cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sukobi u Busovači 1993/94.
Proljeće, ljeto i jesen 1993.
Nakon uspješno izvedenih odbrambenih zadataka, jedinice Armije RBiH prelaze u kontraofanzivu. U periodu od 19. do 24. aprila izvode ofanzivna djejstva u rejonu Dobra voda-Polom-Kapak. U njima učestvuje 180 boraca iz Čete Pridola iz 1. bataljona, vod Vojne policije i vod Službe javne bezbjednosti (SJB) Kaćuni. Rezultat ove operacije je zauzimanje značajnog dijela teritorije i dominantnih taktičkih objekata koji će kasnije omogućiti nastavak izvođenja ofanzivnih djejstava. Poginuo je jedan, a teže ranjeno sedam boraca.
Od 21. aprila, 900 boraca iz združene jedinice 7. muslimanske brigade, 2. bataljona 333. brigade, 1. brdskog bataljona 309. brdske brigade iz Kaknja i 2. PDO Općinskog štaba Teritorijalne odbrane (OpŠTO) Zenica, vrši pripreme i napad na Kulu. Jedinice Armije RBiH uspijevaju ovladati dijelom objekta, ali daljnje napredovanje prekida dogovor komandanata Armije RBiH i HVO-a, Sefera Halilovića i Milivoja Petkovića. U ovim operacijama poginulo je šest, a teže ranjeno devet boraca Armije RBiH.
Nakon uspješno izvedenih odbrambenih aktivnosti, u ispomoć braniocima Kićina i Putiša dolaze jedinice zeničke 303. brdske brigade koje nastavljaju aktivnosti u vezi zauzimanja dominatnih objekata oko Putiša. U akciji 2. brdskog bataljona 303. brigade i dijela 2. čete 333. brigade od 17. do 28. aprila, zauzeti su Kuber, Obla glava, Vrane stijene, Gradina i selo Jelinak. Tokom povlačenja, pripadnici HVO-a spaljuju sela Jelinak i Lončari, odvodeći u logor u Kaonik sve radno sposobne muškarce.
Prekomandom Dževada Mekića u OG Lašva, komandant 333. brigade 4. maja postaje major Ekrem Alihodžić. Nakon uspješnih ofanzivnih djejstava, jedinice Armije RBiH rade na utvrđivanju dostignutih linija odbrane duž cijele zone odgovornosti brigade, u kojoj se osim tri bataljona 333. brigade nalazio i 3. bataljon jajačke 305. brdske brigade.
Pripadnici 3. bataljona 303. brigade su, uz učešće manjeg broja boraca 2. čete 333. brigade, 9. juna u jutarnjim satima zauzeli objekat Komari, sa kojeg je HVO kontrolisao naselja Putiš, Merdani i Grablje. U naredna tri dana, HVO neuspješno pokušava artiljerijsko-pješadijskim napadima povratiti izgubljenu teritoriju. Učešće u odbrani Komara uzeo je i 2. bataljon 303. brigade.
Postrojbe HVO-a uspijevaju 10. juna iznenadnim napadom u rejonu Milavica probiti linije odbrane 2. bataljona 333. brigade. Jedinice Armije RBiH imale su jednog poginulog, jednog ranjenog i dva zarobljena borca, koje će kasnije ubiti pripadnici HVO-a. Sutradan jedinice 2. bataljona i voda Vojne policije izvode uspješnu akciju vraćanja izgubljenih linija u kojoj nije bilo gubitaka.
Intenzivnim izviđanjem došlo se do saznanja da HVO vrši snabdijevanje materijalno-tehničkim sredstvima komunikacijom Busovača-Busovačke staje-Sebešić. 15. juna u rejonu Busovačkih staja, jedinice 333. i 307. brdske brigade iz Bugojna izvršile su zasjedu u kojoj su HVO-u naneseni teški gubici. Poginula su dva pripadnika Armije RBiH.
1. jula došlo je do organizacijsko-formacijskih promjena u 333. brigadi, pri čemu je uvedena nova pozicija zamjenika komandanta na koju je imenovan Faik Lušija.
5. jula HVO vrši napad u rejonu Pridolaca, Kaćuna, Ferhatske kose i Poloma. Cilj napada bio je spajanje Busovače sa Kiseljakom. U odbrani je učestvovalo 290 boraca iz 1. bataljona i prištapskih jedinica 333. brigade, 3. bataljona 305. brigade i Čete Pridola. HVO je uspio probiti dio linije odbrane u rejonu Prosja, ali je daljnje napredovanje zaustavljeno. Armija RBiH imala je sedam poginulih i pet teže ranjenih boraca. Jedinice Armije RBiH naredne dane provode u pripremama za vraćanje izgubljene linije odbrane. 90 boraca iz Izviđačko-diverzantskog voda (IDV), voda Vojne policije, voda SJB i voda iz 1. bataljona uspijeva 13. jula, uz artiljerijsku podršku, povratiti izgubljene linije odbrane. Zarobljen je i PAM. Jedinice Armije RBiH imale su jednog ranjenog.
Tokom priprema za akciju u Prosju, iz Fojnice stiže poziv za pomoć u deblokadi grada. Poslat je Interventni vod 2. bataljona, jačine 40 boraca. Na fojničkom bojištu, jedinica ovladava značajnim objektom Malkoč nakon čega operacija deblokade Fojnice protiče bez poteškoća.
I pored vraćanja linije u Prosju, ista je i dalje imala izrazito nepovoljan strateški položaj. Stoga se u septembru vrše izviđanja linija odbrane neprijatelja u cilju utvrđivanja mogućnosti ofanzivnih djelovanja. Nakon prikupljenih podataka, donosi se odluka o napadu na glavnom pravcu Lovačka kuća-Prosje-Babjak, u cilju ovladavanja Prosjem i Lučićkim brijegom. Zbog nedostatka municije i MTS-a, donosi se odluka da se napad izvrši u poslijepodnevnim satima 21. septembra u cilju iznenađenja. Za akciju su pripremljene snage jačine dvije čete: dva voda iz 1. bataljona, vod Vojne policije, IDV, vod SJB i vod Specijalne jedinice Centra službi bezbjednosti (CSB) Zenica, uz podršku voda minobacača 82 mm i PAM-a 14,5 mm.
Akcija počinje navedenog dana u 15:05 sati. Do 15:40 sati akcija je uspješno izvršena. Zauzete su 32 zemunice, selo Prosje i Lučićki brijeg. Dostignute položaje preuzima 1. četa 1. bataljona. Istovremeno se radi na uklanjanju minskih polja. HVO narednog dana neuspješno pokušava povratiti izgubljene položaje, koji će do kraja sukoba ostati pod kontrolom Armije RBiH. Tokom akcije poginula su četiri, a teže ranjeno deset boraca, uključujući komandanta brigade Ekrema Alihodžića. Dostignute položaje obišla je 22. septembra ekipa iz Komande 3. korpusa.
