnogo više individualnosti. Svemu ovome poticaj je i rapidni razvoj pop kulture tj. rock and rolla. Kombinacija kožne jakne i uskih hlača sa naglašenom i otkačenom frizurom bili su prepoznatljivi znakovi poslijeratnog bunta mladih. Frizura je trebala biti vlažna a za to je pomagao brilijantin (brylcrem). Uporedo nastaje i talijanski look koji sublimira eleganciju mladog ljubavnika.
Osamdesete
U odijevanju i aktualnoj modi period osamdesetih prepoznatljiv je po miješanju različitosti i rušenju granica. Trendovi sa Zapada proširi su se i bili su prihvaćeni u cijelom svijetu. I u tehnološkom smislu ovaj period se smatra širenjem i primjenom različitih i inventivnih materijala kao što su spandex (lykra ili elastan) i viskoza. Viskoza je doživjela svoju primjenjivost u najširem kontekstu. Osim fokusiranja na budućnost, ovaj period prepoznatljiv je i po povratku u prošlost. Društvo nije više bilo toliko samokritično kao ranije već je naglašeno težilo spektaklu. Samouvjerenost je bila ključni element za razvoj odjevne i modne industrije. Modne revije reproducirane su putem televizije zauzimajući time visoku poziciju u društvu. Pojavnost je bila usmjerena ka izvedbi (performance). Učešće u modi za urbanog muškarca i ženu bilo je inicirano željom i aktivnom svješću. Pojava i prve premijerke na evropskoj politčkoj sceni Margaret Thatcher u Velikoj Britaniji povratilo je ženama samopouzdanje što je rezulturalo većim društvenim aktivnostima žena. Dizajner koji je najviše definirao siluetu žene u osamdesetim je tunežanin nastanjen u Parizu Azedin Alija (Azzedine Alaïa). Ovaj dizajner poznat je po masovnom eksperimentiranju sa različitim materijalim kao što su lykra i viskoza te se zbog toga naziva i majstorom svih tehnika. Azedin je i danas aktivan i veoma cijenjen na modnoj sceni. Njegove kreacije nose Grace Jones, Tina Turner, Madonna, Brigitte Nielsen, Naomi Campbell, kao i prve dame Michelle Obama i Carla Bruni. Na američkoj modnoj sceni bitnu ulogu imaju Donna Karan i Ralph Lauren koji su ready to wear odjeći dali izgled poznat kao casual. Lauren je osobito zaslužan za popularizaciju sportske odjeće i jeansa što mu je omogućilo da svoj utjecaj proširi na sve društvene i starosne grupe. Norma Kamali zaslužna je za popularizaciju jogging-izgleda koristeći kratke suknjice, grijače za gležnjeve, znojnice, itd. Taj sportski izgled šarenih i jarkih boja, sjajnih helanki, uskih trikoa kobinirao se sa štiklama ili sakoom. Sportska odjeća postaje sve popularnija a čuvena hip-hop grupa Run DMC nošenjem sportske obuće Adidas i singlom iz 1986. godine „My Adidas“ utječe lansiranja i omasovljenja novih trendova. Dizajner obuće koji je osjetio slavu svojih kreacija u periodu osamdesetih godina bio je Manolo Blahnik. I Jean Paul Gaultier koristi nove tipove tekstila sa pokušajem da se kreira odjeća i stil dovoljno funkcionalan za svakodnevnu upotrebu. Uspio je naglasiti trodimenzionalnost tijela koristeći specifične oblike i materijale. Volio je parodiju a u ovom periodu koristi tradicionalne elemente kao što su korzet ili steznjak u svakodnevnoj upotrebi. Njegove kreacije izgledaju kao da su dijelovi donjeg rublja. Pojavom Madonne na muzičkoj sceni sredinom osamdesetih ne prestaje se izgovarati njeno ime.
IC 168
IC 168 (također poznat kao MCG -2-5-58 i PGC 6763) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 246 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,90 (64 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Sherbourne Wesley Burnham 7. oktobra 1891. godine.
Kokit
Kokit (grč. Κωκυτός, Kôkytós = jadikovanje, jauk) rijeka je jadikovanja, jauka i leleka u Hadu, ulijeva se u Aheront.
Grčka mitologija
Kokit je rijeka jadikovanja. Na njegovim obalama ostaju oni koji nemaju čime platiti Haronu da ih preveze preko Aheronta. Njihove su duše osuđene na lutanje cijelu vječnost.
Božanstvena komedija
U Danteovoj Božanstvenoj komediji, u Paklu, Kokit je deveti i najniži krug pakla te je smrznut mahajućim Luciferovim krilima. U Paklu se o Kokitu više govori kao smrznutom jezeru, a ne kao o rijeci.
