cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antibiotik
Historija
Otkriće penicilina kao antibiotika ipak se pripisuje škotskom naučniku Alexanderu Flemingu koji je 1928. godine otkrio direktno djelovanje penicilina kao antibiotika na uzorku stafilokokne bakterije koju je držao u Petrijevoj zdjelici. Zdjelica je bila ispunjena stafilokokima koji su pokrili dno. Na mjestima gde je dodao penicilin pojavili su se čisti krugovi i vidljivo dno zdjelice. Zbog toga je zaključio da penicilin ima inhibitorno djelovanje na razvoj bakterije. Mislio je međutim da antibiotik nije u stanju preživjeti dovoljno dugo u čovječjem tijelu i zbog toga ne može biti učinkovit kao lijek te je odbacio mogućnost penicilina kao antibiotika.
Ovo se mišljenje promijenilo 1939. godine nakon što je australijski naučnik Howard Florey na Oxfordskom univerzitetu nakon niza pokusa utvrdio da je antibiotik dovoljno jak za preživljavanje u čovječjem sistemu uz zadržavanje svoje antibiotske mogućnosti i aktivno djelovanje protiv patogena.
Efikasnost i lak pristup antibioticima su takođe doveli do njihove prekomjerne upotrebe i neke bakterije su razvile otpornost na njih. Svjetska zdravstvena organizacija klasificirala je rezistenciju na antimikrobne lijekove kao široko rasprostranjenu "ozbiljnu prijetnju [koja] više nije predviđanje budućnosti već se dešava upravo sada u svim regijama svijeta i ima potencijal da utiče na bilo koga, bilo koje dobi, u bilo kojoj zemlji." Globalni broj smrtnih slučajeva koji se može pripisati otpornosti na antimikrobne lijekove iznosio je 1,27 miliona u 2019. godini.
Definicija
Hemijski agens mora, za djelovanje u liječenju, posjedovati selektivnu toksičnost tj. sposobnost uništavanja patogena s malo ili nimalo štetnog učinka na domaćina. Razina selektivne toksičosti može biti izražena u obliku
Antibiotici djeluju isključivo na bakterije, gram pozitivne i gram negativne. Nemaju nikakvog uticaja na viruse.
Mehanizam djelovanja
Antibiotik može oštetiti patogen na nekoliko načina. Neki antibiotici djeluju protiv patogena tako što zaustavljaju sintezu njegova ćelijskog zida bez kojega ne može preživjeti. U ovu grupu spadaju penicilin, cefalosporin i vankomicin.
Antibiotici se mogu vezati i za ribosome patogena. Ribosomi su mjesto sinteze proteina. Vezivanjem antibiotika za ribosom spriječava se sinteza proteina tog patogena tako da dolazi do pogrješnog čitanja slijeda aminokiselina i na taj način antibiotik onemogućava funkcioniranje patogene ćelije. U ovu grupu antibiotika spadaju gentamicin, hloramfenikol, tetraciklin, i eritromicin.
Inibicija sinteze ćelijskog zida
Ova grupa antibiotika inhibira, odnosno zaustavlja stvaranje veza peptidoglikana u ćelijskom zidu patogena. Inhibicija se ostvaruje aktiviranjem enzima koji kida veze peptidoglikana i na taj način dolazi do degradacije zida. U ovu grupu spadaju:
Inhibicija sinteze proteina
mini|Streptomicin Do inhibicije sinteze proteina dolazi zbog prekida normalne aktivnosti ribosoma. Antibiotici koji djeluju na ovaj način su:
Inhibicija sinteze nukleinske kiseline
Ova grupa antibiotika djeluje izravnom degradacijom DNK i RNK molekule, ili se veže na enzime koji upravljaju replikacijom DNK, kao što je DNK polimeraza. Ovu grupu antibiotika čine:
Inhibicija metabolizma
Metabolizam je jedan od najvažnijih procesa svih organizama uz pomoć kojega ćelije dolaze do energije za razne druge procese. Ako se dogodi degradacija enzima koji učestvuju u metabolizmu ćelije postaju nesposobne za normalno funkcioniranje. U ovu grupu antibiotika spadaju:
Nunčaku
Nunčake ili čake (en.: nunchaku ili nunchucks; kineski: 雙節棍, shuāng jié gùn; 兩節棍, liǎng jié gùn "Dual Section Staff"; 二節棍, èr jié gùn "Two Section Staff"; jap.: ヌンチャク nunchaku; 梢子棍, shōshikon "Boatman's staff"; 双節棍, sōusetsukon "Paired sections staff"; 二節棍, "Two section staff") je oružje borilačkih vještina kobudovog seta oružja i sastoji se od dva štapića spojena na krajevima sa kratkim lancem ili kanapom. Ostala Kobudo oružja su sai, tonfa, bo, eiku, tekko, tinbe-rochin, surujin, i kama. Sansetsukon je slično oružje sa tri štapića spojena na lance umjesto dva.
mini|350p|Različiti tipovi nunčakua.
Legalnost
Posjedovanje nunčakua nije legalno u mnogim zemljama uključujući Kanadu, Njemačku, Dansku (*), Švedsku (*), Norvešku, Belgiju, Holandiju (*), Poljsku (*), Mađarsku (**), Švicarsku (*), Španiju, Francusku (**) Hrvatsku i Veliku Britaniju (zakoni protiv nunčakua u UK su donekle popustili od 1991, ali prikaz nunčaki u medijima se još uvijek cenzoriše). Legalnost u Sjedinjenim Državama zavisi od jedne do druge savezne države, npr. lično posjedovanje nunčakua je nelegalno u New York-u, Arizoni, Kaliforniji i Massachusetts, ali u drugim državama posjedovanje nije kriminalno. Legalnost u Australiji je također određeno individualnim zakonima države. U New South Wales-u, oružje je na ograničenoj listi i može biti nabavljeno samo uz dozvolu nadležnih.
Historija
Iako tačno porijeklo nunčakua nije poznato (kao s većinom oružja u historiji), najvjerovatnije je bilo izumljeno u kini ili okinavi. Japanska riječ nunčaku dolazi od Min Nan riječi ng-chiat-kun (兩節棍). Uobičajeno je mišljenje da je nunčaku u početku bio kratka alatka namijenjena obradi riže, tj. odvajanju zrna od stabljike. Druga teorija navodi da su nunčaku bile razvijene od strane učitelja i učenika škola borilačkih vještina, zbog toga što ih je (podijeljene u tri dijela) bilo lakše sakriti od predstavnika vlasti. Također je moguće da je oružje razvijeno kao odgovor na zabranu oružja sa oštrim ivicama donesenu po invaziji Satsume na Okinavu (u XVII vijeku). I na kraju moguće je da su nunčake razvili i sami seljaci, kojima je bilo zabranjeno korištenje tada konvencionalnog oružja, poput strijela i noževa, tako da su koristili njima dostupne alatke kao oružje.