30. novembra rasformiran je Općinski štab odbrane, a svo ljudstvo prešlo je u 333. brigadu.
Zima 1993/94.
mini|desno|Teritorijalna kontrola na kraju bošnjačko-hrvatskog sukoba. Od 12. decembra do 14. januara 1994. širom zone odgovornosti 333. brigade izvode se borbena djejstva u cilju vezivanja snaga HVO-a radi olakšanja deblokade Starog Viteza. U tom cilju je formirana Taktička grupa Alfa. Nosilac borbenih djejstava bila je 7. muslimanska brigada. Vezivanjem snaga HVO-a umnogome je olakšan položaj jedinica Armije RBiH u Starom Vitezu, čime je djelimično ispunjen cilj operacije.
S istim ciljem, jedinice 3. bataljona i dijelovi jedinica zeničke 314. brdske brigade, potpomognute IDV-om, vodom Vojne policije i vodom SJB, od 20. do 31. januara izvode ofanzivna djejstva u rejonu sela Podjele. Glavni pravac napada bio je Žlibine-Podjele-Katići. I pored činjenice da nisu zauzeti dominantni objekti (Vis, Glavica, Bobovišće, Vrata), cilj borbenih djejstava je postignut. Jedinice Armije RBiH imale su jednog poginulog i jednog teže ranjenog.
1. februara zonu odgovornosti 3. bataljona 305. brigade preuzima jedinica jačine bataljona 333. brigade formirana od vojnih obveznika sa područja kakanjske općine. Ova jedinica postala je 3. bataljon čije je sjedište smješteno u selo Pridolci. Dotadašnji 3. bataljon sa sjedištem u Grablju rasformiran je 15. aprila, a svo ljudstvo prešlo je u 1. i 2. bataljon.
Smanjenje intenziteta borbenih djejstava i potpisivanje Vašingtonskog sporazuma dovelo je i do mirovnih pregovora na području Busovače. Broj boraca na linijama odbrane se postepeno smanjio za 50%. Nedugo potom, došlo je do uspostavljanja osmatračnica na dotadašnjim linijama odbrane. Kako je i ova faza mirovnih pregovora uspješno izvršena, uskoro su, posredstvom UNPROFOR-a, uspostavljene zajedničke osmatračnice Armije RBiH i HVO-a. Formirani su i zajednički punktovi u Kaćunima i Gavrinim kućama.
Posljedice
Glavni teret borbenih djejstava na području općine Busovače podnijela je 333. brdska brigada. Od 186 poginulih iz Busovače, 120 boraca poginulo je u 1993. godini.
Nijedan pripadnik Armije RBiH sa područja općine Busovača nije optužen za ratne zločine.
Zamost Brodski
Zamost Brodski je naseljeno mjesto u sastavu grada Delnica, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Delnice.
Franjo Kluz
Franjo Kluz (Jošik, Bosanska Dubica, 18. septembar 1913. – Omiš, 14. septembar 1944.), učesnik Narodnooslobodilačke borbe, Narodni heroj Jugoslavije. Uz Rudija Čajaveca jedan je od pionira ratnog vazduhoplovstva NOV i POJ.
Biografija
Osnovnu i građansku školu je završio u Bosanskoj Dubici. Potom je jedno kraće vreme radio kao pisar u advokatskoj kancelariji, a onda je stupio u Vojno vazduhoplovstvo. Najpre je završio mehaničarsku, a potom i pilotsku podoficirsku školu 1939. godine. Početak Aprilskog rata, 1941. godine, zatekao ga je kao pilota izviđačke eskadrile na aerodromu Rajlovac, kod Sarajeva. Poslije kapitulacije Jugoslavije, stupio je u Zrakoplovstvo Nezavisne Države Hrvatske, ali se ubrzo povezuje s narodnooslobodilačkim pokretom u Banjoj Luci; pokretu je davao pomoć u novcu, oružju i drugom materijalu, čekajući priliku za prelet na oslobođenu teritoriju.
Poslije oslobođenja Prijedora i Ljubije, maja 1942. godine, stekli su se uslovi za prelazak Franje Kluza i Rudija Čajaveca u Narodnooslobodilačku vojsku. Franjo Kluz je dobio priliku 23. maja 1942. godine, kada je iz Banja Luke dvokrilcem Potez 25 trebao prevesti lijekove ustaškom garnizonu u Sanskom Mostu. Umjesto u Sanski Most sletio je u Urije kod Prijedora na područje pod kontrolom partizana.
Istog dana, u Prijedor se spustio i pilot Rudi Čajavec s mehaničarom Milovanom Jazbecom. sa avionom “brege 19”. To je bio početak stvaranja partizanske avijacije, i jedan od prvih primera u Drugom svetskom ratu da pokreti otpora raspolažu vlastitim vazduhoplovstvom. U članstvo Komunističke partije Jugoslavije, Franjo je primljen, ubrzo po dolasku u partizane, 14. jula 1942. godine.
Sa ranije pripremljenog aerodroma kod sela Međuvođe, Franjo Kluz je, s mehaničarom strelcem Ivicom Mitračićem, izvršio dva borbena leta. Prvi let 4. juna kada su bombama i mitraljeskom vatrom napali zloglasnu ustašku crnu legiju, kod Međeđe, a drugi 7. juna kada su bombardovali Bosanski Novi i Dvor i bacali letke nad Dubicom i Bosanskom Kostajnicom. Zbog neprijateljske ofanzive na Kozaru, Kluz i Mitračić su se 14. juna prebacili na novi aerodrom kod Lušci Palanke, napadajući uz put neprijateljske kolone. Odatle izveli su 11 letova u nevjerovatnim okolnostima potpune dominacije neprijatelja i gotovo stalnog prisustva neprijateljskih aviona u vazduhu. Konačno, nakon 45 dana, njemački Foke-Vulf 6. jula je otkrio njihov avion na uzletištu kod Lušci Palanke, gdje je bio maskiran, i zapalio ga mitraljeskom vatrom. General Štal, komandant 714. njemačke divizije, koji je ujedno bio i komandant Kampfgruppe Westbosnien, odmah je poručnika Pumba odlikovao Željeznim trolistom IV stepena pilota.
