cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuči
19-20. vijek
Godinu kasnije, vojvoda crnogorski Mirko, je također zauzeo Kuče i, prema pisanju srpskih izvora, koja je po obimu, žrtvama, pljački, paljevinama i zločinu nadmašila sva Osvajanja koje su učinjene od strane Osmanlija.
Priključenje pokretu Husejn Kapetana
Genocid nad Bošnjacima Kučima u Kolašinu i Nikšiću
U crnogorskom napadu na Kolašin 28. jula 1858. godine, iako je razoreno naselje, džamija nije porušena, ali od tada započinje iseljavanja Kolašinaca koje će potrajati narednih 70 godina.
1862. Osmanlije su ponovo zauzele Kuče i Medun.
Od 1863. godine Kolašin se nalazio u sastavu Novopazarskog sandžaka, odnosno prijepoljskog kadiluka te je muslimansko stanovništvo obnovilo porušeno naselje i vratilo se u njega 1864. godine.
1875. godine, Kuči Srbi su se pridružili ustancima širom Balkana, protiv Osmanskog carstva. Kuče je vodio Marko Miljanov Popović.
Nikšić je bio u opsadi od avgusta 1875.g., dakle dvije godine i jedan mjesec, i za to vrijeme je dva puta bio snabdijevan potrepštinama: 28. aprila 1876.g. od strane Muhtar-paše, i 15. juna 1877.g. od strane Sulejman-paše.
Hercegovački grad Nikšić 1876. godine naseljavali su 98% muslimani Bošnjaci, sa velikim procentom Kuča.
Novopazarski sandžak je 2. februara 1877. godine izdvojen iz Bosanskog vlijate, a Kučka oblast ulazi u sastav Crne Gore. Kolašin je Crnoj Gora okupirala 9. oktobra 1878. godine. Crnogorci su neprekidno bombardovali Nikšić i hermetički ga izolovali tako da ni ptica nije mogla ući u ovaj grad. Smrtni udarac u razbijanju tvrdih zidina ovog muslimanskog grada nanijeli su teški topovi koje su Crnogorci dobili od Rusa. Predaja grada je izvršena 09. septembra 1877. godine, a knjaz je naredio Nikšićanima da bezbjedno napuste svoja ognjišta, i da se sele. Od 3.200 Bošnjaka koji su živjeli u ovome gradu samo je 30 njih dobilo dozvolu da ostanu.
1879. godine, u Bici kod Nokšića, Kučka, Vasojevićka i Bratonožićka vojska predvođena Markom Miljanovim je poražena od strane vojske Ali-paše Gusinjskog.
Godine 1886, u proljeće, crnogorska vojska je zauzela kolašinska Polja i pomakla granicu sve do Tare.
Zatrijebčani su 1907. godine pokrenuli ustanak protiv Osmanskog carstva i pobijedili u Bici kod Lemaja. Nakon toga su opet Osmanlije pobijedili 1911. u Bici kod Dečića.
Ubistvo Boška Boškovića, načelnika kolašinskog okruga, koje se desilo u mjestu Ceru kod Mojkovca 7. novembra 1924. godine a koje je pripisano Jusufu Mehonjiću, vođi sandžačkih komita bilo je povod za napad nad muslimanskim stanovništvom nekoliko dana nakon sahrane. Tada su stradali stanovnici Šahovića i Pavinog Polja. U jednom danu je ubijeno 350 Bošnjaka.
Antropologija
Staro-Kuči
Staro-Kuči su bila zajednica većeg broja bistrih i složenih bratovština (klanova), u odnosu na Drekaloviće koji su tvrdili da su porijeklo od jednog predaka. J. Erdeljanović je kod Staro-Kučima našao vrlo primjetne slučajeve spajanja različitih različitih bratstava u jedno. Spajanje je bilo toliko finalizirano da mu je bilo teško da označi dijelove tih sastavljenih bratstava, „čak je i traženje u tom smjeru naišlo na osjetljivost pojedinaca“. Dolaskom Drekalovića, stare porodice su se nazvali "Staro-Kuči". Od naseljenih bratstava Stare Kuče, najznačajniji su Mrnjavčići i predstavnici Starih Kuča. [24] Mrnjavčići, najveće bratstvo Starih Kučeva, 1941. godine brojili su 330 domaćinstava. [25] Svi Stari Kuči imaju slavu Mitrovdana (Sv. Dimitrij).
J. Erdeljanović je zapisao podatke o svim Kučima, najupečatljiviji iz Kržana, Žikovića, Kostroviće, Bezihova, Kute, Podgrada i Lazorce. Sve ove pripovijesti slažu se da bratstvo Mrnjavčići potječe od Gojka, brata kralja Vukašina. Gojkovi potomci su bili prisiljeni da napuste Skadar otomanskom najezdom, te se nastane u Brštanu.
Drekalovići
Drekalovići, zvani "Novo-Kuči", potiču iz Drekale koji su naselili Kuči u drugoj polovini 16. vijeka. Postoji nekoliko priča o njegovom podrijetlu: bio je to Mrnjavčić ili unuk Skanderbega ili da je došao iz Beriše. Prema Marianu Bolizzi (1614.), Lale Drekalov i Niko Raičkov držali su 490 kuća Chuzzi Albanesi ("albanskih Kuča", sela pretežno rimokatoličke vjeroispovijesti), s 1.500 vojnika, opisanih kao "vrlo ratne i hrabre". Drekalovići, najveće Kučevo bratstvo, brojili su 1941. blizu 800 domaćinstava, što je otprilike polovina svih Kuči.
Zatrijebač (albanski: Trš) je podregija Kučz, koja se nalazi u "Kučijskoj granici" (Kučka krajina), koja takođe čine Orahovo, Koći i Fundinu.
Povijesno pleme Zatrijebača, kao i Hoti, zahtijevaju potomstvo od izvjesnog Keqa Preka.
Trieshi je bio poznat po pokretanju albanskog visokog ustanka protiv Osmanlija 1907. pobjedom u bitci kod Lemaje, ratovanju na rijeci Cemi, u kojoj je učestvovalo 150 Tršjana. Prema mještanima, jedino što je razdvojilo dvije sile je bio most preko Cemi-ja. Ostale bitke koje su uslijedile u regiji uključuju Bitku kod Dečika (1911.).
Potomci porodica Zatrijebač uglavnom naseljavaju grad Tuzi ili glavni grad Podgoricu, dok su mnogi drugi doselili u Sjedinjene Države.
Međimurski odnosi
Vjeruje se i kroz narodno pripovijedanje da je Grča Nenadov iz Staro-Kuča imao brata Krstoa, koji je bio otac utemeljitelj Kastratija. Mnogi Mrnjavčevići su prešli su na islam, među najznačajnijim Ganićima u Rožajama i Radonjičićima (danas Radončić) u Gusinju.
Jedna grana plemena Gashi, Bardhët (engleski: bijeli), spušta se iz Kuča.
Demografija
U Kučima danas živi preko 15.000 stanovnika, s preko 3.000 kuća. U Sandžaku koji se nalazi na jugu Srbije živi (mnogo veći i veći broj) istaknutih brojki.
