cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sterling (automat)
Sterling je britanski automat uveden u upotrebu krajem Drugog svjetskog rata. Konstruisao ga je George W. Patchett, a prvobitno ga je proizvodila firma „Sterling Engineering Co.“ u Velikoj Britaniji. Prije kraja rata proizvedeno je nekoliko primjeraka automata Sterling-Patchett i u periodu između 1943. i 1953. godine podvrgnuti su serijama različitih testova. U naoružanje je uveden pod nazivom "9mm Sterling submachine gun L2A1" (fabrička oznaka bila je "Patchett Mk.1"). Po uvođenju u naoružanje britanske vojske, automat su proizvodile dvije firme: „Sterling“ i „Royal Ordnance Arsenal“. Kanadski „Long Branch Arsenal“ proizveo je određene količine neznatno izmenjenog automata za svoju vojsku, pod oznakom C1. U nešto modifikovanoj formi, poznatoj kao L2A3 ili Sterling Mk.4 ostao je u naoružanju britanskih jedinica do 1990tih godina prošlog vijeka kada je zamjenjen jurišnom puškom L85A1. Do kraja osamdesetih godina proizvedeno je oko 400 000 Sterlinga. Britanske OS su 1967. godine u naoružanje usvojile model sa prigušivačem, oznake L34A1/Sterling Mk.5 koji se još uvek nalazi u naoružanju odredjenih jedinica britanske armije. Sterling je „angažovan“ i van granica Velike Britanije: preko 70 zemalja je u svom naoružanju imalo ovaj automat. Mora se naglasiti da je ovaj automat uživao veliki ugled kod vojnika zbog svoje jednostavnosti, adekvatnoj brzini paljbe, preciznosti i pouzdanosti. U svom naoružanju ga oš uvek imaju i Indija i Šri Lanka.
Masakri na Dobrinji
Masakri na Dobrinji su nekoliko masakara koji su počinjeni nad civilima u sarajevskom naselju Dobrinja tokom rata u BiH, za vrijeme Opsade Sarajeva.
Prvi masakr na Dobrinji
Prvi Masakr na Dobrinji (zapadno predgrađe Sarajeva) desio se 1. juna 1993. u 10:20 kada su s položaja Vojske RS-a ispaljena 2 minobacačka projektila na igralište na kojem je omladina igrala nogometnu utakmicu trećeg dana Kurban-bajrama. Utakmicu je gledalo oko 200 ljudi. UN je objavio da službeni broj poginulih iznosi 13 (izvještaji reportera u to vrijeme navodili su brojke od 11 do 15 mrtvih ) a ranjeno je 80 civila. To je tada bio najsmrtonosniji zločin nad civilima nakon uvođenja UN-ovih sankcija protiv SR Jugoslavije godinu ranije.
Drugi masakr na Dobrinji
Drugi masakr na Dobrinji desio se 12. jula 1993. u ulici Hakije Turajlića 37, kada je od minobacačke granate ispaljene sa srpskih položaja, u redu za vodu stradalo 13 civila, a 15 ranjeno. Nakon toga počinjena su još dva masakra u redovima za vodu, kada su srpske snage granatama pogodile ljude koji su čekali da napune kanistere vodom s obzirom da je srpska vojska prethodno prekinula dotok vode.
Treći masakr na Dobrinji
Treći masakr se desio 18. juna 1995. godine. Tada je iz pravca Nedžarića ispaljena granata koja je pogodila Osnovnu školu "Simon Bolivar" koja se danas zove "Skender Kulenović" u kojoj je veliki broj ljudi čekao u redu za vodu. Tom prilikom je ubijeno sedam, a teže ili lakše ranjeno dvanaest ljudi.
Vanjski linkovi
Sarajevo pod opsadom, sa92.ba
Pokolji u Sarajevu
Analitičko slikarstvo
mini|desno|Pavel Filonov: Lica Analitičko slikarstvo je slikarska praksa čiji cilj je afirmiranje slikarskog postupka. U analitičkom slikarstvu slika postaje bitna kao objekat a boja tek kao fizikalna činjenica. Ova slikarska praksa stoji u sprezi sa konceptualizacijom umjetnosti šezdesetih godina tako da se može uzeti i kao posljednja etapa štafelajne umjetnosti tj. njeno usmrćenje. Neki od predstavnika u bosanskohercegovačkoj umjetnosti su Radoslav Tadić, Edin Numankadić i Vojo Dimitrijević. Osnivač pravca Pavel Filonov (njegov rad, desno), je napisao teoretski rad Ideologija analitičkog iskustva i izdao ga 1930.
Ars Aevi
mini|desno|200px|Logo Projekta zajedno sa riječima Ars Aevi (na latinskom Umjetnost epohe) je anagram SARAJEVO Ars Aevi je vizionarska, savremenoumjetnička i muzeološka zamisao. Riječ je muzeju savremene umjetnosti u Sarajevu koji posjeduje respektabilnu zbirku umjetničkih djela i veoma značajnu u širem umjetničkom kontekstu.
Projekat za izgradnju muzejske zgrade dizajnirao je italijanski arhitekta Renzo Piano.
Osnivači kolekcije
Kolekcija Ars Aevi obuhvata oko 130 radova renomiranih svjetskih umjetnika među kojima su i Michelangelo Pistoletto, Jannis Kounellis, Joseph Beuys i Joseph Kosuth.
Umjetnici, osnivači Kolekcije Ars Aevi:
FG 42
Opis
Padobranska puška Fallschirmjagergewehr 42 (FG-42) je bila jedna od najboljih oružja korištenih tokom Drugog svjetskog rata. Puška je funkcionisala na principu pozajmice barutnih gasova. Gasni cilindar je lociran ispod cijevi i sa klipom pokreće rotacioni zatvarač sa dva zabravljujuća brijega. Još neke od novina u konstrukciji koje tada konzervativni Wehrmacht ne bi nikada prihvatio bile su i položaj okvira koji se utiče sa lijeve strane, ravni kundal (tzv. ”linijska” konfiguracija puške) i diopterski nišan. Još jedna od zanimljivosti dizajna FG-42 je izuzetno zakošen pištoljski rukohvat koji je navodno tako postavljen, kako bi se omogućio da padobranci lakše dejstvuju iz vazduha dok vise pod kupolama padobrana. Kako se ovo pokazalo izuzetno neupotrebljivim i nepraktičnim, kasnijom modifikacijom pištoljski rukohvat je dobio "normalan" položaj.