Ginkgoales
Ginkgoales je red golosjemenjača sa samo jednom današnjom vrstom: Ginkgo biloba. To je monotipski rod (jedini takson) u razredu Ginkgoopsida, koji je također monotipski jer ima samo jednu monotipsku diviziju, Ginkgophyta. Red obuhvata pet porodica, od kojih je do danas opstala samo (opet monotipska) Ginkgoaceae.
Historija
Prvi ginkoi živjeli su  su još u periodu trijasa, ali bilo je i mnogo vrsta tokom perioda jura i kreda. Ovi periodi, poznati zajedno kao era mezozoik, bila su razdoblje kada su raznolikost i distribucija svih biljaka bili na najvišem nivou, uključujući i  Ginkophyta. U ranom kenozoiku „ginkgofiti“ su gotovo izumrli, tačnije tokom peroda rane krede i tercijara. Jedini preostali ginkgofit bila je polimorfna vrata Ginkgo adiantoides. Moderne biljke roda Ginkgo prirodno su rasprostranjene u Kini.
Razmnožavanje
Ginkgo imaju jajne i polenske strukture. Ove strukture su dvodomne, jer muške i ženske potiču sa različitih biljaka Ginkgo. Polenski organi su vrlo slični                                   angiospermnim resama. Potiču iz pazušnih ljuskica pupoljaka, a listovi podstiču stvaranje izdanaka. Polen se nalazi u vrećicama od dvije do četiri, na vrhovima sporofila, na strobiloidu. Ovule potiču od stabla, iz osovine listova,  na kratkim izbojcima, a svaka sadrži dvije jajne ćelije. Ovavle oplođavalu bičasti muški gameti,  koji se mogu slobodno kretati. Ovaj proces oplodnje započinje na samom stablu u proljeće. Zadebljale plodolike ovule, prečnika oko 2–3 cm, opadaju iz krošnje u jesen, pa se oplodnja odvija kontinuirano u sezoni zima/proljeće. Ovi plodovi sadrže po jednu veliku sjemenku, slično onome kod cikada.
Drvo
Fosili koji izgledaju kao Ginkgo pominju se pod morfogenim nazivima Ginkgoxylon, Ginkgomyeloxylon ili Protoginkgoxylon. Fosilizirano drvo ginkofita nije uobičajeno pronađeno u zapisu, možda zato što se lahko degradira, a možda i zbog toga što ga je teško razabrati zbog mnogo prožimajućih četinrskih uzoraka. Kao i četinarsko, drvo ginka ima sekundarni tankoslojni ksilem i primarni vaskularni sistem sastavljen od pravih dvofacijalnih sudova kambija. Traheidi u sekundarnim ksilemmkim zracima imaju jastuke koji se javljaju samo na zidovima i kružno su obrubljeni.
Listovi
Listovi Ginkgophyte uglavnom je dosljedno od mezozoika. Njihov historijski širok teritorij čini ga važnom morfologijom listova, a jedinstvene stome i izotopski profil daju mu ključnu ulogu u rekonstrukciji mezozoika i kenozoika. Fosili lišća koji nalikuju ginkgofitima poznati su kao Ginkgoites. Postoje slični, danas izumrli morfogeni, poput Sphenobaiera, koji se opisuju kao lepezasti, duboko podijeljeni listovi bez jasnih peteljčica.
Karakteristični oblik moderne Ginkgo biloba daje dojam vrlo uske morfologije lišća, ali skupina je rvarijabilna i divergentna. Rod Ginkgo sam po sebi sadrži niz varijanti morfologije list. Ginkgo digitata, iz jure, ima duge, klinasto oblikovane laminaste (pločaste) listove sa međuprostornim područjima prekrivenim tijelima stoma i smola, dok je G. pluripartit imao najviše 2 cm duge listove i između lisne neravature bio je hipostomski.
Filatelija u Litvaniji
mini|Poštanska marka Litvanske SSSR iz 1940. godine Prve poštanske marke Litvanije izašle su 27. decembra 1918. godine, nakon proglašenja nezavisnosti. Tiskane su dvije marke sa nominalnom vrijednošću od 10 i 15 skatikua. Marke su bile jednostavnog grafičkog rješenja na bijeloj pozadini, crnim obrubom u obliku spojenih krugova i imenom državne pošte i nominalnom vrjednošću. Marke su tiskane u tiražu od 5.000 kompleta. Tiskane su u karnetima 5x4, s tim da su 6 unutrašnjih polja (7-9 i 12-14 polje) bili nazubljeni na sve četiri strane. Ova serija u filatelističkoj terminologiji je poznata pod imenom Vilnijusko izdanje I (njemački: Wilnaer Ausgabe I). Iste godine 31. decembra izlazi druga serija istog grafičkog rješenja, ali sa debljim tiskom nominalne vrijednosti. Druga serija se sastoji od 6 maraka sa nominalnom vrijednošću 10, 15, 20, 30, 40 i 50 skatikua. Slične marke izlaze i 1919. godine, ali se zbog promijenjenog fonta i drugačijeg obruba nazivaju Kaunasko izdanje, kojih su izdana ukupno četiri Pošta Litvanije je sve do sovjetske okupacije 1940. godine izdavala sopstvene marke, i izdato je ukupno 448 raznih izdanja. Pretiskom litvanskih maraka, sovjetska vlast pušta u promet seriju od 8 maraka sa žigom LTSR i datumom 1940 VII 21, što su ujedno i jedine marke Litvanske socijalističke sovjetske republike koje su izdane 21. augusta 1940. godine. Marke su vrijedile do 15. marta 1941. godine, a ulaskom njemačkih trupa, nova vlast izdaje nove marke. Proglašenjem nezavisnosti i otcjepljenjem od Sovjetskog saveza 7. oktobra 1990. godine izlazi serija od četiri marke sa motivom anđela mira, bez nazubljenja, sa nominalnom vrijednošću od 5, 10, 20 i 50 kopejki u četiri razne boje. Marke su tiskane u tiražu od 44.000-2.360.800 i vrijedile su do 28. februara 1941. godine. Narednih godina, pošta Litvanije izdaje nekoliko stotna maraka, sa motivima gradova Litvanije, poznatih osoba, flore i faune, kao i grbova gradova.
NGC 94-1
NGC 94-1 (također poznat kao PGC 1423) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 270 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 0,40 (31 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (16 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Slovačka
Slovačka, zvanično Slovačka Republika , jest država u Srednjoj Evropi. Na sjeverozapadu graniči s Češkom, jugozapadu s Austrijom, na jugu s Mađarskom na istoku s Ukrajinom i sjeveru s Poljskom.
Glavni i najveći grad je Bratislava. Zvanični jezik je slovački () koji pripada grupi slavenskih jezika.
Nezavisnost je stekla 1. januara 1993. nakon mirne disolucije bivše Čehoslovačke.
Od 29. marta 2004. članica je NATO-a, a od 1. maja iste godine i članica Evropske unije. Osim toga, Slovačka je članica mnogih međunarodnih organizacija kao što su: Ujedinjene nacije, Organizacija za ekonomsku saradnju i razvoj, Svjetska trgovinska organizacija i drugih.
