cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mezopotamija
Gradovi
Početak historije se veže za pojavu pisma odnosno civilizacije, ali pisma i razmjene dobara ne bi bilo bez pojave prvih gradova. Sumeri prvi stvaraju sistem poznat kao grad-država. Ti gradovi bili su zatvoreni unutar zidina, s krivudavim ulicama i visokim hramom koji je građen kao citadela. Originalnost te arhitekture proizilazi iz nemogućnosti odabira kvalitetnog materijala; kamena nije bilo pa se koristila samo opeka od gline, modelirana i sušena na suncu. Opeke se slažu jedna na drugu tako da obrazuju masovne zidove bez otvora. Prostorije se osvjetljuju kroz otvore na tavanu, ulazna vrata su velikih dimenzija i predstavljaju jedini otvor koji remeti neprekidnost zidova.
Svaki od gradova-država ima svog boga zaštitnika, a svaki bog vladara koji ga zastupa na zemlji. Prvi zadatak vladara bio je izgraditi mjesto za održavanje kulta kako bi bog bio zadovoljan i za uzvrat osigurao ono što je najvažnije za život tog područja. Sumerski bogovi su bili kombinacija životinja i ljudi (lavlje tijelo = snaga, ljudska glava = mudrost). Drugu grupu mitoloških bića čine mitovi o junacima (najpoznatiji je kralj Uruka nadljudske snage – Gilgameš). Sumeri se nisu brinuli za zagrobni život i upravo iznenađuje toliki broj svetišta i bogato ukrašenih gronica u jednom od najstarijih gradova u Mezopotamiji – Ur-u.
mini|desno|250px|Ulaz u Apadanu - dvoranu za prijem u [[Perzopolisu, oko 500. godine p. n. e.]] Prvobitno se Mezopotamijski hram u osnovi sastoji od pravih uglova koji na užoj strani ima oltar i sto za zavjetne darove i ispred njega. Kasnije se toj jedinoj prostoriji dodaju druge koje služe za stanovanje svećenika, te dvorišta koja onda postaju centar cijelog kompleksa. Hram u obliku kule – zigurat (zikurat ili cikurat) je hram sastavljen od niza platformi ili terasa izgrađenih stepenasto tako da im se dimenzije idući naviše smanjuju, a na vrhu se nalazi svetište (cela). Čitav kompleks planiran je tako da je vjernik s dna stepeništa primoran obići što više uglova prije nego stigne do hrama. Tokom vremena ovaj plan je razrađivan te je pravljen sve viši i uži zigurat nalik na kulu koja se diže na više spratova. Najpoznatija je Babilonska kula koja nije očuvana.
Sumerske, akadske i babilonske gradove od opeke lako osvaja ratnički narod Asiraca i umjesto njih nastaju gradovi od kamena (krečnjaka) i reprezentativna (i agresivna) kraljevska umjetnost (Asurbanipalova palača u Ninivi). Konačno Perzijsko carstvo 539. godine p. n. e. uništava novi Babilon i time završava razdoblje samovoljne civilizacije u Mezopotamiji i nastaje centralizirana država kraljeva Kira, Darija i Kserksa. Najpoznatiji grad je bila prijestolnica – Perzopolis koji je bio kameni kompleks pravougaone osnove s brojnim sobama i stubištima, naprednim stubovima s kapitelima, te s pilastrima i portalima.
Skulptura
mini|lijevo|Krilato božanstvo, zidni reljef s vrata palače [[Sargon II|Sargona II u Dur-Šarukinu u Asiriji (danas Khorsabad u Iraku), oko 713-716. god. p. n. e.]]mini|Skulptura iz Dur-Untaša, oko 2750. p. n. e., Muzej u [[Bagdadu]] Umjetničko stvaralaštvo u Mezopotamiji razvija se da bi služilo onome ko tim društvom vlada, sam umjetnik ili zanatlija je anoniman. Hram, statua, pečat uvijek se razlikuju od svega što su stvorili drugi prostorno ili vremenski bliski narodi kao što su Egipćani ili Grci.
mini|lijevo|Detalj Naram-Sinove stele, oko. 2300. p. n. e., Louvre
U Mezopotamijskoj skulpturi najbolje se očituju karakteristike ove umjetnosti. Tematika kiparstva su prvenstveno bogovi, vladari i visoki dostojanstvenici. Ljudski lik je uvijek prikazivan u dva položaja: osoba sjedi na prijestolju ruku sklopljenih na grudima u molitvi ili osoba stoji sa sklopljenim ili ispruženim rukama uz bokove. Svaki od kipova poštuje zakone simetrije, frontalnosti i geometrije. Apsolutna simetrija je takva da je ljudska figura idealno prepolovljena vertikalnom linijom od sredine čela do nogu tako da svaki dio tijela na jednoj strani linije u potpunosti odgovara drugom simetričnom dijelu. Po zakonu geometrije svaka ljudska figura se smješta unutar neke sheme osporavajući stvarne oblike. Ta shema podrazumijeva uvijek oblike valjka, kupe ili trapeza. To ujedno i objašnjava zašto ruke statua ostaju npr. čvrsto priljubljene uz tijelo jer su se jedino tako mogle smjestiti u idealnu shemu kojoj se pridavala važnost. Glava je uvijek izražajnija, više obrađena u odnosu na tijelo, na licu su naglašene oči, sumerske skulpture obično su ćelave, a od asirskih vremena kosa je redovno podijeljena razdjeljkom na sredini i često se spaja s velikom bogatom i gustom bradom.
mini|Vrh [[Hamurabijeve stele sa najstarijim zakonima na svijetu]]desno|mini|Detalj emajlirane opeke s Ištarinih dveri na [[Babilonu]]
Jedan od načina izražavanja koji se posebno razvio u Mezopotamiji je monumentalni reljef. Radi se o reljefu u kamenu na kojem se uvijek prikazuju grupne scene koje služi kao svojevrsno prisjećanje na političke, vojne ili vjerske događaje. To su plošni reljefi ikonografske (vertikalne) perspektive, dakle, svako tijelo zadržava svoju veličinu bez obzira na blizinu ili udaljenost, a veličina lika varira samo prema njegovoj društvenoj važnosti (hijerarhija). Tako je božanstvo veće od kralja, kralj od podanika, a ovi veći od neprijatelja. Namjera umjetnika je svaki dio tijela prikazati što jasnije, pa se lica uvijek javljaju u profilu, ramena frontalno, bokovi na pola, noge i ruke u profilu. Na taj način svaki dio tijela dobija najveću moguću jasnoću. Sve ove karakteristike primjenjuje i egipatska umjetnost. Postoji 5 vrsta Mezopotamijskog reljefa koje dijelimo po mjestu gdje su se nalazili i temama koje prikazuju:
mini|lijevo|Reljef u ploči sumerskog kralja Ur-Nanšea iz Lagaša, oko 2550. p. n. e., [[Louvre, Pariz]] mini|lijevo|[[Asurbanipal u lovu, zidni reljef iz palače u Nivi]]
1. Stela je ploča vertikalno postavljena u funkciji nadgrobnog spomenika, uvijek ukrašena reljefom koji opisuje neki događaj, ali najčešće samo kroz jednu ključnu glavnu scenu, tako se cijelo zbivanje svodi samo na jedan događaj. Jedan od najboljih primjera je Naram-Sinova stela iz 2300. god. p. n. e. na kojoj Naram-Sin slavi pobjedu nad neprijateljem. To je obična kamena ploča, relativno laka, koja predstavlja kralja kao najveći lik kako se penje na planinu gazeći neprijatelje dok ga podanici slijede (Neuki Rimljani su je smatrali običnom nadgrobnom pločom). Najpoznatija je Hamurabijeva stela koja na vrhu prikazuje babilonskog kralja Hamurabija na tronu i podanika koji mu je ispod nogu, a niz cijelu stelu je klinastim pismom upisan prvi poznati skup zakona na svijetu (Hamurabijev zakonik).