Puške iz prve serije koja se označava još i kao "Model I" ili "rani model" imala je masivni metalni rebrasti oslonac za rame od presovanog lima. Prijemnik je rađen od legure čelika složenom mašinskom obradom i sa lijeve strane se uticao okvir dok je se sa desne strane nalazio otvor za izbacivanje čahura. Ovakav način prijema municije omogućio je montažu gasnog mehanizma ispod cijevi i unazad u kundak, čime se dobilo na kompaktnosti i maloj dužini puške. Pištoljski rukohvat bio je jedinica/dio za sebe i sadržao je mehanizam za okidanje i selektor vatre, rađen je od presovanog lima. Prednji podkundak rađen je od drveta sa otvorima na gornjoj strani radi hlađenja cijevi. Njegov oblik sprječavao je da ruka strijelca tokom upotrebe dođe u dodir sa vrelim djelovima puške. Kao standardna oprema tu je bio i stabilni preklopni dvonožac, koji se nalazio ispod cijevi i sklapao (prelamao) unaprijed - od prednjeg podkundaka prema ustima cijevi i skrivao bajonet u sklopljenom položaju. Na vrhu cijevi nalazio se masivan kompezator (razbijač pucnja-skrivač plamena) sa navojem za montažu tromblonskog dodatka. Prednji i zadnji nišan su bili preklopivi jer su zbog "linijskog" dizajna puške morali biti montirani dosta visoko iznad cijevi. Zadnji nišan je imao podioke za daljine od 100 do 1200 m. Oba modela FG-42 mogle su da prihvate optički nišan ZF-41 uvećanja 1,5x. Punila se metalni pravougaonim okvirima od 10 ili 20 metaka.
Gaudeamus igitur
De Brevitate Vitae (bos.O kratkoći života) poznatija kao Gaudeamus igitur (bos. Živimo u veselju), je poznata studentska himna u mnogim evropskim zemljama. Na mnogim univerzitetima ovu himnu pjevaju na ceremoniji prilikom dodjeljivanja diploma. Uprkos njenoj upotrebi kao zvanične studentske himne, to je šaljiva i bezbrižna pjesma koja pospješuje zabavu za vrijeme studentskog života. Za ovu pjesmu se smatra da potječe od latinskog rukopisa iz 1287. godine. Pisana je u tradiciji Carpe Diem (bos. "Iskoristi dan") sa svojim pozivima na uživanje u životu. Bila je poznata kao pivska pjesma na mnogim antičkim univerzitetima i bila je službena pjesma mnogih škola, fakulteta, univerziteta, institucija, studentskih društava i službena je himna "Međunarodne studentske sportske federacije".
Njemački kompozitor Johannes Brahms povodom dobijanja počasnog doktorata na univerzitetu Breslau (današnji "Univerzitet u Wroclavu", Poljska), u znak zahvalnosti komponovao je "Akademsku festivalsku uvertiru". Za ovo muzičko djelo koristio je srednjovijekovne studentske pjesme. Kao vrhunac iskoristio je himnu "Gaudeamus igitur" u završnom dijelu svoje "Akademske festivalske uvertire"
Na latinskom
Gaudeamus igitur, iuvenes dum sumus; Post iucundam iuventutem, post molestam senectutem nos habebit humus.
Ubi sunt, qui ante nos in mundo fuere? Transiere ad superos, adiere ad inferos ubi iam fuere.
Vita nostra brevis est, brevi finietur. Venit mors velociter, rapit nos atrociter, nemini parcetur.
Vivat academia, vivant professores, vivat membrum quodlibet, vivant membra quaelibet, semper sint in flore!
Velika Kneževina Litvanija
Velika Kneževina Litvanija (bjeloruski: Вялікае Княства Літоўскае; litvanski: Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė; poljski: Wielkie Księstwo Litewskie; latinski: Magnus Ducatus Lituaniae) bila je srednjevjekovna multikulturalna država koja je tokom svoje najveće teritorijalne ekspanzije obuhvatala teritorije današnje Bjelorusije i dijelove Ukrajine, Latvije, Poljske i Rusije.
Gaudeamus igitur
Na latinskom
Vivant omnes virgines faciles, famosae! Vivant et mulieres, tenerae, amabiles, bonae, laboriosae!
Velika Kneževina Litvanija
Na kraju je Lublinska unija 1569. stvorila novu državu Poljsko-Litvansku Uniju. U novoj državi Velika Kneževina Litvanija zadržala je političku samostalnost, imajući odvojena ministarstva, zakone, vojsku i riznicu. Unija je raskinuta donošenjem novog ustava 3. maja 1791. stvaranjem jedne države Poljske, s jednim monarhom, jednim parlamentom i bez litvanske autonomije. Ubrzo nakon toga, unitarni karakter države potvrđen je usvajanjem Uzajamne garancije dviju nacija. Međutim, novoformiranu državu napala je Rusija 1792. i njenu teritoriju podijelila između Ruskog carstva, Kraljevine Pruske i Austrije 1795.
Osnivanje države
Prvi pismeni trag o Litvaniji nalazi se u Kvedlinburškom ljetopisu koji je napisan 1009. U njemu se govori o biskupu Bruni kojeg je ubila grupa pagana. Prema nekim pričama, Bruno je krstio litvanskog "kralja" Nethimera. Tokom 12. stoljeća slavenske hronike navode Litvaniju kao jedno od područja koje su napali Rusi. Paganski Litvanci u početku su bili malo pleme koje je nastanjivalo područje oko Polocke Kneževine, ali su ubrzo postali toliko jaki da su sami organizirali vlastite male pohode. U jednom trenutku između 1180. i 1183. situacija se počela mijenjati, pa su litvanci počeli organizirati vojne napade na slavenske provincije i Kneževinu Polock. Iznenadna iskra vojnih racija označila je konsolidaciju litvanskih zemalja u Aukštaitiji. alt=|lijevo|mini|Baltska plemena oko 1200.
Gaudeamus igitur
Na latinskom
Vivat et res publica, Et qui illam regit, vivat nostra civitas, maecenatum caritas, quae nos hic protegit!
Pereat tristitia, pereant osores, pereat diabolus, quivis antiburschius atque irrisores!
Na bosanskom
Živimo u veselju , dok smo tako mladi; jer kad divna mladost prođe, pa nam kruta starost dođe shrvaće nas jadi. Oni, što su živjeli od nas mnogo prije leže već u zemlji davno ... Neke b'jedno, neke slavno grobni hum sad krije. Naš taj v'jek je kratak baš, vrlo brzo svrši, uz to pun je tuge, muke; smrt svud pruža gadne ruke, da nam život skrši.
Stog' nek žive škole sve, profesori s njima ... Bog poživi i nas đake, prisutne sve veseljake, koliko nas ima!
Živjele sve ženice, nježne, zgodne, mile, neka žive djeve mlade, jer nam one život slade, kao bajne vile. Živjela nam država i naš vladar blagi, uz to neka još zaori: Živjeli nam dobrotvori ljubljeni i dragi! Tugu mi ne volimo; nek je nosi vrag ... U veselju i bez jada nek nam kliče duša mlada to je naše pravo! Zdravo! Zdravo! Zdravo!
