cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Njemački okruzi
Posebna imena
Pojedine okružne općine mogu imati posebna imena, koje su dobili radi njihove historije ili većine. Primjeri: Grad, Markt (bos. tržište), Flecken (naziv za mjesto između sela i grada), Bergstadt (grad u planini). itd. Sva ta imena nemaju nikako značenje u upravljanju općine ili okrugu. Neki gradovi u okruzima dobivaju u nekim pokrajnjima poseban status radi njihovog visokog broja stanovnika, s tim statusom gradovi dobivaju nove dužnosti. Procedura dobivanja tog posebnog statusa zavisi o pokrajini, čim grad pređe određen broj stanovnika. Isto tako varira broj stanovnika s kojim gradovi mogu dobiti taj posebni status po pokrajinama. Ti gradovi i dalje ostaju u okružnoj zajednici, ali imaju posebno ime, kao na primjer: srednji grad ( njem. Mittelstadt), veliki grad u okrugu (njem. Große Kreisstadt), veliki samostalno grad u okrugu (njem. Große selbständige Stadt), srednja okrugu pripadajući grad (njem. Mittlere kreisanhörige Stadt) ili veliki okrugu pripadajući grad (njem. Große kreisanhörige Stadt).
Ujedinjenje općina ispod nivoa okruga
U slučaju ujedinjenja općina, općine nemaju vlastitu upravu. I obavljaju poslove u zajedničkoj upravi. Ime, ovlasti i svojstva ujedinjenih općina varira od pokrajine do pokrajine.
Gradovi koji nisu u okrugu
Postoje gradovi koji ne pripadaju ni jednom okrugu, nego posjeduju sopstveni "gradski okrug" (njem. Stadtkreis).
Iznimka je regija oko Hannovera, gdje se grad Hannover i prijašnje općine okruga Hannovera ponovo ujedinili. Unatoč tome grad Hannover je sačuvao nekolika prava koje je ima kao grad koji nije vezan uz jedan okrug.
Zastupanje interesa
Za koordinaciju i političko zastupanje su svi 323 okruga podijeljeni u 13 zemljišna saveza i na razini saveza u Njemačkoj okružnoj skupštini (njem. Deutscher Landkreistag (DLT)).Ta skupština predstavlja 74% nosača dužnosti, 68 % stanovništva i 96% površine Njemačke.
Historija
Upraviteljska područja u veličini današnjih okruga su u srednjom vijeku bile grofovije. Od 16. stoljeća ujedinilo se slobodni gradovi Svetog Rimskog Carstva i kneževine većinom ujedinili u tzv. Reichskreise, koji su imali priličnu većinu današnjih pokrajina. Početkom 19. stoljeća pruski državnik Freiherr vom Stein je htio uvesti, po modelu pruske reforme iz 1808., autonomnu upravu građana u seoskim krajevima. Ali se tek 1880-tih realiziralo taj prijedlog s prvim okružnim odredbama. Pruska provincija Westfalen (1886.) i Rajnska Provincija (1887.) su prvi uveli nove okružne odredbe. Tijekom stoljeća su ostale njemačke države prihvatili princip podijele okruga iako po drugim imenom. Tek 28. novembra 1938. su svi okruzi dobili ime zemaljski okrug.
U 19. stoljeću i do Prvog svjetskog rata Njemačka je imala oko 1.000 okruga. Površina okruga je bila tolika da okružni poglavar do najudaljenijoj općina može u jednom danu s kočijom se vratiti natrag i obaviti sve potrebne poslove.
Yu-Gi-Oh! GX
'''Yu-Gi-Oh! GX' (fon. Ju-Gi-O!Dži Eks ''), Yu-Gi-Oh! Duel Monsters GX (遊☆戯☆王デュエルモンスターズGX, Yūgiō Dyueru Monsutāzu GX), je crtana japanska serija koja je prevedena na gotovo sve svjetske jezike. U Japanu poznata kao Yu-Gi-Oh! Duel Monsters GX napravljena od strane Nihon Ad Systems inc. Prvi put je emitovana na TV Tokyo u Japanu 6. oktobra 2004. Nastavak je jedne od najuspješnijih japanskih crtanih serija Yu-Gi-Oh!.Emitovanje je završeno 26. marta, 2008.
Sezona 2
Doktor Crowler je pozvao Astera Phoenixa zajedno sa prijateljem Bonapartom - Fracuzom. Aster je odličan svjetski borac. Chumley je otišao da radi za Pegasusa, a Jaden je dobio novog prijatelja Tyrana Hasslebarya. Aster je izazvao Jadena, a dvoboj se završio nerješeno. Nedugo nakon toga Aster proziva Jadena da je kopija njega i pobjeđuje ga u dvoboju. Prije toga Aster je pobjedio Zanea koji nikad nije izgubio, bar ne fer. Zane je počeo redat poraze jedan za drugim. Otišao je u podzemlje i postao zli - mračni Zane. Sa planine je ukrao Cyberdark karte nakon pobjede na dekanom Shepardom koji ga je odgojio i naučio da se bori. Jaden je nestao jer nije vidio svoje karte i jer ga je Aster ponizio. Odjenom se stvorio u svemiru i tamo našao novi deck. Neo-Spaciane i Neosa. Umjesto Kurbioha Neos mu postaje novi partner. Aqua Dolphin mu je rekao za društvo svjetlosti, a Jaden je kao mali nacrtao karte i one su završile u svemiru nakon slanja u Kaibinu korporaciju. Sada ih koristi u svom decku. Društvo svjetlosti obuzima neke studente, njhiov vođa Sarotirus je zapravo manager Astera u kojeg je ušao duh svjetla uništenja iz svemira. Obuzeli su Chazza, Alexis i kasnije Bastiona koji je namjerno izgubio dvoboj protiv Chazza. Jaden i družina su otišli u grad gdje živi Yugi. Tamo su Tyrano i Sy izgubili timski dvoboj protiv Frosta i Thundera. Jaden je pobjedio T-Bona i na kraju su Aster i Jaden pozvani od strane Sarine - Sartoriusove sestre. Pobjedili su je u timkom dvoboju protiv nje i njene klonice. Ona im je ispričala sve o Sartoriusu. On je zapravo vrač. Nakon silnih matcheva sa Alice, Fraznom koji je ukrao the Winged Dragon of Ra kartu, Orlandom, Princese Rosse, Millerom, Lorenzom, Asterov dvoboj sa D-om koji je surađivao sa njegovim ocom i u kojeg je ušlo svjetlo uništenja, ukrao je također i Desteny Hero Plasmu. Nakon toga vratio se Asterov mrtvi otac u Plasmi i rekao da je D pijun i da je Saroius realno zao. Aster je onda izgubio od Sartoriusa. Chazz se vratio nakon Jadenove pobjede i Alexis i Bastion. Chazz je sve demolirao i vratio sve studente i konačno pobjedio i Blair koja je bila tu u prvoj sezoni, zaljubljena u Zanea i kasije u Jadena. Genex Tournament je bio gotov i Chazz ga je osvojio. Uz pomoć Hasslebarya Jaden uništava satalit koji je aktivirao princ Ojin i pobjeđuje Sartorisa. Ojinova sestra im je bila zahvalna, a svjetlo uništenja uništeno. Sartorius se vratio na normalu.
