cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Historija nogometa
Najraniji podaci o igrama sa loptom zabilježeni su oko 200te godine u Kini, gdje je postojala igra sa izvjesnim sličnostima sa današnjim nogometom. Kinezi su igru nazivali Tsu'Chu a cilj je bio predriblati protivnika sa kožnom loptom i ubaciti je kroz otvor širine oko 40 cm. Drevni Grci i Rimljani su također igrali jednu varijantu ove igre.
Moderni nogomet je nastao i širio se u Engleskoj, a prve lopte su prema nekim podacima bile odrubljene glave zarobljenih danskih brigadira. Kralj Edward III je zabranio ovu igru 1365. godine zbog njenog očiglednog nasilničkog karaktera, ali i zbog toga što je vojnicima oduzimala vrijeme od vježbanja strijeljaštva. Ipak, igra je bila isuviše popularna i nastavila se širiti.
Prve organizovane utakmice su bile masovne konfrontacije između timova sastavljenih od stanovnika dva ili tri grada, a golovi su bili postavljeni i do 50 kilometara razmaka između sebe. Oko 1801. godine nogometna pravila su usavršena, ekipe su morale imati isti broj igrača a igralište nije smijelo biti duže od 100 yardi (70,9 metara). Međutim, sama igra na terenu je bila neka vrsta mješavine engleskog ragbija i nogometa, igralo se grubo i tvrdo. U narednim godinama pravila su se nastavila dorađivati sve dok nije došlo do konačnog razlaza ova dva sporta osnivanjem prvog nogometnog saveza, 26. oktobra 1863. godine a osam godina poslije, 1871. i ragbi dobija svoj savez i time se ova dva sporta počinju razvijati neovisno jedno o drugome.
Broj igrača u nogometnoj ekipi je varirao od 15 do 20, zavisno od mjesta igranja. Sadašnje pravilo o 11 igrača je formalno donešeno 1870. godine, igralo se obično sa 9 ofanzivnih i dva odbrambena igrača. Golman je uvršten u 1880-im, kao jedini igrač koji smije igrati sa rukama.
Prvi klubovi i nogometni savezi
mini|desno|Crtež iz novina sa prve utakmice između dvije nacionalne ekipe (Škotska i Engleska) održane 1872. godine. Prvi nogometni klub, Sheffield F.C. - koji je i danas aktivan i važi za najstariji nogometni klub na svijetu, je formiran 1857. godine u Sheffieldu, Engleska. Nakon toga nastali su i drugi klubovi, manji i veći, širom Engleske. Ovi događaji su pripremili teren za osnivanje nogometnog saveza. Datum 26. oktobar 1863. godine ući će zauvijek u historiju kao dan kada su se u Londonu sastali predstavnici 11 najvećih klubova i formirali prvi nogometni savez. U izvornom obliku ovaj savez se nazivao Football Association (Nogometna asocijacija), a svi klubovi koji su igrali po njihovim pravilima nazivani su klubovi asocijacije ili u kraćem izvornom obliku "assoc.". Zbog toga se i danas u nekim krajevima V.Britanije nogomet naziva prema malo izobličenoj varijanti tog naziva, "soccer", a riječ se proširila i u Sjevernu Ameriku.
Prve međunarodne utakmice
Nogomet se u narednim godinama širio izvan Engleske, na evropski kontinent a potom i dalje. Formirani su nacionalni savezi, a 1904. godine osnovana je i svjetska nogometna federacija FIFA (Fédération Internationale de Football Association). To je omogućilo održavanje internacionalnih takmičenja, prijateljskog karaktera. Prva međunarodna utakmica između dvije nacionalne reprezentacije, Engleske i Škotske, odigrana je 1872. godine. 1902. u Beču odigrana je prva takva utakmica van Velike Britanije, a igrali su Austrija i Mađarska.
Prvo takmičenje prvenstvenog karaktera, ili Svjetsko prvenstvo, održano je 1930. godine u Urugvaju. Domaća reprezentacija je pobjedila Argentinu u finalnoj utakmici sa 4:2, a treba istaći da je na prvenstvu učestvovalo 13 nacija.
Nedžad Ajnadžić
Nedžad Ajnadžić (26. juni 1961. godine, Rogatica ) je bivši general Armije Republike Bosne i Hercegovine i Vojske Federacije Bosne i Hercegovine. Ajnadžić je bio ratni komadant 1. korpusa Armije BiH.
Rođen je u Rogatici gdje završava i osnovnu školu, opću gimnaziju, Vojnu akademiju završava Beogradu. Specijalizira na mornaričkoj vojnoj akademiji u Splitu.
Magistrirao je na Fakultetu političkih nauka u Sarajevu na temu "Politološko-sociološki aspekt i međunarodno-pravni politički značaj odbrane Sarajeva 1991-1995".
U toku rata u BiH obavljao je dužnosti od komandanta brigade do komandanta 1. Sarajevskog korpusa A RBiH. U periodu od 2016. do 2020. godine obavljao je funkciju načelnika Općine Centar Sarajevo.
Mousefuckers
"Mousefuckers" je drama Almira Imširevića, napisana 2009. godine za potrebe pozorišnog projekta "Nakon pada". Goethe Institut je iz 15 evropskih država okupio 19 dramskih pisaca koji su napisali dramske tekstove inspirirane društveno-političkim promjenama u Evropi 20 godina nakon pada Berlinskog zida.
Radnja "Mousefuckersa" smještena je u Ženevu. Dva mlada para, Ajša i Enki iz Sarajeva, te Tamara i Gile iz Beograda, provode zajedničku noć u malom iznajmljenom stanu. Razračunavaju se sa vlastitom prošlošću i godinama nakon bijega iz "domovine", shvataju da krivicu trebaju tražiti u sebi samima, a ne u drugima.
Drama je premijerno izvedena u SARTR-u (Sarajevo), 25. aprila 2009. godine.
Mil Mi-8
Mil Mi-8 (NATO naziv Hip-A) je transportni dvomotorni helikopter sa osovinskom turbinom koji se proizvodio u bivšem SSSR, danas se proizvodi u Rusiji. Prvi prototip sa jednim motorom uzletio je 9. juna 1961. godine, a godinu dana kasnije odnosno 17. septembra je uzleto drugi primjerak sa dva motora. Mi-8 helikopter se počeo proizvditi 1967. godine kada ga je počelo koristiti Ratno zrakoplovstvo SSSR-a. Mi-8 se danas koristi oko 50 država kao vojno i civilno sredstvo transporta.
Mousefuckers
Režija: Faruk Lončarević Igraju: Jasenko Pašić, Snežana Alič, Mirela Lambić, Adnan Hasković i Sanin Milavić.
NAGRADE:
Najbolja BH drama - 8. Festival bosanskohercegovačke drame, Zenica 2009
Granična vrijednost funkcije
Iako funkcija (sin x)/x nije definirana u nuli, kako x postaje sve bliži i bliži nuli, tako (sin x)/x postaje proizvoljno blizu 1. Drugim riječima,granična vrijednost (sin x)/x kako se x približava nuli jednaka je 1.