Tri glavne etničke grupe nastanjuju u regionu: etnički Crnogorci, etnički Srbi (vidi Crnogorski Srbi) i etnički Bošnjaci, mada se to može smatrati jednim, jer se neke porodice mogu politički podijeliti između tri, tj. S jednim bratom koji se odluči za crnogorski identitet, još jedan Srbin, a drugi Bošnjak.
Većina stanovnika današnjih Kučija su sljedbenici Srpske pravoslavne crkve, a manji broj ima muslimansku nacionalnost. U selu Koći postoji enklava rimokatoličkih Albanaca (Koja na albanskom).
Stanovnici su se dijelili u dvije različite grupe: Stari Kuči ("Starokuči") i Drekalovići / Novi Kuči. Na Stare Kuče uglavnom se smatra da je srpskog i bošnjačkog porijekla i da su porijeklom ili su se ta naselja nastanili u vrijeme Srpskog carstva u 14. stoljeću. Novi Kuči (općenito nazvani "Drekalovići") su velika skupina klanova (bratstva) koji su formirani nakon 17. vijeka i dijele legendarnog pretka - Drekale.
Bošnjaci
Od pada Meduna pod tursku vlast, pa tokom 16. vijeka, neke od najpoznatnijih kučkih porodica primile su islam. Prema istraživanjima Jovana Erdeljanovića i prvi islamizirani Kuči bili su iz redova najviđenijih kučkih rodova.
Neki od njih su bili u pratnji Staniše, odnosno Skender-bega u Stambolu ;
– Jedan od četiri glavna ministra sultana Sulejmana II bio je Mustafa-paša, islamizirani Paštrović;
– Brat vojvode Radosava iz nahije Gornja Morača, zvao se Hamza i pominje se 1460. godine kao posjednik zemlje u selima Miločani i Onogošt.
U 17. stoljeću se bilježi masovno prihvatanje islama od strane Kuča. Spominje se u historijskim izvorima da je u Medunu imalo oko 70 muslimanskih kuća, sve do trenutka dok se u Medunu nije razbjesnio građanski bratoubilački rat, koji su izvojevili Kuči pravoslavci i raselili Kuče muslimane.
Džemal Šabić
Džemal Šabić (Sarajevo, 1976 -), bosanskohercegovački režiser i scenarista.
Kuči
Bošnjaci
Istraživač Theodor Iphen je opisivao sandžačke gradove, govoreći kako su neki sličniji albanskoj, a neki bosanskoj kulturi i mentalitetu. Za njega su Kolašinci bili sličniji onima u Bosni, ali su imali elemente koja je podsjećala na albansku kulturu:
Džemal Šabić
Džemal Šabić rođen je 1976. godine u Sarajevu, gdje je diplomirao žurnalistiku na Fakultetu političkih nauka na temu "Dokumentarni film kao iluzija stvarnosti".Tokom studija je radio za Radio ZID, Radio 202,Radio Q, a zatim za TVSA i nekadašnju TVBiH. Od 2001.g. je uposlenik RTVFBiH- Federalne Televizije BiH gdje obavlja dužnosti urednika/autora, reditelja i scenariste u omladinskom i dokumentarnom programu FTV. Urednik je i autor popularnih dokumentarnih serijala UKW događaj i Vrijeme je za bebe. Od maja 2008. godine imenovan je na poziciju generalnog direktora RTVFBiH.
Kuči
Bošnjaci
Pred kraj turske vlasti u ovom gradu bio je gradonačelnik poznati alhamijado pjesnik, hafiz Salih Gašević, u vrijeme kada je pisao svoje najpopularnije djelo Mevlud, u čijem uvodu kaže:
Džemal Šabić
Dobitnik je Grand Prixa, kristalne skulpture Festivala mediteranskoga filma, na 6. mediteranskom festivalu u Širokom Brijegu 2005. godine sa filmom "Kutak za sporni trenutak". Šabićev dokumentarac prikazan je na gotovo svim kontinentima, i na taj način doživio 34 svjetska festivala. Kutak za sporni trenutak je film o Batanu, golmanu fudbalskog kluba "Zanatlija" koji bitnije vrijednosti fudbalskog susreta vidi u pečenom mesu, dobrom vinu i ludoj zabavi, nego u konačnom rezultatu utakmice.
Kuči
Bošnjaci
’Kad se nađoh u Kolašin kajmekam
Džemal Šabić
"Za kim zvono zvoni" je devetminutni filmski esej o usamljenosti, napuštenosti i smrti; o starici koja je ostala živjeti u svom malom selu u središnjoj Bosni i čiji je posao prije rata bio zvoniti u seoskoj kapeli. I dalje nastavlja udarati u zvono, u selu u kome više nikog nema.Ovaj je film 2006. dobitnik Grand Prixa- glavne nagrade festivala "Relligion today" u Trentu (Italija).
Kuči
Bošnjaci
znadem da sam puno nikas i ćelam,
Korozija
Prema mehanizmu odvijanja, korozijski procesi se dijele na hemijske i elektrohemijske. Prema uvjetima u kojima teku korozijski procesi se dijele na procese u vodi, u gasovima, u zraku, u tlu itd..
Džemal Šabić
Dokumentarni film "Dvije sestre- priča o ljubavi" je premijerno prikazan na 12 Sarajevo Film Festivalu gdje je osvojio nagradu Evropske Dokumentarističke Mreže (EDN). Sarajevo film festival (SFF) je Džemala Šabića izabrao 2008. godine za člana žirija Takmičarskog programa za Dokumentarni film.
Kuči
Bošnjaci
moliše me kolašinski prviši:
Korozija
Faktori
Postoje vanjski i unutrašnji faktori korozije:
Kuči
Bošnjaci
Ti nama mevlud na bosanski napiši!’
Korozija
Elektrohemijske metode zaštite
Elektrohemijskim metodama zaštite metal se održava ili u pasivnom stanju u području potencijala pasivacije ili u imunom stanju pri potencijalima nižim od ravnotežnih kada ne korodira, s tehnološkog stajališta prihvatljivom brzinom.
345.
Godina 345. (CCCXLV) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Amancija i Albina (ili, rjeđe, godina 1098. Ab urbe condita). Oznaka 345. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Korozija
Anodna zaštita
Anodna polarizacija ili kontakt s plemenitijim metalom može osnovni metal prevesti u pasivno stanje. Održavanjem pasivnog sloja osnovni metal je zaštićen od daljnjeg razvoja korozijskog procesa. Tako npr. čelik se može zaštititi u otopinama sumporne kiseline.
Katodna zaštita
Katodna zaštita je tehnika zaštite metala od korozije čiji je osnovni princip polarizacija metalne konstrukcije na potencijal kod kojeg proces otapanja metala prestaje ili se odvija prihvatljivo malom brzinom. Može se provesti na dva načina: pomoću vanjskog izvora i pomoću protektora.
Katodna zaštita se može provesti na dva načina: Katodna zaštita je djelotvorna jedino ako je materijal između protektora, odnosno inertne protivelektrode, i objekta što se štiti vodljiv. Katodna zaštita se obično koristi kao sekundarni zaštitni sistem.