Sezona 3
U trećoj godini Džejden ponovo nastavlja po starom ne uči,samo jede i spava.Sajrus prelazi u Obelisk plave i počinje imati samopuzdanje i stav,ali nije još uvijek zakopao ratnu sjekiru sa Tiranom ipak za nekoliko dana Sajrus shvata da on nije za Obeliske i vraća se u Ra žute.Počinje razmjena studenata,Akademija Dvoboja počinje razmjenivati studenta sa Istočnom i Sjevernom akademijom.U toj razmjeni dolaze Jesse Andersen, Adrian Gecko, Axel Brodie i Jim Crockodile Cook.Sa njima stiže i novi profesor Thelonius Viper.Profesor Viper počinje čudno da se ponaša, a zatim se ispostavlja da on radi za Martinovo Carstvo kojeg vodi psihopata Yubel.Viper pobjedom nad Džesijem Andersenom priključuje i njega u Martinovo Carstvo, a s njim upravlja Yubel(fon.Hubel).Niko ne zna zašto je Viper u organizaziji, zapravo on spašava svoga sina.Yubel posjeduje Duel Spirit (bos.Duh dvoboja) kojime može da uzima energiju od protivnika u dvoboju.Vođa grupe kojeg kontrolira Yubel je Marcel koji vrbuje studente,koji se bore za njega pod imenom Maskirani Vitezovi.Džejden sa društvom počinje borbu protiv Martinovog Carstva.Džejden biva zaražen Yubelovim Očima kojima i on postaje član Martinovog Cartstva.Njegovi prijatelji ga uspijevaju vratiti čime još više žudi za pobjedom protiv Yubela.U drugom dvoboju iumeđu Džejdena i Yubela, Džejden nagovara ga da mora završiti borbu protiv svijeta i mržnju prema drugima.On shvata da mora završiti borbu.Yubel je jedini negativac koji je zapravo zbog svoje bolesti i psihičke posesivnosti radio negativne stvari.On je postao demon iako je u djetinjstvu bio čovjek vratio je Viperovog sina i oslobodio je Marcela.Dvoboj završava tako što njihove duše se spajaju i dvoboj se završava neriješeno iako je Yubel smatrao da je on pobjednik zato što je imao više bodava od Džejden.Poslije Yubelovog odlaska Bonaparte, pobularni,debeli,francuski čovječuljak koji se samo svađa sa Crowlerom odlazi sa Marcelom u Francusku odakle će se vratiti sljedeće polugodište.I Aster nastavlja živjeti sa popularnim članovima Slifer spavaonice.Zejn postaje čuveni borac i napušta akademiju iako nastavlja živjeti u njoj završava studiranje.Džejden svoju borbu nastavlja, ali sljedeće godine svoju borbu će nastaviti protiv Trueman ili Mr.T.
Sezona 4
Džejden se vraća na akademiju nakon raspusta.Na akademiju se vraćaju Bonaparte i Marcel sa odmora u Francuskoj.Džim,Axel i Džesi se vraćaju isto tako.Sajrus, Čez i Bler su promaknuti u Obelisk plave.Džejden i dalje stoji u mjestu još uvijek je Slifer crveni i sigurno će to i biti.Na akademiju dolazi novi posjetioc i novi neprijatelj radi se o Truemanu ili poznatijem kao Mr.T.Ovaj čovjek susreće Atikusa pored napuštene spavaonice i vraća mu dušu  Noćnog Ogrtača.Atikus izaziva Džejdena,ali gubi.Mr.T čim je došao odmah je izazvao Džejdena na dvoboj, ali Džejden je pobjedio.Trueman uzima duše studenata i stavlja ih pod svoju kontrolu.
Manga
Yu-Gi-Oh! GX (遊☆戯☆王GX Yūgiō Jī Ekkusu) je manga strip u nastavcima kreiran od strane Naoyukija Kageyame. Supervizor stripa je Kazuki Takahashi, autor originalnog stripa Yu-Gi-Oh!. Producent stripa je Brian Navi. Yu-Gi-Oh! GX je baziran na Yu-Gi-Oh! GX anime serijalu (u Japanu poznat kao Yu-Gi-Oh! GX Duel Monsters). Strip je u Japanu produciran od strane magazina V-Jump, a zvanično pušten u prodaju decembra, 2005. godine. U SAD-u strip je prikazan u magazinu koji se bavi animeom Shonen Jump.
Apsorpcija (hemija)
Apsorpcija je hemijski i fizički proces pri kojem atomi, molekule ili ioni ulaze u određeni plin, tečnost ili čvrsti materijal, odnosno upijaju se. Ovaj pojam treba razlikovati od adsorpcije, s obzirom na to da je riječ o ulasku čestica unutar tijela, a ne o njihovom prikupljanju na površini. Općenitiji pojam je sorpcija, koja obuhvata oba ova procesa te ionsku razmjenu.
Odnos koncentracija između rastvora u dvije različite faze koje su spojene konstantan je za dati rastvor i date faze.
Vrijednost konstante KN zavisna je od temperature, a naziva se koeficijent razdvajanja (particije).
IC 2177
IC 2177 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Jednorog. Prvo otkriće je napravio Isaac Roberts 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Virgin VR-01
Virgin VR-01 je Formula 1 automobil dizajniran od strane Nick Wirth za Virgin Racing da se natječu u Formula 1 - sezona 2010. To će biti vođen Timo Glock i Lucas di Grassi.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Promjena imunoglobulinske klase
Promjena klase imunolobulina, poznata i kao mijenjanje izotipa, izotipska komutacija ili rekombinacija klasnog prekidača (CSR), je biološki mehanizam koji mijenja proizvodnju B-ćelija za stvarenje imunoglobulina iz jednog tipa u drugi, kao što je iz izotipa  IgM na izotip  IgG. Tokom ovog procesa, dio antitijela s konstantnom regijom teškog lanca se mijenja, ali njegovo varijabilno područje ostaje isto (izrazi "varijabilna" i "konstanta" odnose se na promjene ili nedostatak istog između antitijela koja ciljaju različite epitope). Kako se varijabilna regija ne mijenja, mijenjanje klase ne utiče na specifičnost antigena. Umjesto toga, antitijelo zadržava afinitet za iste antigene, ali može komunicirati s različitim  efektornim molekulama.
Mehanizam
Promjena klase događa se nakon aktiviranja zrele B-ćelije preko njegove molekule vezane za membranu (ili B-ćelijski receptor) da bi se generirale različite klase antitijela, sve sa istim promenljivim domenima kao izvorno antitelo koje je generirano u nezreloj B-ćeliji tokom procesa (D) J rekombinacije, ali koji ima različite konstantne domene u svojim teškim lancima.