Podturn (Mokronog–Trebelno)
Podturn je naseljeno mjesto u sastavu općine Mokronog–Trebelno, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Franjo Kluz
Biografija
Ostavši bez aviona, Franjo Kluz je ušao u sastav Operativnog štaba NOP odreda Bosanske krajine, gde je ostao sve do novembra 1943. godine, kada se priključio Prvoj vazduhoplovnoj bazi u Livnu. Zajedno s ostalim vazduhoplovcima koji su se tu prikupili na poziv Vrhovnog štaba NOV i POJ, prešao je u Italiju, pa u sjevernu Afriku, gde je ušao u sastav Prve eskadrile NOVJ, koju su, poslije intenzivne obuke, Saveznici naoružali lovcima marke „Spitfajer“. U činu kapetana Franjo Kluz je u ovoj eskadrili, pored letačke dužnosti, obavljao i funkciju političkog komesara.
Zamost Brodski
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1900. iskazivano pod imenom Zamost.''
Podturn (Mokronog–Trebelno)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje.
Franjo Kluz
Biografija
Počevši od 18. avgusta 1944. godine s aerodroma Kana u Italiji, Kluz je izvršio više borbenih letova, napadajući neprijatelja u Dalmaciji i dijelovima Bosne i Hercegovine, i obezbeđujući lovačku zaštitu partizanskim i savezničkim avionima.
Zamost Brodski
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Zamost Brodski je imalo 38 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Podturn (Mokronog–Trebelno)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podturn je imao 29 stanovnika.
Franjo Kluz
Biografija
Poginuo je 14. septembra 1944. godine, kada je, kao vođa četvorke „Spitfajera“, oboren od neprijateljske protivavionske artiljerije, prilikom napada luke u Omišu. Ukazom Prezidijuma Narodne skupštine federativne Narodne Republike Jugolsavije, 18. maja 1948. godine proglašen je za narodnog heroja.
Planjsko
Crna Gora:
Podturn (Mokronog–Trebelno)
Stanovništvo
Napomena: ''U 2000. smanjeno za dio naselja koji je proglašen za novo samostalno naselje Jagodnik. U 2006. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Ornuška vas i Podturn.''
Planjsko
Slovenija:
Podlisec
Podlisec (njem. Podlisetz) je naseljeno mjesto u sastavu općine Trebnje, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podlisec je imao 27 stanovnika.
FAM129A
Protein niban jest protein koji je kod ljudi kodiran genom FAM129A sa hromosoma 1. Paralozi ovog proteina uključuju FAM129B i FAM129C.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 928 aminokiselina, a molekulska težina 103.135 Da.
Zapolje
Bosna i Hercegovina:
Hrvatska:
Donji Banjevac
Donji Banjevac je naseljeno mjesto u općini Kakanj, Bosna i Hercegovina.
Španski superkup 1993.
Supercopa de España 1993. je bilo nogometno takmičenje u organizaciji nogometnog saveza Španije u kojem su se sastali pobjednik La Lige 1992/93. Barcelona i pobjednik kupa 1992/93. Real Madrid. Finale superkupa se odigralo u dvije utakmice: 2. i 16. decembra 1993. godine. Prva utakmica superkupa se odigrala na stadionu Santiago Bernabéu u kojoj je Real Madrid golovima Alfonso Péreza u 35. i 89. minuti i Ivána Zamorana u 55. minuti utakmice ostvario pobjedu rezultatom 3-1. Jedini gol za Barcelonu postigao je Hristo Stoichkov u 17. minuti utakmice. U uzvratnoj utakmici na stadionu Camp Nou, Barcelona i Real Madrid su odigrali neriješeno 1-1 te je sveukupnim rezultatom 4-2 Real Madrid osvojio svoj četvrti superkup.
Jagodnik
Jagodnik je naseljeno mjesto u sastavu općine Mokronog–Trebelno, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje. Kao samostalno naseljeno mjesto, Jagodnik postoji od 2000. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Podturn.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Jagodnik je imao 38 stanovnika.
Napomena: ''U 2000. nastalo izdvajanjem dijela iz naselja Podturn.''
Darići
Darići su bivše naseljeno mjesto u sastavu općine Draganić, Karlovačka županija, Republika Hrvatska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Karlovac. Na popisu stanovništva 2001. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Draganić.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2001. pripojeno naselju Draganić. Vidi napomenu pod Draganić.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Darići je imalo 48 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Planjsko (Majšperk)
Planjsko je naseljeno mjesto u sastavu općine Majšperk, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Planjsko je imalo 47 stanovnika.
Suzenje
250px|thumb|Anatomija suznog aparata a)	Suzna žlijezda b)	Gornji suzni čvor c)	Gornji suzni kanal  Break d)	Suzne kesice e)	Donji suzni čvor f)	Donji suzni kanal g)	Nosno-suzni kanal Suzenje ili lakrimacija  je lučenje suza, koje često služi za čišćenje i podmazivanje oka, kao odgovor na iritaciju. Suze formirane  kroz plač su povezane s jakim internim emocijama, kao što su tuge, ushićenje, emocija, strahopoštovanje ili zadovoljstvo. Smijanje ili zijevanje također mogu dovesti do proizvodnje suza.
Fiziologija
Kod ljudi, suzni film  koji premazuje  oko, poznat kao prekornealni (prerožnjačni)  film, ima tri različita sloja, najviše vanjske površine:
IC 3885
IC 3885 (također poznat kao PGC 2094086) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 898 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 0,30 (78 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (78 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 21. marta 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
504. brdska brigada
504. brdska brigada je brigada koja je za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini bila u sastavu Petog korpusu Armije RBiH. Osnovana je 9. aprila 1992. godine u selu Kovačević, Cazin, kao 101. samostalna muslimanska krajiška brigada.
Historija
Neposredno pred početak rata u Bosni i Hercegovini dolazi do formiranja raznih dobrovoljačkih odreda, a početak rata samo ubrzava i intenzivira ovaj proces. Tako je u Kovačevići, selu u općini Cazin, 9. aprila 1992. godine formirana brigada koja je prvobitno nazvana 101. samostalna Muslimanska krajiška brigada. Brigada je formirana na osnovu dogovora Političkog savjeta Cazina i Bužima. Za komandanta brigade je postavljen Edin Dizdarević a za načelnika štaba Beširević Bahrudin. 101. brigada je bila prva formirana brigada na teritoriji bihaćkog okruga. Reorganizacijom korpusa, 1. aprila 1993. godine, brigadi je promijenjen naziv u 504. brdska brigada a sa tim nazivom dočekala je kraj rata.
Priznanja
Dvojica starješina ove brigade su dobitnici pojedinačnog priznanja Armije RBiH Zlatnog ljiljana.