Metamerija
thumb|[[Kišna glista je školski primjer homonomne metamernosti – svojstva  ponavljanja tjelesnih segmenata s različitim regijama]] thumb|Homonomna metamernost [[Annelida]] Metamerija ili metamerizam je  tipski evolucijski trend  kod  glavnih loza  eucelomata, koji se odlikuje serijskom podjelom tijela ili njegovih dijelova po dužini u nizu sekvenciranih elemenata. U zavisnosti od konteksta, svaka jedinica tog niza označava se kao segment, metamera, mezomera ili somit. Razvoj metamera je reguliran je posebnim sekvencama DNK, koje usmjeravaju gene uključene u regulaciju razvojnih ili morfogenetskih procesa kod živih bića.
Metamerija je naročito vidljiva u pojedinim fazama embrionskog razvoja, kada se metamere formiraju jedna za drugom. Odmičući se od glavenog dijela, segmenti su noviji. Nemetamerne životinje ispoljavaju lokalizirani rast u ograničenim dijelovima tijela, gdje nastaju ćelije koje omogućuju tijelu da se proteže. Naprimjer, kod pljosnstih glista, nemetamerni, stražnji kraj je najmanje recentni dio tijela, dok je postkefalsko područje ono koje je nastalo posljednje.
Pregled
U biologiji, metamerizam je pojava linearnog niza tjelesnih segmenta, u osnovi slične strukture,iako sve takve strukture nisu u potpunosti jednake ni u jednom jedinom životnom obliku, jer neke od njih obavljaju posebne funkcije. In animals, metameric segments are referred to as somites or metameres. In plants, they are referred to as metamers or, more concretely, phytomers.
Zoolozi definiraju metameriju životinja kao mezodermnu pojavu koja rezultira serijskim ponavljanjem jedinica pododjeljaka koji su nastali od ektoderma i mezoderma. Endoderm nije uključen u metameriju. Segmentacija nije isti pojam kao metamerija: segmentacija se može ograničiti samo na ektodermno izvedeno tkivo, npr., kod trakavica. Metamerizam je daleko važniji u biološkom smislu jer rezultira metamerama – koje se nazivaju i somiti – koje imaju kritičnu ulogu u naprednim oblicima kretanja. Metamerizam se može podijeliti u dvije glavne kategorije: thumb|left|Segmenti rakova ispoljavaju metamerizam Osim toga, životinja se može klasificirati kao "pseudometamerna", što znači da ima jasan unutarnji metamerizam, ali bez odgovarajućih vanjskih obilježja – kao što je vidljivo, naprimjer, u Monoplacophora.
Ljudi i ostali hordati su upadljiv primjeri organizama koji imaju metamere usko grupirane u tagme. U Chordata su metamere svake tagme spojene do te mjere da su ponavljajuća obilježja izravno slabo vidljiva. Neophodna je intenzivno posmatranje da bi se otkrio metamerizam u tagmama takvih organizama. Primjeri otkrivenih dokaza o tragovima metamerne strukture uključuju branijski ili škržni luk i kranijske nerve.
Genetika i ontogeneza
Mezodermne strukture poput ekskretornih organa, celom skih šupljina, ponavljaju se za razliku od endo- i ektodermskih zahvaljujući posebnim homeotskim genima, koji imaju osobenost da se isti genetički program ponavlja više puta.
U mnogim slučajevima. postoji i metamerna replikacija ganglija i kompleksa nervnog sistema, ektodermnog porijekla. U mnogim Annelidama i zglavkarima metamerija je evidentna jer su somiti razgraničeni vanjskim žlijebovima koji okružuju tijelo. Unutrašnji dijelovi glavnih sistema organa ponavljaju se u svakoj metameri. Kod mehkušaca, koji su se rano odvojili od dva pomenuta koljena, ostaci metamerija nalaze se u prilično primitivnim razredima, poput poliplakofora i monoplakofora, dok kod naprednijih vrsta nisu vidljivi takvi ostaci. Kod hordata se metamerija manifestira unutra, prije svega kao način embrionskog rasta. To potvrđuju serijska anatomska ponavljanja, poput kičmenih pršljenova, ribljih miomera, bubrežnih tubula itd. Ovo su upadljivi primjeri organizama koji su metamere usko grupirali u tame. U hordatama su metamere svake tagme spojeni do te mjere da su nekolicina ponavljajućih obilježja izravno vidljiva izvana. Ove strukture kod životinja se ponavljaju numerički i definiraju se kao serijske homologije. Iako su jasno metamernog porijekla, samo u nekim slučajevima ostaju prilično ujednačene. Temeljita istraživanja razaznaju metameriju u tagmatima ovih organizama. Očigledni primjeri ostataka metamerne strukture uključuju škržne lukove i živce. Ravni mišići trbuha, kičmeni pršljrnovi čovjeka i više ističu metamerno porijeklo i izvedbu.
Filogenija
Metamerizam se razvijao neovisno najmanje dva puta, u Protostomia i Deuterostomia. Budući da je relativno ujednačena metamerija Anamidae vjerojatno slična metameričkom stanju predaka ( homonomna metameria ), hipoteze o porijeklu metamerija često usredotočuju pažnju na organizaciju tijela ovog sloja. Nadalje, budući da većina Annelida ima dobro razvijen segmentirani celom, hipoteze koje se odnose na porijeklo metamerij i one koje se tiču porijekla celoma često se isprepliću. U kontekstu tih životinja u očiglednim primjerima metamerije, postoje razlike između  homonomne i heteronomnue segmentacije. Heteronomna je tipska za za člankonošce kod kojih su somiti strukturno različiti. U primjerima homonomne segmentacije, postoje
1194.
mini|Novčić [[Fridrik II, car Svetog Rimskog Carstva|Fridriha II (1194-1250)]] 1194. godina ( MCXCIV ) bila je uobičajena godina koja počinje u subotu julijanskog kalendara.
Orosomukoid
Orosomukoid (ORM) ili alfa-1-akieli glikoprotein (α1AGp 9, AGP ili AAG) je protein akutne faze u plasmi. To je alfa-globulinski glikoprotein i moduliran je sa dva polimorfna gena sa hromosoma 9. Sintetizira se prvenstveno u hepatocitima i ima normalnu koncentraciju u plazmi između 0,6-1,2 mg/mL (1-3% proteina plazme). Na nivoe u plazmi utiču trudnoća, opekotine, određeni lijekovi i određene bolesti, posebno HIV. Jedina uspostavljena funkcija ORM-a je da djeluje kao nosigtelj baznih i neutralno nabijenih lipofilnih spojeva. U medicini je poznat kao primarni nositelj baznih (negativno nabijenih) lijekova (dok albumin nosi kisele (pozitivno nabijene) i neutralne lijekove), steroide i inhibitore proteaza. Starenje uzrokuje malo smanjenje nivoa albumina u plazmi; ako ništa drugo, postoji mali porast alfa-1-kiselog glikoproteina. Međutim, čini se da je učinak ovih promjena na vezivanje proteinskog lijeka i isporuku lijeka minimalan. AGP pokazuje složenu interakciju sa tiroidnom homeostazom: AGP u niskim koncentracijama stimuliše tirotropinski (TSH) receptor i unutarćelijku akumulaciju cikličkog AMP-a. Visoke koncentracije AGP, međutim, inhibiraju signalizaciju TSH-a. Alfa-1-kiseli glikoprotein je identificiran kao jedan od četiri potencijalno korisna cirkulirajuća biomarkera za procjenu petogodišnjeg rizika od smrtnosti od svih uzroka (ostala tri su albumin, veličine čestica lipoproteina vrlo niske gustoće i citrat). Orosomukoid se povećava u količini kod opstruktivne žutice, dok se smanjuje kod hepatoćelijske žutice i kod crijevnih infekcija.