Pasivnost je pojava povećane korozijske otpornosti materijala zbog usporavanja anodnog procesa (do nje dolazi u otopinama AgNO3, HClO3, KClO3, HIO3, O2 ...)
Zaštita inhibitorima
Inhibitori su tvari koje dodane u korozivni okoliš smanjuju brzinu korozije do tehnološki prihvatljivih iznosa. Dodaju se povremeno ili kontinuirano u zatvorene ili izuzetno u otvorene prostore. Prema hemijskom sastavu inhibitori su anorganski ili organski spojevi. Korozijskim inhibitorima smanjuje se korozijska agresivnost okoliša.
Zaštita prevlakama i premazima
Metalne i nemetalne zaštitne prevlake i premazi su najčešći oblik zaštite od korozije. Metalne prevlake mogu imati galvansko djelovanje ili su otpornije na koroziju od osnovnog materijala pa djeluje kao barijera prema utjecajima okoliša. Nemetalne prevlake mogu biti oksidi npr. aluminij, netopljive soli na željezu i čeliku te keramike i organski premazi.
Kuči
Bošnjaci
1878. se Sandžak odvaja od Bosne, što je teško palo svim stanovnicima Sandžaka. 1912. godine Kuči, kao i ostali branioci Sandžaka, su neuspješno odbranile Sandžak od srpsko-crnogorske okupacije. Pet godina kasnije, 1917. godine, u Sjenici se održava Sjenička konferencija u kojoj su gradonačelnici većine sandžačkih gradova tražili ponovno pripajanje Sandžaka Bosni.
6. oktobra 1912. Vojska Kraljevine Crne Gore zauzela Plav i Gusinje – čiju su većinu činili Kuči i na silu podrštava muslimane – 12.000 muslimana su dobila nametnuta hrišćanska imena i bilo je zabranjen obilaza džamija
Korozija
Zaštita prevlakama i premazima
Komponente zaštitnog premaza su: vezivi, otapalo, pigmenti (daje boju i neprozirnost), punila i ostalo. Razvrstavanje premaza može se provesti prema: broju komponenata, trajnosti, načinu sušenja, generičkim tipovima itd. Premazi mogu biti jednokomponentni ili dvokomponentni. Obzirom na način sušenja premaza mogu se podijeliti na: konvertibilne premaze - premazi koji se suše oksidacijom ili polimerizacijom. Nekonvertibilne premaze - premazi koji se suše isparavanjem otapala i koji nakon nanošenja ne prolaze kroz neke znatnije hemijske promjene.
Prevlakama i premazima razdvaja se konstrukcijski materijal od agresivnog djelovanja okoliša.
Kuči
Bošnjaci
1943. Kuči iz Kladnice, Peštera, Tutina i Rožaja, organizovane u musliamnske milicije, su se hrabo borile protiv četničkih odreda koji su činili zločine diljem Sandžaka, sve do partizanske okupacije Sandžaka 1945. godine.
Kuči Srbi (i Crnogorci)
mini|Marko Miljanov Popović Kuč Pravoslavni Kuči, koji su jako rano prihvatili pravoslavnu varijantu hrišćanstva, su se okrenuli srpskom nacionalnom identitu, iako su živjeli zajedno sa Kučima katoliicima koji su se osjećali Albancima. Sa svojim komšijama Albancima Kučima i drugim arbanaškim plemenima su imali prilično dobar odnos i zajedno su se borili protiv Osmanlijske vlasti.
Kučko-srpsko neprijateljstvo prema Osmanlijama nije prestajalo ravno 300 godina, od prvog ustanka u 16. vijeku do oslobođenja od Osmanlija krajem 19. vijeka. Najpoznatiji Kuč Srbin je Marko Miljanov koji je poveo, kako je sam govorio “Brđane i Crnogorce” u pobjedu protiv Osmanlija. Prekretnica je bila bitka na Fundini. Marko Miljanov je pokušao osvojiti Plav i Gusinje, ali su ga vojske Ali paše Gusinjskog potukle na Nokšiću.
Kao Crnogorci se uglavnom izjašnjavaju Kuči doseljeni u crnogorske gradove.
Turci
Veliki broj Bošnjaka Kuča porijeklom iz Sjenice, Tutina, Rožaja, Kolašina, Nikšića, Podgorice živi danas u Turskoj. Iseljavanje je teklo od 1680. do 1970. Većina se danas izjašnjava kao Turci i manjina je svjesna svog bošnjačko sandžačkog identiteta.
Id Software
mini|desno|200p|id Software logo
id Software (fon. id softver, često pogrešno izgovoreno ai di softver) je kompanija koja se bavi proizvodnjom računarskih igara. Kompanija ima sjedište u Mesquite-u, Texas, predgrađu Dallas-a. Kompaniju su osnovala četiri člana Softdisk-a: programer John Carmack, John Romero, dizajner Tom Hall, te umjetnik Adrian Carmack (nije u srodstvu sa Johnom Carmackom). id Software se sada smatra najuticajnijom razvojnom kućom od mnogih na području Dallas-a poznatom kao Dallas Gaming Mafia.
Historija
Osnivači id Software-a su se sreli u uredima Softdisk-a za kojeg su pravili i izdavali igre. Najpoznatiji je bio Dangerous Dave serijal. Jednom kada je Apogee Software shvatio o kakvim se izvandrednim talentima radi rekrutirao ih je u svoje redove. U međuvremenu osnivači id Software su radili na vlastitim naslovima koji su trebali biti izdani pod id Software-ovim imenom. Najpoznatiji od tih serijala je bio Commander Keen.
Commander Keen
Commander Keen serijal je predstavljao vrlo popularnu platformsku igru, te je ubacio id Software u igraću industriju. Igra je bila veoma popularna te je izdat veliki broj naslova.
Shareware metod distribucije je prvi put upotrijebljen kroz id Software od strane Apogee Software i to kroz njihove naslove kao što su Commander Keen, Doom, te Wolfenstein. Sistem je radio tako da bi prvi dio igre izdali te bi bio besplatan, dok bi ostatak igre igrači morali kupiti.
Wolfenstein 3D
Kompanija je doživjela prodor na tržištu upravo zahvaljujući igri Wolfenstein 3D. Igra je nudila prekrasnu grafiku te 3D prostor. Wolfenstein 3D je praktično stvorio FPS žanr. Nakon Wolfenstein-a 3D id Software je izdao Doom, Doom II, Quake, Quake II, Quake III Arena, Doom 3, i Quake 4. Svaka od ovih igara predstavljala je napredak u grafici te povećane sistemske zahtjeve.
Quake
Izdavanje Quake serijala predstavljalo je drugu prekretnicu u id Software-voj historiji. Quake je predstavljao kombinaciju odličnog u potpunosti 3D engine-a i odličnog dizajna. Ni zvuk nije zaostajao za grafikom dovođenje Trent-a Reznor-a u svoje redove učinilo je zvuk odličnim. Glavna novost Quake-a je bila ta što je omugaćavao Deathmatch (igra između živih protivnika, a ne likova kontrolisanih računarom) igru preko interneta (posebno preko dodatka QuakeWorld).