Donja Papratnica
Donja Papratnica je naseljeno mjesto u općini Kakanj, Bosna i Hercegovina.
Nalazište je otkriveno tokom gradnje nove ceste Sarajevo – Zenica 1972. godine. Tom prilikom skoro je u potpunosti bilo uništeno, kada je izvođač radova na nagovor stanovnika sela prijavio nalaz Službi za zaštitu spomenika u Sarajevu. Geomagnetna snimanja koja su vršena od strane njemačkih arheologa 2008. godine pokazala su da je cesta presjecala centralni dio naselja.
Na istom lokalitetu, 100 metara sjevernije, prilikom radova na trasi autoputa otkopana je veća ovalna jama ispunjena garežom u kojoj su se nalazili fragmenti keramike koja po svim svojim osobinama pripada kostolačkom kulturnom krugu iz doba eneolita.
Draganići (Draganić)
Draganići su bivše naseljeno mjesto u sastavu općine Draganić, Karlovačka županija, Republika Hrvatska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Karlovac. Na popisu stanovništva 2001. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Draganić.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1900. iskazivano pod imenom Petaki. U 2001. pripojeno naselju Draganić. Vidi napomenu pod Draganić.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Draganići je imalo 400 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Rude (čvor)
Hrvatska:
Potok (Trebnje)
Potok (njem. Bach) je naseljeno mjesto u sastavu općine Trebnje, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Kofaktor F430
Kofaktor F430 je prostetska grupa enzima metil koenzim M reduktaze. Javlja se jedino u metanotrofih Archaea. Ovaj enzom katalizuje otpuštanje metana u finalnom koraku metanogeneze:
Potok (Trebnje)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje.
Kofaktor F430
Kontekst korfina
U prirodnim procesima se više koriste tetrapiroli, kao što su hemovi, hlorofili i kobalamin. F430 je najreduciraniji tetrapirol u prirodi, sa samo pet dvostrukih veza. Ova specifična tetrapirolna izvedenica se naziva korfin. Zbog relativnog nedostatka konjugiranog nezasićenja, on je žut, umjesto intenzivno ljubičasto-crven, kao kod nezasićenijih tetrapirola. Također je jedini tetrapirolni derivat u prirodi koji sadrži nikl. Ni(II) je suviše mali za N4 mjesto vezanja korfina, te pripadajući  makrociklus dobija  neplanarnu strukturu. Njegova struktura se određuje prema kristalografije X-zrakama i NMR spektroskopiji.
F430 metanotrofnih bakterija: Kompletna konfiguracija se dobije analizom putem  X-zraka:  12,13-diepi-F430 pentametil ester i na NMR spektroskopiji.
F430 javlja u posebno visokim koncentracijama u archaea, za koje se smatra da s imaju obrnutu metanogenezu. Organizmi koji ispoljvaju ovu izuzetnu  reakciju,  sadrže 7% masenog nikla u proteinima.
Omanjska (Doboj)
Omanjska je naseljeno mjesto u gradu Doboju, Bosna i Hercegovina.
Historija
Naselje Omanjska se do rata u Bosni i Hercegovini (1992-1995) u cjelini nalazilo u sastavu općine Tešanj.
Toples
thumb|200px|Toples-žena na omjesnom festivalu ([[Oregon, 2008. g.)]]
Toples(n)ost ili toplesitet, jednostavnije toples , izraz je kojim se opisuje stanje kada su grudi žene, areole i bradavice (dojka), vidljive – izložene su, naprimjer na javnom mjestu, kao sadržaj vizuelnog medija i sl. Ekvivalent termina za muškarce je nagogrud(n)ost ili golorustost (nagost/golost); u engleskom jeziku koristi se i riječ  (dosl.: ’bezmajičnost’; gornji dio tijela nije pokriven odjećom, majicom i sl.).
Izložene grudi bile su i jesu normalne u mnogim autohtonim društvima. Međutim, zapadne zemlje imaju društvene norme o ženskoj skromnosti, često nametnute pravnim statutima (zakon), pri čemu se zahtijeva od žena da pokriju svoje grudi u javnosti. U mnogim jurisdikcijama (upravna oblast), žene koje otkrivaju svoje grudi mogu biti krivično gonjene zbog nepristojnog izlaganja u javnosti (napolju), s tim da je dojenje u javnosti često izuzeto od zakona kojim bi se pravno tumačilo kao nepristojnost u javnosti pa da bude zabranjeno tim zakonima.
Društvene norme oko toplesa razlikuju se ovisno o kontekstu i lokaciji. Ženske grudi su kroz historiju bile zastupljene u umjetnosti i vizuelnim medijima, od slikarstva i skulpture do filma i fotografije, a takva zastupljenost uglavnom se opravdava na osnovu umjetničkih zasluga. Toples se, također, može smatrati prihvatljivim iz obrazovnih (edukacijskih), medicinskih ili političkih razloga. Na mnogim plažama i odmaralištima, posebno u Evropi i Australiji, ženama je formalno ili neformalno dozvoljeno da se sunčaju u toplesu. Međutim, društva imaju tendenciju da na izloženost dojki gledaju nepovoljno i podvrgnu ovu pojavu strogim propisima ili zabranama, ako je u pitanju namjera da se toples smatra uzrokom seksualnog uzbuđenja.
Izraz kojim se opisuje osoba je npr. "pjevačica viđena u toplesu", ali u pitanju je slabo zastupljen anglicizam pa bi umjesto prethodno navedene forme bolja bila kada termin 'toples' ima ulogu atributa, pridjeva i/ili opisnog priloga: "viđena pjevačica i toples je" (ili "viđena pjevačica toples ").
Upotreba i konotacija
thumb|left|Dvije [[Tahiti|Tahićanke; 1899. g., autor: Paul Gauguin]]
Riječ 'toples' (, složenica: ' – vrh, gore, gornje, gornji dio + ' – manje, nedostatno) obično opisuje ženu koja je naga (gola) iznad svog struka ili bokova ili, barem, takvog izgleda da su njene grudi izložene očima javnosti, posebno uključujući njene areole i bradavice. Može opisati ženu koja se pojavljuje, pozira ili nastupa s barem otkrivenim grudima, kao što je "toples model" (manekenka u toplesu) ili "toples plesač/ica" (plesačica u toplesu), ili aktivnost koja se vrši ne noseći odjeću na gornjem dijelu tijela, kao što je "toples sunčanje" (sunčanje u toplesu). Može ukazivati na određenu lokaciju na kojoj bi se moglo očekivati da će se naći žene koje ne nose majice ili bluze, kao što je "toples plaža" ili "toples bar". Također se može koristiti za opisivanje odjevnog predmeta koji je posebno dizajniran da otkriva dojke, kao što je "toples kupaći kostim" (također poznat kao monokini) koji je dizajnirao Rudi Gernreich 1960-ih (v. sekciju).