2. Reljef u ploči obavezno ima otvor na ploči da bi se lakše postavljali na plohu zida. Ploče s otvorom imaju religijsku namjenu jer one nađene uglavnom prikazuju vršenje vjerskih obreda.
3. Reljef u stijeni obično slave historijske događaje.
4. Zidni reljefi su vrhunci reljefa koji su se razvili kada je carska (asirska) vlast bila najjača. Na zidovima palača s unutarnje strane slijede jedna za drugom kamene ploče na kojima su u plitkom reljefu prikazani poduhvati vladara, posebno ratovi i lov. Svi ti reljefi imaju dokumentarni značaj jer književni izvori potvrđuju da su se prikazani događaji desili. Na samim reljefima raspoređeni su i natpisi koji ih komentiraju. Najljepši prizori nalaze se na zidovima Asurbanipalovog dvorca u Nivi iz 7 st. p. n. e. Događaji na reljefima nižu se postepeno i ilustriraju dijelove napisane historije. Karakterizacija likova postiže se određenim tipom frizure, posebnom odjećom ili određenim stavom, pa je tako uvijek vladar na prijestolju ili u ratnim kolima.
5. Reljefi na emajliranim opekama su dekorativni reljefi koji se razvijaju u novom Babilonu i njima su ukrašavane kapije i glavne ulice. Pokrivanje građevina emajliranom opekom trebalo je garantovati vječnost babilonskih građevina. Najljepši primjer je na Trijumfalnoj kapiji boginje Ištar. Zidovi kapije su od opeke, a emajlirani reljef sa likovima životinja (lavovi, bikovi, zmajevi) je ravnomjerno raspoređen.
Reference
== Vanjski linkovi
Bosanska mišjakinjica
Bosanska mišjakinjica ( (G. Beck) K. Maly − sinonimi: Alsine bosniaca G.  Beck i  A.  rostrata   Murb., non  Pers.) − je endemska biljka Istočnih Dinarida iz porodice Caryophyllaceae (karanfili).
Opis
Bosanska mišjakinjica je višegodisnja biljka sa rahlim do gustim  busenjem, visoka oko 15–30 cm. Stabljike su joj brojne, obično uspravne, rijetko ustajuće ili  polegle. Pri osnovi si manje - više odrvenile, a pri dnu razgranate, gole ili čkinjasto dlakave, sa  brojnim sterilnim lisna­tim izdancima. Listovi su joj linearno lancetasti ili­ linearno koncasti ili šilasti. Priliježu uz stabljiku, a dugi su oko 5-8 (-10) mm, a pri osnovi  prošireni i treplja­sti. Imaju kožast obod i 3  jasno  izražena nerva.
Cvast je rahlo cimasta i zbijena, sa po više cvjetova. Cvjeta od maja do jula. Peteljke cvijeta su gole ili dla­kave. Čašični listići  su usko   lancetasti, bijeli, dugi  3–4 mm. Goli su ili kratko  dlakavi, dugačko ušiljeni, sa  zelenom prugom koja  po  sredini  ima bjeličasti  nerv. Krunica je bijela, a latice kraće od čašice ili jednake dužine. Izduženo su jajasti, a u osnovi 5 spoljnih prašnika su  valjkasto produžene i  rascijepljene žlijezde pa izgleda da ih je 10. Brakteje su linearno lancetaste, ve­ćinom  kraće ili jednake sa cvjetnim peteljkama.
Plod čahura je jajoliko valjkasta, dvostruko kraća  od čašice. Sjemenke su sitne, svijetlosmeđe, duge  0,8–1 mm, a široke 0,5-0,8 mm, bodljasto bradavičaste.
Ekologija i rasprostranjenje
Bosanska mišjakinjica raste na krečnjačkim i ser­pentinskim kamenjarama i suhim kamenjarskim pašnjacima, glavninom u pojasu subalpske vegeta­cije pojasu. Izrazito je heliofitna vrsta.
Endem je Jugoistočnih Dinarida (Bosna i Hercegovina, Crna Gora i Srbija) goslavija, sjev. Albanija).
Locus classicus je u Bosni: na sti­jenama   oko  Sarajeva (Beck, G.  1898).
Circus Maximus
mini|desno|250p|Mjesto gdje se nalazio Circus Maximus u Rimu mini|desno|250p|Mapa antičkog [[Rima. Položaj Circus Maximusa (u donjem desnom uglu) u odnosu na Rimski forum]]
Circus Maximus (Circo Massimo) (Veliki Cirkus) je stadion izgrađen između Aventino i Palatino brda u 5 vijeku p. n. e. za vrijeme rane rimske republike. Prvi zapisi o Circus Maximusu se pojavljuju oko 329. p. n. e.
Stadio je bio zaobljena arena za konjske utrke dugačka oko 500 m sa dvije staze sa centralnim ostrvom u sredini (spina) oko koje su 4 konjske zaprege vodile utrke. Jugozapadnu kraj stadiona se završavao u polukrugu. Sjeverozapadni kraj stadiona je bio blago zaobljen kako bi omogućio trkačima jednaku udaljenost od drugog zaokreta iz svake trkačke linije.
Gledaoci su gledali utrke sa obronaka obližnjih Paletino i Aventino brda. Obronci su bili podešeni u 1. vijeku p. n. e. da mogu da prime oko 150.000 gledalaca. U 1. vijeku n. e. Obronci su opet podešeni da prime između 250 i 300.000 gledalaca. Stadion je još dvaput bio adaptiran u 3. i 4. vijeku n. e. sa proširivanjem staze za utrke više od 4 zaprege. Kasnije svi stadioni koji su omogućavali utke za više od 4 zaprege su nazvani hipodromi. Zadnja utrka na Circus Maximusu je održana 549. n. e.
