cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dezoksiriboza
Biološki značaj
Kao komponenta DNK, 2-dezoksiriboza ima posebno značanu ulogu u biologiji. DNK molekula, koja ima glavnu ulogu u genetičkoj informaciji za odvijanje životnih procesa i formiranje struktura, sadrži dugi lanac jedinica koje sadrže dezoksiribozu: nukleotida, vezanih preko fosfatnih grupa. U standardnoj nomenklaturi nukleinskih kiselina nukleotidi DNK sadrže molekule dezoksiriboze sa organskim bazama, obično adeninom, timinom, guaninom ili citozin) om privezanim za 1' ribozni ugljik, dok je 5' hidroksil svake dezoksiribozne jedinice premješten fosfat om (formirajući nukleotid) koji je vezan ugljik 3' dezoksiriboze prethodne jedinice.
Odsutnosti 2 'hidroksilne grupe u dezoksribozi je očigledno odgovoran za povećanu mehaničku fleksibilnost molekule DNK u odnosu na RNK, što omogućava da dobije dvostruko-spiralnu konformaciju, i (u eukariota) da bude kompaktno namotana unutar malog ćelijskog jezdra. Dvostruke DNK molekula su također obično mnogo duže nego što su molekuleRNK. Okosnica RNK i DNK su strukturno slične, ali RNK je jednostruka i sadrži ribozu, a ne dezoksiribozu.
Ostali biološki važni derivati dezoksiriboze uključuju mono-, di- i trifsfate, kao i 3'-5 'ciklička monofosfate. thumb|center|700x700px|Hemijska ravnoteža dezoksiriboze u vodenom rastvoru
Biosinteza
Dezoksiriboza se stvara od ribozo 5-fosfata, uz katalitsko djelovanje enzima ribonukleotidnih reduktaza. One kataliziraju proces deoksigenacije.
Historija
Dezoksiribozu je otkrio Phoebus Levene, 1929.
Setihovo
Setihovo je naseljeno mjesto u općini Rudo, Bosna i Hercegovina.
Volgograd Arena
Volgograd Arena jest nogometni stadion u ruskom gradu Volgogradu. Izgradnja stadiona započela je 2014. a ceremonija svečanog otvorenja održana je 3. aprila 2018. godine. Jedan je od 12 stadiona domaćina Svjetskog prvenstva u nogometu 2018.
Kapacitet stadiona je 45.568 gledalaca a nakon svjetskog prvenstva stadion je predviđen za odigravanje domaćih utakmica nogometnog kluba Rotor Volgograd.
Historija
Stadion je izgrađen na lokaciji nekadašnjeg Centralnog stadiona, u podnožju memorijalnog kompleksa Mamajev kurgan, i poznate statue Domovina zove, u blizini rijeke Volge. Prethodni stadion je sagrađen 1958. godine, na mjestu nekadašnjeg skladišta nafte.
Zbog smanjenja troškova izgradnje predloženo je da stadion bude kompaktan, jedinstveni objekat koji bi se sastojao od terena sa preko 40.000 gledalaca, olimpijske sportske arene i dva velika sportska kompleksa sa deset različitih teretana. Kompleks je prema planu trebao sadržavati i bazen za plivanje i školu jahanja što u konačnici nije realizovano zbog nedostatka sredstava.
Svjetsko prvenstvo 2018.
Tokom prvenstva na ovom stadionu planirano je odigravanje četiri utakmice grupne faze. Raspored utakmica dat je u sljedećoj tabeli.
Irina & VI
Članovi
Irina Kapetanović-Perduv je rođena 20. marta 1981. godine u Konjicu. Muzičku karijeru je započela sa grupom Drugo stanje, sa kojima je izdala dva albuma: "Tragač" i "Nemir". kasnije napušta grupu, odlazi i rodnog Konjica u Sarajevo i osniva grupu Irina & VI 2002. godine. Godine 2004. dobija nagradu Davorin za najbolju žensku vokalnu izvedbu. Među njenim najvećim hitovima ističu se: "Mrazevi", "Sad se briše i blijedi", "Gavran", "Tek što je svanulo" i drugi. Nakon nekog vremena, grupa se raspala, a Irina se povukla iz javnosti. Irina danas živi u Konjicu sa suprugom Todorom Perduvom iz Vukovara, za kojeg se udala u septembru 2012. godine. Poslije duže pauze, najavila je izdavanje solo albuma.
Orahova (Kotor-Varoš)
Orahova je naseljeno mjesto u općini Kotor-Varoš, Bosna i Hercegovina. Čine ga Gornja (540 m) i Donja (350 m) Orahova. Središnji dio novog naselja se nalazi na rijeci Vrbanji i uz njenu pritoku Vigošću.
