cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autopista C-32
Autopista C-32 (također poznata i kao Autopista Barcelona-Massanet ili Autopista de Pau Casals) je autoput u Španiji koji se proteže duž obale sjeverno i južno od Barcelone. Autoput se prije zvao Autovía A-16, ali je naknadno reimenovan u C-32. Čine ga dva odvojena dijela sa obje strane grada Barcelone.
Sjeverna dionica autoputa se proteže duž obale Barcelone, počevši od Montgata na spajanju C-31 i B-20. Prolazi preko Badalona, Mataróa i Calella prema Blanesu. Autput se na kraju spaja sa N-II i ide prema Gironi.
Južna dionica počinje na spajanju B-20, A-2 i avenije Avinguda Diagonal. Cesta prolazi blizu aerodroma kod El Prat de Llobregata, a zatim se spaja sa autoputem itgrađenim duž obale južno od Barcelone preko Castelldefelsa, Sitgesa i Villanova, prije spajanja sa AP-7 kod El Vendrella.
Digital Playground
Historija
Režiser filmova za odrasle Joone osnovao je kompaniju 1993. Fokus kompanije bio je pravljenje računarskih igara za odrasle na CD-ROM-u. Komentirajući prijelaz pornografske industrije s poprilično prikrivene na općeprihvaćenu industriju, Joone je izjavio: "Pornografsku industriju smatram kao što su ljudi smatrali Las Vegas i kockanje 1970-ih. Vegas je bio u vlasništvu mafije koja je radila na tom da ne bude u vlasništvu male grupe ljudi, već u korporativnom vlasništvu. Imam osjećaj da će se isto to desiti s pornografskom industrijom." Kompanija je postala inovator lakšeg pristupa pornografiji na ličnim računarima. Godine 2003. Digital Playground počeo je sarađivati s kompanijom specijaliziranom za izradu holograma kako bi "doveli glumicu u dnevni boravak svakog gledaoca". Godine 2005. DP je počeo snimati u visokoj rezoluciji. U januaru 2006. kompanija je odlučila usvojiti format Blu-ray umjesto HD DVD-a jer je Joone smatrao da su Blu-ray diskovi okrenuti budućnosti. DP je isprva imala poteškoća s pronalaženjem kompanije koja bi im izradila filmove u formatu Blu-ray prvenstveno zato što većina kompanija nije bila voljna sarađivati s pornografskom industrijom.
Digital Playground nazvan je "pionirom" trodimenzionalne i visoko rezolucijske tehnologije u porno industriji. Digitalova bivša izvršna direktorica Samantha Lewis, koja je režirala neke od DP-ovih filmova, izjavila je da "mnoge tehnološke marke [tj. brendovi] koriste [ili su koristili] industriju za odrasle [a pogotovo DP] za testiranje novih marketa" zbog "same rasprostranjenosti [porno] industrije".
U martu 2012. studio je kupila kompanija Manwin.
Režiseri
Produkcijsku ekipu predvode režiser Robby D. i producent/režiser Joone. Joone je režirao serijal Virtual Sex.
Filmografija
Najpoznatiji filmovi Digital Playgrounda su:
Valois (dinastija)
Valois je bio ogranak dinastije Capet koji je vladao Francuskom od 1328. do 1589. godine, Poljskom od 1573. do 1574. godine i Burgundijom od 1363. do 1482. godine.
Francuska
Dinastiju je osnovao Karlo, grof Valoisa, četvrti sin francuskog kralja Filipa III. Zahvaljujući spletu nesretnih okolnosti, Luj X, Filip V i Karlo IV, svaki od tri sina grofovog brata, kralja Filipa IV, umro je mlad ne ostavivši sina već kćeri. Po smrti Karla IV 1328. godine na francusku krunu su polagali pravo:
Grof Valoisa je na kraju postao kralj Francuske, čime je jednom zauvijek utvrđeno da francusku krunu mogu naslijediti samo muški patrilinearni potomci francuskih kraljeva, ali je kralj Engleske nastavio tražiti francusku krunu, što je dovelo do Stogodišnjeg rata.
Burgundija
Valojevac Ivan II, kralj Francuske, 1363. godine daje vlast nad Burgundskim vojvodstvom sinu, Filipu II, dvije godine nakon što ju je naslijedio od pastorka, Filipa I, koji je pripadao jednom od najmlađih ogranaka dinastije Capet. Vojvoda Filip II je brakom s flandrijskom groficom Margaretom III dobio iure uxoris vlast ne samo nad Flandrijom nego i nad grofovijama Artois, Nevers, Rethel i Palatinskom Burgundijom. Njihovi potomci su vladali tim izuzetno bogatim zemljama do 1482. godine, kada je umrla vojvotkinja Marija. Naslijedio ju je njen sin, Filip IV, iz dinastije Habsburg.
Napulj
Luj II, vojvoda Anžuja, je 1389. godine uspio osvojiti napuljski krunu od drugog Kapetovca, Anžuvinca Ladislava. Međutim, Valojevci nisu dugo vladali Napuljem, pošto je napuljsku krunu izgubio Lujev sin Renato.
Poljska
Godine 1573. Henrik od Francuske je izabran za poljskog kralja. Time je postao prvi Kapetovac na poljskom prijestolju od smrti kraljice Jadvige. Međutim, morao je potpisati dokument kojim obećava da poljska kruna neće biti nasljedna, već da će njegovi nasljednici biti birani, što je značilo da dinastija Valois nije nikada postala poljska kraljevska dinastija. Abdicirao je već sljedeće godine, postavši kralj Francuske.
Autopsija
desno|mini|220px|[[Rembrandtova slika Lekcija anatomije doktora Nicolaes Tulpa, prikazuje autopsiju]] Autopsija, također poznata i kao postmortalna makroskopska analiza  ili obdukcija (lat. obducere = otvarati) ili sekcija (lat. secare = sjeći), je medicinska procedura koja se sastoji u pregledu ljudskog leša s ciljem određivanja uzroka smrti i procjene svake bolesti ili ozljede koja je možda bila prisutna kod umrle osobe. Autopsiju izvode specijalisti medicine koji se zovu patolozi.
U Bosni i Hercegovini autopsija se dijeli na patološku autopsiju i sudsko-medicinsku autopsiju, koje se donekle razlikuju i u tehnici izvođenja. Autopsija osigurava materijalne dokaze svih promjena koje čine osnov bolesti ili ozljede. Zbog toga autopsija ima veliki značaj u:
Tokom autopsije se vizuelno pregledaju sva tkiva i organi (makroskopska analiza), te se iz onih zahvaćenih bolešću uzimaju uzorci koji se kasnije mikroskopski analiziraju. Na osnovu rezultata dobijenih makroskopskom i mikroskopskom analizom donosi se konačan zaključak o uzroku smrti i bolestima koje su dovele do nje, a također i o ostalim bolestima koje su bile prisutne prije smrti.