John Romero
John Romero, je otpušten nakon izdavanja Quake-a. On je kasnije osnovao vlastitu kompaniju Ion Storm, u kojoj je postao neslavan nakon razvoja Daiktana-e, koja je dobila slabe kritike od strane igrača.
Tom Hall
Tom Hall je napustio id Software u ranim danima razvoja Doom-a (ali ne prije nego što je ostavio neki uticaj, mpr. on je odgovora za implementaciju teleportera u i igri). Nakon što je napustio id Software otišao je u Apogee Software gdje je radio na igri Rise of the Triad. Kada je završio igru Rise of the Triad shvatio je da nije komponiran sa razvojnim timom Prey-a, te je napustio Apogee Software te otišao u Ion Storm firmu bivšeg kolege. Hall često govori kada bi mu id Software prodao prava ma Commander Keen serijal da bi odmah napravio nastavak.
American McGee
American McGee je bio jedan od dizajnera nivoa na mnogim igrama id Software-a kao što su Doom II, te Quake. Nakon toga je otišao u EA Games gdje je napravio vlastitu igru American McGee's Alice. Trenutno radi u vlastitoj kompaniji The Mauretania Import Export Company koja trenutno radi na igri Bad Day L.A.
Kuči
Genetika
Stanovnici koji trenutno žive u podregiji Kuči testirani su na Yfull institutu TRMCA 800 i otkrili su da imaju zajedničkog pretka koji je živio početkom 13. stoljeća. To odgovara vremenu kada je živio jedan od najistaknutijih Starih Kučija, Nenad Mrnjavčević. Najčešća Y-DNA haplogrupa koja je prevladavala među današnjim Kučima, kao i onima koji su prešli na Sandžak i Kosovo; pripadaju haplogrupi E-V13 (E-BY165837).
Iako većina današnjih Kučija pripada haplogrupi E-V13, prema bošnjačkom DNK projektu manjina pripada drugim haplogrupama, poput R1a, I2a i R1b.
Prema prikazanoj ruti migracije E-BY165837, pridruženi predak je živio prije 3300 godina, prostirući se u Istočnoj i Zapadnoj Europi, s egzistencijalnim epicentrom u Alpama.
Prema dva prediktora migracija koja su danas raspoloživa istraživačima, doseljavanje E-BY165837 – Roda Kuča je moguće u sljedećim vremenskim epohama:
Prema genetičkim istraživanjima Ivana Vukičevića (2016-2019), većina današnjih stanovnika podregije Kuči pripada spomenutoj haplogrupi koja se može vidjeti na Y-DNA karti ispod (poreklo.rs).
Evidentna migracija pridružene haplogrupe podudara se sa istorijskom migracijom muslimana iz podregije Kuči Crne Gore, u Sandžak koji se nalazi na jugu Srbije. To se može vidjeti na Y-DNA karti (ispod) iz ranije navedenog projekta bošnjačke DNK.
Od 14. Decembera 2019. izvadak iz bošnjačkog DNA projekta prezimena i mjesta porijekla koja nose E-BY165837 haplogrupu.
Tabela ispod, odgovara Y-DNA karti Sandžaka (gore).
Ostali testirani, pripadaju haplogrupama R1a, R1b i I2a i navedeni su u nastavku:
Genetika (porijeklo i pretpostavke)
Smatra se da je zajednički predak halogrupe E-V13 Vukašin Mrnjavčević, temeljen na sljedećim pretpostavkama: -
Arhivski podatci s osmanlijskog područja opisuje postojeće stanovnike koji žive u regiji. To je prije proterivanja porodice Mrnjavčević iz Skadra, te njihovog doseljavanja u nove krajeve. Kao takav, mora tražiti:
Osmanski podatci navode i rane muslimanske porodice koje su živjele u Medunu u vrijeme nastanka osmanske administrativne vladavine u regiji. Te su se obitelji počeli doseljavati prema današnjem području Peštera prema kraju 14. stoljeća. Ovo ukazuje na činjenicu da su i drugi Staro-Kuči živjeli u regiji, mnogo prije dolaska porodice Mrnjavčević.
Jedna od porodica testirana iz Ljeskova, koja se nalazi u regiji Pešteri nosi prezime Kuč, i testiran je da pripada slavenskoj haplogru R1a-M198. Njihovo porodično stablo prilično je dobro dokumentovano, s preko 950 imena potiče iz 10 generacija.
Ispitan je još jedan srpski gospodin koji tvrdi da je potomak klana Stari Kuči (sa slavom Svetog Dimitrija) i pripada haplogrupi R1a-M198. Angažirao je doktora koji je istraživao iz područja medicinske genetike i ćelijske biologije o preciznom porijeklu svoje haplogrupe. Angažirao je i istoričara, koji je njihovu porodicu povezao s potomcima porodice Mrnjavčević.
U samo posljednjih 100 godina, albansko stanovništvo je dva puta preraslo druge etničke grupe. Na mjestima poput Kosova, Albansko stanovništvo je poraslo sa 65% 1921. na 92% u popisu stanovništva iz 2011. godine.
Dečanske krizogle (1321–31) srpskog kralja Stefana Dečanskog sadrže detaljnu listu domaćinstava i sela u Metohiji i severozapadnoj Albaniji. Prva povelja zaključuje da je ovaj kraj bio etnički srpski. Zabilježeno je 89 naselja sa 2.666 domaćinstava, od čega 86 srpskih (96.6%), a 3 albanska (3.3%); bilo je 2.166 stočarskih domaćinstava od 2.666 poljoprivrednih domaćinstava, od čega su 2.122 bila srpska (98%), a 44 su bila albanska (2%).
Natrij
Natrij jest hemijski element koji ima simbol Na i atomski broj 11. U periodnom sistemu nalazi se u trećoj periodi i kao alkalni metal u IA (glavnoj) grupi. Jedini stabilni izotop mu je 23Na.
Elementarni natrij prvi put je dobio Humphry Davy 1807. godine putem elektrolize istopljenog natrij hidroksida te mu dao ime sodium. Ovaj naziv se i danas koristi u mnogim jezicima, kao što su engleski i francuski, a njegovi nazivi u romanskim i nekim slavenskim jezicima se donekle razlikuju. U bosanskom jeziku, ime natrij je izvedeno iz arapskog ناترون natrun, natron, odnosno iz egipatskog netjerj. Pored bosanskog, ovaj naziv je raširen i u germanskim i slavenskim jezicima.
U normalnim uslovima, natrij je poput voska mehki metal, srebrenastog sjaja i izuzetno reaktivan. Zbog svoje velike reaktivnosti metalni (elementarni) natrij se skladišti u inertnim uslovima, najčešće u parafinskom ulju ili petroleumu, a za veće količine koriste se hermetički zatvorene čelične bačve. Natrij spada među deset najčešćih elemenata u Zemljinoj kori. Javlja se u brojnim mineralima u stijenama i na morskom dnu. U okeanima su također rastvorene značajne količine natrija u obliku iona.