Mikrotalas
Mikrotalasi su zajednički naziv za decimetarsko, centimetarsko i milimetarsko područje radiotalasa. Tradicionalno to obuhvata područje frekvencija iznad 300 MHz, međutim danas se često kao donja granica mikrotalasa uzima i frekvencija od 1 GHz.
Mikrotalasi se koriste u radarskoj tehnici, mikrovalnim pećima, bežičnim komunikacijama (GSM, WLAN, Bluetooth), astronomiji itd. Područja oko frekvencija 800 MHz, 2,45 GHz i 13 GHz su slobodna za različite primjene u industriji, nauci i medicini (ISM band).
1366.
Događaji
1366. godine izbila buna na čelu s Tvrtkovim mlađim bratom Vukom, tako da su Tvrtko i majka Jelena morali napustiti Bosnu i skloniti se u Ugrasko-Hrvatsko kraljevstvo
Subdukcija
Subdukcija je u geologiji proces uranjanja, ili tonjenja jedne litosferne ploče pod drugu. Suprotno tome, nasjedanje jedne tektonske ploče na drugu naziva se obdukcijom (geološki pojam, za razliku od obdukcije u medicini).
Kako tektonske ploče na kojima su kontinenti već imaju manju specifičnu težinu od onih koje su pretežno prekrivene okeanima, kroz historiju zemlje je uvijek dolazilo do velikih subdukcija morskog dna. Lakše kontinentalne ploče ostajale su gore, dok su teže tonule i uranjale pod njih i bivale ponovo rastaljene pod zemljinom korom. Pri tome, dolazi do djelomičnog uzdizanja gornje ploče i do potresa uslijed trenja u području subdukcije.
Mjestimično, uvijek u manjem obujmu, se može dogoditi da dio ploče koja tone "nasjedne" na ploču pod koju inače uranja ostali dio ploče. Pri tome, dijelovi morskog dna ostaju na rubovima kontinenata kao jedan vid obdukcije.
Posljedica subdukcije je nastajanje novog tla, okeanske kore, na mjestima gdje se tektonske ploče odmiču jedna od druge i nastaju pukotine koje se najčešće zovu okeanski jarci.
Na taj se način morsko dno neprekidno obnavlja tako da ne postoji niti jedno mjesto na nekoj okeanskoj tektonskoj ploči starije od 200 miliona godina.
Prema drugim hipotezama, u slučajevima kada su rubovi kontinenata dugi više stotina kilometara, jer je kontinent duboko utisnut u zemljinu koru pa subdukcija nije moguća, dolazi do međusobnog sudaranja ploča pa se na rubovima stvaraju nabori, nabrano gorje.
IC 1467
IC 1467 (također poznat kao IRAS 23022-0329, MCG -1-58-17 i PGC 70413) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 187 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,80 (43 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 19. septembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tempo Digital
Tempo Digital je bosanskohercegovačka izdavačka i medijska kuća.
Historija
Kompaniju je 2018. godine u Sarajevu (Bosna i Hercegovina) osnovao sarajevski muzičar, pjevač i producent, Almir Ajanović. Kao ideja nastala je početkom 2000. u formi samo produkcije i studija, a kasnije prelazi u izdavačku djelatnost, koja biva objedinjena 2018. u jednu matičnu kompaniju poznatiju danas kao Tempo Digital. Kompanija se pored muzičke produkcije, bavi i televizijskom produkcijom, distribucijom audio i video sadržaja, video produkcijom, te je i publisher za digitalne mreže i platforme YouTube, Facebook i Instagram.
Partnerstvo sa Švedskom
Za autore, izvođače, umjetnike i vlasnike bilo kojeg audio i video sadržaja Tempo Digital posredstvom svoje partnerske kompanije TP Digital iz Švedske nudi izdavanje i distribuciju muzičkih i drugih sadržaja na sve internetske platforme – Deezer, Spotify, Google Play.
Muzički žanrovi
Tempo Digital kao izdavačka kuća njeguje popularne muzičke žanrove iz Bosne i Hercegovine i sa Balkana. Kroz izdavačku djelatnost provlače se žanrovi kao što su: pop, rock, hip hop, trap, folk.
Radiofrekvencija
Radiotalasi ili radiovalovi su veliko područje elektromagnetskih talasa s talasnom dužinom većom od one infracrvenog zračenja, a zajednička im je osobina da se mogu proizvesti protjecanjem izmjenične električne struje u mašini koja se zove antena. Prema talasnoj se dužini dijele na talasna područja, iako je danas češća podjela prema frekvenciji.
NGC 4696E
NGC 4696E (također poznat kao ESO 322-90, MCG -7-26-50 i PGC 43262) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 84 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 1,80 (44 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (17 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 884
NGC 884 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Perzej. Prvo otkriće je napravio Hiparh 130. p. n. e.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Papa Julije II
Papa Julije II (krsno ime: Giuliano della Rovere; 5. decembar 1443 - 21. februar 1513), je bio Papa od novembra 1503. do 21. februara 1513.
Porijeklo
Giuliano della Rovere dolazi iz siromašne porodice iz Albisole u provinciji Savona u Liguriji. Njegovi roditelji su bili Rafaello della Rovere i njegova supruga Teodora Manerola. Bio je bratić pape Siksta IV.
Klerička karijera
Odgojen od strane franjevaca, Julij kroz svog strica dolazi u crkvenu službu:
Kroz biskupije kojima je upravljao, Giulliaono della Rovere je imao zapažljive prihode koje je kao ljubitelj umjetnosti ulagao u izgradnju palača. Njegov život prije izbora za Papu bio je po današnjim standardima više svjetskog nego kleričkog karaktera: dobio je tri kćerke, među njima Felice Orsini (oko 1483 - 1536).
U junu 1474. je pokazao svoje kvalitete vojskovođe kada je po nalogu Vatikana predvodio vojsku koja je ponovo uspostavila Papin autoritet u Ubriji. Nedugo nakon toga postao je papinski legat (ambasador) kod francuskog kralja Luja XI.
Unutar Vatikana je bio na glasu vođe opozicije protiv pape Aleksandra VI.
Pontifikat
desno|mini|Grb Della Rovere na jednoj kovanici Julija II.