NGC 1275
NGC 1275 (također poznat kao IRAS 03164+4119, MCG 7-7-63, PGC 12429 i UGC 2669) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 242 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 2,30 (162 hiljade sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (113 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. oktobra 1786. godine.
Helije
Iako je Helije bio relativno manje božanstvo u klasičnoj Grčkoj, njegovo obožavanje postao je istaknutije u kasnoj antici zahvaljujući njegovoj identifikaciji s nekoliko velikih solarnih božanstava rimskog perioda, posebno Apolonom i Solom. Rimski car Julijan učinio je Helija središnjim božanstvom svog kratkotrajnog oživljavanja tradicionalnih rimskih vjerskih praksi u 4. vijeku nove ere.
NGC 1275
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Helije
Helije je istaknut u nekoliko djela grčke mitologije, poezije i književnosti, u kojima se često opisuje kao sin titana Hiperiona i Teje i brat boginja Selene (Mjesec) i Eje (Zora). Helijeva najistaknutija uloga u grčkoj mitologiji je priča o njegovom smrtnom sinu Faetonu koji je od oca tražio uslugu; Helije je pristao, te je Faeton zatražio privilegiju da vozi njegovu vatrenu kočiju sa četiri konja nebom na jedan dan. Iako je Helije uvijek iznova upozoravao svog sina objašnjavajući mu opasnosti takvog putovanja koje nijedan drugi bog osim njega nije bio sposoban izvesti, Faetona je bilo teško odvratiti, pa je Helije bio primoran da mu preda uzde. Kao što se očekivalo, vožnja je bila katastrofalna i Zeus je udario mladića jednom od svojih munja kako bi ga spriječio da spali ili zamrzne zemlju izvan spasenja. Osim ovog mita, Helije se povremeno pojavljuje u mitovima drugih likova, svjedoči zakletvama ili u interakciji s drugim bogovima i smrtnicima.
U homerskim epovima, njegova najistaknutija uloga je ona koju igra u Odiseji, gdje Odisejevi ljudi uprkos njegovim upozorenjima bezbožno ubijaju i jedu njegovu svetu stoku koju je bog držao na Trinaciji, svetom ostrvu. Nakon što je obaviješten o njihovom zlodjelu, Helije u bijesu traži od Zeusa da kazni one koji su mu nanijeli nepravdu, te Zeus udara gromom u njihov brod, ubijajući sve, osim samog Odiseja, jedinog koji nije povrijedio božju stoku, a bilo mu je dopušteno živjeti. Nakon toga, Helije više ne uznemirava Odiseja na njegovom putovanju.
Helije i Apolon
mini|Apolon kao Helije, rimski mozaik
Kod Homera Apolon nije povezan sa Suncem, ali navodi njegov epitet Feb ('Phoebus = "sjajan"). Najstariji prikaz Apolona kao boga Sunca jest u fragmentima Euripidove tragedije Faetont, u govoru na kraju drame u kojem Klimena, Faetontova majka, jadikuje da je Helije, zvan Apolon, uništio njeno dijete (Apollon = "uništavač"). U helenistička vremena Apolon je sve više povezivan sa Suncem, njegov epitet Feb pridan je i bogu Sunca. U filozofskim tekstovima (Parmenid, Empedoklo, Plutarh, Kratil) te u orfičkim tekstovima spominje se Apolon kao bog Sunca. Grci nisu povezivali Apolona s vožnjom u sunčanoj kočiji - to je bila praksa rimskih pisaca.
Helijeva kola i drugi mitovi
Helije vozi svoju kočiju preko neba svakog dana - kreće u zoru na istoku, a završava sa vožnjom naveče na zapadu. Homer opisuje da su mu kočiju vukli sunčani bikovi. Pindar opisuje da su je vukli vatreni konji. Poslije su brzonogim krilatim konjima dana imena: Pirej, Ej, Eton i Flegon. Kad završi, njegova mu sestra Selena otpjeva uspavanku, a potom spava u svojoj krilatoj zlatnoj barci, Hefestovu daru. Svoju je dužnost Helije besprijekorno obavljao sve dok nije ugledao mudru Atenu kako se rađa iz Zeusove glave. To ga je začudilo te se u svojoj kočiji na trenutak zaustavio, a vrijeme je stalo, mada to nije imalo nikakvih posljedica. Helije ima svevideće oko. Dojavio je Hefestu o tome da ga Afrodita vara sa Aresom. Također je vidio da Had otima Perzeonu.
mini|Johann Liss: Faetontov pad
O junaku mi kazuj, o Muzo, o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju
Gradove ljudi mnogih on vidje i ćud im spozna
I mnoge na moru jade pretrpje u srcu svojem
Za dušu svoju se boreć i povratak svojih drugova
Ali ni tako drugova on ne spase, ako i želje
Jer smrt nađoše sami zbog svog drskog grijeha
Jesti idući stado, ludaci, Hiperiona
Helija, koji je dan za povratak uzeo njima
I nama, Zeusova kćeri, pripovjedi o tome svemu!
mini|Martin Heemskerck: Kolos sa ostrva Roda
Heraklov deseti zadatak bilo je hvatanje čuvenog Gerionova stada iz Eritije. Na putu do Eritije, Heraklo je prešao libijsku pustinju i bio ljut zbog vrućine te je ispalio strelicu na Helija. Helije ga je molio da prestane, a Heraklo je zahtijevao veliki zlatni pehar koji je potom koristio da bi plovio morem. Helije je popustio te je Heraklo otplovio do Eritije gdje je izvršio zadatak.
System of a Down
thumb|upright=1.3|System of a Down 2013
System Of A Down je kalifornijski muzički bend, osnovan 1994. godine, koji spaja razne vrste muzike u jednu. Njihova muzika obuhvata metal, progressive metal, Nu metal, te armensku narodnu muziku. Ime System of a Down potječe od Darona Malakiana, jednog od članova grupe, koji je napisao stih "Victims of A Down", gdje "A" znači Amerika.
Biografija
1993. dva muzičara koja su do tada bila nepoznata (i na lokalnoj muzičkoj sceni) su se upoznali slučajno na snimanju spota za druge bendove. Veza između njih uspostavljena je odmah, zato što su imali isti pogled ka muzici, politici i kulturi uopšte. Nedugo zatim, Serj Tankian i Daron Malakian odlučili su da osnuju zajednički bend, koji su nazvali "Soil". Prilikom narednog snimanja upoznali su Shava Odadjiana. Shavo je uspio da pristupi bendu, dokazavši da je sposoban basista i tako postavši stalan član. Prvoodabrani bubnjar, Andy Khatchadurian, je brzo zamijenjen sa John Dolmayanom. Svi članovi benda dijele sličnu etničku prošlost; Serj i John su rođeni u Lebanonu, Shavo je rođen u Armeniji, a Daron ima armensko porijeklo. Ovo je doprinjelo da članovi benda sviraju muziku sa primjesama armenskog folklora. Nakon nekog perioda bend odlučuje da promijeni ime u nešto što bi odgovaralo muzici koju oni sviraju. Odlučuju se za ime "System Of A Down", koje je bazirano na pjesmi koju je Daron napisao, pjesma se zvala "Victims Of A Down." Treći demo projekat je imao veliki uspjeh. Projekat je producirao muzički urednik Rik Rubin. Pjesme su pjevane u Viper Room clubu u Holivudu. Iako svi članovi planiraju solo projekte, bend nastupa u istom sastavu.