Riječ 'toples' može imati seksualnu ili egzibicionističku konotaciju. Zbog toga su zagovornici zakonskog prava žena da otkriju svoje grudi gdje god da su muškarci s dopuštenjem da budu golih grudi – usvojili alternativni izraz: "" (č. 'top-fri').
Nagogrudnost
thumb|Nagogrud, muškarac bez majice, potkošulje ili ičeg obučenog na gornji dio tijela, trči rijekom
Nagogrudnost (nagogrudost) ili gologrudnost (gologrudost) predstavlja stanje muškarca ili dječaka kada ne nosi odjeću iznad struka, pri čemu otkriva gornji dio torza. Nage muške grudi se uopšteno smatraju prihvatljivim u kući ili oko nje; na plažama, bazenima i sunčalištima; kada se vježba vani po vrućini; kao i u određenim okruženjima poput lokacije građevinskih radova na otvorenom. Međutim, neke radnje i restorani imaju pravilo "bez majice, bez usluge" (ili "nema majice, nema ulaska"), da bi se spriječio pristup nagogrudnim muškarcima. Iako bi odlazak golih grudi radi aktivnosti na otvorenom mogao biti prihvatljiv, to je tabu ako je riječ o uredskom radnom mjestu, crkvi i/ili drugom formalnom okruženju.
U većini društava, muška nagogrudost je mnogo češća od toplesa žena, čak i među djecom. Izlaganje muških prsnih mišića često se smatra daleko manjim tabuom nego otkrivanje ženskih grudi, uprkos tome što neki smatraju fenomene jednako erogenim. Muška nagogrudost se često pripisuje praktičnim razlozima kao što su oslobađanje od vrućine (rashlađivanje tijela) ili kao što je omogućavanje pokretanja tijela bez ograničavanja koje bi uzrokovala odjeća gornjeg dijela tijela. U nekoliko sportova ohrabruje se ili je čak obavezno da se bude nagogrudan (gologrudan). Nagogrudnost se također može koristiti kao odražavanje moći, ili za privlačenje pažnje na sebe, posebno ako su mišići gornjeg dijela tijela dobro razvijeni.
Tradicionalna društva
thumb|right|Dvije [[Wichita Indijanci|Vičita Indijanke u ljetnoj odjeći (1870)]]
Stavovi prema toplesu su se značajno razlikovali u različitim kulturama i tokom vremena. Nedostatak odjeće iznad struka i za žene i za muškarce bio je norma u tradicionalnim kulturama Sjeverne Amerike, Afrike, Australije i ostrva Pacifika sve do dolaska kršćanskih misionara, a i danas je norma u mnogim domorodačkim kulturama. Ova praksa je također bila norma u različitim azijskim kulturama prije muslimanske ekspanzije u 13. i 14. stoljeću.
Indija
U određenim dijelovima sjeverne Indije, neke žene nisu nosile gornje dijelove odjeće osim tokom zime prije muslimanskog osvajanja Indije. Žene i muškarci obično su nosili antriju na donjem dijelu tijela i bili su nagi od struka naviše, ne uzevši u obzir nošenje nakita. Ovo je bio standardni oblik odijevanja, osim ako su žene odlučile da nose sari, kada se pokriva gornji dio tijela ogrtačem.
Toples je bio norma za žene u nekoliko zajednica južne Indije i Šri Lanke do 19. ili početka 20. stoljeća. Takve zajednice uključivale su razne narode, i to: Tamile duž obale Koromandela, Tijane i druge narode na Malabarskoj obali, Kadare sa ostrva Kočin, Tode, Čerumane (Pulajar), Kurube, Korage, Nikobarce i Urije.
Tajland
Na Tajlandu je vlada feldmaršala Plaeka Pibulsonggrama izdala niz kulturnih standarda između 1939. i 1942. godine. Mandat 10 izdat 8. septembra 1941. nalagao je Tajlanđanima da se ne pojavljuju na javnim mjestima "a da nisu prikladno odjeveni". Neprikladnim oblačenjem smatralo se "nenošenje majice/košulje ili nošenje obmotanog platna". Prije uvođenja zapadnjačkog kodeksa oblačenja, Tajlanđanke su u javnosti prikazivane i potpuno odjevene a i toples. Sve do početka 20. stoljeća, žene sa sjevera Tajlanda nosile su dugu tube suknju ('Pha-Sin'), vezanu visoko iznad struka i ispod grudi (otkriveno). U kasnom 19. stoljeću, utjecaj misionara i modernizacija pod vlašću kralja Čulalongkorna – podstakli su lokalne žene da svoje grudi prekriju bluzama.
Laos
U Laosu je Francuz Henri Mouhot 1858. godine uslikao Laosanke tako da su se vidjele djevice sa odjevenim odnosno pokrivenim grudima i udate žene s cijelim grudima izloženim u javnosti (otkrivanje grudi radi dojenja smatralo se neseksualnim).
Indonezija
thumb|left|275px|[[Dajaci|Dajačanka s mora (Iban) – žena iz Rejanga, Sarawak, Indonezija (c. 1910)]]
U indonezijskom regionu, toples je bio norma među Dajacima, Javancima i Balijcima u Indoneziji prije uvođenja islama i kontakta sa zapadnim kulturama. U javanskim i društvima Balija žene su išle u toplesu da rade ili da se udobno odmaraju. Među Dajacima, samo su žene velikih grudi ili udate žene s opuštenim grudima (mastoptoza) pokrivale svoje grudi jer su im grudi ometale njihov rad.
Srednji istok
U većini zemalja Bliskog istoka, toples nije bio društveno prihvaćen barem od početka islama (7. stoljeće), zbog islamskih standarda ženske skromnosti (purda). Međutim, toples je bio norma u nekim predislamskim kulturama u Arabiji, Egiptu, Asiriji i Mezopotamiji. Tunis i Egipat su izuzetak među arapskim državama, gdje se dopušta stranim turistima da plivaju toples na privatnim plažama.
Afrika
Među ženama iz naroda Himba iz sjeverne Namibije i Hamar iz južne Etiopije, pored drugih tradicionalnih grupa u Africi, društvena norma je da žene budu gologrude. Pojava koja se opisuje kao ženski toples također može predstavljati važan aspekt autohtonih kulturnih proslava; na primjer, na godišnjem Reed Dance festivalu (ceremonija Umhlanga) odrasle/zrele djevojke između 16 i 20 godina plešu toples pred kraljem naroda Zulu.