Dante u ovaj krug smješta izdajnike i varalice, a krug je podijeljen na četiri dijela:
Lucifer je u centru kruga, njegov je donji dio tijela u ledu, a prikazuje se s trima ustima. Jedna usta proždiru Bruta, a druga Kasija, Cezarove izdajice, a treća Judu.
Spyware
Špijunski softver ili spajver jest široka kategorija štetnog softvera sa namjenom da presreće ili preuzima djelimično kontrolu rada na računaru bez znanja ili dozvole korisnika. Dok sam naziv sugeriše da je riječ o programima koji monitorišu rad korisnika, ovaj naziv danas označava široku paletu programa koji iskorištavaju korisnikov računar za sticanje koristi za neko treće lice.
Špijunski softver se razlikuje od virusa i crva u tome što se obično ne replicira. Kao mnogi novi virusi, spyware je dizajniran da iskorištava inficirane računare za komercijalnu dobit. Tipične taktike su prikazivanje ne zahtjevanih skočnih reklama; krađa ličnih informacija (uključujući i finansijski informacije kao što su brojevi kreditnih kartica i lozinke); praćenje aktivnosti na internetu za marketinške svrhe; ili preusmjeravanje HTTP zahtjeva na reklamne stranice. U nekim slučajevim, spyware se koristi za verifikovanje pridržavanje u slova licence za korištenje programa.
Špijunski softver, oglašivački softver i praćenje
Termin adware (oglašivački softver) se često odnosi na bilo koji program koji prikazuje reklame, bez obzira da li to radi sa dozvolom korisnika ili ne. Programi kao što su Eudora email klijent prikazuju reklame kao alternativu plaćenoj licenci. Oni se klasificiraju kao "adware" u smislu programa podržanog od strane reklama, ali ne kao spyware. Oni ne radi sumnjivo i ne obmanjuju korisnika.
Veliki broj program klasifikovanih kao spyware funkcionišu kao adware u drugom smislu: njihova glavna osobina je prikazivanje reklama. Claria Corporation Gator Software je primjer ovakvog programa. Određene stranice često tajno instaliraju Gator na računar posjetioca, i usmjeravaju prihode na vlastitu stranicu i Claria korporaciju prikazivanje reklama korisniku. Korisnik primjeti ovo na taj način što mu računar bez ikakvog upozorenja počne prikazivati veliki broj skočnih reklama.
Druge spyware aktivnosti, kao što su prijavljivanje posjeta korisnika stranici, često su pristune u prikaz reklama. Cilj praćenja aktivnosti na internetu je pravljenje marketinškog profila korisninka, tako da mu se može dostaviti "ciljana" reklamna kampanja. Pojava spyware je bacila sumnju i na druge programe koji prate surfanje internetom, čak i za statističke i istraživačke potrebe. Neki posmatrači opisuju Alexa Toolbar, Internet Explorer plug-in napravljen od strane Amazon.com, kao spyware (i neki anti-spyware programi ga tako i prijavljuju) iako korisnici sami odlučuju da li ga žele instalirati.
Načini inficiranja - dobijanja špijunskog softvera
Špijunski softver se ne širi direktno kao računarski virus ili crv: u opštem slučaju zaraženi računar ne pokušava prenijeti infekciju na druge računare. Spyware se postavlja na sistem kroz prevaru korisnika koristeći propuste u drugim programima.
Najdirektniji put dolaska špijunskog softvera na računar je kada ga korisnik sam instalira. Međutim, većina korisnika neće instalirati nešto što znaju da će štetno uticati na njihovo radno okruženje i kompromitovati njihovu privatnosti. Iz tog razloga veliki broj špijunskih programa prevari korisnika, bilo predstavljajući se kao poželjan program, ili instalirajući se samostalno bez znanja korisnika.
Klasična definicija Trojanskog konja je nešto opasno što dolazi prerušeno u nešto poželjno. Distributer špijunskih programa predstavlja program kao korisnu alatku—npr. kao "Web accelerator - ubrzivač interneta" ili kao pomoćni software agent. Korisnik preuzme i instalira program, a kasnije otkrije da mu taj program može nanijeti štetu. Naprimjer, Bonzi Buddy, špijunski program usmjeren na djecu, tvrdi da:
Spyware može također doći i sa shareware ili drugim programima. Korisnik npr. preuzme program za slušanje muzike ili razmjenu datoteka — instalira program a instalaciju dodatno instalira i špijunski softver. Iako program koji je korisnik želio vjerovatno nije štetan, dodatni spyware jeste. U nekim slučajevim autori špijunskim programa plate autoru shareware programa da uključi špijunski program sa njegovim softwerom, kao što je slučaj sa Gator špijunskim softverom. U drugim slučajevima, autori spyware prepakuju koristan program tako da uključuje i špijunski softver.