Seleučko carstvo
Seleučko carstvo (starogrčki: Βασιλεία τῶν Σελευκιδῶν, Basileía tōn Seleukidōn) je bilo helenističko carstvo koje je postojalo od 312. p. n. e. do 63. godine p. n. e. Osnovao ga je Seleuk I Nikator koji je nakon podjele Makedonskog carstva dobio Babilon i mnoge druge istočne teritorije Aleksandrovog carstva. Na vrhuncu moći, Seleučko carstvo je obuhvatalo Malu Aziju, Perziju, Levant, Mezopotamiju, dijelove srednje Azije (današnji Turkmenistan i Pamir) i dolinu rijeke Ind.
Podjela Aleksandrovog carstva
Aleksandar Veliki je nakon zauzimanja Ahemenidskog carstva umro mlad 323. godine p. n. e, ostavljajući ogromno carstvo bez odraslog nasljednika. Tada je carstvo naslijedio njegov mladi sin Aleksandar IV sa svojim regentom Perdikom, dok su njegove osvojene teritorije podijeljene Aleksandrovim generalima koji su postali satrapi.
Uspon Seleuka i širenje na zapad
Aleksandrovi generali (dijadosi) su se nakon podjele carstva borili za prevlast nad dijelovima kojima su vladali. Ptolemej, bivši Aleksandrov general i satrap Egipta, je bio prvi koji je osporio novi sistem, što je dovelo do smrti Perdike. Njegova pobuna je dovela do nove podjele carstva sporazumom u Triparadisu 320. godine p. n. e. Tim sporazumom Seleuk je dobio Babilon i istočne provincije, te je od tada je nemilosrdno nastavio širenje svog dominiona. Nakon proširenja na istok, Seleuk je 312. godine u Babilonu osnovao novo Seleučko carstvo. Nakon toga, Seleuk je poveo rat protiv Maurijskog carstva. Nakon dvije godine rata, postigao je sporazum sa Chandraguptom Mauryem, u kojem je zamijenio svoje istočne teritorije za značajnu snagu od 500 ratnih slonova koji su imali odlučujuću ulogu u bici kod Ipsa 301. godine p. n. e.
Nakon njegove i Lizimahove pobjede nad Antigonom u odlučujućoj bici kod Ipsa 301. godine p. n. e, Seleuk je preuzeo kontrolu nad istočnom Anadolijom i sjevernom Sirijom. U Siriji je osnovao novi grad Antiohiju koji je dobio ime po njegovom ocu. Zatim je sjeverno od Babilona osnovao novu prijestolnicu carstva kojoj je dao ime Seleukija. Seleučko carstvo je dostiglo teritorijalni vrhunac nakon Seleukove pobjede nad nekadašnjim saveznikom Lizimahom u bici kod Korupedija 281. godine. p. n. e. Nakon pobjede, Seleuk je odlučio da preuzme kontrolu nad Lizimahovom teritorijom u Evropi (Trakija i Makedonija), ali je ubijen od strane Ptolemeja Kerauna.
Njegov sin Antioh I Soter (281–261. p. n. e) i unuk Antioh II Teos (261–246. p. n. e) su bili suočeni sa mnogim izazovima na zapadu, među kojima su ratovi sa Ptolemejom II i keltska invazija na Malu Aziju. Krajem vladavine Antioha II, istočne pokrajine Baktrija i Partija su proglasile nezavisnost. Nakon toga je seleučki guverner Baktrije Diodot formirao Grčko-Baktrijsko kraljevstvo koje je trajalo do 125. godine p. n. e. kada je uništeno invazijom sjevernih nomada. Jedan od Grčko-Baktrijskih kraljeva Demetrije I je izvršio invaziju na Indiju 180. godine p. n. e. formirajući Indo-Grčko kraljevstvo koje je trajalo do 20. godine. Seleučki guverner Partije Andragora je proglasio nezavisnost Partije zajedno sa svojim susjedom Baktrijom. Međutim, ubrzo nakon toga partski plemenski poglavica Arsak je osvojio Partske teritorije 238. godine p. n. e. i formirao Partsko carstvo. Sin Antioha II, Seleuk II Kalinik (246–225. p. n. e) se, nakon poraza u Trećem Sirijskom ratu protiv Ptolemeja III, morao boriti protiv svog brata Antioha Hieraksa. Tokom ovog građanskog rata, Gali su u Maloj Aziji uspostavili polunezavisnu kraljevinu Galatiju iz koje su kasnije iznikli Bitinija, Pont, Kapadokija i Pergam.
Preporod carstva (223–191. p. n. e)
Preporod carstva počinje dolaskom na prijestolje Antioha III Velikog (223–187. p. n. e). Nakon neuspješnog Četvrtog Sirijskog rata protiv Ptolemejskog kraljevstva, Antioh III se dokazao kao najveći Seleučki vladar nakon Seleuka I. Narednih deset godina je proveo u ratu protiv Partskog carstva i Grčko-Baktrijskog kraljevstva. Nakon pobjede u bici kod rijeke Arije i opsade Baktrije, uspostavio je prijateljstvo sa indijskim kraljem Sofagasenom koji mu je dao 150 slonova. Nakon povratka na zapad 205. godine p. n. e, otkrio je povoljnu situaciju za napad na Ptolemejsko kraljevstvo nakon smrti Ptolemeja IV. Uspostavljanjem saradnje, Antioh III i Filip V Makedonski su podijelili ptolemejske teritorije izvan Egipta nakon Petog Sirijskog rata.
Ekspanzija na Grčku i rat sa Rimom
Nakon poraza njegovog nekadašnjeg saveznika Filipa V Makedonskog od Rimske republike 197. godine p. n. e, Antioh III je vidio priliku proširenja na zapad. Ohrabren uspjehom kartaginskog vojskovođe Hanibala, pokrenuo je invaziju preko Helesponta. Sa svojom ogromnom vojskom je želio uspostaviti vlast nad cijelim Helenističkim svijetom, ali je time došao u sukob sa Rimskom republikom. Nakon poraza u bitkama kod Termopila 191. godine p. n. e. i Magnezije 190. godine p. n. e. bio je primoran uspostaviti mir. Sporazumom u Apameji 188. godine p. n. e. pristao je da plati veliku ratnu odštetu i da povuče svoju vojsku istočno od planine Taurus. Time su rimski saveznici Kraljevina Pergam i grad Rodos stekli sve bivše Seleučke teritorije u Anadoliji.
Kanadski dolar
Kanadski dolar (kod valute CAD) je zvanična valuta države Kanade još od 1858. godine. Obično se označava sa oznakom dolara - $, ili alternativno - C$ kako bi se razlikovao od ostalih valuta drugih zemalja pod nazivom dolar. Kanadski dolar je podijeljen u 100 centi.