Australija
Tradicionalne prakse i pitanje toplesa mogu dovesti do međukulturalnih i pravnih sukoba. Australijska policija je 2004. godine zabranila članovima zajednice Papunja  (нј) da koriste javni park u gradu Alice Springs kako bi vježbali tradicionalni ples Aboridžina koji je zahtijevao da su žene toples.
Južna Koreja
U 16. stoljeću ženski jeogori (tamošnji gornji odjevni predmet) bio je dug, širok i pokrivao je struk. Dužina ženskih jeogorija postepeno se smanjivala: iznosila je približno 65 cm u 16. stoljeću, 55 cm u 17. stoljeću, 45 cm u 18. stoljeću i 28 cm u 19. stoljeću, a neki su bili kratki i do 14,5 cm. Heoritti ili jorinmal  nosio se da se pokriju grudi. Trend nošenja kratkog jeogorija sa heorittijem započeo je gisaeng i ubrzo se proširio na žene više klase. Među ženama iz običnih i niskorodnih slojeva pojavila se praksa u kojoj su nakon porođaja otkrivale grudi kako bi s ponosom naznačile da su rodile sina, odnosno muškog nasljednika.
Putnici poput Amerikanca Harryja A. Francka primijetili su da su se "pogledu javnosti pokazao upravo onaj dio torza koji se žene većine nacija trude da sakriju".
right|thumb|250px|Portret žene na [[Tuvaluu, 1894. g., grof Rudolf Festetics od Tolne]]
Južni Pacifik
U južnom Pacifiku, toples je bio uobičajen prije kontakta sa zapadnim misionarima, ali je danas manje uobičajen. Na francuskoj teritoriji Moorea, toples je uobičajen. Na Maršalovim Ostrvima, žene su tradicionalno bile toples prije kontakta sa zapadnim misionarima i još uvijek seksualno ne objektiviziraju ženske grudi kao što to rade mnogi zapadnjaci. Žene sa Maršalovih Ostrva obično plivaju u svojim muumuuima (izv.: muʻumuʻu – mumu, 'mu-umu-u') koji se danas izrađuju od finog poliestera koji se brzo suši. Nošenje bikinija i jednodijelnih kupaćih kostima koji pokrivaju grudi na Maršalovim Ostrvima uglavnom se viđa na zapadnim plažama i bazenima s ograničenim pristupom poput onih u privatnim odmaralištima ili objektima vlade Sjedinjenih Država na atolu Kwajalein pri testnom poligonu RRBMD.
U kulturi Zapada
U većini zapadnih društava, kulturna je norma da djevojčice nakon puberteta, ako ne i ranije, imaju pokrivene grudi, pogotovo dok su na javnom mjestu, kao čin skromnosti ili pristojnosti. U najmanju ruku, kulturološki nije prihvatljivo da žene izlažu svoje bradavice i areole u javnosti. Iako mnoge žene svoje grudi ne smatraju seksualnim, većina se ne bi protivila društvenim normama, a kamoli osporila razne zakone koji pokrivaju toplesnost/toplesitet. Sve donedavno, žene koje su išle u toplesu na javno mjesto, mogle su se naći optužene po tačkama zakona koje opisuju nepristojno izlaganje (osobe u javnosti, napolju), razvratnosti (lascivnost) itd. Žene i zakon u većini zapadnih država generalno ne smatraju grudi nepristojnim. Mali broj žena vodi kampanju za ono što nazivaju vrhunskim oslobođenjem, nastojeći da se promijene ovi zakoni. Strogost etiketa (bontona, uljudnosti) varira u zavisnosti od društvenog konteksta. Naprimjer, na određenim kulturnim događajima norma može biti opuštena, kao što je Fantasy Fest, u Mardi Grasu (New Orleans, SAD); ili Brazilski karneval u Rio de Janeiru. Isto vrijedi i za plaže označene ili prepoznatljive kao toples, gdje toples bude zastupljen.
left|thumb|[[Agnès Sorel, poznata po tome što se pojavila toples na sudu u Francuskoj, bila je model za rad Djevica i dijete okruženi anđelima; c. 1450. g., autor: Jean Fouquet]]
Trendovi izlaganja grudi u javnosti
U mnogim evropskim društvima između renesanse i 19. stoljeća, pokazane grudi su bile prihvatljive, dok su se nage noge, gležnjevi ili ramena žena smatrali smionim. Tokom renesanse, mnogi umjetnici su bili pod snažnim utjecajem klasičnih grčkih stilova i kulture, a slike nagih i polunagih subjekata u mnogim oblicima su se širile u umjetnosti, skulpturi i arhitekturi tog perioda. U aristokratskim krugovima i krugovima više klase, prikaz grudi je također izazivao asocijacije na klasične grčke golišave skulpture i umjetnost, a klasični oblik grudi ponekad se smatrao statusnim simbolom, znakom ljepote, bogatstva ili društvenog položaja. Kako bi zadržale njedra mladolikog izgleda, žene su mogle zaposliti dojilje da doje njihovu djecu.
Ženska moda ogoljivanja grudi vodi početkom do kurtizane iz 15. stoljeća, Agnès Sorel, ljubavnice Charlesa VII od Francuske, čije su haljine na francuskom dvoru ponekad otkrivale jednu ili obje dojke. (Vjeruje se da je portretiranje Jeana Fouqueta Djevice Marije s otkrivenom lijevom dojkom imalo Sorel kao model.) Aristokratkinje su nastojale ovjekovječiti svoje grudi u boji, kao u slučaju Simonette Vespucci, čiji je portret otkrivenih grudi naslikao Piero di Cosimo c. 1480. godine. Tokom 16. stoljeća, ženska moda pokazivanja grudi bila je česta u društvu, od kraljice do običnih prostitutki; sve klase su emulirale (oponašale).
Slična moda postala je popularna u Engleskoj tokom 17. stoljeća: kraljica Marija II i kraljica Henrika Marija, supruga Charlesa I od Engleske, za koju je arhitekta Inigo Jones dizajnirao maska kostim koji je u potpunosti otkrivao obje njene dojke.
U istraživanju 190 različitih društava, istraživanjima se otkrilo da je vrlo malo ispitanika povezalo otkrivene (izložene) grudi sa seksualnošću, ali i da je postojalo insistiranje na tome da žene prikriju svoje grudi. Za umjetnost se primjenjuju različiti standardi, a jedan primjer je kupola Kapitola Sjedinjenih Država s freskom iz 1865. godine koja prikazuje boginje s izloženim/otkrivenim grudima.