Historija Slovačke prije dolaska Slavena
Tragovi naseljavanja na području Slovačke potječu iz paleolita. U 5. vijeku p.n.e. Slovačku su naselili Kelti, potom Dačani, Jazigi i Kvadi. Germansko kraljevstvo koje je ujedinilo Kvade i Markomane, ali i manje Ose i Kotine pod vlašću Vaniusa, postojalo je od 8. stoljeća pne. do 179. god. U 1. st. dolazi do prodora Rimljana koji su na Dunavu ustanovili više vojnih ispostava od kojih su dvije najveće bile Carnuntum i Brigetio. Laugaricio (današnji Trenčín) je bila zimski kamp gdje se II. legija borila u odlučujućoj bitci Markomanskih ratova protiv Germana Kvada 179. god. Rimljane su potjerali Gepidi i Goti (u 3. st.), Huni i Langobardi (u 5. st.), te naposljetku Slaveni (u 6. st.). Slaveni brzo postaju brojčano najdominantniji etnički korpus i određuju historijsku sudbinu Slovačkih prostora.
Srednji vijek
Slovačku pustoše Mađari na kraju 9. st., a već 907. god. teritorij Slovačke je u sastavu Ugarske (tzv. Gornja Ugarska).
Mađarska dominacija
Nakon provale Mongola (1241.) uslijedile su godine gladi u kojima je život izgubio veliki broj stanovnika. Međutim, srednjovjekovna Slovačka je ostala poznatija po gradskim središtima u kojima su se gradili kameni dvorci i poticala se umjetnost.Tako je 1465., mađarski kralj Matijaš Korvin osnovao prvo sveučilište u Pozsonyju (znan i kao Pressburg, današnja Bratislava), no ubrzo je zatvorena nakon njegove smrti 1490. god. Za husitskih ratova jača češki utjecaj, a sredinom 15. st. Jan Jiskra, zapovjednik taborićana, privremeno je ovladao većim dijelom zemlje.
Kada su Osmanlije zauzeli većinu Ugarske (ali i južnu Slovačku) i okupirali Budim, na početku 16. st., prijestolnica Ugarske se preselila u Pozsony (Bratislava) koji je ostao mađarskom prijestolnicom sve do 1536. god. Nakon Mohačke bitke (1526.) Slovačka je stradala u sukobima Ivana Zapolje i Ferdinanda Habsburškog, osobito u ruralnim područjima.
Nakon povlačenja Turaka iz Mađarske, krajem 17. stoljeća, važnost Slovačke u Ugarskoj je opadala, iako je Bratislava ostala glavnim gradom sve do 1848. god. kada se prijestolnica vraća u Budim.
Slovački narodni preporod i borba protiv mađarizacije jačaju sredinom 19. st. Vođe slovačkog pokreta su 1861. god. tražili ustroj autonomne slovačke pokrajine, s vlastitom upravom, sudstvom i školstvom. God. 1863. osniva se Matica slovačka. Odgovor Mađarske je bio donošenje odluke o političkoj nedjeljivosti Mađarske (1868.), tretirajući Slovake kao sastavni dio mađarskog etničkog korpusa. God. 1874. ukidaju se slovačke srednje škole, a godinu kasnije i Matica slovačka.
Mađarizacija je dosegla vrhunac Apponyijevim aktom (nazvan prema ministru obrazovanja grofu Albertu Apponyiju) čime je mađarski jezik bio obvezatan u osnovnim školama. Nezadovoljstvo je kulminiralo nakon tragedije u Černovu (ubistvo 15 Slovaka pri posvećenju crkve u Černovu gdje je narod želio da posvećenje nove crkve izvrši patriotski političar i popularni svećenik Andrej Hlinka umjesto mađarskog svećenika). Netom prije I. svjetskog rata, slovačku nezavisnost poticao je i nadvojvoda Franjo Ferdinand Austrijski svojom idejom o federalizaciji Austro-Ugarske monarhije, uz pomoć slovačkog novinara i političara Milana Hodže, no ti planovi su napušteni nakon atentata u Sarajevu.
Čehoslovačka Republika
U razdoblju između dva rata, demokratska i napredna Čehoslovačka je bila pod stalnim pritiskom revanšističkih vlada Njemačke i Mađarske, sve dok je nisu podijelili Minhenskim sporazumom 1938. god.
Nakon njemačke okupacije Češke (1939.) ustrojena je zasebna slovačka država pod kontrolom Trećeg Reicha, dok je veliki dio slovačkog nacionalnog teritorija ustupljen Mađarskoj. Tu je veliku ulogu odigrao i katolički nadbiskup Jozef Tiso koji je postao vođa marionetske države. Većina židovskog stanovništva je odvedena u koncentracijske logore, a antifašistički pokret je organizirao snažnu oružanu pobunu 1944. god. i uslijedio je gerilski rat protiv njemačke okupacije.
Nakon sloma Njemačke u Drugom svjetskom ratu Slovaci su s Česima obnovili zajedničku državu, ustrojenu od dviju federativnih jedinica – Češke i Slovačke.
Socijalistička Republika Čehoslovačka
mini|238x238piksel|[[Čehoslovačka]] Obnovom Čehoslovačke ponovno su otvoreni međunacionalni antagonizmi, a istodobno su komunističke vlasti zatirale demokratske slobode građanstva i progonile djelovanje Katoličke crkve. Jozef Tiso je obješen 1947. god. zbog saradnje s Nacistima. Više od 76,000 Mađara i 32,000 Nijemaca je prisiljeno da napuste Slovačku u seriji prisilnih preseljenja nakon Potsdamske konferencije. Ovaj izgon je i dan danas izvor razmirica između Slovačke i Mađarske
Nakon državnog udara 1948. god. Slovačka je došla pod direktan utjecaj SSSR-a i priključila se Varšavskom paktu. Snage Varšavskog pakta su okupirale zemlju 1968. god. čime je završeno Praško proljeće koje je vodio Aleksandar Dubček. God. 1969. Čehoslovačka je postala federacija dvije republike: Češke Socijalističke Republike i Slovačke Socijalističke Rešublike.
Kad je 1989. god. pala komunistička vlast, nastupila je tzv. Baršunasta revolucija. God. 1991. država je preuređena u Čehoslovačku Republiku, a u julu 1992. god. premijer Vladimír Mečiar je donio odluku da su republički zakoni ispred federalnih. On je također, tokom cijele jeseni s premijerom Češke republike, Vaclavom Klausom, dogovarao mirno razvrgavanje federacije (tzv. Baršunasti razvod). Od 1. januara 1993. god. Slovačka je postala nezavisna država. mini|[[Baršunasta revolucija u Pragu 1989. god.]]
Slovačka Republika
Slovačka je zadržala bliske odnose s Češkom, a obje zemlje su s Mađarskom i Poljskom pristupile Višegradskoj grupi. Predsjednik slovačke vlade od 1992.-1998. (uz prekid tokom 1994.) bio je Vladimir Mečiar, a predsjednik Republike do 1998. god. je Michal Kovač. God. 1998. za predjednika države izabran je Rudolf Schuster, a premijerom je imenovan Mikulaš Dzurinda. Slovačka je postala članicom NATO-a (29. marta) i EU (1. maja) od 2004. god., kada je za predsjednika izabran Ivan Gašparovič.