Zrele neupotrebljene B-ćelije proizvode i IgM i IgD, koji su prva dva segmenta teškog lanca u imunoglobulinskom lokusu. Ove B-ćelije razmnožavaju se, nakon aktiviranja antigenom. Ako aktivirane B-ćelije naiđu na specifične signalne molekule putem svojih CD40 i citokinskih receptora (oba modulirana od putem T-pomoćne ćelije), podvrgavaju se promjeni klasa antitijela za stvaranje IgG, IgA ili IgE antitijela. Tokom ove prpmjene, konstantna regija teškog lanca imunoglobulina se mijenja, ali promjenjive regije, a time i antigena specifičnost, ostaju iste. To omogućava različitim ćelijama kćerima iz iste aktivirane B-ćelije da proizvode antitijela različitih izotipova ili pod-tipova (npr. IgG1, IgG2 itd.).
Redoslijed egzona teškog lanca je slijedeći:
Promjena klase događa se mehanizmom koji se naziva vezanje rekombinacije prekidača klase (CSR). Rekombinacija klasnih prekidača je biološki mehanizam koji omogućava da se klasa antitijela proizvedena aktiviranom ćelijom mijenja tokom procesa poznatog kao izotipija ili promjena klase. Tokom CSR-a, dijelovi lokusa teškog lanca antitela se uklanjaju iz hromosoma, a genski segmenti koji okružuju izbrisani dio ponovo se spajaju kako bi zadržali funkciju  gena za  antitela različitih izotipova. Dvolančlani prekidi nastaju u DNK sa sačuvanim nukleotidnim motivima, nazvanim preklopnim (S) regijama, koji su uzvodno od genskog segmenata koji kodiraju konstantne regije antitijela teških lanaca; oni se javljaju u blizini svih gena konstantne regije teškog lanca, s izuzetkom δ-lanca. Takva DNK se naziva zarezana ili obilježena (DNK), a razbijena je na dva odabrana S-područja, djelovanjem niza enzima, uključujući Aktivacijom-induciranu (citidin) deaminazu (AID), uracil DNK-glikolazu i apirimidnu/apurinsku (AP)-endonukleazu.
Intervencijska DNK između S-regija naknadno se briše iz kromosoma, uklanjajući neželjene μ ili δ konstantne regije egzona teškog lanca i omogućava supstituciju gena, γ, α ili ε konstantnog područja gena. Slobodni krajevi DNK ponovo se spajaju postupkom koji se zove nehomologno spajanje krajeva (NHEJ) za povezivanje egzona varijabilnog domena sa željenim nizom stalnih domena konstantnog domena teškog lanca antitijela. U nedostatku spajanja nehomolognog kraja, slobodni krajevi DNK mogu se pridružiti alternativnim putem koji je pristran prema mikrohomologiji, s izuzetkom µ i δ gena, B-ćelija se u bilo kom trenutku eksprimira samo jednim razredom antitijela.
Premda je rekombinacija klasnih prekidača uglavnom delecijski proces, preuređivanje hromosoma u "cis", može se pojaviti (u 10 do 20% slučajeva, ovisno o klasi Ig) kao interhromosomskaa translokacija koja rekombinira gene imunoglobulina teškog lanca iz obaju alela.
Odgovorni citokini za promjenu klase
T-ćelijski citokini moduliraju klasu miša (tabela 1) i čovjeka (tabela 2). Ovi citokini mogu imati supresivne efekte na proizvodnju IgM.
Odgovorne genske regulacijske sekvence
Pored vrlo ponavljajuće strukture ciljnih S regija, proces klasne promjene treba S regije najprije prepisati i spajati iz transkripata teških lanaca imunoglobulina (koji leže unutar introna). Pregradnja hromatina, dostupnost transkripcije i AID-a i sinapsa slomljenih S regija su pod nadzorom velikog super-pojačivača, smještenog više nizvodno od distalnog gena Calfa, 3'regulatorne regije (3'RR). U nekim slučajevima se 3'RR super-pojačivač može sam ciljati AID-om i podvrgnuti prekidu DNK i spajanju sa Sμ, koji zatim deletira lokus teškog lanca Ig i definira lokus samoubistvene rekombinacije (LSR).
NGC 5314
NGC 5314 (također poznat kao MCG 12-13-9 i PGC 48810) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 440 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali medvjed. Najveći prečnik je 1,00 (128 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (64 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. aprila 1886. godine.
Siniša Vuco
Siniša Vuco (rođen 29. aprila 1971) hrvatski je pjevač narodne i rock muzike.
Vokal je i osnivač hard rock grupa "Živo blato" i "Klanje ljudi".
Biografija
Siniša Vuco je privukao pažnju prvim albumima A gdje si ti i Vuco 2. Spojio je bosanski rock u stilu Merlina i Bijelog Dugmeta sa pop melodijama. Mnogi radijski i TV urednici bojkotiraju ga i cenzuriraju upravo zbog folk prizvuka u nekim njegovim pjesmama što se tada tretiralo kao najveći šund i "srbizam". Na albumu "Vuco 4" Vuco sarađuje sa Goranom Bregovićem. U ljeto 1998 izlazi Vucin nosač zvuka pod nazivom Volim piti i ljubiti i prodaje se u rekordnom broju te osvaja zlatnu ploču.
Vuco 2000. izdaje i hard rock album Konac konca. Predstavlja svoj alter ego General Vasilije Mitu i grupu Živo blato. Grupa je bila izuzetno dobro primljena. Vuco osniva i treću grupu "Klanje Ljudi" i daje sebi pseudonim "Admiral koljač" sa pratećim muzičarima pod imenom "Krvožderni Hrvoje" i "Mačak vaditelj očiju". Planirao je napraviti koncert na groblju, od čega se kasnije odustalo a koncert je premješten u splitski klub.
2004 Vuco se vraća narodnjačkoj formi i izdaje album Volim narodno na kojem se nalazi istoimena pjesma i duet sa velikom folk zvijezdom bivše Jugoslavije Vesnom Zmijanac koje su postale veliki hit. Siniša Vuco je često svojim osebujnim izjavama i istupima u javnosti dizao prašinu i kontroverzu.
Papa Aleksandar I
'''Papa sv. Aleksandar I''' je bio šesti papa u periodu od 106. do 115. godine.
Njegov pontifikat historičari različito datiraju, tako da se kao vrijeme njegova pontifikata označuju razdoblja 106.-115. (po Duchesneu) ili 109.-116. (po Lightfootu). U kršćanskoj starini obično se držalo da mu je pontifikat trajao deset godina.
Kad je izabran za papu vjerovatno je imao manje od trideset godina, te je bio prvi papa kojega nije odredio njegov prethodnik, nego su ga izabrali biskupi koji su se nalazili u Rimu, na temelju uputa što su im ih dali prezbiteri i đakoni toga grada.