Non-Album-Tracks
Drugi
Tupković Gornji
Tupković Gornji su naseljeno mjesto u gradu Živinicama, Bosna i Hercegovina.
Amalteja (satelit)
Amalteja (lat. Amalthea) je treći poznati Jupiterov satelit. Po rimskoj mitologiji Amalteja je bila nimfa koja je malog Jupitera hranila kozijim mlijekom. Otkrio ga je Bertnard 9. septembra 1892. godine u Lick-om opservatoriju koristeći 36-to inčni (91 cm) reflektor. Amalteja je posljednji satelit koji je otkriven direktnim posmatranjem (za razliku od fotografije). Amalteja i Himalija su peti i šesti najveći Jupiterovi sateliti ali su samo jednu-petnaestinu veličine Evrope. Amalteja je najcrvenije nebesko tijelo u sunčevom sistemu. Pretpostavlja se da je crvena boja rezultat sumpora koji je došao sa Ioa.
Prije se smatralo da veličina i neregularan oblik impliciraju da je Amalteja relativno jako, tvrdo tijelo. Ali, mjerenje njegove mase tokom prošle Galilejeve (svemirska letjelica) orbite govore drugačije. Izgleda da je Amaltejina gustoća približna gustoći vode i pošto vjerovatno nije da je sačinjen od leda najvjerovatnije je gormada šljunka sa mnogo šupljina.
Kao i Io, Amalteja isijava (zrači) više toplote nego što je prima od Sunca (vjerovatno radi strujnih valova koje dolaze iz Jupiterovog magnetnog polja).
Amaltejin promjer je 189 kilometara a udaljenost od Jupitera 181.000 kilometara.
Krasnojarski kraj
Krasnojarski kraj jest federalna jedinica u Rusiji. Prema popisu iz 2010. godine u ovom kraju je živjelo 2.828.187 stanovnika. Administrativno središte kraja je Krasnojarsk. Kraj je uspostavljen 12. jula 1934. Nakon Jakutije, ovo je druga ruska federalna jedinica po površini.
Kekavmen
Kekavmen (Kekaumen), bizantski pisac, je treći u nizu osoba sa istom identifikacijom iz jedne bizantske porodice. Izraz znači 'izgorio' što odgovara grčkom Kekavmenos. Kekavmen je 1040. godine učestvovao u ugušivanju ustanka Petra Odeljana. Vršio je upravne funkcije u Heladi. Predstavnik je provincijskog plemstva koje je vodilo borbu za vlast sa činovničkim plemstvom i koje je, dolaskom Aleksija I Komnena za cara (1081-1118), konačno pobjedilo u Bizantu. Neki smatraju da je Kekavmen ustvari bizantski vojskovođa Katakalon Kekavmen iz Jermenije.
Njegovo djelo, napisano između 1075. i 1078., svojevrsni Priručnik aristokrate i veleposjednika kasnije je nazvano Cecaumeni Strategicon et incerti scriptoris de officiic regiis libellus, mada se smatra da je napovoljniji naziv Savjeti i pripovjedanje za poštena čovjeka. Kekavmenovi savjeti popraćeni su i ilustrirani konkretnim historijskim događajima i predstavljaju odličan izvor za historiju Bizantskog carstva jer daju presjek života carstva u 11. vijeku.
IGL@
Imunoglobulinski lokus lambda, znan i kao IGL@, je regija na ljudskom hromosomu 22 koja sadrži gens za lambda lahki lanac antitijela (ili imunoglobulina).
Funkcija
Imunoglobulini prepoznaju strane antigene i iniciraju imunske odgovore, kao što su fagocitoza i sistem komplementa. Svaka molekula imunoglobulina sastoji se od po dva identična teška i dva identična lahka lanca. Postoje dvije klase lahkih lanaca, kapa i lambda. Ova regija predstavlja organizaciju zametne linije lokusa lamdinog lahkog lanca. Lokus uključuje segmente V (varijabilni), J (spojni) i C (konstantni). Tokom razvoja B-ćelija, dolyzi do rekombinacije na nivou DNK, što spaja jedan V segment sa J segmentom; C segment se kasnije spaja preradom na nivou RNK. Rekombinacija mnogih različitih V segmenata sa nekoliko J segmenata pruža širok raspon prepoznavanja antigena. Dodatna raznolikost se postiže diverzitetom varijanti transripta, što je posljedica slučajnog dodavanja nukleotida terminalnom dezoksinukleotidiltransferazom, i somatskom hipermutacijom, koja se javlja tokom sazrevanja B-ćelija u slezeni i limfnim čvorovima. Poznato je da nekoliko V segmenata i tri C segmenta nisu u stanju da kodiraju protein i smatraju se pseudogenima. Lokus također uključuje nekoliko neimunoglobulinskih gena, od kojih su mnogi pseudogeni ili su predviđeni automatiziranom kompjuterskom analizom ili homologijom s drugim vrstama.
Geni
Imunoglobulinski lambda lokus sadrži sljedeće gene:
C-regija Ig lambda lanca jest protein koji je kod ljudi kodiran genom IGLC2 sa hromosoma 22.
Janez Gorišek
Janez Gorišek slovenski je građevinar, arhitekt i konstruktor. U mladosti se takmičio i u skijaškim skokovima i dvaput je bio prvi na Svjetskom studentskom prvenstvu (1953. i 1957), a učestvovao je i na ZOI 1956. u Cortini d'Ampezzo.
Cestoda
Sve pantljičare su parazitske; mnoge imaju složeno razviće, uključujući fazu u definitivnog (glavnog) domaćina u kojoj odrasli rastu i razmnožavaju se, često godinama, i jednu ili dvije srednje faze u kojima se larva razvija u drugim domaćinima. Obično odrasli žive u probavnom traktu kičmenjaka, dok larve često žive u tijelima drugih životinja, kičmenjacima ili beskičmenjacima. Naprimjer, predstavnici roda  Diphyllobothrium  imaju najmanje dva srednja domaćina: rakove i zatim jednu ili više slatkovodnih riba, a definitivni domaćin je sisar. Neki su specifični za domaćina, dok su drugi paraziti širokog spektra domaćina. Opisano je oko šest hiljada vrsta; vjerovatno svi kičmenjaci mogu dobiti barem jednu vrstu.