Zastava
Zastava Slovačke je nastala nakon raspada Čehoslovačke, kad je Slovačka prihvatila svoju vlastitu zastavu, dok je Češka zadržala čehoslovačku zastavu.
Zastava je u upotrebi od 3. septembra 1992., a potječe iz revolucionarne godine 1848., kada su se Slovaci borili za nezavisnost od Mađara. Slična je zastavi, ostalih slavenskih nacija, ima crvenu, bijelu i plavu boju uz dodatak slovačkog grba.
Grb
Dvostruki krst predstavlja Slovačku kao nasljednika i čuvara kršćanskih tradicija koje su na te prostore prije 12 vijekova donijeli sv. Ćiril i Metodije, kao poslanici Bizantskog carstva, čijim se vladarima pripisuje njihov nastanak.
Trovršje predstavlja tri brda: Tatre, Fatre i Matru, odnosno simbolizuje tzv. Gornju Mađarsku (kako se u Ugarskoj nazivao planinski dio zemlje koji je uključivao današnju Slovačku i sjeverni dio današnje Mađarske). Matra se danas nalazi u Mađarskoj.
Crvena boja grba vodi porijeklo iz srednjeg vijeka i gotovo je nerazdvojni pratilac dvostrukog krsta u grbovima mnogih slovačkih gradova. Ona ne predstavlja krvavu oblogu, to jeste ne simbolizuje slovačko mučeništvo za vrijeme mađarizacije, kako su neki tumačili
Himna
Nad Tatrou sa blýska (na bosanskom: "Nad Tatrama sijeva") državna je himna Slovačke. Historijski korijeni himne su u srednjeevropskom romantičnom nacionalizmu 19. vijeka. Oluja nad Tatrama simbolizira opasnost koja se nadvila nad slovački narod.
Stihove je početkom 1844. napisao student Janko Matúška. Muzika je preuzeta iz stare slovačke narodne pjesme Kopala studienku, što mu je predložio kolega student Jozef Podhradský, budući panslavistički aktivist. Prva je strofa pjesme postala dio himne Čehoslovačke 1918. godine.
Bila je jedna od dualne nacionalne himne bivše Čehoslovačke koju su često izvodili Slovaci. Prve se dvije strofe od 1993. smatraju službenom himnom Slovačke.
Geografija
mini|357x357piksel|Topografska karta Slovačke Slovačka je kopnena srednjoevropska zemlja s planinskim predjelima na sjeveru i ravnicama jugu.
Slovačka se prostire na 48.845 km2, od čega je 31% obradivo zemljište, 17% pašnjaci, 41% šume, 3% kultivirano područje. Preostalih 8% uglavnom je prekriveno građevinama i infrastrukturom, te dijelom s stjenovitim planinskim grebenima i drugim neobrađenim zemljištem.
Najsjevernija tačka Slovačke je u blizu Beskydoka, planine na granici s Poljskom u blizini sela Oravská Polhora u Beskidima. Najjužnija točka je u blizini sela Patince na Dunavu na granici s Mađarskom. Najzapadnija točka je na rijeci Moravi u blizini Záhorske Vesi na austrijskoj granici. Najistočnija točka je blizu vrha Kremenec u blizini sela Nova Sedlica na sjecištu slovačke, poljske i ukrajinske granice.
Najviši vrh države je Gerlachovský štít u Visokim Tatrama visok 2,655 metara, najniža točka je na 94 metra na rijeci Bodrog u blizini Mađarske.
Slovačka graniči s Poljskom na sjeveru (547 km), Ukrajinom na istoku (98 km), Mađarskom na jugu (679 km), Austrijom na jugozapadu (106 km) i Češkom na sjeverozapadu (251,8 km). Ukupna dužina granice je 1.672 km.
Politika
mini|315x315piksel|[[Zuzana Čaputová,predsjednica Slovačke]] Slovački šef države je predsjednik, koji se bira na izravnim općim izborima svakih pet godina. Veći dio izvršne vlasti ima predsjednik vlade, koji je obično vođa najveće stranke ili većinske koalicije u parlamentu. Imenuje ga predsjednik. Ministre imenuje predsjednik na prijedlog predsjednika vlade. Šef države, također i poglavar države (ili državni poglavar), najviši je predstavnik države u zemlji i prema inostranstvu. Prema međunarodnom pravu, šef države je najviše tijelo vanjskog zastupanja države, koje po ustavnom poretku odnosne države i prema međuarodnom pravu predstavlja i zastupa svoju državu u međunarodnim odnosima.
Politički sistem Slovačke je parlamentarna demokracija.
Najviše zakonodavno tijelo Slovačke je jednodomni parlament, Državno vijeće Slovačke Republike (Národná Rada Slovenskéj Republiky), sa 150 zastupnika. Zastupnici se biraju svake četiri godine proporcionalnom metodom. Najviše sudsko tijelo Slovačke je Ustavni sud (Ústavný súd), koji presuđuje ustavna pitanja. 13 članova ovog suda imenuje predsjednik na temelju popisa kandidata koje predlaže parlament.
Vlada zajednički odlučuje o prijedlozima zakona, o uredbama vlade, o programu vlade i o njegovom ispunjavanju, o bitnim mjerama za osiguranje privredne i socijalne politike Slovačke Republike, o prijedlozima državnog budžeta i državnog završnog računa, o međunarodnim ugovorima SR, o bitnim pitanjima unutrašnje i vanjske politike, o predlaganju zakona Parlamentu SR, o upućivanju mjera u javnu diskusiju, o zahtjevu za iskazivanje povjerenja, o dodjeljivanju amnestije zbog prekršaja, o zamjeni i opozivanju državnih dužnosnika u zakonski određenim slučajevima, o drugim pitanjima ako to odredi zakon.
Političke partije Slovačke Republike
Glavne političke stranke zastupljene u parlamentu SR:
Predsjednik Slovačke Republike
Predsjednik Slovačke Republike zastupa Slovačku Republiku u inostranstvu i unutar Republike. Svojim odlukama osigurava redovno djelovanje državnih tijela. Njegove su ovlasti relativno ograničene. Među najvažnije spada pravo ulaganja veta na zakone odobrene u Parlamentu. Također je vrhovni zapovjednik Oružanih snaga SR.
Predsjednika biraju građani Slovačke Republike na neposrednim izborima tajnim glasanjem za razdoblje od pet godina. Kandidate za predsjednika predlaže najmanje 15 zastupnika u Parlamentu SR ili građani na temelju peticije potpisane od najmanje 15 000 građana. Za predsjednika se bira kandidat koji je stekao više od 50 posto važećih glasova. Ista osoba može biti izabrana za predsjednika najviše u dva uzastopna razdoblja.
Sadašnji predsjednik Ivan Gašparovič izabran je u drugom krugu predsjedničkih izbora 17. aprila 2004. Svečano je inauguriran 15. juna 2004.