Terminologija
Kanađani koji govore engleski jezik koriste termin "buck" za dolar (kao u Sjedinjenim Američkim Državama. Za kovanice dolara se koriste i izrazi "loonie" (za novčić od jednog dolara) i "toonie" (za novčić od dva dolara).
Na francuskom moneta se također naziva le dollar. U slengu francuski Kanađani koriste riječi "piastre" ili "piasse" za dolar uopšte, te "huard" (ekvivalentna riječ izrazu "loonie").
Evropski put E70
Evropski put E70 je evropski put klase A od zapada ka istoku, koja se pruža od A Coruñae u Španiji na zapadu, pa do gruzijskog grada Poti na istoku.
Put
frame|desno|Od zapada ka istoku: [[A Coruña, Bilbao, San Sebastián, Bordeaux, Saint-Etienne, Lyon, Turin, Verona, Venecija, Trst, Ljubljana, Zagreb, Beograd, Timişoara, Craiova, Bukurešt, Rousse, Varna, Samsun, Trabzon, Poti.]] E70 prolazi kroz deset evropskih država, te uključuje jednu trajektnu liniju, od Varnae u Bugarskoj do Samsuna u Turska.
Španija
E70 se prostire zaobilaznim putem kroz sjevernu Španiju, jer su neki dijelovi puta A-8 još nezavršeni. Ukupna dužina iznosi oko 686km ili 426 milja
Francuska
E70 prolazi kroz južnu Francusku ukupnom dužinom od oko 989 km ili 610 milja.
Italija
E70 prolazi kroz Italiju ukupnom dužinom od oko 650 km ili 403 milja.
Hrvatska
E70 prolazi kroz sjevernu Hratsku ukupnom dužinom od oko 287 km ili 178 milja.
Srbija
E70 prolazi kroz Srbiju ukupnom dužinom od oko 205 km ili 126 milja.
Rumunija
E70 prolazi kroz Rumuniju ukupnom dužinom od oko 695 km ili 431 milja.
Bugarska
E70 prolazi kroz sjevernu Bugarsku ukupnom dužinom od oko 186 km ili 115 milja.
Tada prelazi Crno more trajektom do Samsuna, Turska.
Turska
Od Samsuna, E70 prati obalu Crnog mora kroz Ordu i Trabzon prije ulaska u Gruziju.
Gruzija
E70 prolazi kroz Batumi i ide sve do grada Poti na obali Crnog mora.
IC 2319
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Melanholija (film)
Melanholija je naučnofantastična drama koju je napisao i režirao Lars von Trier. Priča filma se usredsređuje na dvije sestre, od kojih jedna priprema da se uda, i sve se dešava uoči sudara zalutale planete sa Zemljom. Početna inspiracija Von Triera za film je došla usljed depresivne epizode koju je pretrpio i načina na koji depresivni ljudi imaju tendenciju da ostanu mirni tokom katastrofalnih događaja. U filmu se može čuti muzika iz uvertire u operu Richarda Wagnera Tristan i Izolda (1857-1859). Melanholija je drugi nastavak von Trierove nezvanične trilogije pod nazivom "Depresivna trilogija", kojoj je prethodio film Antihrist i zatim je uslijedio film Nimfomanijak. Premijera je održana na Kanskom filmskom festivalu 2011. godine.
NGC 5435
NGC 5435 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Djevica. Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1882. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6922
NGC 6922 (također poznat kao IRAS 20272-0221, MCG 0-52-18, PGC 64814 i UGC 11574) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 260 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Orao. Najveći prečnik je 1,30 (98 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (76 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 24. jula 1863. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3948
NGC 3948 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Lav. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 23. aprila 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2514
NGC 2514 (također poznat kao IRAS 08000+1556, MCG 3-21-11, PGC 22581 i UGC 4189) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 223 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 1,30 (84 hiljade sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (78 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 19. januara 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Fomins & Kleins
Latvijski bend Fomins & Kleins osnovan je krajem 2002. godine, međutim, dva glavna aktera ove grupe, Ivo Fomins i Tomass Kleins znaju se od ranije, kroz zajedničke muzičke projekte.
U vrijeme Sovjetskog Saveza, Ivo i Tomass su osnovali bend Saldas Sejas (Slatka lica) zajedno sa još dvoje poznatih latvijskih muzičara, Zigfridsom Muktupavelsom i Guntarsom Račsom. Sa Guntarsom njih dvojica i dalje sarađuju: on im producira i piše sve pjesme.
Pjevač Ivo Fomins, koji je inače po profesiji kuhar, zalagao se za formiranje Fominsa & Kleinsa prilikom mnogih muzičkih projekata, čak i izvan Latvije. Jedno je vrijeme bio čvrst član benda Liepajas Brali (Braća iz Liepaje) nakon čega započinje solo karijeru, te nastupa između ostalog u Rusiji, Poljskoj, Austriji i Danskoj. 1989. godine učestvovao je na festivalu Big Apple, te tu osvaja veoma dobro treće mjesto. Sam Ivo kaže da je dosta naučio od Roberta Planta (Led Zeppelin), Stevena Tylera (Aerosmith) i Davida Coverdalea (Deep Purple, Whitesnake). Pjevanje je zasigurno u krvi porodice Fomins. Ivov brat, Igo (pravim imenom Rodrigo) veoma je omiljen pjevač u baltičkim državama i Rusiji.
Gitarista Tomass Kleins potječe također iz jedne veoma muzikalne porodice, te piše sve prekrasne melodije za bend Fomins & Kleins. U svojoj rockerskoj prošlosti bio je član mnogih bendova, kao npr. Neptuns ili pak Latvijskoj verziji BH rock legende Bijelog Dugmeta, Livi. Zahvaljujuči tome, on se upoznao sa rockom, te zaista takav nastoji i ostati u Fomins & Kleinsu. Kao svoje nejveče učitelje (ujedno i prijatelje) spominje članove AC/DC, Led Zeppelina, Pink Floyda i Ozzyia Osbourna.
Krajem 2002. godine Tomass Kleins i Ivo Fomins potpisuju ugovor u najvećoj baltičkoj i Latvijskoj producentskoj kući, Microphone Records- MicRec. Tako su se polako, ali sigurno sa svojim pjesmama izdvojili iz mase pjevača, te zajedno sa bendom BrainStrom postati jedni od najpoznatijih Latvijskih grupa. Pored Iva i Tomassa, u bendu su joč i Egils Mezs (bas), Valerijs Iutuns (bubnjevi) i Janis Strazds (klavijature). Početkom slijedeće godine, oni javnosti predstavljaju svoju prvu zajedničku pjesmu, Sniegs (Snijeg), te hard rockersku Solijums (Obećanja). Samo nekoliko mjeseci kasnije, svjetlo dana je ugledao njihov prvi album Muzikants (Muzičari), koji je rasprodat u rekordnom broju. Sa naslovnom pjesmom tog albuma, na Euroviziji u Latviji osvajaju drugo mjesto, dok pobjedu odnosi F.L.Y., koji je na Eurosongu u Rigi osvojio solidno predzadnje mjesto. Inače, na Latvijskom izboru za pjesmu Eurovizije, njihova autobiografska pjesma Muzikants bila je jedina pjesma na maternjem jeziku.