Ljudi su podložni infekciji od nekoliko vrsta trakavica ako jedu nedokuhano ili nedopečeno meso, kao što je svinjetina (Taenia solium), govedina (Taenia saginata) i ribe (Diphyllobothrium) ili ako žive u njima ili jedu hranu pripremljenu u uvjetima loše higijene (vrste rodova Hymenolepis ili Echinococcus). Neprihvaćeni koncept upotrebe trakavice kao sredstva za mršavljenje pominje se oko 1900. godine.
Raznolikost i stanište
Svih 6000 vrsta Cestode su paraziti uglavnom crijevni; njihovi definitivni domaćini su kičmenjaci, i kopneni i morski, dok njihovi posredni domaćin uključuju insekte, rakove, mehkušce i anelide, kao i druge životinje.
T. saginata, goveđa trakavica, može narasti do oko 20 m; najduža vrsta, kitovska trakavica Tetragonoporus calyptocephalus, naraste i preko 30 m. Vrste u malim domaćinima obično su malene. Naprimjer, u rodu Arvicolinae trakavice su duge samo 13–240 mm, a one koji parazitiraju u vjevericama duge su samo su 0,8–60 mm.
Anatomija
Cestode nemaju crijeva ili usta i apsorbiraju hranjive tvari iz probavnog trakta domaćina pomoću specijalizirane neodermne kutikule ili tegumenta, preko kojeg se također odvija i razmena plinova. Tegument također štiti parazita od domaćinovih probavnih enzima i omogućava da prenese molekule nazad do domaćina.
Tjelesni oblik odraslih eucestoda je jednostavan, sa skoleksom ili prihvatajućom glavom, prilagođenom za pričvršćivanje na konačnog domaćina, kratkog vrata i strobeksa, ili segmentiran. Pantljičare nisu formirane od fiksnih tjelesnih segmenata, kao što su annelide člankonošci s ili Chordata. Trup se formira od proglotisa, koji sačinjava tijelo crva. Pripadnici podrazreda Cestodaria, Amphilinidea i Gyrocotylidea su crvoliki, ali nisu apodijeljeni na proglotise. Amfilinidi imaju mišićni proboscis (šiljak) na prednjem kraju; Gyrocotylids imaju sisaljke ili proboscis koji mogu uvući unutra ili na prednjem kraju gurnuti vani, kao i zadnju rozetu na kraju.
Skoleks
thumb|right|Skoleks[[Taenia solium sa kukama i sisaljkama]] Skoleks, koji se pričvršćuje na crijevo konačnog domaćina, često je minimalan u odnosu na proglotide. To je obično četverostrane dugmlika struktura, naoružana sisaljkama ili kukicama ili, pak, ima oboje. Kod nekih vrsta, skoleksom dominira usisno polje, ili "usisni žljebovi" koji funkcioniraju poput usisnih čaša. Trakavice grupe Cyclophyllide mogu se prepoznati po prisustvu četiri sisaljke na njihovim sudovima. Druge su vrste su zasvođene ili listolike, a mogu postojati i druge strukture koje će pomoći da se prikače. U fazi larve skoleks je sličnog oblika i poznat je kao protoskoleks.
Tjelesni sistemi
Kružni i uzdužni mišići leže ispod neoderme, ispod koje su daljnji uzdužni, dorzo-ventralni i poprečni mišići okružuju središnji parenhim. Protonefridijske ćelije izlivaju se u parenhim. Postoje četiri uzdužna sabirna kanala, dva dorzo-lateralna i dva trbušno-bočna, koji teku duž crva, s poprečnim kanalom koji povezuje ventralne kanale sa zadnje strane svakog segmenta. Kada se proglotidi počnu odvajati, ti se kanali otvaraju prema spoljašnjem dijelu kroz terminalni segment. Glavni nervni centar pantljičara je moždana ganglija u skoleksu. Nervi polaze iz ganglija i kontroliraju opće tjelesne mišićne i čulne završetke, s dvije bočne nervne niti koje imaju dužinu strobusa. Cirusi i i vagina su unutrašnji, a senzorni završeci oko genitalnih pora su obilniji nego na ostalim područjima. Senzorna funkcija uključuje i takorecepciju (dodir) i hemorecepciju (miris ili okus).
Proglotide
thumb |Dvije proglotide [[Taenia solium. Ova vrsta, na svakoj strani, ima 7 do 13 grana uterusa (iznad i ispod, na ovoj fotografiji).]] Jednom prikačeni u crijevnom zidu domaćina, crvi apsorbuju hranjive sastojke kroz njihovu površinu dok hrana prolazi pored njih. Cestode nisu u stanju da izgrade usne, koje koriste za reprodukciju, pa su u potpunosti ovisne o njihovim domaćinima.
Tijelo trakavice sastoji se od niza segmenata nazvanih „proglottidi“. Nastaju iz vrata mitotskim rastom, nakon čega slijedi poprečno sužavanje. Segmenti postaju veći i zreliji kako ih novi segmenti pomiču unazad. Svaki proglotid sadrži neovisni reproduktivni trakt, a poput nekih drugih pljosnatih crva, cestode izlučuju otpad kroz plamenu ćeliju s (protonefridija) koja se nalazi u proglotidima. Zbirproglotida naziva se strobila, koja je tanka i podseća na traku ili vrpcu; iz toga je izveden zajednički naziv trakavica ili pantljičara. Proglotidi se kontinuirano proizvode u predjelu vrata skoleksa sve dok je skoleks vezan i živ.
Zreli proglotidi u osnovi su vreće jaja, od kojih je svaka infektivna za odgovarajućeg srednjeg domaćina. Oni se oslobađaju u izmetu domaćina, ili migriraju prema van kao neovisni pokretni proglotidi. Broj proglotida koji tvore trakavice kreće se od tri do četiri hiljade. Njihov izgled dolazi u dva oblika: kraspedotnom, što znači da se svaki dan proglotid preklapa s prethodnim proglotidom, ili akraspedotnom, što ukazuje da se proglottidi ne preklapaju.
Razmnožavanje
Cestode su isključivo hermafroditi, s muškim i ženskim reproduktivnim sistemima u svakom tijelu. Reproduktivni sistem uključuje jedan ili više testisa, cira, sjemovoda i sjemenskih vezikula kao muških organa, te jedan jednoslojni ili nevezan jajnik sa spojenim oviduktom i uterusom, kao ženski organi. Zajednički vanjski otvor i za muški i za ženski reproduktivni sistem poznat je pod nazivom genitalna pora koja se nalazi na površinskom otvoru čašolikog predvorja (atrija). Iako su seksualno hermafroditski i unakrsna oplodnja je norma, ponekad se javlja samoplodnjavanje i omogućava reprodukciju glista i kad je samo jedna individua u crijevima domaćina. Tokom kopulacije, ciri jedne jedinke se povezuju s onima druge preko genitalnih pora, a zatim se izmjenjuju spermatozodi.