Historija
Otkrio ga je engleski hemičar Sir Humphry Davy 1807. elektrolizom rastaljenog natrij-hidroksida (NaOH).
Kuči
Genetika (porijeklo i pretpostavke)
Na temi navodnog albanskog jezičkog podrijetla plemena Kuci, povezana tvrdnja mora se promatrati i kroz dijalektički diskurs i varijancu u izgovoru riječi "crveno" (i kuqi) na albanskom. Toski (Južni Albanci) izgovaraju 'q' kao 'gj' time što je to palatni zvuk (izgovara se jezikom koji dodiruje nepce). Zvuči kao fuzija albanskih zvukova 't' i 'j' (slično kao 'đ' u Srbiji, Bosni i Hrvatskoj). Gegi (plemena sjevernih Albanaca), izgovaraju 'q' kao 'ć', što zvuči kao slavenski ekvivalent.
Natrij
Historija
U starom Egiptu i u antičkim vremenima iz slanih jezera se dobijala soda, koju su Egipćani zvali netjerj (neter). Grci su preuzeli ovu riječ kao νίτρον nitron, Rimljani kao nitrium a Arapi kao ناترون natrun. Spojevi natrija su, za razliku od elementarnog natrija, poznati mnogo duže, a neki od njih su se dobijali i prerađivali iz morske vode, jezera i izvora zemnog plina. Jedan od najvažnijih spojeva natrija je natrij-hlorid (kuhinjska so), koja se dobija u rudnicima ili isušivanjem morske vode odnosno slanih podzemnih voda. U historiji, kuhinjska so je bila jedan od najvažnijih trgovačkih artikala, na kojem su mnogi historijski gradovi izgradili svoju vojnu i ekonomsku moć. I danas nazivi brojnih gradova su izvedeni iz riječi so, kao što je Tuzla (tur. tuz) ili Salzburg (njem. Salz), te Halle (Saale), Bad Hall ili Hall in Tirol po germanskom nazivu Hall. Osim soli, i brojni drugi prirodni natrijevi spojevi poput natrij-karbonata (soda ili natron) su se također koristili od davnih vremena. mini|lijevo|Natrij u parafinskom ulju Dobijanje elementarnog natrija prvi put je uspjelo engleskom naučniku Humphry Davyu 1807. godine putem elektrolize istopljenog natrij hidroksida (žive sode) korištenjem Voltinog elektrostatičkog stuba kao izvorom struje. Po izvještaju Kraljevskog društva iz Londona od 19. novembra 1807. godine, Davy je dobio dva različita metala: u sodi sadržani natrij koji je on nazvao sodium, naziv koji se i danas koristi za ovaj element u francuskom i engleskom jeziku, te drugi metal koji je on nazvao potassium (kalij). Berzelius je 1811. godine umjesto sodium predložio današnji naziv natrium.
Kuči
Genetika (porijeklo i pretpostavke)
Jednostavna referentna točka su asimilirana plemena, koja mijenjaju ili dodaju 'ć' ili 'č' na kraju svojih prezimena, kako bi se razlikovala sa Albancima, of istog porijekla. Na primjer Gegi (albanski), a Gegić (slavenski).
Natrij
Fizičke
thumb|desno|Kristalna struktura natrija, a = 429 pm Natrij je srebrenasto bijeli, mehki i lahki metal. U mnogim fizičkim osobinama, natrij stoji između litija i kalija. Tako naprimjer, tačka topljenja natrij iznosi 97,82 °C, što je između litijeve (180,54 °C) i kalijeve (63,6 °C). Slično je i kod tačke ključanja i specifičnog toplotnog kapaciteta. Sa gustoćom od 0,968 g · cm−3 natrij spada u elemente sa najmanjom specifičnom težinom. Među elementima koji su u čvrstom stanju na sobnoj temperaturi, samo još litij i kalij imaju manju gustoću. Na Mohsovoj skali tvrdoće, natrij ima vrijednost od 0,5, odnosno tako mehak da se može rezati nožem.
Kuči
Genetika (porijeklo i pretpostavke)
Sa toliko prevladavajućih pretpostavki, čini se da pravi očinski predak današnjih Kučija nije poznat. Stoga je pretpostavljeno tvrditi da su većina Starih Kuča i današnji testirani stanovnici izravni potomci Nenada Mrnjavčevića.
Natrij
Fizičke
Natrij se, kao i drugi alkalni metali, kristalizira u kubičnom kristalnom sistemu u kubičnoj prostornoj centriranoj rešetki sa prostornom grupom Im\bar3m i dvije formulske jedinice po jednoj elementarnoj ćeliji. Ispod temperature od 51 K on prelazi u heksagonalnu gustu kuglastu strukturu sa parametrom rešetke od a = 376 pm i c = 615 pm über. Natrijeva para se sastoji iz pojedinih atoma metala, ali i dimera u obliku Na2. Na tački ključanja oko 16% atoma se nalazi u obliku dimera. Para natrija je žute boje, a gledajući kroz nju nazire se i ljubičasta boja.
S kalijem gradi tečne smjese na sobnoj temperaturi u raznim opsezima koncentracija. Fazni dijagram pri 7 °C pokazuje peritektične otopljene spojeve Na2K i eutektičnu tačku na −12,6 °C sa sadržinom kalija od 77% po masenom udjelu. lijevo|350px
Hemijske
Kao i drugi alkalni metali, natrij je veoma neplemenit element (elektrodni potencijal: −2,71 V ) i vrlo lahko reagira sa brojnim drugim elementima, a jednim dijelom i sa spojevima. Reagira najlakše sa nemetalima, poput hlora i sumpora, vrlo burno, dajući ponekad i intenzivno žuti plamen. Kod posebno burne reakcije sa kisikom javlja se jedna posebnost. Natrij i kisik međusobno ne reagiraju bez prisustva vode na sobnoj temperaturi čak i pri zagrijavanju. U atmosferi bez prisustva vode ali uz prisustvo kisika, natrij se čak može i topiti, bez da reagira sa kisikom. Međutim, ako pri tome dođe u kontakt sa vlagom, vrlo lahko se zapali te nastaje natrij-peroksid.
Sa vodom natrij reagira tako što iz vode istiskuje vodik te gradi natrij-hidroksid. U alkoholima natrij gradi natrij alkoholate a iz njih također istiskuje vodik. Zbog velike reakcijske toplote, natrij u reakcijama se često topi. Ako se u reakciji pojavi natrij koji je u prahu, tako da se poveća reaktivna površina natrija, može doći i do eksplozije, a vodonik se može zapaliti. Ukoliko natrij dođe u kontakt sa spojevima koji u sebi sadrže hlor, kao što su dihlormetan, hloroform i tetrahlormetan, dolazi do stvaranja natrij-hlorida u brzoj i egzotermnoj reakciji.
thumb|desno|Natrij rastvoren u tečnom [[amonijaku]]
Natrij se otapa u tečnom amonijaku daje plavu boju. Boja se javlja zbog oslobođenih elektrona, koje natrij otpušta u rastvoru. Na taj način, takav rastvor provodi električnu struju i blago je paramagnetičan.