Neki autori mu prepisuju uvođenje svete vode i običaj miješanja vina s vodom.
U rimokatoličanstvu spomendan mu je 3. maja, a u pravoslavlju 16. marta.
Pretpostavlja se se da su njegove relikvije 834. prenijete u Freising u Njemačkoj.
Sarajevska berza
Sarajevska berza (berza vrijednosnih papira d.d. - SASE) je berza koja djeluje u bosanskohercegovačkom glavnom gradu Sarajevu. Osnovana je 13. septembra 2001. godine kao dioničko društvo od strane osam brokerskih kuća. Uz Banjalučku berzu jedina je takva institucija u državi. Prva aukcija na ovoj berzi održana je 12. aprila 2002. godine.
Historijat
Berza je osnovana 13. septembra 2001. a prva aukcija je održana 12. aprila 2002. 28. aprila 2003. prezentiran prvi berzanski indeks u državi, Bosnian Investment Funds Index (BIFX). 16. septembra postaje punopravni član Federacije euro-azijskih berzi (FEAS). Punopravnim članom Evropske federacije berzi postaje 22. novembra 2007.
Trgovanje
Trgovanje na Sarajevskoj berzi se odvija na kotaciji i slobodnom tržištu i to kontinuiranim i aukcijskim trgovanjem. Kotacija se sastoji iz različitih tržišta kao što su tržišta dionicama privrednih društava, investicijskih fondova i sl. Slobodno trgovanje odvija se unutar nekoliko segmenata i podsegmenata berze.
Struktura
Osam brokerskih kuća koje su osnovale Sarajevsku berzu:
Profesionalni posrednici koji su osnovali Berzu imaju status dioničara-osnivača i u svom predstavljanju, uz firmu imaju pravo koristiti pridjev "Osnivač Sarajevske berze".
Zakon o vrijednosnim papirima ("Službene novine Federacije BiH”, broj 39/98, 36/99 i 33/04)  definiše berzu kao «mjesto za povezivanje ponude i potražnje vrijednosnih papira i poslovanje vrijednosnim papirima, po unaprijed utvrdenim pravilima». Kroz povezivanje ponude i potražnje za vrijednosnim papirima dolazi se do kurseva (ili cijena) vrijednosnih papira kojima se trguje. Treća funkcija berze je osiguravanje informacija o ponudi i potražnji kao i o tržišnoj vrijednosti trgovanih vrijednosnih papira.
Meho Kodro
Mehmed "Meho" Kodro (rođen 12. januara 1967. godine u Mostaru, Bosna i Hercegovina) bosanskohercegovački je fudbalski trener i bivši fudbaler. Trenutno je selektor nogometne reprezentacije Bosne i Hercegovine.
Klupska karijera
Kodro je karijeru počeo u Veležu 1985. godine. U Veležu ga je, kao mladog nogometaša, afirmirao Salem Halihodžić. Prvi ugovor potpisao je sa Veležom koji je tada s klupe vodio Duško Bajević, a prvi gol kao profesionalac postigao je u Sarajevu, 1985. godine, u utakmici koja je završila 2:2. Godine 1986. osvojio je kup Jugoslavije sa Veležom. Nakon dobrih igara slijedio je poziv u reprezentaciju Jugoslavije za koju je odigrao 2 utakmice. Ivica Osim u njemu je prepoznao golgetera, ali je rat prekinuo njegovu reprezentativnu karijeru. Neposredno pred ratom u BiH, Meho odlazi u španski Real Sociedad gdje je postigao 73 gola u 129 ligaških utakmica.
Kako mu je reputacija u Primeri rasla, tako je postepeno privlačio pažnju velikih klubova. U sezoni 1995/1996 Johann Cruyff ga dovodi u Barcelonu gdje je zbog nekoliko povreda postigao samo 9 golova u 32 utakmice. Ostat će upamćena njegova dva pogodka 10. februara 1995. godine u pobjedi od 3:0 nad rivalskim Realom iz Madrida. Godine 1996. godine je sa Barcelonom bio osvajač španskog super kupa.
Statističke regije u Sjevernoj Makedoniji
mini|280px|Sjeverna Makedonija; statističke regije, stanje [[2020. godine]] Statističke regije u Sjevernoj Makedoniji su oblik statističke podjele Republike Sjeverne Makedonije koju koristi Statistički zavod Republike Sjeverne Makedonije (Државен завод за статистика) za potrebe prikupljanja statističkih informacija i njihovo lakše uređivanje. Uvedene su u upotrebu 2007. godine, radi usklađivanja statističkih potreba države sa zakonima Evropske unije kao treći nivo nomenklature prostornih jedinica za statistiku (NUTS-3). Sjeverna Makedonija je podijeljena na 8 oblasti, odn. statističkih regija, a u okviru svake nalazi se veći broj općina.
Meho Kodro
Klupska karijera
Krajem sezone napušta klub i pridružuje se klubu CD Tenerife gdje je ostao naredne tri sezone. Tu se djelimično vratio u formu gdje je u ukupno 72 utakmice postigao 18 golova.
Kodro u sezoni 1999/2000 stiže u Deportivo Alaves i postiže 5 golova u 30 utakmica. Nakon toga odlazi u Izrael gdje igra za Maccabi Tel Aviv F.C. do 2002. godine. Za Maccabi postiže 1 gol u 9 utakmica. U Tel Avivu je i 2002. godine završio karijeru.
Na 263 utakmice u španskoj Primera ligi postigao je 105 golova.
Trenerska karijera
Dana 5. januara 2008. izabran je za novog selektora nogometne reprezentacije Bosne i Hercegovine. Dana 30. januara Kodro je u prijateljskoj utakmici protiv Japana u Tokiju debitovao na klupi bosanskohercegovačke reprezentacije. BiH je poražena sa rezultatom 3:0. Ali s obzirom da je utakmica igrana van Fifinog termina, Kodro nije mogao računati na veliki dio bh. internacionalaca, tako da su u ovoj utakmici nastupali većinom igrači iz domaće Premijer lige.
Bio je selektor nogometne reprezentacije BiH od 5. januara 2008. do 17. maja 2008. kad ga je otpustilo rukovodstvo NSBiH zbog svog protivljenja igranju utakmice između selekcije BiH i Irana. Kodro je na press-konferenciji 17. marta 2008 izjavio: "Moj stav je da nećemo računati ni na jednog igrača kojem srce kuca negdje drugo, a ne za BiH."
Dana 26. septembra 2014. godine na klupi Sarajeva naslijeđuje dotadašnjeg trenera, Dženana Uščuplića. Nakon lošeg početka druge polusezone dobio je otkaz. Poslije Sarajeva, trenirao je u Švicarskoj Servette i Stade Lausanne Ouchy.
Od augusta 2023. godine, ponovo je selektor reprezentacije Bosne i Hercegovine.