Životni ciklus
Cestode su paraziti kičmenjaka, a svaka vrsta inficira jednog konačnog domaćina ili grupu usko povezanih vrsta domaćina. Svi osim amfilinida i girokotilida (koji se probijaju kroz crijeva ili tjelesni zid da bi se dostigao celom ) su crijevni, mada neke faze životnog ciklusa imaju u mišićima ili drugim tkivima. Definitivni domaćin uvijek je kičmenjak, ali u gotovo svim slučajevima uključen je jedan ili više srednjih domaćina, obično arteropoda ili drugi kičmenjaci. Infekcije mogu biti dugotrajne; kod ljudi infekcija trakavicom može trajati čak i oko 30 godina. U životnom ciklusu se ne događaju aseksualne faze, kao što se to događa u drugim Platyhelminthes, ali obrazac životnog ciklusa je presudan kriterij za procjenu evolucije među njima.
Pantljičare proizvode veliki broj jaja, ali svako ima malu vjerojatnost pronalaska domaćina. Da bi povećale svoje šanse, različite vrste su usvojile različite strategije ispuštanja jaja. U Pseudophyllidea se mnoga jajašca otpuštaju u kratkom periodu kada su njihovi vodeni posredni domaćini u izobilju (semelpalitija). Suprotno tome, kod ciklofilida, proglottidi se oslobađaju kontinuirano tokom godina, ili onoliko dugo koliko živi njihov domaćin (interoparitet). Druga strategija je posjedovanje vrlo dugovječnih larvi; naprimjer, u rodu Echinococcus, larve hidatida mogu preživjeti deset i više godina kod ljudi i drugih kičmenjaka, pružajući trakavicama izuzetno dugo vremensko razdoblje u kojem mogu naći drugog domaćina.
Mnoge trakavice imaju dvofazni životni ciklus s dvije vrste domaćina. Odrasla Taenia saginata živi u crijevima primata kao što je čovjek, njegov konačni domaćin. Proglotidi napuštaju tijelo kroz anus i padaju na zemlju, gdje ih biljojedna životinja poput krave može pojesti sa travom. Ova životinja tada postaje posredni domaćin, onkosfera koja se probija kroz crijevni zid i prelazi na drugi dio tijela poput mišića. Ovdje se enzistira, formirajući cisticerkus. Parazit završava svoj životni ciklus kada prijelazni domaćin prenese parazita definitivnom domaćinu, obično kada konačni domaćin pojede kontaminirane dijelove srednjeg domaćina, na primjer čovjek koji jede sirovo ili nedovoljno kuhano meso. Drugi primjer dvofaznog životnog ciklusa ima Anoplocephala perfoliata; konačni domaćin je kopitar, a srednji domaćin je oribatidna grinja.
Diphyllobothrium ima složeniji trofazni životni ciklus. Ako se jaja polože u vodu, razvijaju se u larve onkosfere, koje slobodno plivaju. Nakon što ih progutaju prikladni slatkovodni rakovi, poput kopepoda, prvog posredničkog domaćina, oni se razvijaju u larve procerkoide. Kad kopepoda pojede odgovarajući drugi srednji domaćin, obično bjelica ili druga mala slatkovodna riba, larve procerkoida migriraju u meso ribe gdje se razviju u larve plerocercoida. Ovo su zarazne faze za konačnog domaćina sisara. Ako malu ribu pojede grabežljiva riba, i njeni mišići se mogu zaraziti.
Schistocephalus solidus e još jedan primjer trofaznog ciklusa. Posredni domaćini su kopitari i male ribe, a definitivni domaćini su vodene ptice. Ova vrsta korišćena je za dokazivanje da unakrsna oplodnja proizvodi veću stopu uspješnosti zaraze od samoplodnje.
Imunost domaćina
Domaćini mogu postati otporni na infekciju pantljičarama ako se ošteti sluznica crijeva. Imunski sistem domaćina otkriva cestodne antigene, omogućavajući da uspostavi odbrambena antitijela. Antitijela domaćina mogu ubiti ili ograničiti infekciju pantljičara,a oštećujući njihove probavne enzime, što im smanjuje sposobnost hranjenja i samim tim ne rastu i ne razmnožavaju se; mogu se spriječiti i neutraliziranjem toksina koje proizvode. Kada se cestode hrane pasivno u crijevima, oni ne izazivaju reakciju antitijela.
Fosili
Fosili parazita su rijetki, ali prepoznatljivi u nakupini jaja cestoda, neki s operkulumom (poklopcem) koji ukazuju na to da nisu eruptirali, jedan s larvom u razvoju, otkriveni su u fosilnoj ajkuli iz bakarnog doba koji datira iz perma, od prije nekih 270 miliona godina.
Vanjski odnosi
Položaj pantljičara unutar koljena Platyhelminthes i drugih koljena Spiralia temeljen na genomskoj analizi prikazan je u filogenetskom stablu. Neparazitski pljosnati crvi, tradicicijski grupirani kao "Turbellaria", su parafilski, jer je parazitska kategorija Neodermata, uključujući Cestoda, nastala u toj grupi. Približna starost pojave velikih grupa prikazana je u milionima godina.
Unutrašnji odnosi
thumb|upright|[[Gyrocotylidea: tijelo pljosnatih crva, nepodijeljeno u proglotide]] thumb|[[Amphilinidea: tijelo crvoliko, nepodijeljeno u proglotide]] thumb|upright|"[[Tetraphyllidea": podijeljeni u četverolisni skoleks]] Evolucijska historija Cestode proučavana je koristeći ribosomnu RNK, mitohondrijsku i drugu DNK, te morfološku analizu i nastavlja se revidirati. Z Tetraphyllidea se vidi da je parafiletska grupa; "Pseudophyllidea" su podeljene u dva reda, Bothriocephalidea i Diphyllobothriidea. Domaćini, čija se filogenija često ogleda kao kod parazita (Fahrenholzovo pravilo), označeni su kurzivom i zagradama, slijed životnog ciklusa (tamo gdje je poznat) strelicama prikazuje kao "" (srednji domaćin 1 [→ srednji domaćin 2 ] → definitivni domaćin) ''. Alternativa, uglavnom za različite vrste u okviru, prikazana je u zagradama.
Taeniidae], uključujući vrste kao što su svinjska i goveđa pantljičara koje često zaraze ljude, može biti najosnovniji od 12 redova Cyclophyllidea.
Interakcije s ljudima
thumb|upright| Oglas koji nudi "pakirane staklenke sa sanitarnim pantljičarama" pod naslovom "Gojaznost! Neprijatelj koji vam skraćuje život - protjerana!", oko 1900. Obećava „neštetne efekte“, ali nuspojave uključuju dijareju i bol u trbuhu.