Društveni stavovi
Iako su neki društveni stavovi prema povećanom izlaganju tijela počeli omekšavati tokom kasnih 1960-ih, savremena zapadna društva još uvijek uopšteno gledaju nepovoljno na toples. Tokom kratkog perioda 1964. godine, dizajn haljina u stilu "toples" pojavio se na modnim revijama, ali oni koji su ih nosili u javnosti našli su se uhapšeni uz optužbu za nepristojnost. Međutim, toples je postao karakteristika savremenih modnih revija.
Opsežnim pregledom 190 različitih društava tokom 1951. godine, otkriveno je da je malo ispitanika insistiralo na tome da žene prikriju svoje grudi. U Evropi je kupanje toples i sunčanje toples na javnim plažama postalo društveno prihvatljivo. U periodu 1994–95. godine, australijski istraživači su tražili od 118 studenata da ocijene ponašanje žena koje su toples na skali od 8 tačaka, u rasponu od "Žene bi trebale imati isto pravo na toples kao i muškarci" do "Toples žene su egzibicionisti". Otkrili su da 88% australijskih studenata bilo kojeg spola smatra prihvatljivim da žene idu toples na javne plaže, iako smatraju da je izlaganje grudi žena u drugim kontekstima, kao što su javni parkovi, neprikladno. Nisu pronašli korelaciju između izloženih grudi i seksualnosti u društvenim situacijama.
thumb|right|Modna linija [[Imitacija Hrista uključuje toples na reviji 2002. godine, uz usporedbu sa umjetnošću Vanesse Beecroft ]]
Novija studija na 116 žena studentskih godina u Australiji otkrila je da one koje su bile toples uopšteno više prihvataju toples, više su seksualne i imaju više samopoštovanje i višu sliku o tijelu. U savremenom društvu, stepen do kojeg žena može otkriti svoje grudi zavisi od društvenog i kulturnog konteksta. Ženski kupaći kostimi i bikiniji obično otkrivaju gornji i bočni dio grudi. Pokazivanje dekoltea smatra se dopuštenim u mnogim okruženjima, pa čak je i znak elegancije i sofisticiranosti u mnogim formalnim društvenim prilikama, ali može biti zabranjeno pravilima odijevanja u okruženjima kao što su radna mjesta i škole, gdje se seksualizirani prikazi ženskih grudi mogu smatrati neprikladnim. U brojnim kulturama, uključujući Evropu i druge zapadnjačke zemlje osim Sjedinjenih Država, postoji manje društvenih ograničenja koja se kose s toples sunčanjem ili plivanjem. Uprkos tome što su ilegalne ili društveno zabranjene na mnogim mjestima u Sjedinjenim Državama, toples plaže imaju većinu zakonodavne podrške u nekim dijelovima države.
U Kanadi, anketa iz 1992. godine pokazala je da 38% favorizuje toples žene u javnosti na opštem nivou. Nakon tog istraživanja, nekoliko pravnih presuda na kanadskim sudovima od 1996. do 2000. godine učinilo je javni toples legalnim, ali i dalje je vrlo malo žena toples u javnosti.
U nekim kulturama se čak počeo vršiti negativan utjecaj zabranjivanjem toplesa ženama predpubertetske dobi, pa i djevojčicama-dojenčadima. Ovaj trend pokrivanja ženske bradavice od ranog djetinjstva pa nadalje posebno je uočljiv u Sjedinjenim Državama, istočnoj Aziji i na Bliskom istoku, ali je mnogo rjeđi u Evropi.
Zakonitost
Širom svijeta je uobičajeno da žene doje u javnosti. U Sjedinjenim Američkim Državama (SAD) tokom 1990-ih i kasnije, bilo je nekoliko pravnih incidenata u kojima su žene bile uznemiravane ili citirane (i/ili prisutne u medijima) zbog otkrivanja grudi dok su dojile u javnosti. Javna reakcija podstakla je zakonodavce u nekim jurisdikcijama da posebno legalizuju javno dojenje. Savezna vlada je 1999. godine donijela zakon koji izričito predviđa da "žena može dojiti svoje dijete na bilo kojoj lokaciji u Federalnoj zgradi ili na Federalnoj imovini, ako su žena i njeno dijete inače ovlašteni da budu prisutni na toj lokaciji". Neke žene su se uključile u aktivnost "laktivizam", ili akt politički motivisanog javnog dojenja, kako bi ostvarile ova prava.
Mnoga društva smatraju da su žene koje otkrivaju svoje bradavice i areole neskromne i suprotne društvenim normama. Većina jurisdikcija nema zakone koji direktno zabranjuju toples, ali u mnogim jurisdikcijama toples žena može biti društveno ili službeno uznemiravana ili progonjena zbog javne razvratnosti, nepristojnog izlaganja, javne nepristojnosti ili nepristojnog ponašanja. Sprovođenje takvih standarda podliježe standardima zajednice, koji su podložni promjenama tokom vremena. Većina krivičnog gonjenja počinje pritužbom koju policiji podnese neki građanin, a sudija bi bio dužan da presudi mjerodavno.
U martu 2008. godine, nakon jednogodišnje kampanje grupe za pritisak, (Toples front(a)), iz Komiteta za kulturu i slobodno vrijeme (Kopenhagen) zaključili su da ne postoje propisi protiv kupanja žena toples u javnim kupatilima, pa stoga nema razloga da se to zabrani. Takođe 2008. godine, gradsko vijeće u Vancouveru (Britanska Kolumbija, Kanada), mjesto održavanja Svjetske vožnje biciklom nago (, WNBR), dalo je ženama pravo da budu toples u javnosti, ne samo na bazenima i plažama.
Godine 2009. članice švedske feminističke organizacije (dosl. 'Samo grudi' ili 'Gole grudi') otišle su u toplesu na gradske bazene u Malmöu u Švedskoj. Ovo je izazvalo glasanje gradskog odbora za sport i rekreaciju, koji je odustao od zahtjeva da žene nose gornji dio, samo navodeći da svi moraju nositi kupaći kostim. Njihova presuda dozvoljava ženama u Švedskoj da plivaju u toplesu u javnim bazenima u Malmöu. "Mi ne odlučujemo šta muškarci treba da rade sa svojim torzom, zašto onda žene moraju da slušaju muškarce. Štaviše, mnogi muškarci imaju veće grudi od žena...", rekla je predsjednica odbora.
thumb|Žena u toplesu na skupu [[Femen|FEMEN-a (2012)]]
Kao vrsta oslobađanja
I dok dojka otkrivena u javnosti može imati mnoge povezane konotacije, neke žene u Americi danas tvrde da je otkrivena dojka simbol oslobođenja. Oni govore protiv predložene ideje da je njihovo pravo mjesto nivo ispod njihovih muških "drugih polovina". Tokom kasnog 20. stoljeća, sve više žena je počelo da povezuje borbu za ravnopravnost žena i reposesivno vraćanje ženskog tijela. Ovo se posebno može vidjeti u radu Feminista drugog vala počevši od ranih 1960-ih.