2004. godine Fomins & Kleins izdaju svoj drugi studijski album, Dzimis Latvija (Rođeni u Latviji). Sa 100% rock pjesmom Dziesma par Laimi (Pjesma o sreći) ponove se prijavljuju za izbor Latvijske pjesme predstavnice na Euroviziji, te bivaju ubjedljivi pobjednici sa preko 40000 glasova televotinga, što je postiglo i novi rekord u televotingu u toj zemlji. Također i ova pjesma bila je jedina na Latvijskom jeziku. Inače, u Istanbulu, malo im je falilo da ostvare put u finale. Također, Ivo je demantirao da je pjesma Dziesma par Laimi na Latvijskom, a ne na Engleskom jeziku zbog toga što oni predstavljaju Latviju, a ne Englesku. Inače, njihovi koncerti u Latviji su veoma dobro posječeni, hale, dvorane i stadioni su popunjeni uvijek do kraja.
Kraj jedne ere
Nakon više manjih nesuglasica sa vokalom Ivom Fominsom, te gitaristom Tomassom Kleinsom, nakon objavljena dva nova singla 2005. godine (Uz Neatgrisaenos i Notiks Ta Ka Janotiek), Fomins i Kleins se raspada. Ivo Fomins je otišao u solo pjevače, te krajem 2006. izdao svoj prvi solo album, dok se Tomass Kleins priključio bendu "Cacao".
Ibrahim Halilović
Ibrahim Halilović rođen je 1946. u Mrkonjić Gradu gdje je pohađao gimanziju. Završio učiteljsku školu u Jajcu.
Novinarstvom se bavi od 1970. Od 1978. profesionalno radi na Televiziji Sarajevo, Dopisništvo Jajce, sa statusom reportera - samostalnog urednika. Sarađivao je honorarno s "Glasom", "Oslobođenjem", "Politikom", "Večernjim listom".
Koautor je fotomonografija "Mrkonjić-Grad" i "Bjelajce". Za vrijeme komunističke vlasti bio je proganjan i zatavaran, a nekoliko puta mu je bilo zabranjivano raditi na području Mrkonjić-Grada i Šipova zbog kritičkog novinskog izvještavanja. Na početku rata u BiH bio je uhapšen na punktu srpske milicije u Majdanu. Sredinom maja 1992. prelazi tajno u Jajce, gdje osniva i uređuje lokalnu TV Jajce, kojoj je glavni i odgovorni urednik.
Po nalogu srpske vlasti, milicija je uhapsila njegovu porodicu u Mrkonjić-Gradu - suprugu i dvoje maloljetne djece koji su držani kao taoci pod danonoćnom milicijskom stražom u kućnom pritvoru od sredine juna do 21. septembra 1992., zajedno s roditeljima predsjednika lokalnog HDZ i porodicom novinara Mehmeda Buhića. Razmijenjeni su za zarobljene četnike 22. septembra, kada odlaze u Hrvatsku, a potom u Njemačku gdje Halilović ubrzo osniva sedmični magazin "Eurobosna", čiji je bio glavni i odgovorni urednik.
Godine 1997. pokreće vlastiti magazin "Most", koji je izlazio na bosanskom jeziku u Hanau. Od 1999. živi u Kanadi, u Windsoru, gdje je pokrenuo radio-emisiju za gradjane BiH. Povremeno objavljuje reportaže na BHT1, a potom na TV Federacije BiH. Dobitnik je nekoliko godišnjih nagrada TV Sarajevo kao autor filmskih novinskih priloga, te godišnje nagrade Udruženja novinara BiH.
Bok
Bok je naseljeno mjesto u općini Orašje, Bosna i Hercegovina.
Džamija Cerik
mini|Džamija Cerik Džamija Cerik  nalazi se u mjestu Cerik u Tuzli.
Historija
Izgradnja džamije u Ceriku počela je 1971. godine, a svečano je otvorena 1974. godine. Harem joj je proširen 2004. godine. Rekonstruisana je 2005. godine kada je izvršena rekonstrukcija krova, obnovljena fasada džamije te je postavljena drvena munara.
Arhitektura
Dimenzije džamije su 9x9m, s posebnom verandom dimenzije 2x4m. Munara je visoka 14m i podignuta je s krova.
Noonanin sindrom
Noonanin sindrim, poznatiji kao Noonanov sindrom (NS) je  genetički poremećaj koji se može ispoljavati kao blago neuobičajene crte lica, mala visina, prirođena bolest srca, problemi s krvarenjem i skeletne malformacije.
Obilježja lica uključuju široko razmaknute oči, svijetleoči, slabo postavljene uši, kratak vrat i malu donju vilicu. Srčani problemi mogu uključivati stenozu plućnog ventila]]. Grudna kost može biti izbočena ili biti udubljena, dok kičma može biti abnormalno zakrivljena, a inteligencija je često normalna. Komplikacije mogu uključivati i leukemiju.
Čehoslovačka
400px|desno|mini|Čehoslovačka 1920.-1938. 400px|desno|mini|Čehoslovačka 1969.-1990. Čehoslovačka (češki: Československo, slovački: Česko-Slovensko), je bivša država u centralnoj Evropi koja je egzistirala od 1918. do 1992. 1. januara 1993. je miroljubivo podijeljena na Češku i Slovačku, čin koji je više poznat kao Baršunast razvod, po analogiji sa Baršunastom revolucijom.
Noonanin sindrom
Uzroci i dijagnoza
Brojne genetičke mutacije mogu rezultirati Noonaninim sindromom. Stanje može biti naslijeđeno od roditelja kao autosomno dominantno stanje ili kao nove mutacije tokom ranog razvoja. Noonanov sindrom je vrsta RASopatije, čiji temeljni mehanizam uključuje problem s ćelijsku signalizaciju. Dijagnoza se može postaviti na temelju simptoma, medicinskih nalazai krvnih pretraga. Potvrda se može postići genetičkim testiranjem. thumb| Nenormalna obilježja Noonaninog sindroma u dobi od tri mjeseci: nagib obrva i spuštnost lijevog očnog kapaka. thumb|Noonanov sindrom kod tromjesečnog djeteta: slabo postavljeno, zakrenuto i nenormalno oblikovano uho.