U matematici, granična vrijednost funkcije je osnovni način određivanja vrijednosti u kalkulusu i matematičkoj analizi, a koje se odnose na ponašanje te funkcije u određenoj ulaznoj tački. Funckija f(x) ima graničnu vrijednost l u tački p ako je vrijednost f(x) približno jednaka l (kada je x približno p). Pojam granične vrijednosti ima višestruku upotrebu u modernim kalkulusu. Konkretno, pri definisanju mnogih neprekidnih funkcija koristi se granična vrijednost: otprilike, funkcija je neprekidna ako se sve njene granične vrijednosti slažu s vrijednostima funkcije. Ona se pojavljuje u definiciji derivacija: u kalkulusu sa jednom promjenljivom, to je granična vrijednost nagiba presjeka linija na grafu funkcije. Prve definicije, koje su se pojavite u ranom 19. vijeku, su napisane u tekstu ispod.
Funkcije na skupu realnih brojeva
Pretpostavimo da je f : R → R funkcija definisana u skupu realnih brojeva i da p,l ∈ R; tada kažemo: limes funkcije f ako x teži p je l, a to se piše:
ako i samo ako za svako realno ε > 0 postoji realno δ > 0 takvo da je | f(x) - l | < ε kada 0 < | x - p | < δ. Nije nužno da f(p) bude definisana.
x može težiti p odozgo (desno) ili odozdo (lijevo), kada se limes piše kao:
NGC 340
NGC 340 (također poznat kao IRAS 00580-0708, MCG -1-3-55 i PGC 3610) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 280 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,90 (73 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (33 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 27. septembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mil Mi-8
Opis
thumb|Poljski Mi-8S thumb|Mi-8 Armije RBIH na aerodromu Ćoralići kod Cazina Tri marginalne vizuelne razlike između Mi-8MTV5 i starijih verzija najlakše se uočavaju promatrajući helikopter s bočne strane. Zanimljivo je da je svaki dodatak uveliko pridonio uljepšavanju ne baš skladnog izgleda Mi-8, inače standardne boljke ruskog dizajna, a svaki takav pomak značio je i poboljšanje funkcionalnosti samog koncepta. Napokon je prednji zatupljeni dio pilotske kabine redizajniran dodavanjem tzv. delfinovog nosa, i to ne iz estetskih razloga, već da bi se omogućio smještaj meteo-radara unutar aerodinamičnog kućišta. Prigušnici toplinskog odraza ispušnih plinova motora su sljedeći pokazatelj da se radi o novoj verziji helikoptera. Sami prigušnici rade na jednostavnom ali efikasnom sistemu miješanja hladnog zraka koji se u turbulentnoj komori miješa s toplim ispušnim plinovima motora. Na taj način, i uz pomoć ugrađenog svesmjernog ometača toplinskog odraza, piloti imaju mnogo bolju zaštitu od danas sveprisutnijih toplinski navođenih protivavionskih projektila. Dakako da je ugradnja toplinskih prigušnika opcijski ponuđena svakom kupcu, ovisno o namjeni helikoptera, jer prigušnici pridonose smanjenju izlazne snage motora. Ugradnja stražnje rampe izvedena je iz nekoliko razloga. Stara izvedba stražnjih vratiju zahtijeva otvaranje i s unutrašnje i s vanjske strane. Nedostatak takvog koncepta prilikom desanta u neprijateljskom okruženju kada osoblje helikoptera mora izaći iz helikoptera kako bi odbravili vrata, dok se za to vrijeme vojnici nalaze zatvoreni u ranjivom helikopteru, ne treba posebno objašnjavati. Osim opasnosti zbog zadržavanja ljudi i tereta unutar helikoptera u takvoj situaciji (za to vrijeme moguć je samo izlaz na uska bočna vrata ili pak let s unaprijed skinutim stražnjim vratima), potrebno je i mnogo više vremena za izlazak ljudi. Prva verzija sa spuštajućom rampom izvedena je 1995. na prototipu Mi-17MD, ali je izvedena dvodijelna rampa koja se sastojala od spuštajuće rampe i polukružnih vratiju koja su se otvarala bočno. Već iduće godine uvedena su jednodijelna hidraulički spuštajuća vrata, koja su osim funkcionalnosti uvelike pridonijela i estetskom potpisu nove verzije.
Postoji podatak da je s jednim Mi-8MTV-1 tokom sukoba u Šri Lanci, u nuždi odjednom prevezeno 60 ljudi. Mi-8MTV-5 je sposoban na ratište dopremiti 35 potpuno borbeno opremljenih vojnika koji za samo 15 do 20 sekundi mogu napustiti helikopter zajedno sa cjelokupnom opremom, što je od vitalnog značenja na suvremenom ratištu, stvarajući time efekt iznenađenja protivnika te minimimalno zadržavanje helikoptera i ljudi u kritičnoj zoni. U slučaju potrebe napuštanja helikoptera u nuždi, izlaz je moguć pored vratiju i rampe, i kroz klizne prozore, u pilotskoj kabini, krovni otvor pilotske kabine, prozore transportnog prostora, te izlaza za slučaj nužde na stražnjoj strani teretnog prostora. Peterokraki noseći rotor te repni rotor ostali su isti kao i na starijim MTV verzijama, iako se već projektira novija verzija s kompozitnim rotorom.
Stajni trap helikoptera sastoji se od upravljive nosne noge s dvostrukim kotačima, te dva glavna kotača koji su ostali neuvlačeći, jer se pokazalo da se na maksimalnoj brzini zbog tog koncepta gubi 10 km/h, ali se zato zadržava mnogo veća čvrstoća stajnog trapa i otpornost na jake udarce nego što bi bio slučaj s uvlačećim stajnim trapom.
Tehnički podaci (Mil Mi-8MT)
thumb|Mi-8 u letu. thumb|Tri projekcije Mi-8 helikoptera.
Granična vrijednost funkcije
Funkcije na skupu realnih brojeva
respektivno. Ako su ova dva limesa jednaka sa l, tada pišemo limes od f(x) za p. Ako limesi nisu jednaki sa l, tada limesi, kao takvi, ne postoje.
Funkcije u metričkom prostoru
Pretpostavimo je f : (M,dM) → (N,dN) definisana između dva metrička prostora, sa x ∈ M, a p tačka gomilanja od M i l ∈ N. Tada kažemo da je granična vrijednost f, kada x teži p, l i pišemo
ako i samo ako za svako ε > 0 postoji δ > 0 takvo da je dN(f(x), l) < ε kada je 0 < dM(x, p) < δ. p ne mora biti u domeni od f, niti l mora biti u rangu od f.