Reakcija na otkrivenu dojku kao simbol oslobođenja bila je dvostrana. Žene koje su učestvovale u pokretu izrazile su želju da skrenu pažnju sa pretjerane erotizacije ženskog tijela u američkoj popularnoj kulturi na bitnije društvene potrebe. Opozicija pokretu bez grudnjaka ironično je to smatrala napadom na američki moral i javnu pristojnost. Kontroverza o pokretu bez grudnjaka je evoluirala u pokret obnaženih grudi, koji je postao još jedan način da žene "s podsmijehom udare na društvo". Dok su neke žene pojedinačno otkrivale svoje grudi, došlo je i do porasta toples demonstracija koje su korištene za privlačenje pažnje javnosti radi diskusija o ženskim temama kao što su pornografija i seksizam. Seksualizacija grudi nalazi se samo u nekoliko zapadnih nacija, a to, tvrde mnoge žene, dovodi do toga da se žene okreću plastičnoj hirurgiji i gledaju na svoje grudi kao na odrednicu ljepote, a ne kao na potencijalnu – i mandatornu, kao i revitalizirajuću – životnu snagu. Zbog toga, žene su u stanju da oslobode svoje grudi kao način da privuku pažnju, daju političke izjave i da se bore protiv zakona o izloženosti grudi koji podržavaju pretpostavku nekontrolisane zavodljive prirode ženskih grudi.
Kao vrsta protesta
U zapadnim zemljama, toples u javnosti često izaziva medijsku pokrivenost, što dovodi do toga da se aktiviraju neki ženski politički demonstranti da bi namjerno izlagale svoje grudi u javnosti kako bi privukle pažnju medija i javnosti na svoju stranu. Naprimjer, u januaru 2012. godine, tri članice ukrajinske protestne grupe FEMEN privukle su pažnju svjetskih medija nakon što su organizovale toples-protest na Svjetskom ekonomskom forumu u Davosu (u Švicarskoj).
Toples kupaći kostimi
Toples na javnom mjestu najčešće se prakticira ili susreće u blizini vode, bilo u sklopu aktivnosti plivanja ili sunčanja. Uvođenje bikinija 1946. i sve češći glamurozni snimci popularnih glumica i modela s obje strane Atlantika koji nose minimalistički dizajn kupaćih kostima odigrali su veliku ulogu u dovođenju bikinija i sunčanja u mainstream.
Godine 1964, modni dizajner Rudi Gernreich otišao je korak dalje i u Sjedinjenim Državama dizajnirao i osmislio proizvod toples kupaći kostim, koji je on nazvao "monokini" (mono označava nešto jedno, u ovom slučaju gornje; bi dvoje, up. bikini – bi označava dvoje, kupaći koji ima i gornji i donji dio). Gernreichov monokini činili su primarno kratki, priljubljeni donji dijelovi koji se "pružaju od dijafragme do bedra" te ga "gore podržavaju uzice nalik pertlama koje čine halter/ular oko vrata". Prvi put se pojavio u štampi u časopisu Look (dosl.: 'Pogled'), uvodeći koncept topless kupaćeg u komercijalnu modu. Kasnije je rekao da nije stvarno mislio da kupaći kostim bude toliko popularan, prije da postane koncept fantastike ili predviđanja budućnosti. "[Žene] bace gornje dijelove svog bikinija već", rekao je, "tako da se ovo činilo prirodnim narednim korakom.". Fotografija Peggy Moffitt, poznatog modela za kostime, izašla je u časopisu Women's Wear Daily, magazinu Life i drugim brojnim publikacijama.
thumb|325px|right|Plaža u [[Cannesu (1980)]]
Toples kupaći kostim nije uspio da se zadrži u Sjedinjenim Državama. Sovjetska vlada je to nazvala "barbarstvom" i znakom društvenog "propadanja". Policijska uprava Grada New Yorka dobila je strogu instrukciju da uhapsi svaku ženu koja nosi kupaći kostim, te da se komesar za parkove pobrine da se zakon ispoštuje. U Chicagu, 19-godišnja djevojka koja ide na plažu kažnjena je sa 100 američkih dolara jer je nosila toples kupaći kostim na javnoj plaži. Obilno pokrivanje događaja pomoglo je da se slika otkrivenih grudi pošalje širom svijeta. U njihovoj osudi posebno su bili aktivni ženski klubovi i crkva. U Italiji i Španiji, Katolička crkva je upozorila na toples modu negativnim stavom prema fenomenu toplesa. U Francuskoj je 1964. godine Roger Frey vodio tužbu za upotrebu monokinija, opisujući to kao "javni prekršaj protiv osjećaja pristojnosti, kažnjiv prema članu 330 krivičnog zakona. Shodno tome, šefovi policije moraju koristiti usluge policije kako bi žene koje nose ovaj kupaći kostim na javnim mjestima bile krivično gonjene.". U Saint-Tropezu na francuskoj rivijeri, gdje je toples kasnije postao norma, gradonačelnik je naredio policiji da zabrani toples i da nadgleda preko plaže helikopterom. Jean-Luc Godard, pokretač francuske kinematografije novog talasa, uvrstio je snimak žene u kupaćem kostimu toples karakteristike na Rivijeri u svoj film Une femme mariée (Udata žena), ali su ga cenzori izmontirali.
Brojne karipske lokacije, posebno one koje su ranije bile francuske i holandske kolonije, dozvoljavaju nudističko i toples sunčanje; primjeri: ostrva Francuskih Antila – Sveti Bartolomej, Guadeloupe, Martinique i Sveti Martin.
Toples sunčanje se polako proširilo i na druge zapadne zemlje širom Evrope i Australije, od kojih mnoge sada dozvoljavaju sunčanje u toplesu na nekim ili svim svojim plažama, bilo zakonskim statutom ili opšteprihvaćenom praksom, a plaže su bile određene za nudističke i/ili toples kupače. Toples plaža, ili plaža gdje je dozvoljen i toples (ostalo je standardno), razlikuje se od nudističke plaže po tome što posjetioci oba spola na nudističkoj plaži ne moraju držati pokrivene genitalije; žene imaju mogućnost da skinu bikini ili monokini bez straha od sudskog gonjenja ili službenog uznemiravanja jer je nudistička plaža za one koji tu nikako ne nose ikakvu odjeću.