Walter Mazzarri
Walter Mazzarri (italijanski izgovor: [valter madˈdzarri]) italijanski je nogometni trener i bivši nogometaš.
Orahova (Kotor-Varoš)
Historija
Tokom Rata u BiH sva hrvatska i bošnjačka sela su uništena, a stanovnici ubijani i protjerivani. Danas gotovo da nema hrvatskog stanovništva na ovim prostorima. Imanja uz Vigošću, kao i sva hrvatska i bošnjačka naselja u dolini Vrbanje, od Kruševa Brda do Banjaluke su opustošena. U potpisanoj izjavi jedne od ozbjeglica stoji:
Walter Mazzarri
Igračka karijera
Igrao je na poziciji veznog igrača, a omladinske godine proveo je u sastavu Fiorentine za koju nikada nije zaigrao u seniorskim godinama. Svoju prvu seniorsku utakmicu odigrao je 1981. dok je bio na posudbi u Pescari, koja je tada igrala Seriju B. Sezonu poslije te proveo je također kao posuđeni igrač u Cagliariju, da bi ga kasnije Fiorentina prodala Reggiani. Najduže je igrao u Empoliju, koji je svoje prve utakmice u Seriji A igrao upravo u doba kad je Mazzari bio igrač te ekipe.
Kasnije je uglavnom nastupao za nižerazredne timove, a igračku karijeru završio je 1995.
Trenerska karijera
Mazzarri je trenersku karijeru započeo kao pomoćnik u Bologni, a kasnije i u Napoliju gdje je radio kao pomoćnik Renza Ulivijerija. Prvu sezonu kao glavni trener imao je u Seriji C, gdje je vodio Acireale, u kojem je igrao u periodu 1992-1994. Nakon toga je vodio Pistoese, a najveći trenerski uspjeh do tada ostvario je kao trener Livorna, s kojim je ušao u elitni rang italijanskog fudbala, Seriju A.
Nakon toga je vodio ekipu Reggine od 2004. do 2007, kada je uspio izboriti opstanak te ekipe u Seriji A sve tri sezone.
Sampdoria
31. maja 2007. objavljeno je da je Mazzari novi trener Sampdorije. U Sampdoriji je imao dosta uspjeha, a glavni igrač ekipe u to vrijeme, Antonio Cassano, javno je hvalio svog trenera. Sampdoria je tu sezonu završila na visokom, 6. mjestu, koje im je donijelo kvalifikacije za Kup UEFA.
Iduću sezonu je ekipa završila na 13. mjestu, ali je Mazzarri uspio da ih dovede do finala Kupa Italije, izbacivši Inter iz Milana, koji je tada vodio Jose Mourinho u polufinalu ukupnim rezultatom 3-1. Ipak, u finalu je Sampdoria poražena od Lazija na penale.
Mazzarri i Sampdoria raskinuli su saradnju na kraju sezone 2008/09.
Napoli
6. oktobra je Mazzarri zamijenio Roberta Donadonija na klupi sicilijanskog Napolija. Tu je sezonu ekipa završila na 6. mjestu što je ovom treneru donijelo novi, trogodišnji, ugovor.
Pod Mazzarijevim vodstvom Napoli je postao prepoznatljiv kao veoma pokretljiva ekipa koja se oslanjala na brze kontranapade. Edinson Cavani, Ezequiel Lavezzi i Marek Hamsik su predvodili napad ekipe koja je igrala u formaciji 3-4-3. U Ligi prvaka su završili na drugom mjestu u svojoj grupi, iza Bayerna iz Münchena, a ispred bogatog Manchester Cityja. U osmini finala su ostvarili odličan rezultat na svom stadionu pobjedivši Chelsea sa 3-1. Ipak, u revanšu na Stamford Bridgeu su poraženi sa 4-1 nakon produžetaka i završili avanturu u Ligi Prvaka.
Te godine Napoli je osvojio Kup Italije.
Sezonu 2012/13 Napoli je završio na drugom mjestu Serije A, a 19. maja je objavljeno da Mazzari neće više voditi ekipu Napolija. Istakao je da traži nove izazove u životu.
Inter
Mazzari je zvanično predstavljen kao trener ekipe Intera iz Milana 24. maja 2013. iako su medijske špekulacije o njegovom preuzimanju ekipe trajale još u toku sezone 2012/13, koju je Inter pod vodstvom Andree Stramaccionija završio na ponižavajućem 9. mjestu.