NGC 2367
NGC 2367 (također poznat kao ESO 559-SC5) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Veliki pas. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. novembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mila Elegović
Mila Elegović (Zagreb, 13. juni 1970) hrvatska je pozorišna, televizijska i filmska glumica.
Biografija
Završila je Akademiju dramskih umjetnosti u Zagrebu i baletnu školu. Poznata je po mnogim ulogama, kako pozorišnim tako i televizijskim. Ostvarila je i brojne uloge u radio-dramama Dramskog programa Hrvatskog radija. Trenutno radi u Zagrebačkom pozorištu Komedija. Nakon rastave braka krajem 2006. nastupa pod imenom Mila Elegović.
Pozorište
ZGK “Komedija”:Glembajević, Od kreveta do kreveta, Kralj je gol, Na tri kralja ili kako hoćete, Isus – sin čovječji, Crna kraljica, Zemlja smiješka, Noć u Veneciji, Opera za tri groša, Buba u uhu, Chicago, Mali dućan strave, Čaruga, Piaf, Jesus Christ Superstar, Tko pjeva zlo ne misli, Nemoćnik u pameti, Mala Floramye, Klupko, San ivanjske noći, Patnje gospodina Mockinpotta, Skidajte se do kraja; Nosonja, Briljantin, Crna komedija, Jalta, Jalta, Da, ministre!, Opasne veze; Dubrovačke ljetne igre: Hekuba; ADU: Tko se boji Virginije Wolf; &TD: Putnici; SK “Kerempuh”: Dobro došli u plavi pakao; HNK Ivanapl. Zajca, Rijeka: Poljubi me Kato; Trešnja: Eko-Eko
Zanimljivosti
Svake godine, počevši od osnivanja 2003, otvara pozorišni BOK fest u Bjelovaru parafrazom čestitke koju je jednom J. F. Kennedyju uputila Marilyn Monroe.
Skrobotno
Skrobotno je naseljeno mjesto u općini Bileća, Bosna i Hercegovina.
Amsterdamski kriteriji
Amsterdamski kriteriji su skup dijagnostičkih kriterija koje koriste ljekari da pomognu u identifikaciji porodica za koje postoji verovatnoća da imaju Lynchov sindrom, također poznat kao nasljedni nepolipozni kolorektumski karcinom (HNPCC).
Amsterdamski kriteriji nastali su kao rezultat sastanka Međunarodne kolaborativne grupe za nasljedni nepolipozni rak debelog crijeva, u Amsterdamu, 1990. Nakon toga, neki od genetičkih mehanizama koji leže u osnovi Lynchovog sindroma su razjašnjeni tokom 1990-ih i značaj tumora izvan debelog crijeva, kao što su tumori endometrija, tankog crijeva i mokraćovoda, posto je jasniji. Ove promjene u poznavanju sindroma dovele su do revizije amsterdamskih kriterija i objavljene su u časopisu Gastroenterology 1999. godine.
Kriteriji
Početni Amsterdamski kriteriji bili su niz kliničkih kriterijuma koji su kolokvijalno bili poznati kao pravilo „3–2–1“. Formulirani su da služe kao zajednička polazna tačka za buduća istraživanja genetike koja je u osnovi bolesti. Kriteriji su bili sljedeći:
Utvrđeno je da su ovi kriteriji prestrogi i prošireni su tako da uključuju povezane nekolorektumske karcinome 1998. Oni su nazvani Amsterdamski II klinički kriteriji za porodice sa Lynchovim sindromom. Svaki od sljedećih kriterija mora biti ispunjen:
Alternative
Američki Nacionalni institut za rak je 1997. godine objavio skup preporuka pod nazivom Bethesda smjernice za identifikaciju pojedinaca koji bi trebali proći genetičko testiranje na tumore povezane s Lynchovim sindromom. NCI je ponovo pregledao i revidirao ove kriterije 2004. godine.
Revidirane Bethesda smjernice su sljedeće:
Revidirane Bethesda smjernice su prijavljene kao osjetljivije od Amsterdamskih kriterija II u otkrivanju pojedinaca i porodica u riziku od Lynchovog sindroma.
Papa Anaklet
Anaklet je bio treći papa, nasljednik svetog Lina, otprilike od 79. do 88. Vjerovatno je Anaklet ista osoba kao i papa Kleto, premda historičari u tome nisu istog mišljenja.
Euzebije Cezarejski, Irenej Lionski, Augustin i Opatat govore da su Anaklet i Kleto jedna te ista osoba, ali ga drugačije smještaju u redu papa. Za Augustina i Optata, on je nasljednik Klementov, a za Ireneja je nasljednik Line. Ostali izvori, među kojima i Liber pontificalis, kao i katolički Misal, drže da su to bile dvije različite osobe, te da je Kleto bio nasljednik Linin (76.-89.), a Anaklet nasljednik Kletin (89.-91.)
Prema drugim izvorima Anaklet je umro mučeničkom smrću 13. jula 88., a njegove su relikvije pokopane u crkvi svetog Line u Vatikanu.
Spomen svetog Kleta slavi se 26. aprila, a svetog Anakleta 13. jula.
Labirintovke
Labirintovke su slatkovodne ribe iz podreda Anabantoidei. Podred labirintovki trenutno sačinjavaju tri porodice.
Ime su dobile po jedinstvenom organu labirintu, smještenom u dupljama gornjih ždrijelnih kostiju, koji je odlika svih predstavnika ove porodice, a od velike je važnosti za preživljavanje ovih riba u njihovom prirodnom staništu. Naime, labirintovke potiču iz kisikom siromašnih, uglavnom stajaćih voda Azije i Afrike. Kako bi preživjele oskudicu oksigena, ove su ribe razvile organ koji im omogućava gutanje kisika iz vazduha, bez kojeg ne mogu preživjeti bez obzira na aerisanost vode.
Većina riba iz porodice Anabantoidei pokazuje određeni način brige o potomstvu. Neke labirintovke mlađ čuvaju u ustima, dok druge prave pjenasta gnijezda na površini vode. Mlađ labirintovki se rađa bez labirinta, koji nastaje za dvadeset do trideset dana nakon izlijeganja, te u prvim danima života za disanje koriste isključivo škrge.
Labirintovke su većinom mesožderi koji se hrane insektima i strvinom, mada ishrana većih vrsta (poput divovske guramije) uključuje i hranu biljnog porijekla. Neke su vrste iz roda Colisa sposobne štrcajući vodu oboriti insekte na površinu.
Veće vrste, kao što je divovska guramija, se koriste u ishrani, dok su intenzivnije obojene ribe česte u akvaristici.
IC 518
IC 518 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Vodena zmija. Ovaj objekat je zapisao Guillaume Bigourdan 15. marta 1890. godine.
Vardarska regija
Vardarska regija je jedna od 8 statističkih regija u Sjevernoj Makedoniji. Sjedište regije je grad Veles.
IC 518
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vardarska regija
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2002. godine, Vardarska regija je imala 133.248 stanovnika.
Administrativna podjela
Regija obuhvata 9 općina.