Treći način distribucije špijunskih programa je iskorištavanje sigurnosnih propusta dijelovima programa koji bi trebali onemogućiti instaliranje nepoželjenog programa. Dizajn Internet Explorer Web preglednik je takav da ne omogućuje web stranicama da instaliraju neželjene programe na korisnikov računar. Međutim, linkovi mogu biti varljivi: npr. skočna reklama može izgledati kao standardni Windows prozor. Prozor sadrži poruku tipa: "Da li želite optimizirati vaš Internet pristup?" sa linkovima koji izgledaju kao dugmad Da i Ne. Bez obzira na koje dugme korisnik klikne, apočeće preuzimanje programa, koje će instalirati spyware na računar korisnika.
Neki spyware autoru inficiraju sistem napadajući sigurnosne rupe u web pregledniku ili drugim programima. Kada korisnik ode na stranicu koju kontroliše autor spyware-a, stranica sadrži kod koji napada preglednik i forsira preuzimanje i instalaciju spyware-a. Ovo je poznato kao "drive-by download", po drive-by shooting u kojem je korisnik bespomoćna žrtva. Standardni propusti ciljaju na sigursne propuste u Internet Exploreru i Microsoft Java runtime. S obzirom da je Internet Explorer i dalje najviše korišten web preglednik, i da većina korisnika nema posljednje zakrpe, ovo predstavlja jako dobro ulaznu tačku za potencijalnog oglašavača.
Internet Explorer također služi kao mjesto rada ovih pograma, koji se instaliraju kao pomoćni objekti ili plugini.
Efekti, posljedice i ponašanje
Windows-bazirani računari mogu u kratkom vremenu nakupiti mnogo spyware programa. Korisnici često primjete neželjeno ponašanje ili usporavanje performansi. Spyware može prouzrokovati i značajne CPU akotivnosti, korištenje diska, i mrežni saobraćaj—usporavajući korisnu upotrebu računarskih resursa. Veća nestabilnost—rušenje aplikacija i sistema—su također česte posljedice. Spyware koji komunicira mrežom često uzrokuje poteškoće spajanja na Internet.
Spyware infekcija je jedan od najčešćih razloga zašto korisnici traže tehničku podršku—bilo od proizvođača računara, pružatelja internet usluga ili drugih izvora. U velikom broju slučajeva korisnik nije uopšte svjestan da ima spyware i pretpostavlja da su problemi sa performansama, stabilnošću i konekcijom vezani za hardware, instalciju Windowsa ili virus. Neki vlasnici inficiranih sistema su spremni kupiti i novi računar zato što je stari jednostavno "prespor". Za sisteme koji su prilično inficirani nekada je jedino rješenje potpuna reinstalacija sistema—vremenski zahtjevna operacija čak i za iskusnijeg korisnika.
Rijetko samo jedan program učini da računar bude neupotrebljiv. Vrlo rijetko računar ima samo jednu infekciju. Kao što je studija AOL-a iz 2004. pokazala, ako kompjuter ima ikakav spyware, onda je to uglavnom nekoliko različitih programa. Kumulativni efekat, i interakcija među spyware komponentama, uzorokuje tipične siptome koje korinsci prijavljuju—računar koji radi sporo kao da se vuče, pretrpan parazitnim procesima koji se izvršavaju na njemu. Nadalje, u nekim slučajevima spyware isključuje firewall i anti-virus program, te spušta sigurnosne postavke preglednika, otvarajući sistem za dalje infekcije, slično kao bolest slabljenja imunog sistema.
Špijunski softver, zajedno sa mnogim drugim prijetnjama, je natjerao bivše Windows korisnike da pređu na druge platforme kao što su Linux ili Apple Macintosh.
Tipični primjeri špijunskih programa
Par primjera je navedeno čisto da se ilustruje velika različitost ponašanja koje ovi tipovi napada donose.
Caveat: Kao i sa virusima, ime koje se često daje spyware programima od strane istraživača bez obzira na ime koje autori spyware-a dadnu. Istraživači grupišu programa u "klase" bazirano na slično ponašanju ili pratnjom "novca" (izvora finansiranja). Naprimjer, veliki broj programa distribuiranih od Claria su poznati pod zajedničkim imenom "Gator".
CoolWebSearch, je grupa programa, instalira se kroz propust u Internet Exploreru. Program usmjerava saobraćaj na reklame na web stranicama uključujući coolwebsearch.com. Takođe. za sad, prikazuju skočne reklame, prepravljaju rezultate pretrage koji korinik dobije od pretraživaća, i mijenjaju hosts datoteku računara da preusmjere DNS upite na ove stranice.