Izbor
Pošto je njegov prethodnik bio samo 26 dana na papinskom prijestolju, Giulliano della Rovere je poslije jednodavne konklave izabran za Papu sa skoro 60 godina. Od 38 glasova njih 37 je bilo u njegovu korist. Kao čovjek od riječi i uticaja koji je kroz prethodan dogovor došao na prijestolje, on pod prijetnjom velikim kaznama zabranjuje kupovanje crkvenih položaja. Dana 26. decembra 1503. godine krunisan je za papu.
Politika
Kao i kod drugih vladara renesanse, papa Julije II je bio vođen osobnim i državnim interesima, te bio jedan od zagovornika umjetnosti tog vremena. Julije II je bio značajan i kao italijanski regionalni vojvoda, ne samo kao papa. Njegova politika je služila vraćanju teritorija izgubljenih za vrijeme pontifikata pape Aleksandra VI i jačanju crkvene države. Uspio je sačuvati italijanske države od uticaja stranih vladara u vrijeme ranjivosti.
Na samom početku svoga pontifikata papa Julije II hapsi Cesarea Brogiu da bi povratio upravna mjesta koja je navedeni nasljedio od svog oca Pape Aleksandra VI. Ugovoru o savezništvu, koji su potpisali Luj XII, kralj Francuske i Maksimilijan I, car Svetog Rimskog Carstva 10. decembra 1508. protiv Venecije, 1509. se priključuje i Julije II. Cilj ovog savezništva, kojem se priključuje i kralj Ferdinand II Aragonski, bilo je slabljenje venecijanskog uticaja u sjevernoj Italiji, a jačanje papinog. Dana 24. februara 1510, Julije II povlači Interdikt protiv venecijanske republike pošto je povratio Romagna.
Poslije rješenja teritorijalnih pitanja sa Venecijom, Julije se okrenuo protiv agresorske politike Francuske u Italiji i pri tome je ušao u savez sa carem Maksimilijanom I, tadašnjim savezom švicarskih područja, Venecijom i aragonskim kraljem Ferdinandom II. Ova koalicija je bila poznata kao Sveta Liga, a osnovana je 4 oktobra 1511. Njen politički cilj je bio progon Francuza iz Italije. Kao već više puta do tada, sjeverna Italija je opet bila mjesto krvavih bitki: Francuzi pobjeđuju kod Ravene, ali ne uspjevaju izbjeći progon iz sjeverne Italije. Crkvena država ponovo uspijeva povratiti gradove i područja u svoj sastav.
Njegovi vojni ciljevi su bili veoma visoki. Zbog činjenice da nije imao problema sa ubistvima i nije poznavao milost, Julije II od Martina Lutera dobija nadimak "Krvopija".
Švicarska garda
Za sigurnost svog života, Papa Julije II osniva tjelohraniteljsku jedinicu, takozvanu Švicarsku gardu. Dana 22.januara prvi 150 Švicaraca iz kantona Uri prvi put dolazi u Vatikan.
Umjetnost i kultura
I pored nastavka krstaških ratova, te političkih intrigacija, Julije II se zalagao i za umjetnost, ne samo iz ljubavi prema istoj, nego i zbog jačanja pozicije crkvene države i da bi ostao upamćen u historiji. Za njegovu slavu u svoje vrijeme i za slavu narednih generacija, ovaj renesansni papa je zapošljavao najpoznatije umjetnike tih vremena.
Nedugo po početku pontifikata postavio je sebi visoke ciljeve: htio je Rim arhitektonski promijeniti, te postaviti novogradnju na mjesto katedrale Sv. Petra koja je u to vrijeme bila blizu propadanja. Najveća crkva kršćanstva je trebala biti dokaz veličine papinog uticaja i slave. U sredini kolosalnog plana se trebao nalaziti njegov grob. Poslije tri godine priprema, 18. aprila 1506. Julije postavlja kamen temeljac.
Pri gradnji se pokazuje njegova arogantna narav jer i protiv bune kardinala on pušta Bramante da radi po svojoj želji uništavajući tako dijelove kompleksa i praveći impozantne trgove i ulice.
Smrt
Njegov tako željeni cilj ujedinjenja Italije pod papskom vladavinom ostaje neostvaren.
Program "Viking"
Program Viking se sastojao od dvije američke letjelice upućene na Mars, Viking 1 i Viking 2. Svaka letjelica se sastojala od dvije glavne komponente; orbitera, dizajniranog da načini fotografije površine planete i lendera konstruisanog da ispituje planetu s njene površine. Orbiteri su trebali služiti i kao komunikacioni sateliti između lendera i zemaljske baze.
Nakon orbitiranja oko Marsa i slanja slika korištenih za izbor sletišta, orbiter i lender su se razdvojili i ovaj drugi je ušao u marsovu atmosferu, te mehko prizemljio na odabrano mjesto. Orbiteri su nastavili sa snimanjem i provođenjem drugih naučnih operacija iz orbite, dok su lenderi razmjestili instrumente na površini.
5. mart
5. mart / ožujak (5. 3) jest 64. dan godine po gregorijanskom kalendaru (65. u prestupnoj godini). Do kraja godine ima još 301 dan.
Ceruloplazmin
Ceruloplazmin jest feroksidazni enzim koji je kod ljudi kodiran genom CP sa hromosoma 3. Ceruloplazmin je glavni protein koji prenosi bakar u krvi, a osim toga ima ulogu u metabolizmu željeza. Prvi put je opisan 1948. Drugi protein, hefestin, poznat je po svojoj homologiji sa ceruloplazminom, a takođe učestvuje u metabolizmu gvožđa i verovatno bakra.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 1.065 aminokiselina, a molekulska težina 122.205 Da.
Funkcija
Ceruloplazmin (CP) je enzim (EC 1.16.3.1) sintetiziran u jetri i u svojoj strukturi sadrži 6 atoma bakra. U zdravoj ljudskoj plazmi, ceruloplazmin nosi više od 95% ukupnog bakra. Ostatak čine makroglobulini. Ceruloplazmin pokazuje aktivnost oksidaze zavisnu od bakra, koja je povezana sa mogućom oksidacijom Fe2+ (fero gvožđe) u Fe3+ (feri gvožđe), stoga pomaže u njegovom transportu u plazmi u kombinaciji sa transferinom, koji može prenositi željezo samo u feri stanju. Izvještava se da je molekularna težina ljudskog ceruloplazmina 151 kDa. Uprkos opsežnim istraživanjima, još uvijek se mnogo toga ne zna o tačnim funkcijama CP, većina funkcija se pripisuje fokusu CP na prisutnost Cu centara. To uključuje transport bakra za isporuku Cu u vanjetrena tkiva, aktivnost amin-oksidaze koja kontrolira nivo biogenih amina u crijevnim tekućinama i plazmi, uklanjanje kisika i drugih slobodnih radikala iz plazme i eksport željeza iz ćelija za transport kroz transferin. Poznato je da mutacije ometaju vezivanje bakra za CP i poremete metabolizam gvožđa i uzrokuju preopterećenje gvožđem. Ceruloplazmin je relativno veliki enzim (~10 nm); veća veličina sprečava da se vezani bakar izgubi u mokraći osobe tokom transporta.