Čehoslovačka
Historija
Čehoslovačka je nastala u oktobru 1918. kao jedna od nasljednica Austro-Ugarske poslije Prvog svjetskog rata. mirovnim sporazumom Saint-Germain-en-Layeu regulirane su granice prema Austriji, kao i područja koja će pripasti novonastaloj državi. Bila je sastavljena od današnjih teritorija Češke Republike, Slovačke i (do 1939.) Karpatske Ukrajine (Rutenije). Njena teritorija je bio najindustrijalizovaniji dio Austro-Ugarske, i bila je najdemokratskija republika tokom perioda prije Drugog svjetskog rata, ali su je karakterizirali etnički problemi. Ti problemi bili su uzrok nezadovoljstva druge i treće po brojnosti etničkih grupa u Čehoslovačkoj - Nijemaca i Slovaka, zbog dominacije Čeha, koji su bili najbrojniji.
Noonanin sindrom
Liječenje i prognoza
Lijek za ovaj sindrom nije poznat. Liječenje se zasniva na simptomima i pratećim problemima. Special help in school may be required. Tokom djetilnjstva, hormon rasta može povećati krajnju visinu odrasle osobe. Long-term outcomes typically depend on the severity of heart problems.
Čehoslovačka
Historija
Pred Drugi svjetski rat Čehoslovačka je postala jedna od prvih Hitlerovih meta. Poslije Minhenskog sporazuma 1938. godine Hitlerove trupe izvršile su invaziju na Bohemiju i Moravsku u kojima su većinom živjeli Nijemci. Mađarskoj je pripojena južna Slovačka, a Slovačka i Rutenija su dobile autonomiju za neko vrijeme. Konačno, Čehoslovačka je prestala da postoji u martu 1939, kada je Hitler okupirao cijelu Češku, a ostatak Slovačke je primoran da proglasi nezavisnost.
Noonanin sindrom
Epidemiologija i historija
Procjenjuje se da je jedna od 100 osoba blago pogođena, dok otprilike jedna u 2000 ima teži oblik bolesti. Muškarci su češće pogođeni od žena. Stanje je prvi put opisano 1883. Godine, a ime je dobilo po Jacqueline Noonan koja je opisala daljnje slučajeve 1963.
Čehoslovačka
Historija
Poslije Drugog svjetskog rata, predratna Čehoslovačka je rekonstituisana, dok je Rutenija (koja je bila njen dio) otcijepljena od države i pripojena Sovjetskom Savezu. Tri godine kasnije (1948-1989), Komunistička partija Čehoslovačke je došla na vlast i država se našla pod utjecajem Sovjetskog saveza. Religija je bila zabranjena, a ateizam je postao zvanična glavna misao. U kasnim 1960-tim godinama, u vrijeme Praškog proljeća, pokušano je da se komunistički sistem promijeni u demokratski. Intervencijom Sovjetskog Saveza 1968. to nije uspjelo. Godine 1969. Čehoslovačka je pretvorena u federaciju čeških zemalja i Slovačke. 1989. godine država je ponovo postala demokratska poslije "Plišane revolucije", a 1992. savezni parlament je odlučio da se država podijeli na Češku i Slovačku od 1. januara 1993.
Međunarodni sporazumi i članstva
Poslije Drugog svjetskog rata, aktivno je učestvovala u Mješovitom Vijeću ekonomske asistencije (Komekon), Varšavskom paktu, Ujedinjenim nacijama i njihovim agencijama, kao i u Pokretu nesvrstanih; jedna od članica OSCE-a.
Topografija
Uglavnom neravnomjerna područja. Zapadni djelovi pripadaju centralnoevropskim visoravnima. U istočni region zalaze sjeverni djelovi Karpata i Dunavski bazen.
Države s kojima je graničila su: Njemačka (1945-1990: Zapadna Njemačka i Istočna Njemačka), Poljska, Sovjetski Savez (od 1992. Ukrajina), Rumunija (do 1939.), Mađarska i Austrija.
Klima
Dominira kontinentalna klima gdje temperatura varira od umjerene temperature na granici sa Zapadnom Evropom na zapadu, do oštre na istoku na granici sa Sovjetskim Savezom.
Sastav
Prema popisu iz 1991. godine Čehoslovačka je brojala 15.600.000 stanovnika. Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći: Česi 54,1%, Slovaci 31%, Moravci 8,7%, Mađari 3,8%, Romi (Cigani) 0,7%
Religija
U pogledu religije postojale su ogromne razlike između dvije konstitutivne republike. Prema podacima iz 1991. godine religijska struktura bila je sljedeća - Katolici: 46.4%, Evangelisti: 5.3%, Ateisti: 29.5%, neizjašnjenih: 16.7%.
Ekonomija
U periodu između dva svjetska rata bila jedna od industrijski najrazvijenijih zemalja Evrope.
Poslije Drugog svjetskog rata, ekonomija je centralizovana po ugledu na ekonomiju Sovjetskog Saveza. Jedna od glavnih grana industrije je bila teška metalurgija koja je zavisila od uvoza željeza. U tom periodu energetski potencijali države su bilo mali. Iz Sovjetskog Saveza je uvožena nafta, a u državi je funkcionisala proizvodnja mrkog uglja i električna energija na hidro pogon.
Sport
Čehoslovački fudbalski tim je bio vrlo jak na svjetskoj sceni, sa 8 učešća na Svjetskom prvenstvu, završivši kao drugi na Svjetskim prvenstvima 1934. i 1962. Tim je također osvojio i Evropsko prvenstvo 1976.
Čehoslovačka je imala vrlo jak hokejaški tim, koji je osvojio mnoštvo medalja na svjetskim šampionatima i olimpijskim igrama.
Poznati teniseri Ivan Lendl i Martina Navratilova su rođeni u Čehoslovačkoj.
Literatura
Preclík, Vratislav. Masaryk a legie (Masaryk and legions), váz. kniha, 219 pages, vydalo nakladatelství Paris Karviná, Žižkova 2379 (734 01 Karvina, Czechia) ve spolupráci s Masarykovým demokratickým hnutím (Masaryk Democratic Movement, Prague), 2019, ISBN 978-80-87173-47-3, pages 12 – 70, 101-102, 124–125, 128, 129, 132, 140–148, 184–190.
Peanovi aksiomi
U Peanovom aksimatskom sistemu direktni sljedbenik uzima se kao osnovni pojam. n+
Metoda matematičke indukcije
Na Peanovim aksimama temelji se matematička indukcija.