Internet Optimizer, također poznat i kao DyFuCa, preusmjerava poruke o grešci Internet Explorera na reklame. Kada korisnik klikne na nepostojeći link, ili unese ne postojeću adresu, pojavi mu se stranica sa reklama. Međutim, zato što stranice zaštićene lozinkom (HTTP Bazična autentifikacija) koriste isti mehanizam kao HTTP greške, Internet Optimizer u potpunosti onemogućava korisniku da pristupi stranicama koje su zašteće lozinkom.
180 Solutions prebacuje veliki broj informacija oglašivačima o web stranicama koje korisnik posjećuje. Također, mijenja HTTP pozive za pridružene reklame, te tako ostavaruje profit za 180 Solutions kompaniju. Otvara skočne reklame da prikrije web stranice konkurentnih kompanija.
Pomoć i načini prevencije
Kako se situacija sa spyware pogoršava, nekoliko tehnika je ustanovljeno za pomoć i prevenciju. Među njima spadaju programi dizajnirani da ukljanjaju ili blokiraju spyware, kao i razne akcije koje korisnik može upražanjavati s ciljem da smanji šanse dobijanja spyware programa.
Bez obzira na to, spyware i dalje ostaje jedan skupi problem. Kada veliki broj spyware programa napadne Windows računar, često je jedini izlaz spašavanje korisničkih podataka i potpuna reinstalacija operativnog sistema.
Anti-špijunski programi
Na tržištu postoji veliki broj programa dizajniranih da blokiraju ili uklanjaju špijunski softver. Programi kao štu su Lavasoft-ov Ad-Aware i Patrick Kolla Spybot - Search & Destroy su postali brzo popularni kao efektivni alati za uklanjanje i u nekim slučajevima presretanje spyware programa. Nedavno je Microsoft kupio GIANT Anti-Spyware program, te ga preimenovao u Windows AntiSpyware Beta i dao kao besplatan program za Microsoft Windows XP, Windows 2000, i Windows 2003 korisnike. Windows AntiSpyware Beta je vremenski ograničen beta test, koji ističe krajem December 2005.
Veliki proizvođači anti-virus programa kao što su Symantec, McAfee i Sophos tek odnedavno nude anti-spyware mogućnosti u svojim anti-virus produktima.
Antišpijunski programi se bore sa spyware-om na dva načina: zaštita u realnom vremenu, koja onemogućava instalaciju spyware programa i skeniranje i uklanjanje spyware programa. Skeniranje i uklanjanje je uglavnom jednostavnije, tako da sada već ima dosta programa koji ovo podržavaju. Program provjera sadržaj Windows registry-a, datoteke operativnog sistema, te uklanja datoteke i koje odgovaraju listi poznatih spyware komponenti.
Kao i većina antivirusnih programa, antišpijunski programi zahtijevaju stalni-update baze poznatih napasti.
Sigurnosne mjere
Da bi izbjegli spyware, korisnici računara su smislila nekoliko korisnih tehnika pored instaliranja antišpijunskih programa.
Mnogi korisnici instaliraju neki drugi web preglednik (web browser) umjesto Microsoft Internet Explorer-a (IE), kao što su Opera ili Mozilla Firefox. I drugi preglednici također imaju sigurnosne propuste, ali je Internet Explorer potpomogao širenje spyware-a na dva načina: prvo, mnogi spyware programi se instaliraju kao dodatni plugini na samom pregledniku (kao Browser Helper Object ili toolbar); drugo, zlonamjerni web oglašivači su često koristili propuste u Internet Explorer-u da na silu instaliraju spyware korisniku. Mnogi korisnici drugih web preglednika govore da su više ne koriste Internet Explorer upravo zbog sigurnosnih razloga i spyware programa.
Korisnici koji ipak koriste Internet Explorer mogu podići nivo sigurnosti skidanjem redovnih sigurnosnih portavki, i promjenama postavki u samom pregledniku — naročito isključivanjem skriptnih tehnologija kao što je ActiveX. (Međutim, Web stranice koje koriste ActiveX više neće raditi.) Verzija Internet Explorera koja dolazi sa Microsoft Windows XP Service Pack 2 donosi sigurnosna poboljšanja, ali infekcije spyware programima su još uvijek moguće.
Spyware se može instalirati zajedno sa nekim shareware programima koji se nude za download. Preuzimanje programa sa poznatih izvora može podići nivo zaštite od ovog tipa napada. Web stranica CleanSoftware.org, je alternativa drugim popularnim Windows software stranicama, a nudi samo software verifikovan da ne sadrži spyware. Odnedavno, C|Net je restruktuirao svoju download stranicu i nudi samo datoteke koje prođu inspekciju od strane Ad-Aware-a i Spyware Doctora.