Altervativna definicja, koja koristi koncept susjednosti članova, glasi:
Rustam Kasimdžanov
Rustam Kasimdžanov (uzb. Rustam Qosimjonov - latinica je službeno pismo u Uzbekistanu od 1992 - rus. Рустам Касымджанов) uzbečki je šahist. Trenutno živi u Njemačkoj.
Granična vrijednost funkcije
Funkcije u metričkom prostoru
ako i samo ako sa svaki susjedni član V od l u N postoji susjedni član U od p u M, takav da je f(U - {p}) ⊆ V.
Rustam Kasimdžanov
Bio je svjetski prvak u verziji FIDE 2004-2005. Najbolji plasman na FIDE-inoj ljestvici imao je 2001 (11. mjesto).
mini|lijevo|Kasimdzhanov (1999) Šah je naučio igrati s 5 godina. 1994. pobijedio je na prvenstvu Azije za omladince, a 1998. na prvenstvu Azije za seniore. Drugi je na prvenstvu svijeta za igrače do 20 godina 1999. Titulu velemajstora osvojio je 1997.
Granična vrijednost funkcije
Funkcije u topološkom prostoru
Pretpostavimo da su X i Y topološki prostori, gdje je Y Hausdorffov prostor. Neka p bude tačka gomilanja od X, i l ∈Y i f : X - {p} → Y funkcija. Tada kažemo da je granična vrijednost f, ako x teži p, 'l'' i pišemo
ako i samo ako za svaki susjedni član V od l, postoji susjedni član U od p takav da je f(U - {p}) ⊂ V.
Rustam Kasimdžanov
Titulu svjetskog prvaka osvojio je na turniru u Tripoliju (Libija) 2004. Pobijedio je u 7 kratkih mečeva, od toga 5 puta u dodatnim brzopoteznim partijama, odigravši ukupno 30 partija. U finalu je pobijedio Michaela Adamsa. U prvom dijelu (6 partija po normalnom tempu) rezultat je bio 2 : 2. uz 2 remija. U 2 dodatne partije po ubrzanom tempu (25 minuta + 10 sekundi po potezu) Kasimdžanov je jednu dobio i jednu remizirao.
Ovaj format takmičenja očito pogoduje Kasimdžanovu, jer je i na prethodnom turniru za svjetsko prvenstvo, 2002, došao do finala, gdje je izgubio od Ananda. Inače, pokazuje znatne oscilacije, pa je imao i nekih katastrofalnih rezultata.
Granična vrijednost funkcije
Limes funkcija u beskonačnosti
mini|250p|Granična vrijednost funkcije postoji za svako ε > 0 postoji S > 0, takvo da je | f(x) - L | < ε za svako x > S.
Rustam Kasimdžanov
Početkom [005, u pokušaju objedinjavanja titula svjetskog prvaka, bio je planiran njegov meč s Garryjem Kasparovom, ali nije realiziran (Kasparov je objavio povlačenje iz šaha u martu 2005).
Na turniru za svjetsko prvenstvo u Argentini u septembru i oktobru 2005 (dvokružni turnir osmero) osvojio je 6. mjesto.
Granična vrijednost funkcije
Limes funkcija u beskonačnosti
Uzmimo da je f(x) stvarna vrijednost funkcije takva da se x može povećavati ili smanjivati neograničeno, onda kažemo da granična vrijednost f dok x prilazi beskonačnosti jednaka L''' i pišemo
ako i samo ako za svaki ε > 0 postoji S > 0 tako da je | f(x) - L | < ε kad je x > S.
Slično tome, kažemo za graničnu vrijednost od f dok x prilazi beskonačnosti da je beskonačna i pišemo
Tako se na uporedan način mogu odrediti sljedeći izrazi:
Računanje granične vrijednosti u beskonačnosti
Postoje tri osnovna pravila kod određivanja graničnih vrijednosti racionalnih funkcija u beskonačnosti f(x) = p(x)/q(x):
Ako postoji granična vrijednost u beskonačnosti, ona je onda predstavljena horizontalnom asimptotom x = L. Polinomi nemaju horizontalne asimptote, ali se one mogu pojaviti kod racionalnih funkcija.
Kompleksne funkcije
Kompleksna ravan sa metričkim vrijednostima je također metrički prostor. Postoje dvije različite vrste graničnih vrijednosti kada uzmemo u obzir funkcije sa kompleksnim vrijednostima.
Granična vrijednost funkcije u tački
Uzmimo da je f funkcija sa kompleksnom vrijednošću, onda pišemo da ako i samo ako za svaki ε > 0 postoji δ >0 za sve realne brojeve x sa 0<|x-p|<δ, onda imamo da je |f(x)-L|<ε
To je samo poseban slučaj funkcije preko metričkih prostora sa  M  i  N  koji su u kompleksnoj ravnini.
Granična vrijednost funkcije sa više promjenljivih
Predstavljajući |x-p| kao udaljenost, onda se definicija granične vrijednosti može proširiti i na funkcije sa više promjenljivih. Na primjeru funkctije f : R2 → R,
ako i samo ako gdje ||(x,y)-(p,q)|| predstavlja Euklidsku udaljenost. Ovo se može primijeniti na bilo koji broj promjenljivih.
Osobine
Za graničnu vrijednost funkcije  F  na  P  je  L  kažemo da je jednaka: kada je svaki konvergentni niz (xn) u M sa graničnom vrijednošću niza jednak p, onda je niz (f(xn)) konvergentan sa graničnom vrijednošću L.
Opet, ako je N normirani vektorski prostor, onda je operacija granične vrijednosti linearna u sljedećim smislu: ako je granična vrijednost f (x) kada x teži p je L i granična vrijednost g (x) kada x teži p je P, onda je granična vrijednost F (x) + g (x) kada x teži p je L + P. Ako je a skalar iz osnove polja, onda je granična vrijednost af (x) kada x teži p jednaka aL.
Uzimajući da su granične vrijednosti funkcija u skladu sa algebarskim operacijama, pod uslovom da su granične vrijednosti na desnoj strani izraza ispod stoji da su:
Ova pravila također vrijede za jednostrane granične vrijednosti, kao u slučaju p = ±∞, kao i za beskonačne granične vrijednosti koristeći pravila:
(pogledati Prošireni niz realnih brojeva).
Obratiti pažnju da nema opšteg pravila za q / 0; to sve zavisi od načina prilaska 0. Neodređeni oblici — kao na primjer, 0/0, 0×∞, ∞−∞, and ∞/∞ — također ne potpadaju pod ova pravila, ali odgovarajuće granične vrijednosti često mogu biti određene sa L'Hôpitalovim pravilom ili Teoremom stiska.
Reference
Limiet
IC 254
IC 254 je spiralna galaksija i nalazi se u sazviježđu Kit. Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 5. decembra 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vahid Karavelić
Vahid Karavelić (rođen 7. aprila 1956) je bio general Armije Republike Bosne i Hercegovine i Vojske Federacije Bosne i Hercegovine. Karavelić je poznat kao jedan od ratnih komandanata 1. korpusa Armije BiH.