Parlament
Parlament – Nacionalno vijeće Slovačke Republike – jedino je zakonodavno tijelo državne vlasti Slovačke Republike. Kao birano tijelo predstavlja suverenitet države i naroda. Ispunjava važnu ulogu u izgradnji Slovačke Republike kao moderne i demokratske države i u uvođenju socijalne i ekološki orijentirane tržišne ekonomije.
Zastupnici Nacionalnog vijeća birani su na općim, neposrednim izborima tajnim glasanjem. Broj zastupnika je 150 i njihov mandat traje četiri godine.
Vanjski odnosi
Ministarstvo vanjskih i evropskih poslova (slovački: Ministerstvo zapadraničných vecí a európskych záležitostí) odgovorno je za održavanje vanjskih odnosa Slovačke Republike i upravljanje njenim međunarodnim diplomatskim misijama. Direktor ministarstva je Miroslav Lajčák.
Ministarstvo nadgleda poslove Slovačke sa stranim entitetima, uključujući bilateralne odnose sa pojedinim narodima i njegovo predstavljanje u međunarodnim organizacijama.
Slovačka se pridružila Evropskoj uniji i NATO-u 2004. godine, a Eurozoni 2009. godine.
Slovačka je članica Ujedinjenih nacija (od 1993.) i sudjeluje u njenim specijaliziranim agencijama. Zemlja je 10. oktobra 2005. godine izabrana na dvogodišnji mandat u Vijeće sigurnosti UN-a od 2006. do 2007. Takođe je članica Schengenskog prostora, Vijeća Evrope (VE), Organizacije za sigurnost i saradnju. u Evropi (OSCE), Svjetskoj trgovinskoj organizaciji (WTO), Organizaciji za ekonomsku suradnju i razvoj (OECD), Europskoj organizaciji za nuklearna istraživanja (CERN) i dijelu Višegradske četvorke (V4: Slovačka, Mađarska, Češka i Poljska).
Slovački državljani su u 2019. imali bezvizni ili vizni način dolaska u 181 zemlju i teritoriju, što je slovački pasoš zauzelo 9. mjesto na svijetu
Administrativna podjela
Slovačka je administrativno podijeljena na 8 regija (slovački: kraj):
thumb|338x338px|[[Bratislava]]Regije se dijele na okruge (slovački:okres) kojih je upkupno 79. Glavni grad Slovačke, Bratislava, je podijeljen na 5 okruga a grad Košice na 4 okruga. Okruzi se dalje dijele na manje administrativne jedinice: općine i gradove.
Privreda
mini|Nacionalna banka Slovačke u [[Bratislava|Bratislavi]] Slovačka privreda je razvijena privreda s visokim dohotkom,pri čemu je BDP po glavi stanovnika iznosio 78% prosjeka Evropske unije u 2018. godini.Zemlja ima poteškoća u rješavanju regionalnih neravnoteža u pogledu bogatstva i zaposlenosti.BDP po glavi stanovnika kreće se od 188% prosjeka EU u Bratislavi do 54% u istočnoj Slovačkoj.ako je regionalna nejednakost u dohotku velika, 90% građana posjeduje svoje domove. OECD u 2017. godini izvijestio je: Slovačka republika i dalje pokazuje snažne gospodarske rezultate, uz snažan rast potpomognut solidnim financijskim sektorom, niskim javnim dugom i velikom međunarodnom konkurentnošću koja se temelji na velikim unutarnjim ulaganjima.Godine 2018. Slovačka je Međunarodni monetarni fond rangirala kao 37. najbogatija zemlja na svijetu (od 187 zemalja), s paritetom kupovne moći po BDP-u po glavi stanovnika od 35 130 USD. Zemlja se nekada zvala "Tatra Tigar". Slovačka se uspješno transformirala iz centralno planiranog gospodarstva u tržišno usmjerenu privredu. Dovršene su velike privatizacije, bankarski sektor je gotovo u potpunosti u privatnim rukama, a strana ulaganja su porasla.
Slovačka privreda jedna je od najbrže rastućih privreda u Evropi i treće najbrže u eurozoni (2017). U 2007., 2008. i 2010. godini (s rastom BDP-a od 10,5%, 6% i 4% retrospektivno). U 2016. više od 86% slovačkog izvoza otišlo je u Evropsku uniju, a više od 50% slovačkog uvoza stiglo je iz drugih zemalja članica Evropske unije.Omjer državnog duga i BDP-a u Slovačkoj dosegao je 52% do kraja 2016., što je znatno ispod prosjeka OECD-a.Nezaposlenost, koja je na kraju 1999. dosegla vrhunac od 19%, smanjila se na 4,9% u 2019. godini, što je najniža zabilježena stopa u povijesti Slovačke.Inflacija je pala s prosječne godišnje stope od 12% u 2000. na samo 3,3% u 2002., izbornoj godini, ali je opet porasla u 2003–2004. Zbog rasta troškova rada i poreza. U 2010. dostigao je samo 1%, što je najniža zabilježena stopa od 1993.U 2011. stopa je iznosila 4%.Slovačka je 1. januara 2009. prihvatila euro valutu kao 16. članica eurozone. Euro u Slovačkoj odobrila je Europska komisija 7. maja 2008. Slovačka je kruna revalorizirana 28. svibnja 2008. na 30.126 za 1 euro, što je ujedno bio i tečaj za euro.
Slovačka vlada potiče strana ulaganja, jer je ona jedna od pokretačkih snaga privrede. Slovačka je atraktivna zemlja za strane ulagače uglavnom zbog niskih plaća, niskih stopa poreza, dobro obrazovane radne snage, povoljnog zemljopisnog položaja u srcu srednje Evrope, snažne političke stabilnosti i dobrih međunarodnih odnosa ojačanih ulaskom zemlje u Evropsku uniju, Neke regije, uglavnom na istoku Slovačke nisu uspjele privući velike investicije, što je pogoršalo regionalne razlike u mnogim ekonomskim i socijalnim područjima. Priliv stranih izravnih ulaganja porastao je za više od 600% u odnosu na 2000. godinu i kumulativno dosegao sveukupni maksimum od 17,3 milijarde dolara u 2006. godini, odnosno oko 22 000 USD po glavi stanovnika do kraja 2008. godine.
Slovačka se nalazi na 42. mjestu od 190 privreda u pogledu lakoće poslovanja, navodi se u izvješću Svjetske banke o poslovanju za 2019. godinu.
Cestovni saobraćaj
mini|Autocesta na izlazu iz BratislavePostoje četiri glavne autoceste D1 do D4 i osam ekspresnih putova R1 do R8. Mnogi od njih su još u izgradnji.Autocesta D1 povezuje Bratislavu s Trnavom, Nitrom, Trenčinom, Žilinom i šire, dok autocesta D2 povezuje Prag, Brno i Budimpeštu u smjeru sjever-jug. Veliki dio autoceste D4 (vanjska obilaznica), koji bi trebao olakšati pritisak na sustav autocesta Bratislava, trebao bi se otvoriti 2020. godine. Autocesta A6 do Beča povezuje Slovačku izravno s austrijskim sustavom autocesta, a otvorena je 19. novembra 2007.