Izotopi
Poznato je ukupno 15 izotopa i dva nuklearna izomera natrija počev od 18Na do 33Na. Međutim, od njih samo jedan izotop 23Na se može naći u prirodi. Stoga je natrij jedan od 22 hemijska elementa koji imaju samo jedan stabilan izotop. Izotop sa najdužim vremenom poluraspada je 22Na čije vrijeme poluraspada iznosi 2,602 godina a raspada se putem beta raspada i prelazi u 22Ne i 24Na koji se koristi u nuklearnoj medicini kao tracer. Svi drugi izotopi i nuklearni izomeri imaju vrlo kratka vremena poluraspada u intervalima od nekoliko sekundi ili milisekundi.
Rasprostranjenost
200px|lijevo|thumb|Mineral halit U poznatom svemiru, natrij je 14. po zastupljenosti hemijski element, što se približno može uporediti sa rasprostranjenošću kalcija i nikla. U emitiranim svjetlosnim linijama mnogih svemirskih tijela, među njima i Sunca, moguće je detektirati i žute D-linije natrija. Na Zemlji, natrij je sadržan u Zemljinoj kori u približnom udjelu od 2,36%, što ga stavlja na šesto mjesto najrasprostranjenijih elemenata na Zemlji. Međutim, zbog svoje velike reaktivnosti, ne pojavljuje se u elementarnom stanju. Među brojnim spojevima najviše su zastupljene soli natrija. Jedan od najvećih izvora natrijevih soli je morska voda. Jedan litar morske vode prosječno sadrži 11 grama iona natrija.
Česti minerali natrija su albit, poznat i kao natronski feldspat sa formulom NaAlSi3O8 i oligoklas (Na,Ca)Al(Si,Al)3O8. Pored ovih minerala koji su sastavni dijelovi stijena iz grupe feldspata, natrij se također nalazi i u obliku velikih naslaga soli, naročito obične kuhinjske soli. Postoje ogromne zalihe natrij-hlorida (minerala halita, poznatog i kao kamena so). Pored nje, so se dobija i isušivanjem morske vode. One predstavljaju najvažniji izvor natrija i njegovih ostalih spojeva. Najpoznatiji rudnik kamene soli u Bosni i Hercegovini nalazi se u Tuzli, a duž obale Jadranskog mora nalaze se brojne solane. Kamene soli ima i u Njemačkoj, gdje su poznati rudnici u gradovima Salzgitter, Bad Reichenhall, Stade i Bad Friedrichshall. U obliku minerala nalazi se i u obliku alumosilikata NaAlSi3O8, čileanske šalitre (NaNO3), halita (NaCl) i kriolita Na3AlF6.
Pored natrij-hlorida, u prirodi se mogu naći i druge soli natrija. Tako naprimjer jedan od rijetkih prirodnih natrijevih minerala je i natrij-nitrat ili natronska salitra (Čileanska salitra) NaNO3. Zbog svoje dobre rastvorljivosti u vodi ona se može naći samo u posebno suhim područjima, kao što je pustinja Atacama u Čileu. Prije nego što je otkriven Haber-Boschov proces, čileanska salitra je bila osnovna sirovina za proizvodnju vještačkih đubriva i eksploziva. Natrij karbonat Na2CO3 se također može naći u velikim količinama u mnogim prirodnim materijalima. Najpoznatiji takav mineral je soda Na2CO3 · 10 H2O. Ona se kopa u industrijskim količinama a najvećim dijelom se koristi u proizvodnji stakla. Osim ovih, postoje brojni drugi minerali natrija. Jedan od poznatijih je kriolit (Na3 [AlF 6 ] ), koji u istopljenom stanju služi, između ostalog, kao otapalo za aluminij oksid u procesu proizvodnje aluminija. Danas je poznato samo jedno mjesto gdje se u prirodi može naći kriolit na Grenlandu, tako da se kriolit uglavnom pravi vještački.
Dobijanje
thumb|lijevo|Bazeni za isparavanje morske vode gdje se dobija morska so Natrij se uglavnom dobija iz natrij hlorida, koji se dobija iz dva glavna izvora: rudnika kamene soli i isušivanjem rastvora koji sadrže so, kao što je morska voda. Samo jedan mali dio natrij hlorida se pretvara u elementarni natrij, dok se najveći dio koristi u ishrani kao kuhinjska so ili za proizvodnju drugih spojeva natrija. U tehničkom smislu, proizvodnja natrija se zasniva na procesu elektrolize suhog natrij hlorida u takozvanoj Downsovoj ćeliji (koju je 1924. godine patentirao James C. Downs). Za snižavanje tačke topljenja primjenjuje se eutektična smjesa soli sastavljena iz 60% kalcij hlorida i 40% natrij hlorida, koja se topi na 580 °C. U ovu smjesu ponekad se dodaje i barij hlorid. Pri elektrolizi primjenjuje se napon od oko 7 volti. Za proizvodnju jednog kilograma natrija tokom elektrolize potroši se prosječno oko 10 kWh električne energije, a u ukupnom procesu proizvodnje oko 12 kWh.
Cilindrična elektrolitična ćelija se sastoji iz jedne centralne anode sastavljene od grafita i okolnog katodnog prstena napravljenog od željeza. Iznad ćelije je zvono, u kojem se skuplja hlor i odvodi van. Natrij se sakuplja iznad katode i preko ohlađene cijevi izlazi izvan ćelije. U ovom procesu se dobija i kristalizirani kalcij i vraća se nazad u otopinu. Elektroliza natrij hlorida je zamijenila raniji Castnerov proces. U tom procesu se natrij dobijao putem elektrolize iz natrij-hidroksida. Iako je ovaj proces imao određene prednosti zbog niske tačke topljenja natrij hidroksida (318 °C), međutim trošilo se mnogo više električne energije. Od uvođenja hlor-alkalne elektrolize cijena natrija je drastično opala. Pri tom je natrij postao najskuplji lahki metal uopće. Njegova cijena uveliko zavisi od troškova električne energije i cijena hlora koji nastaje u tom procesu.
Upotreba
thumb|lijevo|Javna rasvjeta sa visokonaponskim svjetljikama sa natrijevim parama, lahko se prepoznaje po tipičnom narandžasto-žutom svjetlu. U svijetu se svakodnevno proizvedu ogromne količine natrij-hlorida i drugih spojeva natrija poput natrij-karbonata. Od toga se vrlo mali dio preradi u elementarni natrij. Najveći dio se direktno potroši ili se prerađuje u druge spojeve. Natrij je najviše upotrebljavani alkalni metal. On se koristi u različite tehničke i eksperimentalne svrhe. Iz jednog dijela natrija dobijaju se brojni drugi spojevi, između ostalih, sredstva za izbjeljivanje u koja se dodaje natrij-peroksid i jaka baza natrij-amid. Ovi spojevi se ne mogu naći u prirodi a također se ne mogu dobiti direktno iz natrij-hlorida. Iz natrija se dobijaju i natrij-cijanid i natrij-hidrid. Pošto natrij utiče na proces stvrdnjavanja, može se koristiti i kao dodatak aluminijsko-silicijskim legurama (proces oplemenjivanja po Aladar Paczu).