Rođen je u mjestu Brezovik kod Visokog. Bivši oficir JNA i ratni zarobljenik. U toku rata u Bosni i Hercegovini obavljao je mnoge dužnosti od komandanta brigade do komandanta Prvog korpus Armije Republike Bosne i Hercegovine.
Dobitnik je Ordena zlatnog grba sa mačevima.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1954 - grupa 4
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1954 – grupa 4 bila je jedna od četiri grupe grupne faze takmičenja na Svjetskom prvenstvu 1954. koje se odigralo u Švicarskoj. Takmičenje u grupi 4 igralo se od 17. do 23. juna 1954. godine. U grupi 4 nalazile su se četiri reprezentacije: Engleska, Švicarska, Italija i Belgija. Engleska kao pobjednik grupe, te Švicarska kao pobjednik baraža kvalificirali su se u nokaut fazu Svjetskog prvenstva 1954.
Engleska – Belgija
<section begin=SP 1954 - utakmica 7 /><section end=SP 1954 - utakmica 7 />
Švicarska – Italija
<section begin=SP 1954 - utakmica 8 /><section end=SP 1954 - utakmica 8 />
Engleska – Švicarska
<section begin=SP 1954 - utakmica 15 /><section end=SP 1954 - utakmica 15 />
Italija – Belgija
<section begin=SP 1954 - utakmica 16 /><section end=SP 1954 - utakmica 16 />
Švicarska – Italija
<section begin=SP 1954 - utakmica 18 /><section end=SP 1954 - utakmica 18 />
Dimitrana Ivanova
Dimitrana Ivanova (rođena Petrova) (, 1881–1960) bila je bugarska reformatorica obrazovanja, sufražetkinja i aktivistica za prava žena. Predsjedavala je Savezom bugarskih žena od 1926. do 1944.
Biračko pravo žena
Godine 1926. naslijedila je Juliju Malinovu na mjestu predsjednice vodeće organizacije za prava žena u svojoj zemlji, Savezom bugarskih žena, koja je osnovana 1901. U razdoblju od 1935. do 1940. bila je članica odbora Međunarodnog saveza žena. Postala je poznata kontroverzna osoba u javnim raspravama i često je karikirana u štampi. Tokom njezinog mandata kao predsjednice, pridavana je velika pozornost: dopuštenju ženama da se bave pravom, što se smatralo važnim simboličkim pitanjem, simbolizirajući pravo žena da se bave drugim profesijama iste vrste; i pravo žena na pravo glasa. Bugarke su 1937. dobile uvjetno pravo glasa, ali se same nisu mogle kandidirati na izborima ako su udovice, udane ili razvedene.
Ivanova je uhapšena nakon komunističkog preuzimanja vlasti u Bugarskoj 1944. kada su ukinute sve građanske "buržoaske" organizacije. Oslobođena je na intervenciju jednog od njezinih kontakata u komunističkom pokretu 1945.
Marija Ivana Gabrijela Austrijska
Marija Ivana Gabrijela Austrijska (4. februar 1750 - 23. decembar 1762) bila je jedanaesto dijete kraljice i carice Marije Terezije i Franje I Stjepana, cara Svetog Rimskog Carstva. Kao i svim njenim sestrama, i većini ostalih katoličkih princeza, prvo ime joj je bilo Marija. Kao kćerka cara i nadvojvotkinje Austrije koja je bila i kraljica Ugarske, bila je oslovljavana sa Njena Carska i Kraljevska Visost nadvojvotkinja Marija Ivana Gabrijela od Austrije.
Smatrana je dopadljivom i dobrućudnom, te je stoga bila veoma popularna članica velike carske porodice. Bila je u dobrim odnosima sa godinu dana mlađom sestrom, Marijom Josipom, i sa njom je djelila sobu.
Nadvojvotkinja Marija Ivana Gabrijela umrla je od boginja sa dvanaest godina, 23. decembra 1762. godine. Njena sestra Marija Josipa također je umrla od boginja pet godina poslije.
Marija Josipa Austrijska (1751–1767)
Marija Josipa Austrijska (19. mart 1751 - 15. oktobar 1767) je bila dvanaesto od šesnaestero djece kraljice Marije Terezije i Franje I Stjepana, cara Svetog Rimskog Carstva. Pošto je njena majka ujedno bila nadvojvotkinja Austrije, a otac car, bila je oslovljavana sa Njena Carska i Kraljevska Visost nadvojvotkinja Marija Josipa od Austrije.
Obrazovana je i odgajana zajedno sa godinu dana starijom sestrom, Marijom Ivanom Gabrijelom. Bila je bliska sa Marijom Ivanom Gabrijelom, i njena smrt od boginja u dobi od dvanaest godina duboko je potresla Mariju Josipu. Tri godine poslije umro joj je i otac.
Mariju Josipu je njena majka prisilila da se moli s njom na nezapečaćenom grobu carice Marije Josipe. Nadvojvotkinja Marija Josipa, koja se spremala poći u Napulj i udati se za napuljskog kralja, dobila je simptome boginja dva dana kasnije i ubrzo umrla. Mlađa sestra, Marija Karolina, ju je zamijenila i postala napuljska kraljica. Marija Terezija je sebe krivila za kćerkinu smrt do kraja života budući da tada nije bio poznat koncept produžene inkubacije, te se vjerovalo da se Marija Josipa zarazila boginjama pored nepropisno zatvorenog groba bratove supruge.
Povelja kralja Tvrtka I Kotromanića za Hrvoja Vukčića Hrvatinića iz 1380.
Povelja kralja Tvrtka I Kotromanića Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću iz 1380. predstavlja jedan od značajnijih izvora za višestran pristup proučavanju historije srednjovjekovne Bosne. Od posebnog značaja je za izučavanje jezika i pisma, političke i društvene strukture i topografije srednjovjekovne bosanske države. Izuzetnu vrijednost predstavlja za historiju loze Hrvatinići. Njeno unutrašnje činjenično bogatstvo popraćeno je čestim korištenjem u historiografskim radovima.
Povelja se nalazila u Narodnom muzeju u Budimpešti (Nationalmuseum Budapest). Godine 1897. sporazumno je, u ime zamjene, prenesena u Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine u Sarajevu. Zavedena je pod inventarnim brojem 5779. Prvi put je obrađena, prevedena na latinski i naš jezik i u prirodnoj veličini objavljena od strane Ljudevita Thallóczya 1897. (na latinskom i u prirodnoj veličini i 1899.). Analizu vanjskih karakteristika povelje sa popravkama dotadašnjih saznanja izvršio je Gregor Čremošnik 1950. Povelja nije uvrštena ni u jednu veću zbirku ćirilske građe osim u obradi Đure Šurmina (1898.), prema nedovoljnom latinskom prepisu Pavla Rittera Vitezovića (1652-1713), koji ju je prvi koristio. Njenu unutrašnju analizu uradio je Ljudevit Thallóczy a djelimično dopunio Jovan Radonić.