Zračni saobraćaj
Slovačka ima četiri međunarodna aerodroma. Aerodrom M. R. Štefánik u Bratislavi glavna je i najveći aerodrom. Smješten je 9 kilometara (5,6 milje) sjeveroistočno od centra grada. Služi civilnim i državnim, redovnim i izvanrednim domaćim i međunarodnim letovima. Postojeće piste podržavaju slijetanje svih uobičajenih vrsta aviona koji se trenutno koriste. Aerodrom posljednjih godina uživa brzo rastući promet putnika; opskrbio je 279.028 putnika.Košice je aerodrom koji služi Košice. To je drugi najveći aerodrom u Slovačkoj. Aerodrom Poprad – Tatry treća je najprometniji aerodrom, a aerodrom nalazi se 5 km istočno od sjeveroistoka od skijališta grada Poprada. Aerodrom Sliač najmanji je međunarodni aerodrom i trenutno obavlja samo ljetne čarter letove do popularnih destinacija na moru.
Željeznički saobraćaj
Željeznice Slovačke Republike pružaju usluge željezničkog prijevoza na nacionalnim i međunarodnim linijama.
Luka Bratislava jedna je od dvije međunarodne riječne luke u Slovačkoj. Luka povezuje Bratislavu s međunarodnim brodskim saobraćajem, posebno međusobnim povezivanjem između Sjevernog i Crnog mora preko kanala Rajna-Glavni-Dunav. Uz to, turističke brodice djeluju iz putničke luke Bratislave, uključujući rute do Devina, Beča i drugdje. Luka Komárno je druga najveća luka u Slovačkoj, površine preko 20 hektara, a nalazi se otprilike 100 km istočno od Bratislave. Leži na ušću dviju rijeka - Dunava i Váha.
Obrazovanje
mini|Sjedište Sveučilišta Comenius u [[Bratislava|Bratislavi]] Program za međunarodno ocjenjivanje učenika, koji koordinira OECD, trenutno je slovačko srednjoškolsko obrazovanje 30. mjesto u svijetu (postavljajući ga malo ispod Sjedinjenih Država i malo iznad Španije).Obrazovanje u Slovačkoj je obvezno u dobi od 6 do 16 godina. Obrazovni sustav sastoji se od osnovne škole koja je podijeljena u dva dijela, prvi razred (dob 6–10) i drugi razred (10–15) koji se završava državnim programom. testiranje pod nazivom Monitor, iz slovačkog jezika i matematike. Roditelji se mogu prijaviti za socijalnu pomoć djetetu koje uči u osnovnoj školi ili u srednjoj školi. Ako se odobri, država osigurava djetetu osnovne potrebe za učenjem. Škole svim učenicima pružaju knjige uz uobičajene iznimke knjiga za učenje stranog jezika i knjiga koje zahtijevaju bilježenje u njima, a koje su uglavnom prisutne u prvom razredu osnovne škole.
Nakon završetka osnovne škole učenici su dužni upisati godinu dana u srednju školu.Nakon završetka srednje škole studenti mogu ići na sveučilište i na to ih se jako potiče. Slovačka ima širok spektar sveučilišta. Najveće sveučilište je Sveučilište Comenius, osnovano 1919. Iako nije prvo sveučilište ikad osnovano na slovačkom teritoriju, ono je najstarije sveučilište koje još uvijek traje. Većina sveučilišta u Slovačkoj financira se iz javnih fondova na koje se može prijaviti bilo tko. Svaki građanin ima pravo na besplatno školovanje u javnim školama.
Slovačka ima nekoliko privatnih sveučilišta, no javna se sveučilišta dosljedno bolje ocjenjuju u odnosu na njihove privatne kolege. Sveučilišta imaju različite kriterije za prihvaćanje studenata. Svatko se može prijaviti na bilo koji broj sveučilišta.
Vojska
mini|159x159piksel|Slovački vojnici Oružane snage Slovačke Republike (slk. Ozbrojené sily Slovenskej republiky) službeni je naziv za vojsku Slovačke. Oružane snage štite suverenitet i neovisnost Slovačke te brane njenu teritorijalnu cjelovitost, što im je glavna zadaća. Pored toga, sudjeluju u međunarodnim mirovnim, humanitarnim i drugim operacijama i misijama, obavljaju odre­đene zadatke u stanju neposredne ugroženosti te pružaju pomoć institucijama civilne vlasti i stanovništvu u slučaju prirodnih, tehničko-tehnoloških i ekoloških nesreća. U sastavu NATO snaga se nalazi od marta 2004. godine i ima godišnji budžet od oko 400 milijuna američkih dolara ili oko 1,87% bruto domaćeg proizvoda.
Stanovništvo
Prema popisu iz 2011. godine, u Slovačkoj je živjelo ukupno 5 397 036 stanovnika od čega je najviše Slovaka (80,7%). Najbrojnija nacionalna manjina su Mađari (8,5%), dok je Roma (2%), Čeha (0,6%), Rusini (0.6%) i ostalih (7,6%).
2007. godine je procijenjeno da je stopa feriliteta u Slovačkoj 1,33, što je znatno ispod prosječnog nivoa i jedna je od najnižih stopa među državama članicama Evropske unije.
Slovaci su u prošlošti mnogo emigrirali, pogotovo krajem 19. i početkom 20. vijeka. Prema popisu stanovništva u SAD-U iz 1990. godine 1,8 miliona ljudi izjasnilo se da su slovačkog porijekla.
Jezik
Službeni jezik je slovački, član slavenske jezične obitelji. Mađarski se široko govori u južnim krajevima, a ruski se koristi u nekim dijelovima sjeveroistoka. Jezici manjina imaju zajednički status u općinama u kojima veličina manjinskog stanovništva zadovoljava zakonski prag od 15% u dva uzastopna popisa.Slovačka se svrstala među najbolje zemlje EU po pitanju stranih jezika. U 2007. godini 68% stanovništva u dobi od 25 do 64 godine tvrdilo je da govori dva ili više stranih jezika, završavajući na drugom mjestu u Evropskoj uniji. Najpoznatiji strani jezik u Slovačkoj je češki. Izvještaj Eurostata također pokazuje da 98,3% slovačkih učenika u srednjoškolskom obrazovanju pohađa dva strana jezika, što je visoko nad prosjekom od 60,1% u Evropskoj uniji.
Zajednica gluhih koristi slovački jezik znaka. Iako su govorni češki i slovački slični, slovački znakovni jezik nije osobito blizak češkom znakovnom jeziku.
Religija
Prema popisu iz 2011. godine 62.0% stanovnika Slovačke se izjasnilo kao katolici, 5,9% kao protestanti, 3,8% kao grčki katolici, 0,9% kao pravoslavci dok je 13,4% ateista a 10.6%
njih nije uopće odgovorilo na pitanje vjeroispovijesti. U 2004. godini, otprilike jedna trećina tadašnjeg članstva crkve redovno su prisustvovali crkvenim službama. U periodu prije 2. svjetskog rata u Slovačkoj je živjeo znatan broj Jevreja (procjene govore o brojci od oko 90.000 ili 1,6% stanovništva) ali je zbog poznatih dešavanja tokom rata njihov broj smanjen na današnji broj od oko 2.300 ili procentualni udio od 0,04% ukupnog stanovništva.