Peter Sloterdijk
Filozofski stav
Sloterdijk odbacuje postojanje dualizama — tijela i duše, subjekta i objekta, kulture i prirode, itd. — budući da njihove interakcije, "prostori koegzistencije" i zajednički tehnološki napredak stvaraju hibridne stvarnosti. Sloterdijkove ideje se ponekad nazivaju posthumanizmom i nastoje da integrišu različite komponente koje su, po njegovom mišljenju, pogrešno smatrane odvojenima jedna od druge. Shodno tome, on predlaže stvaranje "ontološke konstitucije" koja bi uključila sva bića - ljude, životinje, biljke i mašine.
Filozofski stil
Poput Nietzschea, Sloterdijk je i dalje uvjeren da savremeni filozofi moraju opasno razmišljati i dopustiti da ih „kidnapuju” suvremene „hiperkompleksnosti”: Oni moraju napustiti naš današnji humanistički i nacionalistički svijet radi šireg horizonta, istovremeno ekološkog i globalnog. Sloterdijkov filozofski stil uspostavlja ravnotežu između čvrstog akademizma naučnog profesora i određenog osjećaja antiakademizma (svjedočite njegovo stalno interesovanje za ideje Oshoa, čiji je učenik postao kasnih sedamdesetih). Zauzimajući sociološki stav, Andreas Dorschel vidi Sloterdijkovu inovaciju na početku 21. vijeka u uvođenju principa slavnih u filozofiju. Sam Sloterdijk, smatrajući da je pretjerivanje neophodno za privlačenje pažnje, opisuje način na koji predstavlja svoje ideje kao "hiperbolične" ( hyperbolisch ).
Sfere
Trilogija Sfere je filozofov magnum opus. Prvi tom je objavljen 1998. godine, drugi 1999. godine, a posljednji 2004. godine.
Sfere se bave "prostorima koegzistencije", prostorima koji se obično zanemaruju ili uzimaju zdravo za gotovo, a koji skrivaju informacije ključne za razvoj razumijevanja ljudskosti. Istraživanje ovih sfera počinje osnovnom razlikom između sisara i drugih životinja: biološkom i utopijskom udobnošću majčine utrobe, koju ljudi pokušavaju ponovo stvoriti kroz nauku, ideologiju i religiju. Od ovih mikrosfera ( ontološki odnosi poput fetus - placenta ) do makrosfera ( makro-uteri kao što su stanja ), Sloterdijk analizira sfere u kojima ljudi pokušavaju, ali ne uspijevaju da borave, te prati vezu između vitalnih kriza (npr. praznine i narcisoidne odvojenosti) i kriza kreiranih kada se sfera razbije.
Sloterdijk kaže da su prvi paragrafi Sfere "knjiga koju je Hajdeger trebao da napiše", prateći tom Bitku i vremenu odnosno "Bitak i prostor". On je mislio na svoje početno istraživanje ideje Daseina, koje se zatim nastavlja dalje kako se Sloterdijk distancira od Heideggerovih pozicija.
Nietzsche Apostol
Dana 25. avgusta 2000. u Vajmaru, Sloterdijk je održao govor o Nietzscheu; povod je bio stogodišnjica Nietzscheove smrti. Govor je kasnije štampan kao kratka knjiga i preveden na engleski. Sloterdijk je predstavio ideju da je jezik u osnovi narcisoidan : pojedinci, države i religije koriste jezik da promoviraju i potvrđuju sebe. Međutim, povijesno gledano, kršćanstvo i norme u zapadnoj kulturi sprječavale su govornike i autore da se direktno hvale, tako da bi, na primjer, umjesto toga častili Boga ili hvalili mrtve u hvalospjevima, kako bi demonstrirali vlastitu vještinu putem zastupnika. Prema Sloterdijkovom izvještaju, Nietzsche je prekršio ovu normu redovno hvaleći sebe u svom radu.
Za primjere klasičnog zapadnjačkog "proksi-narcizma", Sloterdijk citira Otfrida od Weissenburga, Thomasa Jeffersona i Lava Tolstoja, od kojih je svaki pripremio uređene verzije četiri evanđelja. Za Sloterdijka, svako djelo se može smatrati "petim evanđeljem" u kojem urednik potvrđuje svoju vlastitu kulturu uređujući tradiciju kako bi se prilagodila vlastitoj historijskoj situaciji. Uz ovu pozadinu, Sloterdijk objašnjava da je Nietzsche svoje djelo Tako je govorio Zaratustra također predstavio kao svojevrsno peto jevanđelje. U Sloterdijkovom izvještaju, Nietzsche se bavi narcizmom do sramotnog stepena, posebno u Ecce Homo, promovišući oblik individualizma i predstavljajući sebe i svoju filozofiju kao brend. Međutim, kao što su kršćanska evanđelja prisvojili gore navedeni "urednici", tako su i Nietzscheovu misao prisvojili i pogrešno protumačili nacisti. Sloterdijk zaključuje rad upoređujući Nietzscheov individualizam sa onim Ralpha Waldoa Emersona u eseju "Samopouzdanje" iz 1841.