Struktura aktivnog mjesta
Višebakarno aktivno mjesto CP sadrži tip I (T1) mononuklearnog bakra mjesto i trinuklearni centar bakra udaljen ~ 12-13 Å (vidi sliku 2). Tribakarni centar se sastoji od dva tipa III (T3) bakra i jednog tipa II (T2) iona bakra. Dva T3 bakrena iona su premoštena hidroksidnim ligandom dok drugi hidroksidni ligand povezuje T2 bakreni ion sa proteinom. T1 centar je premošten sa tribakarnim centrom sa dva histidinska (His1020, His1022) ostatka i jednim ostatkom Cys(1021). Supstrat se vezuje u blizini T1 centra i oksidira se T1 Cu2+ ionom, formirajući redukovano Cu+ oksidacijsko stanje. Redukovani T1 Cu+ zatim prenosi elektron kroz jedan Cys i dva His, premoštavajuća ostatka do tribakarnog centra. Nakon što su četiri elektrona prebačena sa supstrata u centre bakra, O2 se veže na centar tribakra i podliježe redukciji od četiri elektrona kako bi se formirale dvije molekule vode.
Regulacija
Cis-regulacijaki element koji se zove GAIT element uključen je u selektivno translacijsko utišavanje transkripta ceruloplazmina. Utišavanje zahtijeva vezivanje kompleksa citosolnog inhibitora koji se naziva IFN-gama-aktivirani inhibitor translacije (GAIT) za GAIT element.
Klinički značaj
Kao i svaki drugi protein u plazmi, nivoi se smanjuju kod pacijenata sa oboljenjem jetre zbog smanjene sposobnosti sinteze. Mehanizmi niskog nivoa ceruloplazmina: Dostupnost bakra ne utiče na translaciju proteina u nastajanju. Međutim, apoenzim bez bakra je nestabilan. Apoceruloplazmin se u velikoj mjeri unutarćelijski razgrađuje u hepatocitima i mala količina koja se oslobađa ima kratko poluvrijeme cirkulacije od 5 sati u poređenju sa 5,5 dana za holoceruloplazmin. Ceruloplazmin se može izmjeriti analizom krvi; ovo se može uraditi pomoću imunoeseja. Uzorak se centrifugira i odvaja; čuva se tri dana na temperaturi od oko 4 °C. Ovim testom se utvrđuje postoje li znaci Wilsonove bolesti. Drugi test koji se može uraditi je test nivoa bakra u urinu; pokazalo se da je to manje precizno od testa krvi. Može se uraditi i test jetrenog tkiva. Mutacije u genu za ceruloplazmin (CP), koje su vrlo rijetke, mogu dovesti do genetičke bolesti aceruloplazminemija, koju karakterizira hiperferitinemija sa preopterećenjem željezom. U mozgu, ovo preopterećenje gvožđem može dovesti do karakterističnih neuroloških znakova i simptoma, kao što su cerebellumska ataksija, progresivna demencija i ekstrapiramidni znaci. Višak gvožđa se također može taložiti u jetri, pankreasu i mrežnjačama, što dovodi do ciroza€ciroze, endokrinih abnormalnosti i gubitka vida.
Referentni rasponi
Normalna koncentracija ceruloplazmina u krvi kod ljudi je 20–50 mg/dL.
Sabrija Tabaković
Sabrija Tabaković (2. augusta 1957. - 4. maja 1993.) je bio bosanskohercegovački pripadnik Armije Republike Bosne i Hercegovine tokom rata u Bosni i Hercegovini i njemu je prvom u Žepi dodijeljen orden Zlatni ljiljan. Tabaković je poginuo u borbama oko Žepe.
Svjetlost
Svjetlost ili vidljiva svjetlost je elektromagnetno zračenje vidljivo ljudskom oku. Vidljivo svjetlo se obično definira kao ono koje je na talasnim dužinama u rasponu od 400-700 nanometara (nm), što odgovara frekvencijama od 750-420 teraherca, između infracrvenog (sa dužim talasnim dužinama) i ultraljubičastog (sa kraćim talasnim dužinama).
Glavni izvor prirodne svjetlosti na Zemlji je Sunce. Historijski gledano, još jedan važan izvor svjetlosti za ljude bila je vatra, od drevnih logorskih vatri do modernih kerozinskih lampi. Sa razvojem električnih rasvjeta i elektroenergetskih sistema, električna rasvjeta je efektivno zamijenila vatru.
Pierre Gassendi (1592–1655), atomista, predložio je teoriju čestica svjetlosti koja je objavljena posthumno 1660-ih. Isak Njutn je proučavao Gasendijev rad u ranoj mladosti i preferirao je njegovo gledište u odnosu na Descartesovu teoriju plenuma. On je u svojoj Hipotezi o svjetlosti iz 1675. godine izjavio da je svjetlost sastavljena od korpuskula (čestica materije) koje se emituju u svim smjerovima iz izvora. Jedan od Newton-ovih argumenata protiv talasne prirode svjetlosti bio je da je poznato da se talasi savijaju oko prepreka, dok svjetlost putuje samo pravim linijama. On je, međutim, objasnio fenomen difrakcije svjetlosti (što je primijetio Francesco Grimaldi) dopuštajući da svjetlosna čestica može stvoriti lokalizirani talas u eteru.
Christiaan Huygens (1629–1695) razradio je matematičku talasnu teoriju svjetlosti 1678. godine i objavio ju je u svom Traktatu o svjetlosti 1690. godine. mini|262x262piksel|[[Christiaan Huygens]] desno|mini|200x200piksel|Skica [[Thomas Young|Thomasa Younga eksperimenta sa dvostrukim prorezom koji pokazuje difrakciju. Youngovi eksperimenti su podržali teoriju da se svjetlost sastoji od valova.]]
Svjetlost – elektromagnetno zračenje
Elektromagnetno zračenje možemo predstaviti kao roj čestica koje se nazivaju fotoni. Svaki foton nosi određenu količinu energije. Cjelokupni raspon zračenja koje nastaje u svemiru nazivamo elektromagnetni spektar.
Vrste elektromagnetnog zračenja
Elektromagnetna zračenja međusobno se razlikuju jedino frekvencijom. Svjetlost nastaje kada se električni naboji kreću u elektromagnetnom polju. Atom emituje svjetlost kada je neki od njegovih elektrona potaknut dodatnom energijom izvana. Zračenje pobuđenih elektrona predstavljamo talasom. Svjetlost manje energije ima manju frekvenciju, ali veću talasnu dužinu, a ona s više energije ima veću frekvenciju ali manju talasnu dužinu. Brzina svjetlosti, kao i svih ostalih elektromagnetnih talasa, iznosi 299 743 km/s.