Turizam
mini|261x261piksel|Središte Bardejova - svjetska baština [[UNESCO|UNESCO- a]] U Slovačkoj se nalaze prirodni pejzaži, planine, pećine, srednjovekovni zamkovi i gradovi, narodna arhitektura, banje i skijališta. Više od 5,4 milijuna turista posjetilo je Slovačku tokom 2017., a najatraktivnije destinacije su glavni grad Bratislava i Visoke Tatre.
Većina posjetilaca dolazi iz Češke (oko 26%), Poljske (15%) i Njemačke (11%). Slovačka sadrži mnogo dvoraca, od kojih je većina u ruševinama. Najpoznatiji dvorci uključuju dvorac Bojnice (koji se često koristi kao lokacija za snimanje filmova), dvorac Spiš (na listi UNESCO-a), dvorac Orava, dvorac Bratislava i ruševine dvorca Devín. Dvorac Čachtice nekada je bio dom najplodnije ženske serijske ubojice, 'Krvave dame', Elizabeth Báthory. Položaj Slovačke u Europi i prošlosti zemlje (dio Kraljevine Ugarske, Habsburška monarhija i Čehoslovačka) učinio je mnoge gradove i slične gradovima u Češkoj (Prag), Austriji (Salzburg) ili Mađarskoj ( kao što je Budimpešta). U mnogim gradovima sačuvano je povijesno središte sa najmanje jednim kvadratom. Velika povijesna središta mogu se naći u Bratislavi, Trenčinu, Košicama, Banskoj Štiavnici, Levoči i Trnavi. Istorijski centri posljednjih godina prolaze kroz obnovu.
Nauka
Slovačka akademija nauka bila je najvažnija naučna i istraživačka institucija u zemlji od 1953. Slovaci su tokom historije dali značajne naučne i tehničke doprinose. Slovačka se trenutno nalazi u pregovaračkom procesu postajanja članom Evropske svemirske agencije. Status posmatrača dodijeljen je 2010. godine, kada je Slovačka potpisala Opći sporazum o saradnji u kojem su dijeljene informacije o tekućim obrazovnim programima, a Slovačka je pozvana na razne pregovore ESA-e. Slovačka je 2015. godine potpisala Evropski sporazum o državi suradnji na temelju kojeg se Slovačka obvezala na program ulaska u financiranje pod nazivom PECS (Plan za europske države suradnje) koji služi kao priprema za punopravno članstvo. Slovačke organizacije za istraživanje i razvoj mogu se prijaviti za finansiranje projekata unapređenja svemirskih tehnologija. Puno članstvo Slovačke u ESA očekuje se 2020. godine nakon potpisivanja ESA Konvencije. Slovačka će biti u obavezi da utvrdi uključivanje sredstava ESA iz državnog budžeta.
Narodna tradicija
mini|Narodna nošnja istoka Slovačke Narodna tradicija snažno je ukorijenjena u Slovačkoj i odražava se na književnost, muziku, ples i arhitekturu. Primarni primjer je slovačka nacionalna himna, "Nad Tatrou sa blýska", koja se temelji na melodiji iz narodne pjesme "Kopala studienku".
Manifestacija slovačke folklorne kulture je Festival folklora „Východná“. To je najstariji i najveći svjetski festival s međunarodnim sudjelovanjem,koji se svake godine održava u Východni. Slovačku obično predstavljaju mnoge skupine, ali uglavnom SĽUK (Slovenský ľudový umelecký kolektív - slovački narodni umjetnički kolektiv). SĽUK je najveća slovačka folklorna skupina koja pokušava sačuvati tradiciju folklora.
Primjer drvene narodne arhitekture u Slovačkoj može se vidjeti u dobro očuvanom selu Vlkolínec koje je UNESCO-ovo svjetsko nasljeđe od 1993.
Slikarstvo
Vizualna umjetnost u Slovačkoj predstavljena je slikarstvom, crtežom, grafikom, ilustracijom, umjetnošću i zanatom, kiparstvom, fotografijom ili konceptualnom umjetnošću. Slovačka nacionalna galerija osnovana 1948. godine najveća je galerija u Slovačkoj. Dva zaslona u Bratislavi nalaze se u palači Esterházy (Esterházyho palác) i Vodnoj kasarni (Vodné kasárne), koja su jedna pokraj druge. Smješteni su na obali Dunava u Starom gradu. mini|[[Halušky]]
Gastronomija
Tradicionalna slovačka jela su bryndzové halušky, bryndzové pirohy i druga jela s krompirovim tijestom i bryndzom. Bryndza je slani sir izrađen od ovčijeg mlijeka, a karakterizira ga snažan okus i aroma. Bryndzové halušky mora biti na jelovniku svakog tradicionalnog slovačkog restorana.
Sport
Na sport u Slovačkoj utječu njegova klima i geografija; popularni ljetni sportovi uključuju nogomet, tenis, odbojku, plivanje, biciklizam i planinarenje, a popularni zimski sportovi uključuju skijanje i snowboarding. U Slovačkoj su najgledaniji sportovi nogomet, hokej na ledu i tenis. U međunarodnim okvirima najuspješniji je slovački sport hokej na ledu gdje se zemlja, od 2017. godine, nalazi kao deseta najbolja momčad na svijetu po svjetskoj ljestvici IIHF.
Reference
🇪🇺
UML
thumb|320px|Pregled različitih UML dijagrama.
UML (engleska skraćenica za Unified Modeling Language) jeste standardizovani (ISO/IEC 19501:2005) jezik za modeliranje u području softverskog inženjerenga koji se koristi za vizualiziranje, specificiranje, konstruiranje i dokumentiranje sistema programske podrške prema definiciji OMG-a (Object Management Group).
UML su napravili Grady Booch, Ivar Jacobson i James Rumbaugh 1990te.
Rigel
Rigel (β Orion) je najsjajnija zvijezda u sazviježđu Orion i šesta po sjajnosti zvijezda na nebu. Njegova vidljiva magnituda sjaja iznosi 0,18. Iako je označen sa beta, gotovo uvijek je sjajniji od alfa Oriona - Betelgez.
Fizikalne osobine
Mjerenjem paralakse ne može se sa sigurnošću utvrditi udaljenost Rigela od Zemlje. Spektroskopska mjerenja pokazuju da se Rigel nalazi na udaljenosti između 700 i 900 s.g., dok po Hipparcosu ta udaljenost iznosi oko 773 svjetlosne godine (237 parseka) sa procijenjenom standardnom greškom od 19%. Rigel spada u klasu B8Iab tzv. supergigant. Masa mu je oko 17 puta veća od Sunca, a od njega ima oko 40.000 puta veći luminozitet. Rigel spada u red najsjajnijih zvijezda našeg lokalnog regiona galaksije, najbliža sjajna zvijezda Rigelu je Deneb, koji je udaljen oko 3300 s.g. (1000 parseka) a nalazi se u Orionovoj "ruci".