Katalizator
Natrij katalizira polimerizaciju 1,3-butadiena i izoprena. Zbog toga se on primjenjuje u proizvodnji vještačkog kaučuka. Vještački materijal koji je dobijen sa natrijem kao katalizatorom, a koji se naziva buna, bio je prva vještačka guma na svijetu. Od 1937. godine takav materijal se proizvodio u takozvanim tvornicama bune (nazvanim tako po spoju 1,3-butadien i natriju) u gradiću Schkopau blizu Leipziga.
Rashladno sredstvo
Pošto natrij ima toplotnu provodljivost od 140 W/m·K, što je daleko iznad čelika (15 do 58 W/m·K), te ima dobre osobine prenosa toplote kao i nisko talište a istovremeno i veliku temperaturni raspon u kojem je tečan, koristi se kao rashladno sredstvo za hlađenje ispusnih ventila u motorima sa sagorijevanjem gdje je su veliki termički zahtjevi. Pri tome se ventilski ispusti izvode šuplji da bi se napunili natrijem. Pri upotrebi, natrij se topi te se neprestano premješta između vruće i hladne strane. Time se odvodi toplota koja nastaje na crveno užarenim dijelovima ventila.
Također se i brzi oplodni reaktori hlade istopljenim natrijem. U takvim reaktorima se brzi neutroni nastali pri razbijanju jezgre atoma ne smiju usporavati između gorivih šipki kao što je to slučaj kod drugih tipova reaktora. Pri tome se ne smije koristiti voda za hlađenje, koja služi kao sredstvo za usporavanje (moderator). Zatim se toplota dalje prenosi preko sekundarnog kruga natrija dalje za stvaranje pare koja pokreće turbine.
Svjetiljke
Svjetiljke sa natrijevim parama koriste karakterističnu žutu svjetlost, koju isijavaju pare natrija pri električnom pražnjenju. Često se koriste za javnu rasvjetu zbog dobre iskoristivosti električne energije.
Redukcijsko sredstvo
Neki metali, poput titanija, tantala i uranija se ne mogu dobiti putem reakcije redukcije sa ugljikom, pošto se tim reakcijama dobijaju veoma stabilni karbidi koje je teško odvojiti. Pored nekih elemenata koji se upotrebljavaju u tu svrhu, naročito aluminija i magnezija, vrlo često se kao redukcijsko sredstvo koristi i natrij. Osim navedenih, natrij se koristi i za proizvodnju kalija. Pošto je kalij vrlo neplemenit element, on se ne može dobiti putem redukcije sa ugljikom. Teoretska mogućnost je njegova proizvodnja putem elektrolize, ali u tehničkom smislu taj proces nije moguć zbog dobre rastvorljivosti kalija u otopljenom kalij-hloridu.
Natrij ima vrlo važnu ulogu kao redukcijsko sredstvo u organskim sintezama. Dugo vremena najznačajnija tehnička upotreba natrija bila je proizvodnja tetraetil olova iz hlor etana. On je bio vrlo važno sredstvo koje je služilo u benzinskim motorima za sprječavanje udara u motoru (kao antidetonator). Međutim iz ekoloških razloga, proizvodnja tetraetil olova je znatno smanjena a negdje i zabranjena. Time je i potrošnja natrija također smanjena. Natrij se koristi i u drugim sličnim reakcijama kao naprimjer u Birchevoj redukciji i pinakol kuplovanju. Međutim, ove reakcije su značajne samo u laboratorijske svrhe.
Sredstvo za sušenje
Pošto natrij reagira sa vodom čak i u tragovima, svježe presovana žica od natrija se može koristiti kao sredstvo za sušenje organskih otapala poput dietil etera ili toluola. Ova metoda nije moguća za otapala koja sadrže halogene elemente kao što su hloroform i metilen hlorid, jer sa njima natrij reagira veoma burno. Legure natrija i kalija na sobnoj temperaturi su u tečnom stanju. One služe za prenos toplote kao i za dehalogeniziranje u organskim sintezama. Na-K je zgodna i za sušenje već dobro osušenih otapala, da bi se dobila posebno dehidrirana otapala.
Spojevi
Spojevi natrija je od ogromnog komercijalnog značaja, djelimično su osnova industrije stakla, papira, sapuna i tekstila. Među najznačajnije spojeve natrija ubrajaju se natrij hlorid (obična, kuhinjska so) (NaCl), natrij-karbonat (Na2CO3), natrij bikarbonat (soda bikarbona, NaHCO3), natrij-hidroksid (kaustična soda, NaOH), natrij-nitrat (NaNO3), di- i trinatrij fosfati, natrij-tiosulfat (Na2S2O3·5H2O) i boraks (Na2B4O7·10H2O) U svojim spojevima, natrij je obično u ionskoj vezi vezan sa vodom i anionima, i smatra se kao jaka Lewisova kiselina.
thumb|desno|280px|Dvije ekvivalentne slike hemijske strukture natrij stearata, tipičnog sapuna Većina sapuna su soli natrija masnih kiselina. Natrijevi sapuni su tvrđi od kalijevih i imaju višu tačku topljenja. Natrij hlorid se često koristi i za odleđivanje asfaltnih površina i kao dodatak za zaštitu prehrambenih namirnica od propadanja. Natrij bikarbonat se najčešće koristi za kuhanje. Zajedno sa kalijem, mnogim važnim lijekovima se dodaje natrij za poboljšanje njihove biološke dostupnosti (biodostupnost), mada je u tom pogledu mnogo bolji kalijev ion, natrij se često bira zbog svoje niže cijene koštanja i manje atomske težine. Natrij hidrid se koristi kao baza za mnoge reakcije (kao što je aldol reakcija) u organskoj hemiji i kao redukcijsko sredstvo u neorganskoj hemiji.
Do danas je ukupno poznato pet oksida natrija. To su natrij oksid Na2O, natrij-peroksid NaO2, dinatrij-trioksid Na2O3, natrij-hiperoksid NaO2 i natrij-trioksid NaO3. Natrij oksid je sastojak u mnogim vrstama stakla, a nastaje u izradi stakla iz natrij karbonata. Nastaje pri sagorijevanju natrija na samo određenim temperaturama (150–200 °C ) i stehiometrijski dodanim količinama natrija i kisika. U suprotnom, natrij sagorijeva do natrij peroksida. On je jako oksidacijsko sredstvo i u tehničkom smislu najznačajniji oksid natrija. Koristi se kao sredstvo za izbjeljivanje tekstila i papira kao i izvor kisika za ronjenje i u podmornicama. Ostali oksidi natrija su dosta nestabilni i vrlo brzo se raspadaju. Natrij-hidroksid (NaOH) je za industriju jedna od najvažnijih baza. Vodeni rastvor natrij hidroksida se naziva natronska lužina. Između ostalog, ona se koristi za pravljenje sapuna i boja kao i za preradu boksita u proizvodnji aluminija.