Primjer Dokažimo da vrijedi teorema: razlika n2  - n djeljiva je sa 2.
n = 1 ....................................(12 – 1 ) ≡ 2 neka teorema važi za n........( n2 – n) ≡ 2
dokažimo za n + 1............(n + 1 )2 – (n + 1) = n2 + 2n + 1 –n -1 =  (n2– n) +2n
Vidimo da je n2 – n djeljiv sa 2, za (n + 1 ) ako je djeljiv za n, jer je 2n djeljivo sa 2 pa ako je  (n2 – n ) djeljivo sa 2 onda je i  i zbir (n2 – n) +2n djeljiv sa 2.
Sabiranje u skupu \N
Koristeći se Peanovim aksiomama možemo definisati sabiranje u skupu N.
Preslikavanje + : N x N → N definišimo na sljedeći način:
a + 1 = a+; a + b+ =  (a + b)+ nazivamo sabiranje u skupu N. Osnovne osobine sabiranja u skupu N
Zakon zatvorenost: Ako su a ,b prirodni brojevi onda je i  a + b  prirodni broj
Dokaz
a+ 1 = a+
Neka je a + b prirodan broj
( a + b)+) = a + b+
Zakon asocijacije
a + (b + c) = (a + b) + c
Dokazati da vrijedi za c = 1
(a + b ) + 1 = ( a + b ) + = a + b+ = a + ( b + 1 ) a + ( b + c )= a + ( b + c+) = a + (b + c ) + = { a + ( b + c )} + = { ( a + b ) +c }+ = (a + b ) + c+
Zakon komutacije
a + b = b + a
Zakon kancelacije
Ako je  a + c = b + c onda je a =b
'Zakon trihotomije'
Primjer
5 / 3 nije iz N
Lema 1
Za sve prirodne brojeve vrijedi a ≠ a + b
Lema 2
Ako je i samo ako je a ≠ 1 onda postoji jedan i samo jedan prirodni broj n takav da je       a = n+
Množenje u skupu \N
Ovdje nemamo preslikavanje cijelog NxN u N već samo pravog podskupa za koji je a > b.
Zakon zatvorenosti: ako su a ,b iz N onda je i ab iz N
ab=a.1=a
Neka je ab iz N, onda ab+= ab + a
Zakon komutacije ab=ba ab×1 = ab (ab)c = ab(c++1) = abc + ab = a(bc +b ) = a (bc+)
Zakon asocijacije (ab)c=a(bc)
Zakon distribucije a(b + c)= ab +ac a (b + c)=ab + ac a (b + 1)=ab + a a (b + c+)= a (b + c)+ =a(b + c) +a = ab + ac + a =ab +(ac +a ) = ab + ac+)
Zakon kancelacije ac = bc  => a =b
Postoji samo jedan prirodni broj koji nije sljedbenik ni jednog prirodnog broja.
Dedekind je 1888. God. Uveo tri aksiome koje su ekvivalentne sa Peanovim aksiomama.
a M podskup od N sa osobinama ;
Teorema 2
Postoji samo jedan prirosni broj koji nije sljedbenik prirodnog broja.
Definicija 1
Prirodni broj koji nije sljedbenik ni jednog prirodnog broja zovemo jedinicom i označavamo ga sa 1.
Teorema 3
Ako je A neprazni dkup i g:A→A za a iz A onda postoji jedna i samo jedna funkcija takva da vrijedi: f(1)=a, f(s(n)) =g (f (n)) > a za n iz N
Teorema 4
Postoji jedna i samo jedna funkcija f:N x N takva da vrijedi f(m,1) =s(m) f(m, s(n)) = s(f(m,n))
Teorema 5
Sabiranje u skupu N je asocijativno
Teorema 6
Sabiranje u skupu N je komutativno.
Teorema 7
Postoji jedna i samo jedna funkcija sa N x N u N takva da je
f(m,1) = m i f(m, s(n)) = f(m,n) + m
Definicija 2
funkcija sa N x N u N takva da je
f(m,1) = m i
f(m, s(n)) = f(m,n) + m
je operacija množenja i pišemo a x b ili ab
Teorema 8
U skupu N1 = N x {1} definišimo  operacije
(m,1) +1 (n,1) = (m + n ,1) i (m,1) x1 (n,1) = (mn, 1) Sistem (N,+, x)  i  (N1, +1 , x1) su izomorfni i izomorfizam glasi (x) → (x,1) Sumi (m + n) iz N odgovara suma (m + n, 1) iz N1. U skupu N definisane su dvije algebarske operacije + i x
za M podskup od N koji sadrži 1 i (n + 1) i ako sadrži n onda je M = N. Navedene karakteristike određuju (N, +,x)potpuno .svaki sistem (N1, +1 , x1) sa navedenim osobinama  izomorfizam je sa (N, + ,x)
Prirodni broj koji nije sljedbenik ni jednog drugog prirodnog broja je jedinica. označavamo ga sa 1.
Skup N0 je skup prirodnih brojeva i broja 0. Peanovi aksiomi u ovom skupu glase:
Preslikavanje f :  N0  x N0  =   N0  sa osobinom f(a) = a  i a f( b0) = a f(b) 0 zove se sabiranje.
Preslikavanje f :  N0  x N0  =   N0  sa osobinom f(0) = 0  i  a f( b0) =a + ab zove se množenje.
U skupu N0 važe svi zakoni kao i u skupu N osim zakona skraćivanja za množenje.
Zažablje
Zažablje je općina u Hrvatskoj, u Dubrovačko-neretvanskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Metković. Sjedište općine je u naselju Mlinište.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, općina Zažablje je imala 553 stanovnika, od čega u Mliništu 254.
Napomena: ''Nastala iz stare općine Metković. U 1857., 1869., 1921. i 1931. sadrži dio podataka grada Metkovića.''
300 (čvor)
300 se može odnositi na:
Japodi
mini|300px|Karta koja približno pokazuje razmještaj ilirskih plemena u Iliriji
Japodi (lat. Iapodes, grč. Iapydoi) su venetsko-ilirska plemenska etnogrupa iz starog vijeka.
Rasprostranjenost
Uglavnom su naseljavali područje sjeverozapadne Ilirije u zaleđu jadranske obale i istočno od Istre, između rijeka Kupe (antička Colapis), Une (Oeneus), Sane i Zrmanje i planine Velebit do Jadranskog mora. Središte njihove države nalazilo se u na području Like u današnjoj Hrvatskoj. Susjedi na jugu (velebitska obala i Kvarnerski otoci (Insulae Liburnicae) su im bili primorski Liburni sa kojima su povremeno ratovali oko teritorije. Na zapadu su graničili i povremeno se sukobljavali s istarskim Histrima, dok su njihovi sukobi plemenima Maezaei i Ditiones istočno od Une slabije poznati. Najveću ekspanziju su dosegli u periodu između 8. i 6. stoljeća p. n. e. Japodi su nastanjivali i središnji dio Pounja gdje su držali širu okolinu Bihaća. Njihov glavni grad i vjersko središte bio je Metulum. Prema nekim izvorima Metulum se nalazio kod Otočca na rijeci Uni a prema drugima kod današnjeg mjesta Šmihel, kod Postojne, u Sloveniji.