Papa
Papa (latinski: papa, "otac"; grčki: πάππας) je rimski biskup i lider u svijetu Katoličke crkve. Značaj Rimskog biskupa u velikoj mjeri potiče iz njegove uloge kao tradicionalnog nasljednika Svetog Petra, kome je Isus dao ključeve neba i ovlasti "vezivanja i gubitka", imenujući ga kao "stijenu" koja je izgradila crkvu. Sadašnji papa je Franjo, koji je izabran 13. marta 2013. godine, naslijedivši Benedikta XVI.
Ured pape naziva se pontifikat. Njegova crkvena nadležnost se često naziva "Sveta Stolica" (Santa Sedes na latinskom) ili "Apostolska stolica". Papa je šef države Vatikan, suverenog grada-države unutar italijanskog glavnog grada Rima.
Papstvo je jedna od najtrajnijih institucija u svijetu te je imalo istaknutu ulogu u svjetskoj historiji. Pape su u davna vremena pomagali u širenju kršćanstva i rješavanju raznih doktrinarnih sporova. U srednjem vijeku su odigrali ulogu od svjetovnog značaja u zapadnoj Evropi, često djelujući kao arbitri između hrišćanskih monarha. Trenutno, pored širenja hrišćanske vjere i doktrine, pape su uključene u ekumenizam i međureligijski dijalog, dobrotvorni rad i odbranu ljudskih prava.
Pape, koje su u početku imale temporalne moći, u nekim periodima historije imali su široke ovlasti slične onima koji su imali vladari. U posljednjih nekoliko stoljeća, pape su postepeno bile primorane da odustanu od te moći, i papin autoritet je sada ponovo gotovo isključivo ograničen na pitanja religije. Tokom stoljeća, papina potraživanja za duhovnim autoritetom su sve više čvrsto izražena, što je kulminiralo 1870. godine sa proglašenjem dogme papine nepogrešivosti, kada papa govori ex cathedra - doslovno "iz fotelje" (Svetog Petra) - da izda formalnu definiciju vjere ili morala.
Naslov i etimologija
Riječ papa potiče od grčke riječi πάππας što znači "Otac". U prvim vijekovima hrišćanstva, ovaj naslov je primijenjen, posebno na istoku, svim biskupima i drugim visokim sveštenicima, a kasnije je postao rezervisan samo za biskupe Rima, a ozvaničen je tek u 11. stoljeću. Najraniji zapis korištenja ovog naslova odnosi se na patrijarha Aleksandrije, papu Heraclasa (232. - 248.). Najstarija upotreba korištenja naziva "papa" na engleskom jeziku datira iz sredine 10. stoljeća, kada se koristi kao naslov za papu Vitaliana u staroengleskom prijevodu knjige Historia ecclesiastica gentis Anglorum.
Položaj unutar Crkve
Katolici priznaju papu kao nasljednika Svetog Petra, kojeg je, prema rimokatoličkom učenju, Isus nazvao "pastirom" i "stijenom" katoličke crkve. Petar nikada nije nosio titulu "papa", koja je stupila u upotrebu tri stoljeća kasnije, ali ga je Katolička crkva tradicionalno prepoznala kao prvog papu, a sve druge pape su smatrane njegovim nasljednikom.
Katolička crkva uči da je Isus lično imenovao Petra kao vođu crkve i njen dogmatski ustav Lumen Gentium pravi jasnu razliku između apostola i biskupa, predstavljajući biskupe kao nasljednike apostola, sa papom kao nasljednikom Petra, te da je papa šef biskupa kao što je Petar bio na čelu apostola. Neki historičari tvrde da je Petar bio prvi biskup Rima. U spisima crkve oca Irineja koji je napisan oko 180. godine odražava se vjerovanje da je Petar "osnovao i organizovao" Crkvu u Rimu. Osim toga, Irinej nije bio prvi koji je pisao o Petrovom prisustvu u ranoj Rimskoj crkvi. Papa Klement I je napisao u pismu Korićanima 96. godine, o progonu kršćana u Rimu kao "borbi u našem vremenu", te je predstavio Korićanima svoje heroje, "prvi, najveći i najpravedniji", "dobri apostoli" Petar i Pavle. Sv. Ignatije iz Antiohije je pisao ubrzo nakon Clementa i u svom pismu je rekao da neće da komanduje kao Petar i Pavle. S obzirom na ove i druge dokaze, mnogi naučnici se slažu da je Petar bio ubijen u Rimu za vrijeme Nerona, iako neki naučnici tvrde da je on možda bio ubijen u Palestini.
Protestanti tvrde da Novi Zavjet ne pruža nikakav dokaz da je Isus uspostavio papstvo pa čak ni da je postavio Petra za prvog biskupa Rima. Drugi, koristeći Petrove vlastite riječi, tvrde da je Krist namijenio sebe za utemeljivača crkve, a ne Petra. Ostali su tvrdili da Crkva nije samo izgrađena zbog Isusa i njegove vjere, već i zbog njegovih učenika, kao korijen i temelj crkve i na osnovu i Pavlova učenja, a ne samo Petrovog učenja.
Kršćanska zajednica u prvom stoljeću je imala grupu biskupa prezbiterijanaca koji su bili vođe svojih lokalnih crkava. Postepeno, episkopije su osnovane u gradskim područjima. U Antiohiji su prvo razvili takvu strukturu prije Rima. U Rimu je bilo mnogo onih koji su tvrdili da su zakoniti biskupi, iako je opet Irinej naglasio važnost jedne linije biskupa od svetog Petra do njegovog savremenika pape Viktora I. Neki autori tvrde da pojava jednog biskupa vjerovatno nije došla do sredine 2. stoljeća. Po njihovom mišljenju, Linus, Kletus i Klement su bili eventualno istaknuti biskupi prezbiterijanci, a ne nužno i monarhijski biskupi.
Dokumenti iz 1. i početka 2. stoljeća ukazuju na to da je Sveta Stolica imala neku vrstu nadmoći i važnosti u Crkvi kao cjelini, iako je detalj šta je to značilo je vrlo nejasan u ovom periodu.
Rano kršćanstvo (30. – 325.)
U ranoj hrišćanskoj eri, Rim i nekoliko drugih gradova su imali želju za rukovodstvom u svijetu Crkve. Jakov, poznat kao "brat Gospodnji", bio je šef Jerusalemske crkve, koja je počastvovana kao "Majka Crkve" u pravoslavnoj tradiciji. Aleksandrija je bila centar jevrejskog učenja i postala je centar hrišćanskog učenja. Rim je rano imao veliku zajednicu u apostolskom periodu kada apostol Pavle govori u svojoj poslanici Rimljanima, a prema tradiciji Pavle je tamo ubijen.