Globalizacija
Sloterdijk također tvrdi da sadašnjem konceptu globalizacije nedostaje historijska perspektiva. Po njegovom mišljenju to je tek treći talas u procesu savladavanja udaljenosti (prvi talas je metafizička globalizacija grčke kosmologije, a drugi nautička globalizacija 15. stoljeća). Razlika za Sloterdijka je u tome što, dok je drugi talas stvorio kosmopolitizam, treći stvara globalni provincijalizam. Sloterdijkova skica filozofske historije globalizacije može se naći u Im Weltinnenraum des Kapitals (2005; prevedeno kao U svjetskoj unutrašnjosti kapitala ), podnaslovom "Die letzte Kugel" ("Posljednja sfera"). U intervjuu za Noema Magazine, Sloterdijk je proširio ideju “planetarnog ko-imunizma”, pozivajući se na potrebu da se “podijele sredstva zaštite čak i sa najudaljenijim članovima porodice muškarca/žene” kada su suočeni sa zajedničkim prijetnjama kao što su pandemije.
Bijes i vrijeme
U svom Zorn und Zeit (prevedeno kao Bijes i vrijeme ), Sloterdijk karakterizira emociju bijesa kao psihopolitičku silu kroz ljudsku historiju. Politički aspekti su posebno izraženi u zapadnoj tradiciji, počevši od uvodnih riječi Homerove Ilijade, „O bijesu Ahilejevu, Pelejevom sinu, pjevaj, o Boginjo. . ." . Sloterdijk priznaje doprinos psihoanalize našem razumijevanju snažnih emocionalnih stavova: "U skladu sa svojim osnovnim erotodinamičkim pristupom, psihoanaliza je iznijela na vidjelo mnogo mržnje, drugu stranu života." ( Bes i vreme, str. 14) Važno je da za Sloterdijka, judeo-kršćanske koncepcije Boga na kraju "pokreću" osjećaj bijesa i ozlojeđenosti, stvarajući "metafizičke osvetničke banke". Za Sloterdijka, "Bog na taj način postaje lokacija transcendentnog skladišta obustavljenog ljudskog bijesa i zamrznutih planova osvete."
Genetski spor
Ubrzo nakon što je Sloterdijk održao simpozijum o filozofiji i Hajdegeru, izazvao je kontroverzu svojim esejom "Regeln für den Menschenpark" ("Pravila za ljudski park"). U ovom tekstu Sloterdijk smatra kulture i civilizacije „antropogenim staklenicima“, instalacijama za uzgoj ljudskih bića; kao što smo uspostavili rezervate divljih životinja da zaštitimo određene životinjske vrste, tako bismo trebali usvojiti promišljenije politike kako bismo osigurali opstanak Aristotelove zoon politikon.
"Ukroćenje čovjeka nije uspjelo", žali se Sloterdijk. "Civilizacijski potencijal za varvarstvo raste; svakodnevna bestijalizacija čovjeka je u porastu."
Enzim-vezani receptor
Enzim-vezani receptor, također poznat i kao katalitski receptor, je transmembranski receptor, gdje vezivanjem vanćelijskog liganda uzrokuje enzimsku aktivnost na unutarćelijskoj strani. Zato je katalitski receptor integralni membranski protein koji posjeduje i enzimske, katalitsake i receptorske funkcije.
Peter Sloterdijk
Genetski spor
Srž kontroverze nisu bile samo Sloterdijkove ideje već i njegova upotreba njemačkih riječi Züchtung ("uzgoj", "uzgoj") i Selektion ("izbor"). Sloterdijk je odbacio optužbu za nacizam, koji je smatrao stranom njegovom historijskom kontekstu. Ipak, tekst je pokrenuo kontroverzu u kojoj je Sloterdijk bio oštro kritiziran, kako zbog njegove navodne upotrebe fašističke retorike da promovira Platonovu viziju vlade s apsolutnom kontrolom nad stanovništvom, tako i zbog nenormativnog, pojednostavljenog smanjenja samog bioetičkog pitanja. Ova druga kritika bila je zasnovana na nedorečenosti Sloterdijkove pozicije o tome kako će tačno društvo biti pogođeno razvojem genetske nauke. Nakon što je kontroverza umnožila stavove i za i protiv njega, Die Zeit je objavio otvoreno pismo Sloterdijka Habermasu u kojem je žestoko optužio Habermasa da "kritizira iza njegovih leđa" i zagovara gledište o humanizmu koje je Sloterdijk proglasio mrtvim.
Enzim-vezani receptor
Imaju dva važna domena, vanćelijski domen za vezivanje liganda, unutarćelijski domen, koji ima katalitsku funkciju i jedan transmembranski heliks. Signalna molekula veže se za receptor na vanjskoj strani ćelije i uzrokuje konformacijsku promjenu na katalitskoj funkciji koja se nalazi na receptoru unutar ćelije.