Mazzari je potpisao dvogodišnji ugovor vrijedan 3,5 miliona eura, a prije potpisa je dobio obećanje od predsjednika Morattija da će investirati u ekipu prije sezone 2013/14.
Fabaceae
Fabaceae, Leguminosae ili Papilionaceae, odnosno mahunarke ili lepirnjače obično poznate kao leguminoze, grašci ili porodica grahova – je velika i ekonomski značajna porodica cvjetnica. Obuhvata drveće, grmove i višegodišnje ili jednogodišnje zeljaste biljke, koje se lahko prepoznaju po mahunama i zaliscima lišća. Ova grupa je široko rasprostranjena, treća po veličini porodica kopnenih biljaka po broju vrsta, samo iza orhideja (Orchidaceae) i zvjezdarki (Asteraceae), sa 630 rodova i preko 18.860 vrsta. mini|desno|200px|Rasprostranjenje [[bioma sa pripadnicima porodice Fabaceae.]] Pet najvećih od 630 rodova mahunarki su:
Nedavni molekulski i morfološki dokazi idu u prilog tome da su Fabaceae jedan monofiletska porodica. Ovo gledište ne podržava samo stepen međusobne povezanosti koju pokazuju različite grupe unutar porodice u odnosu na one među mahunarkama i njihovim najbližim srodnicima, već i sve nedavne filogenetičke studije zasnovane na analizi sekvenci DNK. Ova istraživanja potvrđuju da su Leguminosae monofiletna skupina koja je usko povezana s porodicama Polygalaceae, Surianaceae i Quillajaceae i da pripadaju redu Fabales.
Uz žitarice, voće i tropsko korijenje, brojne mahunarke su osnova ljudske ishrane tokom mnogih milenija. Njihova upotreba usko je povezana sa evolucijom čovjeka. Mnoge od njih su važne poljoprivredne i prehrambene biljke, među kojima su: Glycine max  (soja), Phaseolus  (grah),  Pisum sativum  (grašak),  Cicer arietinum  (leblebija),  Medicago sativa  (lucerna), Arachis hypogaea (kikiriki), Lathyrus odoratus (slatki grašak),  Ceratonia siliqua (rogač) i Glycyrrhiza glabra  (sladić). Veliki broj vrsta su također ukrasne u različitim dijelovima svijeta, uključujući: Cytisus scoparius  (metlika), Robinia pseudoacacia (bagrem), Ulex europaeus  (evropska štipalica), Pueraria lobata (kudzu), kao i brojne vrste roda 'Lupinus'' (leće).
Etimologija
Naziv 'Fabaceae' dolazi od ugašenog roda Faba, sada uključenog u Vicia. Izraz "faba" dolazi od latinskog, i čini se da jednostavno znači "grah". Naziv mahunarke iako stariji naziv, i dalje se smatra važećim, a odnosi se na plodove ovih biljki – mahune.
Opis
thumb|upright|180px|Plod [[Gymnocladus dioicus.]] Opseg izgleda Fabaceae se kreće od gigantskog drveća (kao što je Koompassia excelsa) do malih jednogodišnjih zeljastih biljaka, s većinom zeljastih trajnica. Biljke imaju neodređene cvasti, koje su ponekad svedene na jedan cvijet. Cvjetovi imaju kratak hipantij i jednu karpelu sa kratkim ginoforom, a nakon oplodnje izrastaju u plodove koji su u obliku mahune.
Vanjski izgled
Mahunarke imaju široku paletu oblika rasta, uključujući i drveće, grmlje ili zeljaste biljke ili čak loze ili lijane. Zeljaste biljke mogu biti jednogodišnje, dvogodišnje ili višegodišnje, bez baznog ili vršnog okupljanja listova. Uspravne su biljke, epifite ili loze. Potonji imaju sopstvenu podršku pomoću izdanaka da se okreću oko potpore, pomoću vitica ili lisnih pramenova. Biljke mogu biti heliofite, mezofite ili kserofite.
Listovi
Listovi su obično naizmjenično poredani. Najčešće su parni ili čak neparni, sa listićima u obliku spojenog pera, naprimjer, Caragana i Robinia), često s tri listića (npr. Trifolium (djetelina), Medicago (grahorica) i rijetko prstasto spojeni (npr. Lupinus). Kod Mimosoideae i Caesalpinioideae su najčešće dvoperasti (npr. Roinia - Robinia bagremi i mimoza - Mimosa). Uvijek imaju sporedni listić, koji može biti listolik (npr.  grašak ), kao i trn (npr. Robinia), ili mogu biti prilično neupadljivi. Listne plojke su cijele ili ponekad naborane ili uvrnute da omoguće nastijske pokrete. Kod nekih vrsta su se razvile u pramenove (npr.  Vicia  – grahorica).