Organonatrijski spojevi
260 px|thumb|desno|Struktura natrijevog kompleksa (ion Na+, prikazan žuto) i antibiotik [[monensin-A.]] Dobijeni su mnogi organonatrijski spojevi. Zbog velike polarnosti C-Na veza, oni se ponašaju kao izvor karbaniona (soli sa organskim anionima). Neki od poznatijih derivata uključuju natrij-ciklopentadienid (NaC5H5) i tritil-natrij ((C6H5)3CNa).
Biološki značaj
thumb|desno|250px|Sinapsa (dolje je postsinaptički dio) Preporučene minimalne količine natrija za čovjekov organizam, po preporukama njemačkog udruženja za ishranu, iznose oko 550 mg/dnevno za odraslu osobu. Američki centar za kontrolu i prevenciju bolesti navodi da je čovjeku neophodno samo 350 mg natrija dnevno. Druge slične organizacije daju i preporuke za najveću količinu natrija. Tako naprimjer Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) daje preporuku da najviši dnevni unos natrija u ljudski organizam ne treba da premaši 2 grama, dok Američko udruženje za srce (AHA) taj iznos ograničava na maksimalno 1,5 grama dnevno. Međutim, stvarni dnevni unos natrija iznosi daleko iznad ovih preporučenih vrijednosti. Uzrok tome je relativno veliki dnevni unos kuhinjske soli (2,5 g soli u sebi sadrži oko 1 g natrija). Prema istraživanja instituta Max Rubner, muškarci prosječno dnevno unesu u organizam oko 3,2 grama natrija, dok je kod žena prosjek oko 2,4 grama dnevno. Pretpostavlja se da unos natrija često prelazi ove vrijednosti, jer su ova istraživanja bazirana na intervjuima sa ispitivanim osobama. U drugim studijama WHO, prosječno izlučivanje natrija putem urina kod muškaraca u Njemačkoj iznosilo je 4,1 do 4,5 grama dnevno, a 2,7 do 3,5 grama kod žena.
Na+ ioni igraju važnu ulogu pri stvaranju i provođenju podražaja u nervnim ćelijama (i mišićnim vlaknima). Na postsinapsama nervnih ćelija (i na neuromuskularnim završecima mišića) nalaze se posebni receptori, koji se otvaraju nakon aktiviranja od strane prenosnih materija (neurotransmitera) a koje otpušta prethodna nervna ćelija koja je nadražena, te tako postaju propusni za ione natrija. Stvara se struja natrija koja lokalno mijenja osnovno stanje stabilnih potencijala membrane ćelije. Unutrašnost postaje manje negativna u odnosu na vanjski dio, što se naziva depolarizacija. Ako je ova depolarizacija na svom putu do aksona dovoljna jaka, dolazi do otvaranja druge vrste natrijevog kanala. Tada se radi o natrijevim kanalima aksona koji su zavisni od napona, a koji lokalnu depolarizaciju, zajedno sa drugim ionskim kanalima, provode dalje u određenom ritmu otvaranja i zatvaranja. Na aksonima nervnih ćelija nastaje trajni naponski talas, takozvani akcijski potencijal. Kod vraćanja na osnovno stanje, glavnu i osnovnu ulogu ponovno ima natrij-kalij pumpa.
U biljkama
Za razliku od čovjeka, natrij u biljkama igra manje važnu ulogu. Dok je kalij esencijalan za sve biljke i većinu mikroorganizama, natrij je potreban za život i rast samo nekih C4- i CAM-biljaka, dok ga po pravilu C3 biljke ne trebaju. Prema određenom staništu, ipak su se razvile nezavisne biljke koje profitiraju od uzimanja natrija iz zemljišta. Takve biljke, nazvane halofiti, naročito dobro rastu u obalnim područjima i područjima gdje u zemljištu postoji visoka koncentracija natrija.
Halofiti kao što su kupus, šećerna repa i mnoge C4 trave dobro podnose so, tako da mogu transportirati natrij iz centralnog cilindra u vakuole ćelija lišća, gdje on kao ion osmotski djeluje za povećanje turgora (pritiska u ćeliji) te na taj način umjesto kalija pozitivno utječe na izduženje ćelija i rast površine lista. Na taj način natrij jednim dijelom zamjenjuje kalij, a drugim djeluje na dodatni rast.
Međutim, one biljke koje nisu u stanju transportirati natrij iz centralnog cilindra u ćelije lista, akumuliraju ga u ksilemski parenhim. Takve biljke nazivaju se natrofobi, gdje, između ostalih, spadaju kukuruz i niske sorte graha.
Literatura
🇵🇸
14. p. n. e.
Godina 14. (XIV) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme bila je poznata kao Godina konzulstva Krasa i Lentula ili, rjeđe, '''godina 740. Ab urbe condita'''. Oznaka "14." za ovu godinu koristi se od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Borislav Pekić
Borislav Pekić (4. februar 1930 – 2. juli 1992) bio je srpski i jugoslavenski književnik rođen u Podgorici, romanopisac, dramski pisac, filmski scenarist i jedan od glavnih osnivača postkomunističke srbijanske Demokratske stranke. Jedan je od najznačajnijih pisaca savremene srpske književnosti. Svoje najveće djelo, Zlatno runo, pisao je u izbjeglištvu u Londonu od 1971.
Mladost
Rodio se u Podgorici 1930. godine. Njegov otac Vojislav D. Pekić je u Kraljevini Jugoslaviji bio visoki državni činovnik, tako da su od Borislavovog rođenja do 1941. živjeli u Starom i Novom Bečeju, Mrkonjić Gradu, Kninu i Cetinju. Početkom Drugog svjetskog rata, italijanske okupacijske vlasti ih protjeruju iz Cetinja za Srbiju. Njegova porodica se nastanila u Bavaništu u južnom Banatu, a 1945. se sele u Beograd. Po preseljenju u Beograd 1945, obrazovanje nastavlja u Trećoj muškoj gimnaziji, gdje je maturirao 1948. Zbog članstva u organizaciji Savez demokratske omladine Jugoslavije iste je godine uhapšen.
Kao pripadnik SDOJ-a je osuđen na petnaest godina robije s prisilnim radom. Izdržavao je kaznu u zatvorima KPD Sremska Mitrovica i KPD Niš. Pomilovan je nakon pet godina 1953. godine. Za vrijeme tamnovanja začete su mnoge ideje koje je poslije razvio u svojim glavnim romanima. Boravak u zatvoru opisao je u trotomnom romanu Godine koje su pojeli skakavci.
Studirao je od 1954-58. godine eksperimentalnu psihologiju na Filozofskom fakultetu u Beogradu.
Godine 1958. oženio se inženjerkom arhitekture Ljiljanom Glišić, sestričinom dr. Milana Stojadinovića, koji je bio predsjednik vlade Jugoslavije (1935-39) i ministar financija. Godinu dana kasnije rodila im se kći Aleksandra. Godina 1959. je također godina kada je Pekić napisao svoj prvi od preko dvadeset originalnih filmskih scenarija za glavne filmske kuće u Jugoslaviji, među kojima i Dan četrnaesti koji je predstavljao Jugoslaviju na Kanskom filmskom festivalu 1961. godine.