Infekcija i liječenje
Kao i druge vrste sisara, čovjek se može zaraziti trakavicama. Može biti malo ili nikakvih simptoma, a prva indikacija infekcije može biti prisustvo jednog ili više proglotida u stolici. Proglotide se pojavljuju kao ravni, pravokutni, bjelkasti predmeti veličine zrna riže, koji mogu mijenjati veličinu ili se kretati. Tjelesni simptomi koji su ponekad prisutni uključuju trbušne bolove, mučninu, proliv, pojačani apetit i gubitak tjelesne težine.
Postoji nekoliko klasa anthelmintskih lijekova, nekih efikasnih protiv mnogih vrsta parazita, dok su drugi specifični; mogu se koristiti i preventivno i za liječenje infekcija. Naprimjer, praziquantel je efikasan za liječnje infekcijepljosnatim crvima, a preferira se nad starijim lijekom niclosamide. Iako su slučajne infekcije pljosnatim crvima u razvijenim zemljama prilično rijetke, takve infekcije su verovatnije da se javljaju u zemljama sa lošim sanitarnim uređajima ili u kojima su standardi higijene hrane jako niski.
Historija i kultura
Trakavice se povremeno pojavljuju u fikciji. Peter Marren i Richard Mabey u Bugs Britannica pišu da je sociopatski policajac Irvine Welsh u svom romanu iz 1998. godine Filth  imao trakavicu koja govori, koju nazivaju "najatraktivnijim likom u romanu"; to postaje alter ego i bolje ja. Roman Mire Grant iz 2013. godine Parazite predviđa svijet u kojem imunski sistem ljudi održava genetički izmijijenjeni pljosnati crv. Postoje i nedokazane tvrdnje da su se oko 1900. godine jajašca pljosnatih crva u javnosti plasirala kao tablete za mršavljenje. Kad se televizijski voditelj Michael Mosley namjerno zarazio trakavicama, dobio je na težini zbog povećanog apetita. Ponekad osobe na dijeti i dalje ponekad rizikuju namjernu infekciju, o čemu svjedoči upozorenje iz 2013. na američkoj televiziji.
Zgonče
mini|280px|Zgonče, rimokatolička crkva "Sv. Primož i Felicijan" Zgonče su naseljeno mjesto u sastavu općine Velike Lašče, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zgonče su imale 8 stanovnika.
Permski kraj
Permski kraj jest federalna jedinica u Rusiji. Prema popisu iz 2002. godine u ovom kraju je živjelo 2.819.421 stanovnika. Administrativno središte kraja je Perm. Kraj je uspostavljen 1. decembra 2005. nakon spajanja Permske oblasti i Komi-Permijakskog okruga.
Charles Darwin
Charles Robert Darwin (12. februar 1809 – 19. april 1882) bio je britanski naučnik koji je udario temelje modernoj teoriji evolucije pomoću koncepta razvijanja svih životnih oblika procesom prirodne selekcije. Darwin je rođen u mjestu Shrewsbury, grofovija Shropshire 12. februara 1809. godine kao peto dijete dobrostojeće engleske porodice. Njegov pradjed s majčine strane bio je uspješni trgovac porculanskom i lončarskom robom Josiah Wedgwood, a pradjed s očeve strane bio je u 18. vijeku dobro znani psiholog i učenjak Erasmus Darwin. Godine 1839. oženio se svojom rođakinjom Emmom Wedgwood, a nešto kasnije preselio se na malo imanje Down House izvan Londona. Tamo je sa suprugom podizao desetoro djece, od koje je troje umrlo u ranom djetinstvu.
Školovanje i naučni rad
Nakon završetka školovanja u elitnoj školi u rodnom Shrewsburyu (1825.) mladi je Darwin upisao medicinu na univerzitetu u Edinburghu. Godine 1827. izbačen je sa studija medicine i upisao se na univerzitet Cambridge, da bi postao svećenik Engleske crkve. Tamo je susreo geologa Adama Sedgwicka i naturalistu Johna Henslowa.
Henslow ne samo da je pomogao Darwinu da izgradi samopouzdanje nego je svog učenika podučio kako da bude pažljiv i savjestan promatrač prirodnih fenomena i skupljač primjeraka. Nakon završenog studija na Cambridgeu 1831. godine u svojoj dvadeset i drugoj godini Darwin se, uglavnom na Henslow nagovor, ukrcao na brod HMS Beagle i pridružio se ekipi naturalista na naučnom putovanju po svijetu. Darwin je na tom putovanju dobio priliku da promatra geološke formacije koje su pronađene na različitim kontinentima i ostrvima kao i velik broj fosila i organizama. U svojim geološkim opservacijama Darwin je bio najimpresioniraniji učinkom koji su imale prirodne sile na zemljinu površinu.
U to doba većina geologa zastupala je teoriju kako su pojedine vrste životinjskog i biljnog svijeta nastajale nezavisno jedna od druge, te da je svaka prošla kreacija uništena iznenadnom katastrofom, kao što je npr. potres ili svijanje zemljine površine. Prema toj teoriji posljednja katastrofa bila je ona povezana s Nuhinom arkom koja je izbrisala sve životne oblike osim onih koji su se ukrcali u Nuhinu arku. Ostali primjerci životnih oblika postali su fosili. Prema tom gledištu vrste, kreirane neovisno jedna od druge, nisu bile u mogućnosti mutirati što ih je činilo nepromjenjivim za sva vremena.
Katastrofičnu tezu (ali ne i nemutaciju vrsta) izmijenio je engleski geolog sir Charles Lyell u svojoj knjizi u dva sveska Principles of Geology (Principi geologije) (1830. - 1833.). Lyell je ustvrdio kako zemljina površina prolazi kroz stalne promjene što je rezultat djelovanja prirodnih sila kroz duži vremenski period. Dok je boravio na HSM Beagleu Darwin je zaključio kako mnoga Lyellova zapažanja odgovaraju onome što je sam uočio. Iako je također zamijetio kako se neki nalazi na koje je naišao kose s jednim dijelom gledišta koja je Lyell zastupao. Tako je, na primjer, zapazio da na arhipelagu Galapagos postoji jedinstvena vrsta kornjača, američkog drozda i zeba koje su, unatoč tome što su bliski povezane, različite u strukturi i prehrabenim navikama od ostrva do ostrva. Ta opažanja natjerala su Darwina da postavi pitanje da li je moguće da postoje veze između različitih ali i sličnih vrsta.
Darwinova teorija
Nakon što se 1836. vratio u Englesku svoje ideje o promjenjivosti vrsta objavio je u djelu Notebooks on the Transmutation of Species (Bilješke o transmutaciji vrsta). Darwin se u svome stajalištu o razvijanju organizama još više učvrstio nakon što je pročitao An Essay on the Principle of Population (Esej o principima populacije) iz 1798. godine, djelo britanskog ekonomiste Thomasa Roberta Malthusa. U tom djelu Malthus objašnjava kako je ljudska populacija ostala uravnotežena, naime autor je tvrdio kako povećanje izvora hrane nije jednoznačno s geometrijskim rastom broja stanovnika. Kao ključne faktore naveo je oskudice i bolesti te društvena događanja poput rata. Darwin je odmah Malthusove argumente primijenio na životinje i biljke i 1838. godine načinio nacrt teorije evolucije putem prirodne selekcija.