Mnoge vrste imaju lišće sa strukturama koje privlače mrave da štite biljke od biljojednih insekata (oblik uzajamnosti). vanlisne nektarije su uobičajene među Mimosoideae i Caesalpinioideae, a nalaze se i u nekim Faboideae (npr. Vicia sativa). U nekim vrstama roda Robinia (bagremi), u izmijenjene šuplje stipule naseljavaju se mravi i poznati su kao domaćini.
Korijen
Mnoge Fabaceae su domaćini bakterija u svojim korijenima, unutar struktura pod nazivom korijenove kvržice (nodule). Ove bakterije poznate kao rizobije, imaju sposobnost da uzimaju plin dušik (N2) iz zraka i pretvaraju ga u oblik dušika koji je upotrebljiv u biljci domaćinu (NO3– ili NH3). Ovaj proces se naziva fiksacija azota. Mahunarka, djelujući kao domaćin, a rizobij – kao dobavljač upotrebljivih nitrata, stvaraju simbiotski odnos.
Cvjetovi
thumb|desno|200px|Cvijet [[Wisteria sinensis.]] Cvjetovi mahunarki često imaju pet spojenih čašičnih i pet slobodnih kruničnih listića (latica). Uglavnom su dvospolni (hermafroditni), a imaju kratak tučak, najčešće u obliku kupe. U cvijeću se obično nalazi 10 prašnika i jedan izduženi glavni jajnik, zaobljenog olika. Obično su raspoređeni u vršne cvasti. Fabaceae su obično entomofilni, tj. oprašuju se pomoću insekata, a cvjetovi su obično razmetljivo obojeni da bi privukli oprašivače.
U grupi Caesalpinioideae, cvjetovi su često zigomorfni (nepravilnog oblika), kao u Cercis ili gotovo simetrični sa 5 jednakih latica u Bauhinia. Gornje latice su najskrivenije, za razliku od Faboideae-a. Neke vrste, poput nekih u rodu Senna, imaju asimetrične cvjetove, s jednom nižom laticom koja je veća od suprotne, sa pojasom nagnutim na jednu stranu. Čašica, krunica i /ili prašnici mogu biti razmetljivo upadni u ovoj grupi.
Kod mimoza (Mimosoideae), cvjetovi su aktinomorfni i raspoređeni u loptaste cvasti. Latice i prašnici su mali, kojih može biti i više nego samo 10; imaju duge, obojene filamente, koji su najuočljiviji dio cvijeta. Svi cvjetovi u cvasti se otvaraju odjednom.
Kod Faboideae, cvjetovi su nepravilni (zigomorfni), a imaju leptirast cvijet posebne strukture. Gornja latica, zvana zastavica, je velika i obavija ostatak latica pri korijenu, često presavijena tokom cvjetanja. Dvije susjedne latice, krila, okružuju dvije donje latice. Te latice su spojene zajedno na tjemenu (slobodne u bazi), stvarajući strukturu koja je nalik na brodski pod nazivom kobilica. Prašnika ima uvijek 10, a njihovi filamenti mogu biti spojeni u različitim konfiguracijama, često u grupi od 9 prašnika plus jedan odvojeni – stamen. Razni geni porodice Cycloidea (CYC) / Dichotoma (DICH) se ispoljavaju u gornjoj (leđnoj) latici kod nekih vrsta, kao u Cadia. Ovi geni su izraženi u cijelom cvijetu, proizvodeći zrakasto simetrični cvijet.
Plod
thumb|desno|180px|Mahuna [[Vicia angustifolia.]] Jajnik većine leguminoza obično se razvija u mahunu. To je jednostavni suhi plod koji obično ima dehiscenciju (otvara se uz šav) na dvije strane. Zajednički naziv za ovu vrstu ploda je "mahuna", iako se to može primijeniti na nekoliko drugih vrsta plodova. Nekoliko vrsta se od osnovnih mahuna razvilo u plod (tzv. samara plod), u ovoju (folikulu), kao indehiscentne mahune, ahene, koštunice i bobice.