Peter Sloterdijk
Spor države blagostanja
Još jedan spor se pojavio nakon Sloterdijkovog članka "Die Revolution der gebenden Hand" (13. juna 2009.; prev. "Revolucija ruke koja daje") u Frankfurter Allgemeine, jednom od najčitanijih njemačkih novina. Tamo je Sloterdijk tvrdio da je nacionalna država blagostanja "fiskalna kleptokratija" koja je pretvorila zemlju u "močvaru ogorčenosti" i degradirala njene građane u "mistificirane subjekte poreskog prava".
Enzim-vezani receptor
Primjeri enzimske aktivnosti uključuju:
Peter Sloterdijk
Spor države blagostanja
Sloterdijk je otvorio tekst čuvenim citatom ljevičarskih kritičara kapitalizma (koji je Proudhon proslavio u 19. veku u svojoj knjizi " Šta je svojina? " ) " Imovina je krađa ", navodeći, međutim, da je danas moderna država ta koja najviše uzima. "Živimo u fiskalnom grabežljivom polusocijalizmu - i niko ne poziva na fiskalni građanski rat."
Enzim-vezani receptor
Tipovi
Slijedi lista od pet glavnih porodica katalitskih receptora:
Peter Sloterdijk
Spor države blagostanja
Ponovio je svoje izjave i pokrenuo debatu u svojim člancima pod naslovom "Kleptokratie des Staates" (prev. " Kleptokratija države") i "Aufbruch der Leistungsträger" (prev. "Ustanak izvođača") u njemačkom časopisu Cicero – Magazin für politische Kultur.
Prema Sloterdijku, institucije države blagostanja su pogodne za sistem koji privileguje marginalizovane, ali se, neodrživo, oslanja na klasu građana koji su materijalno uspješni. Sloterdijkova provokativna preporuka bila je da se porez na dohodak treba duboko smanjiti, a razlika se nadoknađuje donacijama bogatih u sistemu koji bi nagrađivao veće davaoce socijalnim statusom. Zauzvrat bi bili hvaljeni zbog svoje velikodušnosti, umjesto da se osjećaju krivim za svoj uspjeh ili ogorčeni zbog zavisnosti društva od njih.
U januaru 2010. godine objavljen je prevod na engleski pod naslovom „A Grasping Hand – Moderna demokratska država pljačka svoje produktivne građane“, u Forbesu i u zimskom izdanju City Journala za 2010. godinu.
Sloterdijkova knjiga iz 2010., Die nehmende Hand und die gebende Seite, sadrži tekstove koji su pokrenuli spor o državi blagostanja 2009–2010.
Pol i feminizam
U septembru 2016. Sloterdijk je objavio e-mail roman The Schelling Project. Poluautobiografski tekst sadrži autoportret autora koji se pojavljuje kao "Peer Sloterdijk"; a nekoliko Sloterdijkovih prijatelja, kao što su Thomas Macho, Siegfried Mauser i Michaela Boenke, pojavljuju se u romanu. Zajedno, kako ide zaplet, oni prave nacrt istraživačkog prijedloga za Njemačku agenciju za finansiranje istraživanja (Deutsche Forschungsgemeinschaft) o evoluciji ženskog orgazma. Kako bi izgledalo dublje i tako impresioniralo recenzente, tim lažira vezu ovog pitanja s metafizikom njemačkog idealističkog filozofa Friedricha Wilhelma Josepha Schellinga. Recenzenti, međutim, vide podvalu i odbijaju aplikaciju. Nakon odbijanja, tim se razdvaja i svaki od njegovih članova ide svojim putem. Dok je Sloterdijkov e-mail roman o akademskoj prevari ocijenjen kao osrednji u smislu literarnog kvaliteta, na njega se više gledalo kao na političku izjavu, konkretno kao napad na gender mainstreaming u Njemačkoj 21. stoljeća. Kritičarka Elke Schmitter, u preglednom članku za Der Spiegel pod naslovom 'Žena kao starinska šala', opisala je Sloterdijkov tekst kao antifeministički pamflet koji je tanko prikriven kao roman. U intervjuu za Süddeutsche Zeitung Sloterdijk se branio od optužbi i tvrdio da je njegov odnos prema ženama obožavanje, a ne prezir.