Tokom 1. stoljeća Crkve (30. - 130.), glavni grad Rimskog carstva je postao prepoznatljiv kao hrišćanski centar od izuzetnog značaja. Clement I, na kraju 1. stoljeća, napisao je poslanicu crkvi u Korintu intervenišuši u velikom sporu i izvinjavajući se što nisu poduzeli akciju prije. Međutim, postoji samo nekoliko referenci iz tog vremena za priznavanje autoritativnog primata Rimske Stolice izvan Rima. U Ravenna dokumentu od 13. oktobra 2007. godine, teolozi koji su izabrani od strane rimokatoličke i pravoslavne crkve su izjavili: "41. Obje strane se slažu... da je Rim, kao crkva koja presjedava u ljubavi prema frazi svetog Ignacija iz Antiohije, zauzeo prvo mjesto u taxisu, i da je biskup Rima stoga protos među patrijarsima. Oni se ne slažu, međutim, o tumačenju historijskih dokaza iz ovog doba u vezi prerogative biskupa Rima, kao protosa, što je pitanje koje se shvata na različite načine o prvom milenijumu".
Krajem 2. stoljeća, bilo je više manifestacija rimske nadležnosti nad drugim crkvama. 189. godine, tvrdnja primata crkve u Rimu može biti navedena u Irinejevoj knjizi protiv jeresa (3:3:2): "Sa Rimskom crkvom zbog svog vrhunskog porijekla, sve crkve se moraju složiti... i oni su vjerni svuda jer održavaju apostolsku tradiciju". 195. godine, papa Viktor I izopštio je Kvardecimans i proglasio je Uskrs 14. Nisana, na datum jevrejske Pashe, kao tradiciju koju je izrekao John Evangelista (vidi Uskršnja kontroverza). Proslava Uskrsa je po papinom naređenje spadala u nedjelju, i to je bio sistem koji je preovladao.
Nikeja u istočno-zapadnom raskolu (325. – 1054.)
Milanski edikt je 313. godine odobrio slobodu svih religija u Rimskom carstvu, počevši mir sa Crkvom. 325. godine prvo Vijeće Nikeje osudilo je arianizam i proglasilo trinitarianizam dogmom, a u svom šestom Kanonu prepoznata je posebna uloga Rima, Aleksandrije i Antiohije. Veliki branitelji Trinitarijanske vjere uključuju pape, a posebno papu Liberiusa, koji je prognan na Bereu od strane Konstancija II zbog njegove Trinitarijanske vjere, Damasusa I, i nekoliko drugih biskupa.
U Nikeji 380. godine, hrišćanstvo je proglašeno državnom religijom Rimskog carstva, s imenom "Katolički kršćani" koje je rezervisano za one koji su je prihvatili kao vjeru. Dok su vlasti na istoku kontrolisali Crkvu i ekumenskog patrijarha Carigrada, u glavnom gradu na zapadu, biskupi Rima su bili u mogućnosti da konsoliduju utjecaj i moć koji su posjedovali. Nakon pada Zapadnog Rimskog carstva, barbarska plemena su prelazila na kršćanstvo ili katoličanstvo; Clovis I, kralj Franaka, bio je prvi važni barbarski vladar koji je prešao katoličanstvo i postao saveznik pape. Ostala plemena, kao što su Vizigoti, tek kasnije su primila katoličanstvo.
Srednji vijek
mini|desno|Grgur Veliki (oko 540–604) koji je uspostavio srednjovjekovne teme u Crkvi, na slici Carla Saracenija, c. 1610, Rim.
Nakon pada Rima, papa je služio kao izvor autoriteta i kontinuiteta. Papa Grgur I (540. - 604.) vršio je u crkvi stroge reforme. Iz drevne senatorske porodice, Grgur je imao disciplinu tipičnu za staru rimsku vladavinu. Teološki, on je predstavio pomak od klasičnog do srednjevjekovnog izgleda; njegovi popularni spisi su bili puni dramatičnih čuda, snažne relikvije, demona, anđela, duhova i približavanja kraja svijeta.
Grgurevi nasljednici su uglavnom dominirali Ravennom, kao predstavnici Bizantijskog cara u Italiji. Ovo poniženje, te slabljenje carstva zbog muslimanske ekspanzije i nesposobnosti cara da zaštiti papina imanja od Langobarda, prisililo je papu Stephena II da zatraži pomoć od cara Konstantina V. On je apelovao Francima da zaštite svoju zemlju. Pipin Mali je pokorio Langobarde i donirao je papi italijansko zemljište. Kada je papa Leo III okrunio Karla Velikog 800. godine za kralja, uspostavljen je presedan kako, na zapadu, niko ne može biti car bez papinog krunisanja.
Od 7. stoljeća postalo je zajedničko za evropske monarhije i plemstvo da osnivaju crkve i vrše davanje posjeda ili daju novac svećenstvu u svojim državama ili feudima, što je izazvalo korupciju među sveštenstvom. Ova praksa je postala uobičajena, jer su crkveni velikodostojnici i svjetovni vladari bili učesnici javnog života. Za borbu protiv ove i drugih praksi koje su oštetile crkve između 900. i 1050. godine, u svim centrima je vršena promocija crkvenih reformi, od kojih je najvažnija bila reforma iz opatije Cluny, koja je širila svoje ideale širom Evrope. Ovaj pokret reformi ojačan je izborom pape Grgura VII 1073. godine, koji je usvojio niz mjera u pokretu poznatom kao Gregorijanova reforma, kako bi se snažno borio protiv simonije i zloupotrebe državne moći i pokušaja da vrati crkvenu disciplinu, uključujući i celibat. Sukob između pape i svjetovnih autokratskih vladara, kao što je car Svetog Rimskog carstva Henrik IV i kralj Engleske Henrik I, poznat je kao investitura, koji je riješen 1122. godine, od strane Konkordat lavine, u kojoj je papa odredio da se vjerski službenici plaćaju od strane sveštenika i vladara. Ubrzo nakon toga, papa Aleksandar III je započeo reformu koja će dovesti do uspostavljanja kanonskog prava.
Od početka 7. stoljeća, halifat je zauzeo mnoge zemlje u južnom Mediteranu i predstavljao je opasnost za kršćanstvo. 1095. godine Bizantijski car, Aleksis I Komnenos, zatražio je vojnu pomoć od pape Urbana II protiv muslimanske invazije. Urban je u Klermontu pokrenuo Prvi križarski rat kako bi pomogao Bizantiji da povrati stare kršćanske teritorije, posebno Jerusalem.
Pape su izgubile svoju moć između 867. i 1049. godine, kada su bile pod kontrolom političkih frakcija. Tada su pape na različite načine zatvarane, izgladnjivane, ubijane i nasilno svrgavane sa vlasti. Tako je papa Ivan XII optužen da je održao razvrat u Lateranskoj palači. Car Njemačke Otto I ga je optužio crkvenom sudu, koji ga je smijenio i izabrao laika za papu Lea VIII. Unakaženi Ivan se uz pomoć carskih predstavnika u Rimu ponovo vratio kao papa i sukob između cara i pape je nastavljen.