Pergament povelje je italijanskog načina izrade srednjeg kvaliteta. Dimenzije povelje su: širina – gore 42,3; dolje 42,5, a visina – lijevo 26,2; desno 25,1 cm. Iako direktno nije spomenut, argumentirana je pretpostavka da je pisac povelje logotet Vladoje (povećana slova i svečani potpis), jedan od najboljih majstora ćirilice, koji pri pisanju ove povelje uzima u obzir navike bosanske sredine, tj. vrijednosti i duha bosančice. Povelja je pisana svečanom majuskulom, svečano i ukočeno. Kaligrafski je jedna od najdotjeranijih među sačuvanim poveljama. Pečat nije sačuvan, a sama povelja svjedoči (po naš visuče duplene pečati učinjene), da je kralj Tvrtko I Kotromanić prvi dao izraditi veliki dvostruki kraljevski prijestolni pečat. Njegovu rekonstrukciju sačinio je Pavao Anđelić. To je bio najveći pečat svoga vremena u Evropi. Kao najbogatije kićen pečat predstavljao je pravo remek-djelo srednjovjekovne graverske umjetnosti i nadmašivao je sve svjetske produkte te vrste. Stanje očuvanosti povelje nije najbolje.
Pravni osnov povelje govori o uzdizanju kneza Hrvoja Vukčića Hrvatinića na dostojanstvo velikog vojvode rusaga bosanskoga. Poveljom kralj Tvrtko I dotadašnjem knezu Hrvoju Vukčiću dodjeljuje dostojanstvo velikog vojvode od njegovog pokojnog oca ‘vojvode’ Vukca. Tvrtko zatim velikom vojvodi Hrvoju Vukčiću dodjeljuje u župi Lašva tri sela (Treboušu, Lupnicu i Bjelu /Bilu/) u vječno vlasništvo loze Hrvatinići. Povelja govori o načinu na koji Hrvatinići baštine i uživaju darovani i svoje ostale posjede. Kralj ističe da ukoliko neko od Hrvatinića učini nevjeru kralju i kraljevstvu tada je odgovornost lična(plaća ... glavom svojom ili blagom). Pri tom darovani posjed, kao i posjed čitave porodice, roda i potomstva neće biti ugrožen. Povelja je pisana na kraljevskom dvoru u Moštrima (Moištri) a kao svjedoci i ručnici potvrđuju je u većem broju svi eminentni predstavnici srednjovjekovne Bosne Tvrtkovog vremena.
NGC 2049
NGC 2049 (također poznat kao ESO 424-11, MCG -5-14-11 i PGC 17657) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 138 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Golub. Najveći prečnik je 2,00 (80 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (40 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. januara 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jacob Bernoulli
mini|desno|200px|Jacob Bernoulli Jacob Bernoulli (Basel, 6. januar 1655 — 16. august 1705), poznat i kao Jacques Bernoulli je bio švicarski matematičar i naučnik. Bio je zajedno sa svojim mlađim bratom Johannom Bernoullijem jedan od mnogih poznatih matematičara iz te porodice. Iako je studirao teologiju i filozofiju na univerzitetskom nivou, bio je više zainteresovan za matematiku i astronomiju koje je uporedo studirao. Međutim, tek nakon što je dobio diplomu iz teologije mogao se usredsrijediti na njegove omiljene teme iz matematike. Proveo je šest godina putujući po Evropi, od toga dvije godine u Francuskoj gdje je sa sljedbenicima René Descartesa izučavao njegova naučna dostignuća. Godine 1681. otputovao je u Holandiju, gdje je upoznao mnoge matematičare. Nastavljajući studije sa vodećim matematičarima i naučnicima tadašnje Evrope, na jednom od svojih putovanja posjetio je Englesku. Tu je susreo Roberta Boylea i Roberta Hookea, nakon čega je život posvetio nauci i matematici. Kroz izučavanje djela ovih naučnika postao je zainteresovan za infinitezimalnu geometriju. Od 1682. godine počinje da objavljuje vlastite knjige sa temama iz matematike.
Bio je profesor matematike na Univerzitetu u Baselu od 1687. Uporedo sa predavanjima na univerzitetu počeo je da radi na raznim matematičkim problemima, a posebno se usredsredio na diferencijalni račun slijedeći matematička otkrića Gottfrieda Wilhelma Leibniza. Kasnije je sam napravio značajan doprinos proučavanju kalkulusa i često se smatra jednim od osnivača kalkulusa varijacija. Njegov doktorat Ars Conjectandi je bio prelomna tačka u razvoju teorije vjerovatnoće. Objavljen je osam godina nakon njegove smrti 1713.
Perzejeva ruka
desno|mini|500x500piksel| Promatrana struktura spiralnih krakova Mliječnog Puta. Persejeva ruka jeste jedan od dva glavna spiralna kraka galaksije Mliječni put. Druga velika ruka naziva se Ruka Scutum-Centaurus. Persejeva ruka počinje od distalnog kraja dugačke centralne prečke Mliječnog puta centralni bar. Ranije se mislilo da je udaljeno 13.000 svjetlosnih godina, pa se sada smatra da leži 6.400 svjetlosnih godina izvan Sunčevog sistema.
Mliječni put je spiralna galaksija sa prečkama s dva glavna kraka i većim brojem manjih ruku ili potpora. Persejeva spiralna ruka, sa poluprečnikom od približno 10,7  kiloparseka, nalazi se između manjih ruku Cygnus i Carina-Strijelac. Ime je dobio po sazvježđu Perzej u pravcu u kojem se vidi sa Zemlje.
NK Stjepan Polje
Nogometni klub Stjepan Polje je nogometni klub iz Stjepan Polja, Bosna i Hercegovina. Osnovan 1981. godine. U klubu je registrovano oko 25 članova. Matični stadion se nalazi u Stjepan Polju pored magistralnog puta Tuzla-Doboj. Treninzi i utakmice se održavaju u Stjepan Polju na glavnom stadionu, dok je i pomoćni teren u upotrebi. Prvenstvene utakmice se igraju u Stjepan Polju na stadionu „Smrekvik“.
Lovro Iločki
Lovro Iločki (mađar.: Újlaki Lőrinc; *?, između 6. augusta i 3. septembra 1459.) – †Ilok(?), između 23. maja i 15. juna 1524.) hrvatski vlastelin, član slavonske porodice Iločki, bogate i uticajne u srednjovjekovnom Hrvatsko-ugarskom kraljevstvu. Imao je titulu vojvode (hercega) iločkog i bosanskog, a tokom života obavljao je mnoge funkcije, pa je između ostalog bio mačvanski ban (1477-1492.), beogradski ban (1511-1513.), član kraljevske dvorske komore (oko 1516.) i kraljevski državni sudija (1517-1524).