Autarijati
Autarijati (grčki: Αὐταριάται) su bili lirsko pleme koje je doživjelo svoj uspon između VI i IV stoljeća p. n. e. O njihovom prisustvu u zapadnim i centralnim dijelovima Balkana postoje mnogi historijski podaci, filološki nalazi i veliki broj tragova materijalne prirode. Istraživanja o Autarijatima i glasinačkoj kulturi (Glasinac, visoravan u općini Sokolac) iz starijeg željeznog doba započela su krajem XIX stoljeća. Poručnik Johan Leksa, prilikom izgradnje puta Han Podromanija-Rogatica, otvorio je prve tumule na visoravni (lokalitet Glasinačko polje-Bjelosavljevići) i tom prilikom je u jednom tumulu iz grupe kraj rijeke Rešetnice naišao, među ostalim nalazima, i na čuvena bronzana glasinačka kultna kolica koje "vuku" dvije ptice. Glasinačka kolica, koja se čuvaju u muzeju u Beču, postala su dio udžbenika, knjiga i literature širom svijeta.
Antički historičari o Autarijatima
Historičar Apijan (oko 165.-90. godine p. n. e.) navodi grčku legendu da su Iliri dobili ime po mitskom Ilirijonu koji je imao sinove Enheleja, Autarija, Dardana, Meda, Taulanta i Pereba, a kćerke Partu, Daortu, Dasaru i druge, koji su svi bili rodonačelnici plemena; redom: Enhilejaca, Autarijata, Dardanaca, Meda, Taulanata, Pereba, Partina, Daorsa i Desareta. Autarijej je imao sina Panonija ili Pajona, a Pajon sinove Skordiska i Tribala i po njima su dobili svoja imena Skordisci i Tribali.
Pseudo-Skilaks (Skilaks iz Karijande, grčki istraživač iz VI stoljeća p. n. e.) smješta Autarijate sjeverno od "velikog jezera", moguće Skadarskog jezera (ili možda Hutovog blata). Strabon navodi da ih je bilo i u donjem Pomoravlju.
Teopomp (grčki historičar, oko 380-300. godine p. n. e.) zabilježio je priču koja govori o tome kako su Kelti, budući da nisu mogli nadjačati Autarijate, pribjegli lukavstvu; znajući da im je neprijatelj sklon piću, priredili su gozbu i potrudili se da Autarijati saznaju za nju. Autarijati su napali, a Kelti se odmah povukli. Ubrzo su Autarijati navalili na hranu i piće i toliko se opili da su ih Kelti lahko savladali.
Historija
Porijeklo Autarijata se može pratiti unazad kroz historiju sve do proto-Ilirskih stanovnika koji su u bronzano doba naseljavali područja u jugoistočnoj Bosni i gornjem Podrinju, u VI stoljeću i oko rijeka Lim, Tara i Piva te planina Povlen i Maljen do Peštera, a u V stoljeću prodrli su dublje u teritoriju današnje Srbije. Prije pohoda na Persiju, Aleksandar Makedonski je u cilju učvršćivanja sjevernih granica carstva pokorio ilirsko pleme Tribali, a Autarijati su iskoristili priliku i proširili se i na teritorije oslabljenih Tribala.
Seobe naroda kulture polja sa urnama(žara) (en.: urnfield people, njem. Urnenfelderkultur) su značajno izmijenile etničku i kulturnu strukturu Podunavlja, ali njihove seobe nisu u značajnoj mjeri uticale na područje glasinačke kulture u kasnom bronzanom dobu. Stabilizacija koja je uslijedila nakon seoba pokrenula je brzi etnički, kulturni i politički razvoj zajednice Autarijata. Kao posljedica toga, njihova društvena i politička struktura postala je složenija; plemenska organizacija je prerasla u principate-kneževine sa utvrđenim teritorijama oko VIII stoljeća p. n. e. U tumulusima napravljenim između VII i VI stoljeća pronađeni su veoma bogati "kneževski grobovi" u kojima su sahranjivani pripadnici mjesnih dinastija.
Zbog brojnih vanjskih političkih i ekonomskih faktora, zajednice Autarijata su se u kasnom VI stoljeću p. n. e. ujedinile u jedno političko biće. Nakon ujedinjenja, Autarijati se počinju širiti; pretežno na istok, na teritorije plemena Tribali. Osim toga, proširili su se i na jug gdje su nadvladali Ardijejce, njihove stare suparnike s kojima su se dugo vremena borili za kontrolu nad pašnjacima i slanim izvorima. Historičar i arheolog J.J. Wilkes navodi da se jedan od slanih izvora oko koga su se ova dva ilirska plemena sukubljavala nalazio u blizini Orahovice, mjesta u gornjem toku rijeke Neretve, kod Konjica. Djelovanje Autarijata na prelazu između VI i V stoljeća p. n. e. ostavilo je dubok utjecaj na susjede koji su bili pogođeni njihovom ekspanzijom. Ardijejci su se pomjerili ka obali Jadranskog mora, a Tribali dalje na istok. Ekspanzija Autarijata omogućila im je uspostavljanja hegemonističke kontrole nad datim dijelom Balkanskog poluostrva.