1049. godine Leo IX je postao papa i počeo je da sa suočava s problemima papinstva. On je otputovao u glavne gradove Evrope gdje se bavio crkvenim moralnim problemima iz prve ruke, posebnom simonijom i brakovima između sveštenika i konkubina. Svojim dugim putovanjima obnovio je prestiž papstva na sjeveru.
Istočno-zapadni raskol u reformi (1054. – 1517.)
mini|desno|Historijska karta mediteranskih država 1400. godine. [[Zapadni raskol trajao je od 1378. do 1417. godine.]]
Istočna i Zapadna Crkva definitivno su podijeljene 1054. godine. Ovaj lom je izazvao više političkih događaja nego blago razilaženje oko vjere. Pape su se priklonile Franačkom kralju, prisvojivši Egzarhat u Ravenni i zamijenivši grčki jezik italijanskim. U srednjem vijeku, pape su se borile sa monarsima za vlast.
Od 1309. do 1377. godine papa nije boravio u Rimu već u Avignonu. Avignonsko papstvo je poznato po pohlepi i korupciji. U ovom periodu, papa je efektivno bio saveznik Francuske, otuđen Francuskim neprijateljima, kao što je Engleska.
Papa je shvatio da ima moć koja se oslanja na riznicu zasluga izgrađenu od strane svetaca i Hrista, tako da je odobrio indulgenciju, smanjenje nečijeg vremena u čistilištu. Koncept da je novčana kazna ili donacija u pratnji kajanja, priznanja i molitve, na kraju je dala način za zajedničku pretpostavku da je indulgencija zavisila od jednostavnog monetarnog doprinosa. Pape su osudili nesporazume i zloupotrebe, ali su previše pritisli prihode kako bi ostvarili efektivnu kontrolu nad indulgencijom.
Pape su se također borile sa kardinalima, koji su pokušavali da potvrde autoritet vijeća nad papom. Koncilijarna teorija smatra da je vrhovni autoritet crkve Generalno vijeće, a ne papa. Njeni temelji su postavljeni početkom 13. stoljeća, a to je kulminiralo u 15. stoljeću. Neuspjeh Koncilijarne teorije da stekne široko prihvaćanje nakon 15. stoljeća uzima se kao faktor u protestantskoj reformaciji.
Razne antipape su izazvale papin autoritet, posebno za vrijeme Zapadnog raskola (1378. - 1417.). Za vrijeme ovog raskola, papstvo se vratilo u Rim iz Avignona, a antipape su instalirane u Avignonu, kako bi produžilo papstvo.
Istočna crkva je i dalje odbijala Istočno Rimsko (Bizantijsko) carstvo, podrivajući Carigradsku tvrdnju za ravnopravnost sa Rimom. Dva puta je Bizantijski car pokušavao prisiliti Istočnu crkvu da se ponovo ujedini sa Zapadnom crkvom. Papine tvrdnje o superiornosti su bile kamen spoticanja u ponovnom ujedinjenju, koje nije uspjelo u svakom slučaju. U 15. stoljeću, Osmansko carstvo zauzima Carigrad.
Reformacija do današnjih dana (od 1517. godine)
mini|desno|Kao dio katoličke reformacije, Papa Pavao III (1534–49) pokrenuo je Tridentski koncil (1545–63), koji je uspostavio trijumf papinstva nad onima koji su se željeli pomiriti s protestantima ili se suprotstaviti papinskim tvrdnjama.
Protestantski reformatori kritikovali su papstvo što je korumpirano i karakterizirali su papu kao antikrista. Pape su pokrenule katoličku reformaciju (1560. - 1648.), koja je obratila izazove protestantske reformacije i pokrenula unutrašnje reforme. Papa Pavao III je pokrenuo Trentsko vijeće, čije su definicije doktrine i reforme zapečatile trijumf papstva nad elementima u crkvi koje su tražile mirenje sa protestantima nasuprot papine tvrdnje. Postepeno su prisiljeni da odustanu od svjetovne vlasti i papa se fokusirao samo na duhovna pitanja.
1870. godine Prvi Vatikanski savjet proglasio je dogmu papske nepogrešivosti u onim rijetkim prilikama kada papa govori ex cathedra prilikom izdavanja svečane definicije vjere ili morala. Kasnije iste godine, Victor Emanuel II je oteo Rim iz papine kontrole i suštinski je završeno ujedinjenje Italije. 1929. godine Lateranskim ugovorom između Italije i Svete Stolice uspostavljen je Vatikan, garantujući papinu nezavisnost u sekularnoj vladavini.
1950. godine papa je definisao Marijino uznesenje kao dogmu, i to je bio jedini put da je papa govorio ex cathedra jer je papina nepogrešivost izričito proglašena. Petrina doktrina je još uvijek kontroverzna kao pitanje i doktrina koja i dalje dijeli Istočnu i Zapadnu crkvu i odvaja Protestante od Rima.
Sveti Petar i porijeklo
Katolička crkva uči da, u okviru hrišćanske zajednice, biskupi kao tijelo su uspjeli da opstanu zahvaljujući apostolu i biskupu Rima svetom Petru. Biblijski tekstovi daju podršku Petrovom posebnom položaju u odnosu na crkvu i uključuju Isusove riječi upučene njemu: ''Kažem ti, ti si Petar, i na ovoj stijeni ćeš izgraditi moju crkvu, i vrata pakla neće je nadvladati. Ja ću vam dati ključeve kraljevstva nebeskog, i sve što se veže na zemlji će biti vezano na nebu, i sve što se izgubi na zemlji, bit' će odriješeno na nebu. Simone, Simone, gle, Sotona te je tražio, možda ćete prosijati kao pšenicu, ali ja sam se molio za tebe da tvoja vjere ne propadne. I kada se ponovo okrenu, ojačaj svoju braću. Hrani moje ovce.''
Papska obilježja i simboli
''Tebi ću dati ključeve kraljevstva nebeskoga, pa što god svežeš na zemlji, bit će svezano na nebesima;. a što god odriješiš na zemlji, bit će odriješeno na nebesima.''
Oslikava dvije nadležnosti Crkve, nad Zemljom i Nebom. Srebreni ključ oslikava i moć vezivanja i razvezivanja na Zemlji, a zlatni na Nebu.
Izbori pape kroz historiju
mini|desno|Dostava ključeva, naslikao Pietro Perugino (1492).
Za razliku od svih ostalih papa, prvi papa Sveti Petar bio je izabran od samoga Isusa Krista da predvodi crkvu. Prema nekim historičarima, Sveti Petar je bio i taj koji je utemeljio i kršćansko vijeće grada Rima u koji je ulazilo 24 svećenika i đakona. To vijeće je izabrala i Petrovog nasljednika – Linusa (67. – 79.). Petar je završio kao žrtva Neronovih progona kršćana 67. godine. U njegovu čast, niko od papa se nije nazvao po Petru.
Šobadine
Šobadine su naseljeno mjesto u općini Bileća, Bosna i Hercegovina.