Naredna dva desetljeća radio je na ovoj teoriji i još nekim prirodno-historijskim projektima (Darwin je bio prilično bogat i nikada nije imao potrebu za dodatnim prihodima). Darwin je svoju teoriju prvi puta objavio 1858. godine u novinama, istovremeno kada je to učinio i Alfred Russel Wallace, mladi naturalist koji je nezavisno od Darwina došao do istog zaključka. Darwinova teorija je u cjelosti objavljenja 1859. godine pod naslovom On the Origin of Species (O porijeklu vrsta; puni naslov: O porijeklu vrsta putem prirodnog odabiranja ili očuvanja favoriziranih rasa u borbi za život / On the Origin of Species by Means of Natural Selection, or the Preservation of Favoured Races in the Struggle for Life). Knjiga koju su nazvali knjigom koja je šokirala svijet, prodala se u potpunosti već prvi dan te je naknadno štampano još šest izdanja (Darwin ju je pripremao pune 22 godine).
mini|lijevo|200p|Naslovna strana njegovog djela "Origin of Species" Ostatak života Darwin je proveo proširujući različite aspekte problema koji je postavio u svom djelu. Stoga je kasnije objavio još nekoliko knjiga u kojima je te probleme nastojao obrazložiti: The Variation of Animals and Plants Under Domestication (1868.; Promjenjivost životinja i biljaka pod domaćim uvjetima), The Descent of Man (1871.; Porijeklo čovjeka), The Expression of the Emotions in Animals and Man (1872.; Izražavanje emocija među životinjama i ljudima) i The Descent of Man and Selection in Relation to Sex (1872.; Porijeklo čovjeka i selekcija s obzirom na seks). Važnost Darwinova rada prepoznali su njegovi savremenici te je Darwin izbaran u Kraljevsko društvo (Royal Society) 1839. godine i u Francusku akademiju nauka (1878.). Odana mu je počast i mjestom pokopa u Westminster opatiji, nakon što je 19. aprila 1882. preminuo u mjestu Downe, grofovija Kent.
Darwinova biblioteka
Dugo nije bilo razjašnjeno koje radove je Darwin nosio i studirao tokom ekspedicije sa HMS Beagle (1831-1836). Kompletan spisak tih djela pod nazivom "Beagle Library" postavljen je u internet. Skupljanje rukopisa i slika vršeno je pod rukovodstvom Dr. van Wyhe sa Nacionalnog univerziteta Singapura (eng. "National University of Singapore")
Popis stanovništva u Crnoj Gori 2011 (Kotor)
Po popisu stanovništva, kućanstava i stanova 2011. u Crnoj Gori, koji je obavljen od 1. do 15. aprila 2011. u općini Kotor živjelo je ukupno 22.601 stanovnika, što predstavlja 3,65% od ukupnog broja stanovnika Crne Gore. Broj gradskog stanovništva na području općine bio je 12.583 (55,67%), a seoskog 10.018 (44,33%).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u općini Kotor bilo je 10.837 (47,95%) muškaraca i 11.764 (52,05%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 921:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 39,5 godina, muškaraca 37,6, a žena 41,2 godina.
Udio stanovništva starijeg od 18 godina u općini Kotor je 79,7%  (18.019), od čega je udio punoljetnih muškaraca 78,0% (8.452), a udio punoljetnih žena 81,3% (9.567). Omjer broja punoljetnih muškaraca i žena je 883:1000,
IGLJ3
Spojni imunoglobulin lambda 3 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom IGLJ3 sa hromosoma 22.
Opsežnim serološkim, hemijskim i molekulskim studijama koje uključuju monoklonake Ig proteine i populacije povezane sa B-ćelijama, nađeni su definitivni dokazi da je V lambda IV podgrupe ljudskih lahkih (L) lanaca odvojena i različita od V lambda III i svih drugih poznatih V, porodice lambda gena. lambda IV i lambda III L lanci diferencirani su imunohemijski koristeći dobro okarakterizirane poliklonske i monoklonalne anti-V lambda podgrupe specifične Abs. Prototipski L lanci, prvobitno klasifikovani kao lambda IV, na osnovu karakterističnih ostataka regije 1, serološki su se razlikovali od proteina lambda IIIa, lambda IIIb i lambda IIIc, kao i od lambda I, lambda II, lambda VI i lambda VIII L lanaca. Nadalje, upotrebom anti-lambda IV reagensa, identificirano je osam dodatnih monoklonalnih V lambda IV populacija, uključujući tri ćelijske linije koje proizvode IgM reumatoidni faktor. Homologija među proteinima lambda IV kretala se između 83% i 100%, naspram 53&% do 72%, u poređenju sa komponentama lambda III. Štaviše, proteini lambda IV dijelili su određene podgrupe povezane FR i ostatke regiona koji određuju komplementarnost. Na molekulskom nivou, nukleotidne sekvence koje kodiraju dva IgM lambda IV reumatoidna faktora bile su identične onima pronađenim za genomskim pandanima, kao i ranije prijavljenim IGLV3S1 i Humlv418 genima zametne linije. Dvije druge lambda IV cDNK sadržavale su dodatne nukleotide koji nisu kodirani zametnom linijom na V-J zglobu. Priroda jednog ili paucigena V lambda IV porodice dokazana je iz Southern blotom i iz ekstenzivne homologije sekvenci između lambda IV komponenti. Izvedene studije su pružile dodatne dokaze za prevalenciju lambda IV L lanaca među Ig lambda autoantitijelima, što implicira funkcionalni značaj za V podgrupu lambda IV.
Vic (čvor)
engleska riječ "joke" znači vic
Muzika:
Himalija (satelit)
Himalija (lat. Himalia) je deseti, poznati, nepravilni, Jupiterov satelit. Ovaj satelit je otkrio Perrine 1904. godine. Za razliku od satelita bližih Jupiteru, orbite Lede, Himalije, Lisiteje i Elare su nagnute prema Jupiterovom ekvatoru (oko 29 stepeni). Promjer Himalije je 186 kilometara a udaljenost od Jupitera je 11.460.000 kilometara.
Po grčkoj mitologiji Himalija je bila nimfa koja je rodila Zeusu (paralela u rimskoj mitologiji je Jupiter) tri sina.
Merkur
Merkur je najbliža planeta Suncu i osma po veličini (u Sunčevom sistemu). Merkur je nešto manji u prečniku (4.880 km) od satelita Ganimeda i Titana (Jupiterovih satelita), ali ima duplo veću masu.