Arheološka istraživanja su potvrdila kontinuirano naseljavanje Japoda na području Like oko 9. stoljeća p. n. e. a nakon pada pod rimsku vlast, Japodi su dijelom romanizirani i većinom nastavili živjeli na tim prostorima bar do propasti Rimskog carstva, ukupno skoro petnaest stoljeća. Iako su Rimljani, a pogotovo Grci, za kontinentalne Japode ostavili znatno oskudnije zapise nego za susjedne primorske Liburne i Dalmate, arheološka ostavština Japoda je vrlo obilna pa je iz toga dosad razrađeno više opsežnih monografija o njihovoj kulturi i historiji (Hiller 1991, Raunig 2004, Olujić 2007).
Ratovi protiv Rima
Od ranih pisanih izvora najvažnija su antički zapisi Apijana (Appianos, oko 95-165. godine) i Dijona (Dion Kassios) o ratovanju rimskog cara Oktavijana protiv Japoda. Za razliku od ratničkih Dalmata i drugih jugoistočnih Ilira, Japodi su u određenoj mjeri manje ratovali (ali i insistirali na svojoj nezavisnošću) i više su se bavili poljoprivredom, rudarstvom i metalurgijom. Međutim, Rimska Imperija je trebala rudnike metala Japoda za proizvodnju svog oružja i prolaz kroz njihove teritorije za dalje osvajanje Panonije i srednje Evrope.
Tako su Rimljani isprovocirali sukobe koje je započeo konzul Gaj Kasije Caius Cassius) 171. p. n. e., pa opet Junije Brut 129. godine p. n. e. i napokon Gaj Koskonije (Caius Cosconius) 78-76. godine p. n. e.
Nakon njegove pobjede Japodi sklapaju mir sa Rimom i plaćaju danak, ali su se od 52-47. godine p. n. e. ponovo pobunili i prekinuli savezništvo.
Oktavijanovi ratovi
Iz tog razloga je 34. godine p. n. e. Oktavijan August počeo rat protiv Japoda u kojem je konačno zauzeo i uništio japodsku prijestolnicu Metulum (danas gradina Viničica kod Josipdola), uz veliki broj civilnih žrtava. Zabilježen je opis bitke dok su Japodi odoljevali.
Ostali japodski gradovi (oppida), svi u današnjoj Lici, nisu pružili jači otpor. Vjerojatno je (bar) jedna kolona rimske vojske zahvatila i bosansko Pounje, ali se to u izvorima ne spominje. Tako je Oktavijan Japodima naplatio sve nevolje što su ih zadavali Rimljanima: samo u posljednjih dvadesetak godina (52, 48/47. g.) dva su puta iz svoje zemlje protjerali rimske posade. Često su uznemirivali, ponekad i s Panonima i Histrima, oblasti sjeverne Italije oko Trsta i Akvileje, pa je od njihovih pljačkaških napada strepila cijela sjeverna Italija.
Oktavijan je porazio Japode, Segestane i Dalmate, a susjedna plemena, vidjevši moć rimske vojske, potpisali su ugovore, koji su značili gubitak samostalnosti.
Batonov ustanak
Batonov ustanak bio je posljednji pokušaj Ilira da se odupru rimskom imperijalizmu.
Nakon toga japodske zemlje, tj. današnji Gorski Kotar, Lika, Kordun i dolina Une ostaju trajno pod vlašću Rima sve do njegove propasti. Japodsko područje je bilo dio rimske provincije Ilirikum, odnosno Dalmacije, sa ograničenom autonomijom, na čijem čelu je bio domaći romanizirani poglavar tzv. Praepositus Iapodum.
Cel
mini|186 px|Cel i [[Terra sa djecom, Cel ima zodijak, rimski mozaik ]] Cel ili Celus (latinski Caelus) je rimski bog zvjezdanog neba. On je jedan od primordijalnih rimskih bogova. U grčkoj mitologiji mu je jednak Uran. Cel je tipičan primjer Oca Neba, muškog nebeskog božanstva.
Opis i mitovi
Cel je bio prvi vladar svemira. Ime mu znači "nebo". Njegova je žena Terra, Majka Zemlja (u Grčkoj je to Geja). Cel je sin Nox, božice noći, ili Etera. Sa Terrom Cel ima Saturna i Ops, najpoznatije Titane i Centimane, storuke divove. Cel je zatvorio Centimane u podzemlje, pa je Saturn svrgnuo svog oca tako što ga je kastrirao. Saturn je bacio Celove testise u more, a iz njih je izrasla Venera, najljepša božica. Cel je preživio, ali više nema nikakvu ulogu. Rimljani su Cela zmišljali kao nebo, a nisu ga shvaćali u ljudskom obliku, osim kod kastriranja. Od Celovog imena potječe talijanska riječ za nebo. mini|280 px|[[Giorgio Vasari: Kastriranje Urana (Cela), Saturn kastrira svog oca ]]
Umjetnost
U rimskoj je umjetnosti Cel često slikan. Na mozaicima se prikazuje uz svoju ženu Terru, a imaju četvero djece – četiri godišnja doba. Cel se prikazuje i sa zodijakom, te je on na neki način bog vremena i zvijezda. Giorgio Vasari je naslikao sliku Kastriranje Urana (Cela). Cel nije imao kult. Na mozaicima je Cel prikazan kao snažan čovjek koji drži zodijak.
SeaQuest DSV (serija)
seaQuest DSV je američka naučno-fantastična televizijska serija, koju je prvobitno emitirala TV kuća NBC između 1993. i 1996. godine. U finalnoj sezoni, preimenovana je u seaQuest 2032.
Radnja serije dešava se u bliskoj budućnosti, što čini seriju seaQuest mješavinom drame i realističnih naučnih činjenica. Glavnu ulogu igra Roy Scheider (poznat po svojo ulozi policajca Brodya u filmu Jaws) kao Nathan Bridger, kapetan eponimične podmornice seaQuest DSV 4600.
serije je imam problema na samom početku. Bez interesovanja Stevena Spielberga, koji je bio izvršni producent, serija, vjerovatno, ne bi dospjela do televizijskih ekrana. Snimanje prve sezone obilježeno je neslaganjima između režisera, promijena na čelu ekipe, te čak i sa zemljotresom.
Glavna tema serije u prvoj sezoni bila je nominirana za nagradu Emmy, a u 2000. godini proglašena je za 48. najbolju glavnu temu svih vremena, od strane magazina TV Guide.
NGC 1162
NGC 1162 (također poznat kao MCG -2-8-36 i PGC 11274) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 181 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,40 (74 hiljade sg) a najmanji 1,4 uglovnih minuta (74 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 27. novembra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.