Boje
Ljudsko oko reaguje samo na vrlo ograničeni raspon talasanih dužina, na vidljivu svjetlost. Međutim, ono odlično raspoznaje i vrlo male razlike unutar tog raspona. Te male razlike nazivamo boje. Boje su dakle male frekvencijske razlike u području vidljive svjetlosti. Najkraću talasnu dužinu imaju ljubičasta i plava svjetlost, a najdužu crvena svjetlost.
Spektar vidljivog zračenja čine:
Bijela svjetlost sastavljena je od kontinuiranog niza svih boja vidljivog spektra. U praksi pod bojom nekog tijela možemo smatrati boju koje tijelo reflektuje kada je osvjetljeno bijelom svjetlošću, tj. tijelo će biti obojeno nekom bojom ako mu površina apsorbuje bijelu svjetlost samo na određenom talasnom području. Boja dakle zavisi od frekvencije reflektiranog zračenja. Bijela površina je ona koja u jednakoj mjeri reflektuje sva talasna područja bijele svjetlosti. Crna površina je ona koja u potpunosti apsorbuje bijelu svjetlost. Siva površina u jednakoj mjeri reflektuje sva valna područja bijele svjetlosti, ali ih i djelomično apsorbuje.
Apsorpcija svjetlosti i boje
Sve boje koje vidimo na Zemlji su samo pitanje koje se talasne dužine sunčeve svjetlosti najbolje reflektuju.
Kraće se talasne dužine učinkovitije šire po zraku nego duže talasne dužine. Nebo je plavo zato što se kratke talasne dužine (plava svjetlost) najradije šire.
Podjela boja
Bijela, crna i siva su ahromatske boje, a sve ostale boje su hromatske.
Osnovne karakteristike hromatskih boja:
Čovjek vidi vidljivu svjetlost iz dva razloga. Prvi je taj što je zrak proziran na vidljivu svjetlost, za razliku od drugih tvari pa tako svjetlost prolazi kroz atmosferu do posmatrača. Drugi razlog je taj što Sunce isijava najviše energije upravo u vidljivom dijelu spektra. Vrlo vruće zvijezde emituju većinu svjetlosti u ultraljubičastom području. Vrlo hladna zvijezda većinu emituje u infracrvenom. Sunce, po mnogo čemu prosječna zvijezda, emituje većinu energije u vidljivom dijelu spektra.
Izvori svjetlosti
Svjetlosni izvori su tijela koja stvaraju svjetlost. Razlikujemo prirodne (npr.zvijezde) i umjetne (npr. sijalice ili svijeće) svjetlosne izvore. Svjetlost se od izvora na sve strane rasprostire pravolinijski. Pravci po kojima se rasprostire svjetlost nazivaju se svjetlosne zrake. Dio prostora iza nekog tijela nasuprot svjetlosnom izvoru u koji ne dolazi neposredna svjetlost izvora naziva se sjena. Odbijanje svjetlosti naziva se refleksija, a lom svjetlosti refrakcija. Razlaganje bijele svjetlosti u boje naziva se disperzija.
Dopplerov efekt
Dopplerov efekt je promjena posmatrane talasne dužine talasa zbog međusobnog približavanja ili udaljavanja izvora talasa i posmatrača. Talasne dužine linija povećavaju se (pomiču prema crvenom području spektra) kada se izvor udaljava, a smanjuju se (pomiču prema plavom području spektra) kada se izvor približava posmatraču.
NGC 1676
NGC 1676 (također poznat kao ESO 55-SC36) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. decembra 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Basseterre
Basseterre (engleski izgovor /bæsˈtɛər/), sa pretpostavljenim brojem stanovnika od 15,500 u 2000., je glavni grad Federacije Sveti Kristofor i Nevis, u području Zapadne Indije.
Geografski, luka Basseterre se nalazi na 17°18′S 62°44′Z﻿ / ﻿17.3°S 62.733°Z﻿ / 17.3; -62.733, na jugozapadnoj obali ostrva Sveti Kristofer, i jedan je od glavnih trgovačkih centara skupine ostrva Leeward.
Grad leži u okviru župe Saint George Basseterre i na južnom dijelu župe Saint Peter Basseterre.
Basseterre je jedan od najstarijih gradova u Istočnim Karibima.
Rive droite
Rive droite (fr.) znači Desna obala i označava područje sjeverno od Seine u Parizu.
Za razliku od Rive gauche, gdje se nalaze tzv. intelektualne četvrti, Desna obala u Parizu je pretežno poslovni dio Pariza. Tamo se nalaze poslovne četvrti Quartier des Halles i Sentier, kao i zgrada Palais Brongniart, koja je ranije služila kao pariska berza.
1313. godine počinje sa izgradnjom obale Seine, kejova Quai de Nesle (danas Quai de Conti) i Quai des Grands Augustins, na čijim je temeljima izgrađen kameni most Pont Saint-Michel
Spisak jezera u Finskoj
U Finskoj se nalazi 187.888 jezera veličine preko 5 ari i više od 56.000 jezera veličine preko hektara.
Ovo je spisak 70 najvećih finskih jezera.
The Soundhouse Tapes
The Soundhouse Tapes je prvi extended play (odnosno EP) album Iron Maidena i sadrži prve snimke grupe. Objavljen je 9. novembra 1979. i sadrži tri pjesme s demo-snimke u prostorijama Spaceward Studios snimljene na novogodišnju večer 1978. Tri pjesme "Prowler", "Invasion" i "Iron Maiden" se pojavaljuju u znatno grubljem obliku u odnosu na prvi album Iron Maidena i naknadno snimljene singlove, pošto su svi snimljenu u jednoj sesiji.
Iako su veći maloprodajni lanci pokušali naručiti veliki broj primjeraka ove ploče, grupa je samo distribuirala 5.000 kopija, dostupnih samo preko narudžbe poštom, koje su se eventualno rasprodale za samo nekoliko sedmica. Zbog ovog, EP je sada vrijedan kolektorski proizvod i prodavan je do 800 £ na internetu.
Regina (grupa)
Regina je bosanskohercegovačka muzička grupa.
Grupa je oformljena 1990. u Sarajevu, a iste godine je objavila i prvi album pod nazivom "Regina". Autor tekstova i muzike je bio Aleksandar Čović inspirisan grupom U2. Hitovi koji su se izdvojili sa prvog albuma su pjesme "Spavaj", "Ne pitaj me" i " Kao nekada ona". Ubrzo su postali poznati na teritoriju cijele Jugoslavije.
Godine 1992. Regina objavljuje drugi album "Ljubav nije za nas". Nakon početka rata u Bosni i Hercegovini grupa se raspada.
U periodu između 1992. i 1999. Aleksandar Čović nastavlja rad grupe u Beogradu i izdaje albume "Regina", "Oteto od zaborava", "Godine lete", "Ja nisam kao drugi", "Kad zatvorim oči" i "Devedesete".
Grupa Regina je izabrana da predstavlja Bosnu i Hercegovinu na Eurosongu 2009. godine sa pjesmom "Bistra voda".