Biografija
Vojvoda Lovro III. Iločki rođen je u braku Nikole V. Iločkog, slavonskog bana i bosanskog kralja, i njegove druge žene Doroteje rođ. Széchy, kćeri Ivana i Katarine Széchy od Gornje Lendave (danas gradić u sjeveroistočnoj Sloveniji). Potomak je jedne grane plemićke porodice osnivačem koje se smatra Gug, plemić iz 13. vijeka sa posjedima na području srednjovjekovne Dubičke županije u tadašnjoj „donjoj Slavoniji“. Treći je i posljednji po redu koji je u svom plemićkom rodu nosio ime Lovro; prije njega tako su se zvali njegov pra-pra-pradjed Lovro I, zvan Tót, odnosno Slaven (umro 1349.), glavni tavernik, odnosno komornik, te nećak posljednjeg, Lovro II, koji se pominje u periodu 1325-1367. godine.
Nikola Iločki, Lovrin otac, imao je u svom prvom braku sa Margaretom r. Rozgonyi dva sina i četiri kćerke, ali su gotovo svi oni umrli prije njega. Lovro je Nikolin jedini preživjeli potomak iz drugog braka i jedini nasljednik. Osim brojnih feudalnih imanja, on je naslijedio i titulu vojvode, odnosno hercega, pa je od 1477. upravljao mačvanskom banovinom i sjeveroistočnim dijelom nekadašnjeg Bosanskog Kraljevstva, kojeg u to vrijeme osmanlijska vojna sila još nije zauzela. Sve će to nestati njegovom smrću 1524. godine. Lovro se ženio dva puta, i to vojvotkinjom Katarinom Pongrac od Dengelega (mjesto u Erdelju), a poslije njene smrti (oko 1510.) Magdalenom Bakoš, koja ga je nadživjela. Iz prvog braka imao je jednog sina, ali je ovaj umro još kao dijete, pa je ostao bez nasljednika.
Prvi spomen Lovrina imena u dokumentima postoji već 1460. godine, a zatim u očevom testamentu iz 1471. godine, kojim je određen za baštinika svih njegovih posjeda. Sa jedva 18 godina naslijedio je 1477. godine oca Nikolu, preuzevši sva njegova golema vlastelinstva, tvrđave i gradove, ali i kontinuitet očevih političkih opredjeljenja. To je naročito bilo vidljivo nakon smrti kralja Matije Korvina 1490. godine, kada je podržao, kao i većina slavonske vlastele, vanbračnog kraljeva sina Ivaniša u nastojanjima da preuzme prijesto. Budući da je pretežnom dijelu ugarskog plemstva više odgovarao Vladislav Jagelović, on je i izabran za kralja.
Vladislavov izbor Lovro nije želio priznati, kao ni mnoga druga hrvatska vlastela, među kojima su bili vranski prior Bartol Berislavić Trogirski, knezovi Mihovil Babonić Blagajski, Ivan Frankopan Cetinski i Nikola Frankopan Tržački, te plemići Jakov i Nikola Sekelj, Ivan Hlapčić, Lovro Banić (mađ.: Banffy) i drugi. Kada je, ubrzo poslije izbora 1490, izbio rat za hrvatsko-ugarsku krunu između novoizabranog kralja i trećeg potencijalnog kandidata, austrijskog nadvojvode Maksimilijana I. Habsburgovca, priklonio se Austrijancu.
Kralj je krajem 1494. pokrenuo vojnu akciju protiv Lovre i on je bio prisiljen povući se iz Iloka i prepustiti grad kralju, kao i gotovo sve svoje posjede. Na kraju je bio primoran doći u Pečuh i pokoriti se Vladislavu, a ovaj ga je, pokazavši dobru ćud i poslušavši nagovor nekih svojih savjetnika, pomilovao. Godine 1496. vraćeni su mu, uz određene uslove, i svi posjedi.
Lovro je nastojao da dograđuje i učvršćuje svoje utvrde, jer su svakim danom osmanlijske prijetnje bivale sve veće. Najugroženiji su bili upravo njegovi posjedi u sjeveroistočnoj Bosni i u južnom dijelu Mačvanske banovine. Uz radove na fortifikacijama, pomagao je crkvu kao mecena, finansirajući gradnju i renoviranje vjerskih objekata. Osobito se založio kod pape za kanonizovanje Ivana Kapistrana, koji je umro u Iloku i tamo ukopan.
U kasnijem periodu života Lovro Iločki se u vremenu od 1511-1513. godine nalazi na funkciji beogradskog bana, 1516. člana kraljevske dvorske komore, a od 1517. pa do svoje smrti 1524. bio je kraljevski dvorski sudija.
Umro je najvjerovatnije u Iloku između 23. maja i 15. juna 1524. godine, te sahranjen u svom gradu u franjevačkoj crkvi sv. Ivana Kapistrana, kao i njegov otac. Njegova mramorna nadgrobna ploča, mada oštećena, sačuvana je sve do danas u prilično dobrom stanju.
Dobar, loš, zao
Premijerno prikazan u Italiji 23. decembra 1966, a u SAD-u 29. decembra 1967, film je zaradio približno šest miliona dolara, ali je često bio kritiziran zbog prikaza nasilja. Leone je to objasnio ovako: "Ubijanja u mojim filmovima pretjerana su zato što sam htio napraviti poluhumornu satiru vesterna koji govore o potrazi za blagom... Zapad je nastao na nasilju koje su provodili priprosti muškarci, a ja sam tu snagu i jednostavnost htio pretočiti u svoje filmove." Dobar, loš, zao opisivan je u evropskim kinima kao najbolji predstavnik žanra vesterna, a Quentin Tarantino nazvao ga je "najbolje režiranim filmom svih vremena".
Radnja
Film govori o trojici muškaraca koji traže, često na račun onog drugog, informacije o lokaciji gdje je zakopan novac vojske Konfederacije za vrijeme Američkog građanskog rata. Prvi lik s kojim se upoznajemo jeste Tuco Benedicto Pacifico Juan Maria Ramirez (Loš) – zvan Tuco (Wallach), za kojim je raspisana potjernica s nagradom zbog raznih zločina. Tuco je u partnerstvu s Blondiejem (Dobar - Eastwood), koji ga dovodi šerifu, uzima nagradu, koju međusobno podijele nakon što Blondie spasi Tuca od vješanja u zadnji trenutak. U međuvremenu, treći čovjek (Zao), zvan Angel Eyes (Van Cleef), saznaje za skrivenu škrinju zlata, koja je u rukama Billa Carsona, vojnika vojske Konfederacije. Angel Eyes kreće u potragu za blagom.
Blondieju konačno dosađuje partnerstvo s Tucom i ostavlja ga u pustinji bez vode. Tuco preživljava i odlučuje se osvetiti bivšem partneru. Nalazi Blondieja i počinje ga tjerati kroz pustinju Novog Meksika. Prije no što su je prešli, nailaze na odbjeglu kočiju punu mrtvih južnjačkih vojnika. Bill Carson, čovjek koji zna gdje je skriveno zlato, umirući od žeđi, kaže Tucu da će mu otkriti lokaciju ako mu donese vode. Dok Tuco ide po vodu, Carson trenutak prije smrti otkriva Blondieju ime groba u kojem je zakopano blago.