U rimskoj mitologiji Merkur je bog trgovine, putovanja i lopovluka, a njegova paralela u grčkoj mitologiji je Hermes, glasnik bogova. Planeta je sigurno dobila ovo ime jer se kreće jako brzo preko neba.
Merkur je bio poznat još od vremena Sumeraca (3000. p. n. e.). Grci su mu dali dva imena: Apolon radi pojavljivanja kao jutarnja zvijezda i Hermes zato što se pojavljivao i kao večernja zvijezda. Međutim, Grčki astronomi su znali da se radi o jednom tijelu. Heraklit je čak vjerovao da se Merkur i Venera okreću oko Sunca, a ne Zemlje.
Pošto je bliži Suncu nego Zemlji, osvjetljenje Merkura je različito ako ga gledamo pomoću teleskopa iz naše perspektive. Galileov teleskop je bio previše mali da bi vidio Merkurove faze (mijene), ali je mogao vidjeti Venerine.
Prva svemirska letjelica koja je posjetila Merkur je Mariner 10, i isti nije orbitirao oko planete već je samo prošao pored nje (tranzit). Tada je mapirano oko 45% površine Merkura (nažalost bio je previše blizu Sunca da bi ga Hubble teleskop mogao fotografisati). Druga (i posljednja) istraživačka misija na Merkur bio je MESSENGER, kojeg je NASA lansirala 2004. godine. Nakon 4000 kompletiranih orbita oko Merkura (u periodu 2011-2015.) MESSENGER se srušio na površinu Merkura 30. aprila 2015. godine.
Na putu za Merkur je svemirska letjelica BepiColombo, lansirana 20. oktobra 2018. koja će nakon jednog prolijetanja Zemlji, dva prolijetanja Venere i šest prolijetanja Merkura očekivati ​​da ući u orbitu oko Merkura 5. decembra 2025.
Fizikalne karakteristike
Merkurova orbita je jako promijenljiva; perihel je samo 46 miliona kilometara od Sunca, ali kod afela udaljenost je 70 miliona kilometara. Kada je u poziciji perihela rotira se oko Sunca jako sporo. Astronomi 19. vijeka su vrlo pažljivo istraživali parametre Merkurove orbite, ali je nisu mogli objasniti pomoću Njutnovske mehanike. Razlike između posmatranih i predviđenih vrijednosti su bile male, ali su predstavljale problem mnogo decenija. Mišljenje je bilo da druga planeta (često zvana Vulkan), nešto bliža Suncu nego Merkur, mogla biti odgovorna za ova odstupanja. Ali, uprkos mnogo truda, takva planeta nije otkrivena. Pravi odgovor je bio mnogo dramatičniji: Einsteinova opća teorija relativnosti. Teorija je tačno određivala Merkurovu orbitu, a sam Merkur je bio jako važan u prvobitnom prihvatanju te teorije.
Do 1962. godine smatrano je da Merkurov dan traje isto kao i njegova godina i da radi toga uvijek ima istu stranu okrenutu prema Suncu, isto kao što i Mjesec ima prema Zemlji. Međutim, ovo se ispostavilo pogrešnim 1965. godine pomoću Dopplerovog radarskog istraživanja. Sada se zna da Merkur izvrši tri rotacije u svoje dvije godine. Merkur je jedina planeta u solarnom sistemu za koju se zna da ima rotacioni rezonantni omjer drugačiji od 1:1 (neke planete nemaju nikakve rezonance).
Ova činjenica i velika promijenljivost orbite rezultira u jako čudnje efekte za posmatrača Merkurove površine. Na nekim geografskim dužinama posmatrač bi vidio Sunce kako izlazi, a onda se polako smanjuje kako ide prema zenitu. Tada bi Sunce stalo, malo promijenilo smjer, onda stalo ponovo prije promijene smjera na prvobitno prema horizontu i ponovo bi se počelo smanjivati. Sve vrijeme zvijezde bi se micale tri puta brže nego obično. Posmatrači drugih mjesta na Merkurovoj površini bi vidjeli druge, ali također bizarne stvari.
Temperaturske razlike na Merkuru su neke od najekstremnijih u solarnom sistemu i variraju od -180 °C do 430 °C. Temperatura na Veneri je nešto toplija, ali i stabilnija.
Merkurov reljef
Merkur je u mnogim stvarima sličan Mjesecu: njegova površina je puna kratera i vrlo stara; nema tektonskih ploča. U drugu ruku, Merkur je dosta gušći od Mjeseca (5,43 gm/cm3 naprama 3,34 Mjesečevih). Merkur je drugo najgušće, veće nebesko tijelo u solarnom sistemu, poslije Zemlje. Ustvari, Zemljina gustoća je i rezultat gravitacione kompresije; i da nije toga Merkur bi bio gušći od Zemlje. Ovo implicira da je Merkurovo željezno jezgro relativno veće od Zemljinog i vjerovatno zauzima većinu zapremine ove planete. Merkur radi toga ima relativno tanak silikatni plašt i koru. Prečnik planetarnog jezgra iznosi 1800 do 1900 kilometara. Silikatna spoljašnja ljuska (analogna Zemljinom plaštu i ljusci) je samo 500 do 600 kilometara debela. Vjerovatno je jedan dio kore istopljen.
Merkurova atmosfera
Merkur ima jako tanku atmosferu koja je sačinjena od atoma odbijenih sa površine radi solarnog vjetra. Pošto je Merkur tako topao, ovi atomi lako pobijegnu u Svemir. Radi toga u poređenju sa Zemljom i Venerom čije su atmosfere stabilne, Merkurova se atmosfera stalno mijenja.
Topografija
Jedna od najvećih reljefnih cjelina na Merkuru je Calorisov bazen; on je u promijeru oko 1300 kilometara. Mišljenje je da je sličan velikim bazenima (morima) na Mjesecu. Kao i Mjesečevi bazeni, Merkurovi su sigurno nastali velikim udarom u ranijoj historiji solarnog sistema.
Za razliku od područja sa mnogo kratera, Merkur ima i područja koja su relativno ravna. Neka su možda rezultat davnih vulkanskih erupcija, a neki su vjerovatno rezultat zemljišta koje je tu dobačeno prilikom udara velikih kometa. mini|Sjeverni pol Merkura sadrži vodeni led. Nedavna radarska istraživanja Merkurovog sjevernog pola (regiona kojeg nije mapirao Mariner 10) pokazuju dokaze zaleđene vode u kraterima koji su stalno pod sjenkom. Merkur ima slabo magnetno polje koje je oko 1% Zemljinog. Merkur nema poznatih satelita.
Merkur se često može vidjeti sa dvogledom, a nekada čak i golim okom, ali je uvijek blizu Suncu i teško ga je vidjeti u sumrak.
IC 2443
IC 2443 (također poznat kao MCG 5-22-11 i PGC 25908) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 467 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 0,70 (95 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (82 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 8. aprila 1896. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.