Pošto je Rigel tako svijetao i kreće se kroz region prepun maglica, osvjetljuje nekoliko magličastih oblaka u svojoj neposrednoj blizini, od kojih je najizrazitija IC 2118 (Maglica vještičina glava). Rigel je također povezan i sa maglicom Oriona, koja se nalazi u gotovo istoj ravni kao i on, ali je skoro dvostruko više udaljena od Zemlje. Usprkos te udaljenosti, projekcije kretanja Rigela u toku njegovog očekivanog životnog vijeka, pokazuju da će se ova zvijezda u dalekoj budućnosti značajno približiti maglici Oriona. Rezultat toga je da se Rigel ponekad klasificira kao udaljeni član Orionove grupe OB1, zajedno sa mnogim drugim sjajnim zvijezdama u tom regionu neba; ili, još konkrentije, kao član grupe Bik-Orion R1, uz rezervisano članstvo u grupi OB1 zajedno sa mladim zvijezdama bližim maglici koje su u fazi formiranja.
mini|200px|Umjetničko viđenje Rigela sa udaljenosti od 1 [[Astronomska jedinica|aj]] Rigel je neznatno varijabilan, na nepravilan način koji je karaktrističan za zvijezde supergigante. Njegova magnituda varira unutar 22 do 25 dana između 0,03 i 0,3. Zbog varijabilnosti glavne zvijezde u sistemu (Rigel je trojna zvijezda), nekad se razmatra postojanje i četvrte zvijezda u sistemu, mada je moguće da je to rezultat fizičkog pulsiranja površine Rigela A.
Spektroskopija
Provedene studije koje su ispitivale Hα linije, pokazuju veoma veliku paletu konfiguracija. One idu od velike emisije do velike apsorpcije. U toku su studije koje trebaju pokazati da li u tim konfiguracijama postoje pravilnosti.
Rigel je okružen ljuskom ispuštenih gasova, za koje se smatra da su nastali zbog njegovog pulsiranja, zvjezdanog vjetra ili nečeg trećeg. Ova pojava nije do kraja razjašnjena.
Sistem
Još od 1831 je poznato da je Rigel vizualni binarni sistem, koji je prvi izmjerio Friedrich Georg Wilhelm von Struve. Iako Rigel B i nije toliko slabog sjaja sa magnitudom od 6,7; njena blizina glavnoj zvijezdi - Rigelu A koji je preko 500 puta sjajniji - predstavlja veliku prepreku u njegovom posmatranju putem manjih teleskopa. Procjenjuje se da je Rigel B udaljen od matične zvijezde preko 2.200 astronomskih jedinica. Ne čudi činjenica da između njih nema znakova orbitalnog kretanja iako se čini da obje zvijezde dijele isto relativno kretanje u odnosu na okolne zvijezde.
Sam Rigel B je spektroskopski binarni sistem, koji se sastoji od dvije sekvencijalne zvijezde koje rotiraju oko zajedničkog centra gravitacije svakih 9,8 dana. Obje zvijezde pripadaju spektralnoj klasi B9V; iako je Rigel B masivniji od Rigela C, čineći 2,5 i 1,9 masa Sunca, respektivno.
Krajem 19. i početkom 20. vijeka vodila se polemika o mogućoj vizualnoj binarnosti Rigela B. Određeni broj astronoma je tvrdio da se može vidjeti dvije zvijezde, dok su drugi to opovrgavali. Posmatranja od tada su potpuno isključila mogućnost da se vizuelno dokaže postojanje stvarnog binarnog pratioca Rigela B.
Etimologija i kulturološka značajnost
Ime zvijezde potiče od njene lokacije unutar sazviježda Oriona. Na arapskom puni naziv bio mu je Ridžl Džauza al-Jusra, doslovno Lijeva noga centralnog (sazviježđa). Drugo arapsko ime je  - Ridžl-Džabar ("Noga velikog diva", "osvajača"), što je izvor druge varijante imena Rigela - Aldžebar ili Eldžebar, mada se ove varijante rjeđe koriste.
Također je poznat i kao 参宿七 (Šenksiu Ki, "Sedma od tri zvijezde") kod Kineza. Ova matematička nelogičnost je iz razloga što je prvobitni naziv zviježđa Oriona uključivao samo tri zvijezde (u "pojasu" Oriona), a kasnije su dodane još četiri zvijezde u ovo sazviježđe ali je naziv "tri zvijezde" ostao. U pomorskoj navigaciji, Rigel je jedna od najvažnijih navigacijskih zvijezdi, jer je veoma sjajna, veoma lahko se može locirati te je vidljiva sa gotovo svih geografskih širina.
Također je poznat i kao 源氏星(Genjiboshi "Zvijezda Genji") u japanskom jeziku.
Ada Bojana
mini|240x240piksel|Ada Bojana, s lijeve strane [[Albanija, desno Crna Gora.]] mini|240x240piksel|Plaža Ade Bojane. mini|240x240piksel|Slobodne krave Ade Bojane mini|240x240piksel|Kamperi na Adi Bojani mini|240x240piksel|Pogled na kompleks i odmaralište u Adi. Ada Bojana (albanski: Ada e Bunës, "Ostrvo Bojane") je riječno ostrvo na ušću rijeke Bojane u Jadransko more, na krajnjem jugoistoku Crne Gore, duž granice s Albanijom. Nastalo je vještačkim putem, a zauzima površinu od 4,9 km².
Historija
Tokom Hladnog rata, Ada je bila vojna zona sa strogo čuvanom granicom. To je uslovilo da su njeni pojedini dijelovi i danas ostali potpuno netaknuti. Na Adu nekad se išlo sa splavom, ali od 1987. Ada je s kopnom povezana mostom.
Geografija
Adu Bojanu krasi suptropska i mediteranska vegetacija, a neke od biljnih i životinjskih vrsta su jedinstvene u Evropi. Zaleđe plaže čine dine iza kojih se nalaze jedinstvena staništa na cijelom Sredozemlju. Ornitološki značaj Ade Bojane ogleda se prije svega u značajnim kolonijama mnogih vrsta ptica gnijezdarica, između ostalih: čaplje kašikare (Platalea leucorodia), male bijele čaplje (Egretta garzetta), sive čaplje (Ardea cinerea), žute čapljice (Ardeola ralloides) i drugih.
Turizam
Na Adi se nalazi poznati turistički i naturistički centar. Nudistički kamp je napravljen 1973. godine. Danas kampom upravlja HTP Ulcinjska Rivijera. Obale rijeke Bojane poznate su po ribarskim sojenicama, s kojih mještani na tradicionalan način love ribu koja se može jesti u brojnim ribljim restoranima. S druge strane Bojane postoji i divlji kamp. Ovdje je 1985. godine snimljen film "Lepota poroka".
Centar za zaštitu i proučavanje ptica navodi da "pritisak turista i vožnja rijekom predstavljaju uznemiravajući faktor za ptice gnjezdarice, čije se kolonije nalaze na samoj Bojani a njihova sezona gniježđenja se poklapa sa sezonom dolaska turista".