Alfred Wegener
Alfred Lothar Wegener (1. novembar 1880 – novembar 1930) bio je njemački klimatolog, geolog, geofizičar i istraživač polarnih regija. Tokom života je prvenstveno bio poznat po svojim dostignućima u meteorologiji i kao pionir polarnih istraživanja, ali danas je najviše upamćen kao začetnik hipoteze o pomjeranju kontinenata jer je 1912. godine sugerirao da se kontinenti polako kreću oko Zemlje (njemački: Kontinentalverschiebung). Njegova hipoteza bila je kontroverzna i naširoko odbačena od geologa sve do 1950-ih, kada su brojna otkrića poput paleomagnetizma pružila snažnu podršku za pomicanje kontinenta, a time i značajnu osnovu za današnji model tektonike ploča. Wegener je bio uključen u nekoliko ekspedicija na Grenlandu gdje je proučavao polarnu cirkulaciju zraka prije nego što je dokazano postojanje mlaznog toka.
Honiara
Honiara je glavni i najveći grad Solomonovih ostrva, smješten na sjeverozapadnoj obali Guadalcanala. godine, u njemu je živelo 92.344 stanovnika. Grad opslužuju međunarodni aerodrom Honiara i morska luka Point Cruz, a nalazi se uz autoput Kukum.
Područje aerodroma istočno od Honiare bilo je mjesto bitke između Sjedinjenih Država i Japana tokom Guadalcanal kampanje u Drugom svjetskom ratu, bitke kod Henderson Fielda 1942. godine, iz koje je Amerika izašla kao pobjednik.
Nakon što je Honiara 1952. godine postala novi administrativni centar Protektorata Britanskih Solomonskih ostrva, uz dodavanje mnogih administrativnih zgrada, grad se počeo razvijati i rasti u broju stanovnika.
Od kasnih 1990-ih, Honiara je pretrpjela burnu historiju etničkog nasilja i političkih nemira, a oštećena je i neredima. Pokušaj državnog udara u junu 2000. rezultirao je nasilnim pobunama i borbama između etničkih Malaitana iz Malaita Eagle Force (MEF) i domorodaca Guadalcanala iz Pokreta za slobodu Isatabu (IFM).
Teuta
Teuta je bila ilirska kraljica koja je vladala od 231. p. n. e. do 228. p. n. e.
Teuta je vladala kraljevstvom Ilira kao regent umjesto svog maloljetnog posinka Pineusa nakon smrti njenog muža Agrona (koji je vladao u periodu od oko 250-231. godine p. n. e. tokom kojeg je Ilirija bila na vrhuncu moći. Prije Teute bio je oženjen Triteutom koja mu je rodila Pineusa).
Vojna dejstva
Iliri su imali dobru flotu brzih i okretnih brodova te su je iskoristili za presretanje i pljačkanje brodova koji su plovili južnim Jadranom i Jonskim morem. Posebno su bili ugroženi Grci jer je njihova ekonomija bila bazirana na trgovini morem. Treba imati u vidu da u antičko doba piratstvo nije bilo neuobičajeno, naprotiv, to je bila unosna aktivnost i time su se bavili svi, pa i moćni Rim. Međutim, ilirski pirati nisu pravili razliku između saveznika i neprijatelja pa su time nanijeli veliku štetu političkim odnosima Ilirije.
mini|200px|Karta koja prikazuje ilirske(crveno), grčke i makedonske (crno) gradove i plemena
S druge strane, ni Teuta nije imala kontrolu nad svojim vazalima a vodila je izolacionističku politiku. Brojne molbe za pomoć su upućivane prema Rimu od strane ilirskih žrtava ali je Rimu trebalo dugo vremena da se odluči riješiti ovaj problem. Issa (Vis) je bio godinu dana pod opsadom a rimski trgovci gubili brodove. Kap koja je prelila čašu bili su neuspjeli pregovori; Rim je poslao ambasadore da pregovaraju sa Teutom a jedan od njih je uvrijedio kraljicu pa je bio ubijen prilikom povratka.
Prvi ilirski rat
Rimljani su 229. godine p. n. e. sakupili vojsku od 20.000 vojnika, 2000 konjanika i 200 ratnih brodova i po prvi put došli na Balkan. To je bio početak prvog rimsko-ilirskoga rata. Prvo su napali Krf kojim je zapovijedao Demetrije Hvarski (Demetriusa). Nije jasno da li se jednostavno predao ili je bio potkupljen i izdao Teutu. U svakom slučaju bio je bogato nagrađen od strane Rimljana koji su mu dali veliki dio Teutinih posjeda (Nakon Teutinog povlačenja Rim mu je dao zapovijed nad Ilirijom a zatim je oženio Triteutu i oduzeo tron Pineusu.) Nakon Krfa, rimska vojska se iskrcala kod Apolonije i počela napredovati prema sjeveru, osvajajući grad za gradom. Uskoro je bio opkoljen i Skadar a Teuta se u međuvremenu sklonila u Rhizon (Risan).
U proljeće je poslala pregovarače u Rim i prihvatila poraz 227. godine p. n. e. Morala je odstupiti s prijestolja i prihvatiti uvjete o miru koji su bili vrlo nepovoljni za ilirsku kraljevinu. Ipak, Rimljani su dopustili opstanak kraljevstva, ali ograničenog na malu teritoriju oko Skadra uz zabranu plovidbe naoružanih brodova južnije od Lissusa, nedaleko od Skadra.
6. mart
6. mart / ožujak (6. 3) jest 65. dan godine po gregorijanskom kalendaru (66. u prestupnoj godini). Do kraja godine ima još 300 dana.
Infarkt miokarda
mini|desno|300px|Zona boli usljed srčanog udara Infarkt miokarda (MI), obično poznat kao srčani udar, nastaje kada se protok krvi smanji ili zaustavi do koronarne arterije srca, uzrokujući oštećenje srčanog mišića. Najčešći simptomi su bol u grudima ili nelagodnost koja se može proširiti u rame, ruke, leđa, vrat ili vilicu. Često se javlja u sredini ili lijevoj strani grudnog koša i traje duže od nekoliko minuta. Nelagodnost se povremeno može osjećati kao žgaravica. Predstavlja odumiranje tkiva srčanog mišića, koje je prouzrokovano prestankom ili naglim smanjenjem cirkulacije krvi koja traje duže od 6 sati. Najčešće je uzrokovan krvnim ugruškom. Ostali simptomi mogu uključivati kratak dah, mučnina, osećaj nesvestice, hladan znoj ili osećaj umora. Oko 30% pogođenih ima atipske simptome. Žene su češće bez bolova u grudima i umjesto toga imaju bol u vratu, rukama ili osjećaju umor. Među osobama starijim od 75 godina, oko 5% je imalo IM sa malo ili nimalo simptoma u historiji. Može biti ga uzrokovati srčana slabost, nepravilan srčani ritam, kardiogeni šok ili srčani zastoj.