Obučeni u uniforme mrtvih vojnika, Tuco i umirući Blondie stižu u obližnji katolički samostan, koji vodi Tucov brat svećenik. Dok se Blondie oporavlja, Tuco i njegov brat Pablo (Luigi Pistilli) svađaju se oko Tucovih životnih pogrešaka. Napustivši samostan, dvojicu muškaraca, još odjevenih u vojničke uniforme, uhapse vojnici Unije i odvode ih u zarobljenički logor. Angel Eyes je slijedio Carsonov trag i predstavio se u logoru kao oficir Unije.
mini|lijevo|250px|Lee Van Cleef kao Angel Eyes Angel Eyes i njegov kolega Wallace pretuku i muče Tuca sve dok ovaj ne otkrije ime groblja. Kad Angel Eyes shvati kako jedino Blondie zna u kojem se grobu nalazi blago, mijenja taktiku. Ponudi partnerstvo i zajedno s pet ili šest drugih ubica, polazi u potragu za blagom. Tuco bježi iz voza kojim je trebao biti prebačen iz logora i ubija Wallacea. U najbližem gradu Tuco nailazi na lovca na glave (Al Mulock), koga je ranio na početku filma, a koji traži osvetu. Dok Tuco ubija lovca, Blondie, koji se nalazi u istom gradu s Angel Eyesom, prepoznaje zvuk Tucova pištolja, pronalazi ga, te njih dvojica obnavljaju staro partnerstvo. Zajedno ubijaju Angel Eyesovu bandu ubica, ali Angel Eyes ipak pobjegne.
Tuco i Blondie nailaze na bitku između vojski Unije i Konfederacije oko mosta upitne strateške važnosti. Kako je groblje koje traže na drugoj strani mosta, odlučuju ga uništiti i natjerati vojnike da se bore negdje drugdje. Dok postavljaju dinamit, Tuco otkriva kako se groblje koje traže zove Sad Hill, a Blondie kako je ime koje traže Arch Stanton.
S druge strane rijeke Tuco napušta Blondieja na konju i konačno nalazi obližnje groblje.
Blondie tada odvodi trojicu muškaraca na prazno središte groblja. Napisavši ime pravog groba, stavlja kamen u sredinu groblja. desno|mini|360px|Groblje Sad Hill, mjesto konačnog obračuna
U konačnom obračunu trojice muškaraca Blondie upuca Angel Eyesa, a Tuco shvata kako mu je pištolj prazan, jer ga je Blondie ispraznio noć prije. Blondie tada otkriva kako na pravom grobu piše "Neoznačeno", odmah do groba Archa Stantona. Tuco počinje kopati plijen iz groba i shvata kako Blondie stoji do njega držeći omču. Nakon što je stavio omču na Tucov vrat, razapinje uže na obližnje stablo, a Tuco stoji na nestabilnom drvenom križu jednog od grobova. Blondie uzima polovinu plijena i odlazi na konju, dok Tuco preklinje za pomoć. U dramatičnom završetku Blondie se okreće i opuca prerezavši uže iznad Tucove glave, kao što je to radio u vrijeme dok su bili partneri, oslobodivši ga tako posljednji put. Odlazi dok ga Tuco bijesno proklinje.
Trojac
mini|lijevo|250px|Eli Wallach kao Tuco
Sporedni likovi
mini|desno|Aldo Giuffrè kao sjevernjački kapetan
Razvoj
Nakon uspjeha filma Za dolar više šefovi United Artistsa ponudili su scenaristu filma Lucianu Vincenzoniju da potpiše ugovor za prava na film i onaj sljedeći. On, producent Alberto Grimaldi i Sergio Leone nisu imali planova, ali uz njihov blagoslov Vincenzoni je prionuo na ideju o "filmu o tri razbojnika u potrazi za blagom iz Američkog građanskog rata". Studio je pristao, ali je htio znati koliko će koštati sljedeći film. Grimaldi je u to vrijeme htio sklopiti svoj posao, ali je posao s Vincenzonijem bio povoljniji. Dvojica su se dogovorila sa studijom za budžet od milion dolara s akontacijom 500.000 dolara i 50% od ukupne zarade izvan Italije. Ukupni budžet popet će se na 1,3 miliona dolara.
Leone se nadovezao na scenaristov originalni koncept "prikazivanja apsurdnosti rata... Građanski rat u kojem se likovi nađu, po mom je mišljenju, nepotreban, glup: 'nema povoda.'" Leone je rekao: "Pročitao sam da je negdje oko 120.000 ljudi umrlo u južnjačkim kampovima, kao što je Andersonville. I nisam ignorirao činjenicu da su ti kampovi bili na Sjeveru. Uvijek slušaš o sramotnim postupcima gubitnika, nikad pobjednika." Logor Betterville, gdje Blondie i Tuco bivaju zarobljeni, sagrađen je u Andersonvilleu. Mnogi kadrovi iz filma nastali su po uzoru na arhivske fotografije Mathewa Bradyja.
Iako je Leone pretočio Vincenzonijevu ideju na film, scenarist je preporučio da na njemu, zajedno s Leoneom i Sergiom Donatijem, porade i komičarski scenaristi Agenore Incrucci i Furio Scarpelli. Prema Leoneu: "Nisam mogao iskoristiti nijednu jedinu stvar koju su napisali. Bio je to priprosti opis mog života." Donati se složio, rekavši: "U konačnoj verziji scenarija od njih nije ostalo skoro ništa. Napisali su samo prvi dio. Samo jednu rečenicu." Vincenzoni tvrdi da je napisao scenarij u 11 dana, ali je ubrzo napustio projekt zbog zategnutih odnosa s Leoneom. Sva tri glavna junaka imaju neke Leoneove osobine. U intervjuu je rekao: "Sentenza nema duha, on je profesionalac u najbanalnijem smislu te riječi. Kao robot. To nije slučaj s ostalom dvojicom. S moje metodičnije i opreznije strane, bio bih najsličniji Blondieju: ali moja najdubokoumnija simpatija uvijek ide na Tucovu stranu... On može biti dirljiv uz svu tu nježnost i ranjenu humanost."
Radni naslov filma bio je Veličanstvene skitnice, a promijenjen je malo prije početka snimanja kad se Vincenzoni dosjetio naslova Dobar, loš, zao, koji se svidio Leoneu. Italijanski naslov Il Buono, il bruto, il cattivo u prijevodu znači Dobar, zao, loš.
Produkcija
Film je snimljen u Španiji uz odobrenje Francova režima i uz tehničku asistenciju španske vojske. U filmu se pojavljuje 1.500 članova lokalne policije.
Glumci su bili iz svih dijelova svijeta, a razgovarali su na maternjem jeziku. Eastwood, Van Cleef i Wallach govorili su na engleskom, što je sinhronizirano na italijanski za potrebe premijere u Rimu. Za američku verziju njihovi glasovi ostavljeni su u originalu, dok su ostali sinhronizirani na engleski. Primjetljivo je kako su glasovi sinhronizirani s pokretima usana. Zapravo, dijalozi uopće nisu bili snimani na terenu, jer je Leone rijetko (gotovo nikad) snimao i zvuk zajedno sa slikom. Jedan od razloga je taj što je volio puštati Morriconeovu muziku za vrijeme scene (a često je vikao na glumce) kako bi oraspoložio glumce; Leone se više brinuo o vizualnom dojmu nego o dijalozima (nije najbolje govorio engleski); uz sve to, tehnička ograničenost u kombinaciji s malim budžetom onemogućavali su snimanje zvuka u kadrovima totala, koje je Leone često koristio. Šta god bili stvarni razlozi, svi dijalozi u filmu snimani su u postprodukciji. Veza između Eastwooda i Leonea ostala je zategnuta još od prijašnjih saradnji, a samo se pogoršala tokom sinhroniziranja zvuka za američku verziju jer su glumci dobili drukčiji scenario od onoga po kojem su snimali. Eastwood je odbio čitati iz novog scenarija, insistirajući na onom originalnom.
Leone nije uspio naći pravo groblje za scenu konačnog obračuna na Sad Hillu, pa je španski zapovjednik pirotehničara unajmio 250 vojnika da izgrade groblje u Carazu, koje su dovršili u dva dana.
Kritike
Nakon premijere kritike su bile podijeljene jer mnogi kritičari tada nisu jako cijenili špageti-vesterne. Roger Ebert, koji je kasnije film uvrstio u svoju zbirku Great Movies, kasnije je naglasio kako je u svojoj originalnoj recenziji "dao filmu koji vrijedi četiri zvjezdice samo tri, možda zato što je bio 'špageti-vestern' pa nije mogao biti umjetnost". Ebert je naglasio jedinstvenu Leoneovu perspektivu koja omogućuje publici da se približi junacima, da vidimo to što on vidi: "Sergio Leone ustanovio je pravilo kojeg se drži i u filmu 'Dobar, loš, zao'. Pravilo je da je perspektiva ograničena na okvire kadra. U važnim trenucima filma, ono što kamera ne vidi ne mogu vidjeti ni junaci, što daje Leoneu slobodu da nas iznenadi i oduševi."
Danas mnogi kritičari smatraju film klasikom. On ostaje jedan od najpopularnijih i najpoznatijih vesterna, a smatra se jednim od najboljih predstavnika tog žanra. Dio je Timeove liste "100 najvećih filmova u posljednjem stoljeću", koju su sastavili kritičari Richard Corliss i Richard Schikel. Osim toga, jedan je od rijetkih filmova koji uživaju stopostotni rejting na filmskom portalu Rotten Tomatoes. Posebna priznanja dobio je Eli Wallach za ulogu Tuca, koja ima najviše rečenica, a uz to je najdvoznačniji lik u filmu, samim time i najzanimljiviji.
Od 2007. nalazi se na 4. poziciji IMDb-ove liste 250 najboljih filmova svih vremena kao najbolje ocijenjeni vestern i strani (neamerički) film po izboru gledalaca. Godine 2002. Quentin Tarantino proglasio ga je najboljim filmom svih vremena u izboru časopisa Sight & Sound.
DVD-izdanje
mini|Omot DVD-izdanja filma iz 1998. Film je na DVD-u prvi put objavio MGM 1998. godine. U specijalnim dodacima nalazi se 18 minuta scena koje su izrezane iz verzije objavljene u Sjevernoj Americi, uključujući scenu koja objašnjava kako je Angel Eyes došao u logor vojske Sjevera. Pošto su izrezane, scene nisu bile sinhronizirane na engleski, pa su na DVD-u postale dostupne na italijanskom.
Evropsko prvenstvo u košarci 2022.
Evropsko prvenstvo u košarci 2022, poznato i kao EuroBasket 2022, bilo je 41. izdanje evropskog prvenstva u košarci koje organizuje FIBA Evropa, a održavalo se između 1. i 18. septembra 2022. Ovo je prvo prvenstvo otkad je dogovoreno da se ona održavaju svake četiri godine, sa sličnim sistemom kvalifikacija kao za svjetska prvenstva. Prvobitno je trebalo biti održano od 2. do 19. septembra 2021, ali zbog pandemije COVID-19 i naknadnog odgađanja Olimpijskih igara 2020. za 2021, prvenstvo je pomjereno za jednu godinu.
Dobar, loš, zao
DVD-izdanje
Film je 2002. restauriran s 18 minuta scena izrezanih iz američke verzije. Eastwood i Wallach sinhronizirali su svoje rečenice nakon više od 35 godina od originalne premijere filma. Glasovni glumac Simon Prescott zamijenio je Van Cleefa, koji je umro 1989. Drugi glasovni glumci zamijenili su one glumce koji su također preminuli. Godine 2004. MGM je objavio dvostruko specijalno izdanje.
Husejn Đogo Dubravić
Husejn Đogo Dubravić rođen je u Mostaru 1880, a umro u Gradačcu 1961. godine. Završio je mekteb i ruždiju, gdje je naučio arapski, turski i perzijski jezik, a potom i tri razreda Velike gimnazije u Mostaru i Učiteljsku školu u Sarajevu. Studije je završio u Beču na Učiteljskoj akademiji, nakon čega se vraća u Bosnu i Hercegovinu. Radio je kao učitelj u Bugojnu i Konjicu, kao nastavnik Trgovačke stručne škole u Tuzli, Mostaru i Brčkom, te u Derventi, gdje je bio profesor Muške učiteljske škole i prefekt preparandije. Umirovljen je 1924. iz političkih razloga, ali je 1925. reaktiviran i premješten u Sarajevo za direktora Ženske muslimanske građanske škole. Sa Hamdijom Kreševljakovićem pokrenuo je 1927. Novi behar, u kojem je radio kao glavni urednik do 1930, kada je sa službom premješten u Blace kod Niša. U Zagreb je prešao 1941, gdje je i umirovljen. Pravo prezime njegove porodice bilo je Gluščević, dok je Đogo bio nadimak. Od 1933.g. potpisivao se kao Dubravić.
Dobar, loš, zao
DVD-izdanje
Na prvom se disku nalazi audiokomentar scenarista i kritičara Richarda Schikela. Na drugom disku nalaze se dva dokumentarca, "Leone's West" i "The Man Who Lost The Civil War", uz kratki film "Restoring 'The Good, the Bad, and the Ugly'", animiranu galeriju izbačenih scena nazvanu "The Soccorro Sequence: A Reconstruction", produženu scenu Tucova mučenja, kratki film nazvan "Il Maestro", audiofilm nazvan "Il Maestro, Part 2", francuski foršpan i galerija postera.