Fiziologija i biohemija
Mahunarke su rijetko cijanogene, ali onda kada su, cijanogeni spojevi se izvode iz tirozina, fenilalanina ili leucina. Često sadrže alkaloide. Proantocijanidini mogu biti prisutni ili kao cijanidski delfinidinski ili oboje u isto vrijeme. Često su prisutni i flavonoidi, kao što su: kemferol, kvercetin i miricetin. Elaginska kiselina nikada nije pronađena u bilo kojem od rodova ili vrsta koje su proučavane. Šećeri se prenose u biljkama u obliku saharoze. C3 fotosinteza je pronađena u širokom spektru rodova. U ovoj porodici je također razvijena jedinstvena hemija sastojaka. Pterokarpani su klasa molekula (derivata izoflavonoida) koja se može naći samo kod Fabaceae
Rasprostranjenje i staništa
Fabaceae su rasprostranjene širom svijeta, jer je utvrđeno da se nalaze svuda osim Antarktika i visokog Arktika. Drveće se često nalazi u tropskim područjima, dok zeljaste biljke i grmlje preovladavaju u vantropskim područjima.
Biološko usvajanje dušika
thumb|180px|Korijenje [[Vicia sa vidljivim bijelim korijenovim kvržicama.]] thumb|180px|Poprečni presjek korijenove kvržice [[Vicia posmatran pod mikroskopom.]] Biološku dušikofiksaciju (BNF) obavljaju organizmi zvani diazotrofi, što je vrlo star proces koji je vjerovatno nastao u arhajskom eonu, kada je u početnoj atmosferi nedostajalo kisika. Ona se izvodi samo kod Euryarchaeota i samo kod 6 od više od 50 koljena bakterija. Neke od tih loza su koevoluirale zajedno sa cvjetnicama utvrđivanjem molekulske osnove obostrano korisnih simbiotskih odnosa. Taj proces se odvija u čvorićima koji se uglavnom nalaze u korteksu korijena, iako se povremeno nalazi i u matičnom tkivu kao kod Sesbania rostrata. Spermatophyte su ostvarile evolucijsku saradnju sa aktinoriznim diazotrofima (Frankia) ili sa rizobijima da uspostave simbiozu, a pripadaju u 11 porodica koje se nalaze u kladusu Rosidae (utvrđeno proučavanjem gena rbcL molekulske filogeneze, koji su kodirajući za dio RuBisCO enzima u hloroplastima). Ova grupa pokazuje da je raspored za stvaranje čvorića kod cvjetnica vjerovatno nastao samo jednom i da se može smatrati predačkom. Prepoznatljivo je obilježje da je u određenim lozama sačuvana ili izgubljena. Međutim, tako široka raspodjela porodica i rodova unutar ovog reda ukazuje na to da je imao višenodulacijsko porijeklo. Od 10 porodica grupe Rosidae, 8 ih izgrađuje čvoriće:
Rizobiji i njihovi domaćini moraju biti u stanju da prepoznaju jedni druge za početak izgradnje nodula. Rizobiji su svojstven za određene vrste domaćina, iako jedna vrsta rizobija često može inficirati više od jedne vrste domaćina. To znači da jedna biljna vrsta može biti zaražena putem više od jedne vrste bakterija. Naprimjer, čvorići u Acacia senegal mogu sadržavati sedam vrsta rizobija koji pripadaju u tri različita roda. Najistaknutije osobine koje omogućuju izgradnju rizobija treba razlikovati odvojeno sa brzinom njihovog rasta i vrste korijenskog nodula koji su u dodiru sa svojim domaćinom. Čvorići se mogu svrstati kao: Neodređeni čvorići su svojstveni za mahunarke iz Sjeverne Amerike, dok se određene nodule obično nalaze kod vrsta tropske ili suptropske klime. Izgradnja nodula je uobičajena u cijeloj grupi mahunarki, što je utvrđeno u većini njihovih pripadnika koji se udružuju sa rhizobjima, što zauzvrat čine posebnu simbiozu s mahunarkama (s izuzetkom Parasponi, jedinog od 18 rodova Ulmaceae (johinih) koje je sposobno da stvara nodule). Stvaranje čvorića je prisutno u svim potporodicama mahunarki, iako je manje uobičajeno kod Caesalpinioideae-a. Sve vrste koje ih stvaraju u potfamiliji Papilionoideae imaju: Za zadnja dva se smatra da su najmoderniji i posebne vrste nodula, jer su prisutni samo u nekim linijama potporodice Papilionoideae. Iako je stvaranje čvorića uobičajeno u dvije monofiletske potporodice: Papilionoineae i Mimosoineae sadrže i vrste koje ne izgrađuju nodule. Prisustvo ili odsustvo izgrađenih nodula kod vrsta unutar tri potporodice ukazuje na to da se stvaranje čvorića pojavilo nekoliko puta tokom evolucije mahunarki i da je ova sposobnost izgubljena u nekim lozama. Naprimjer, u okviru roda Robimia (bagremi), člana porodice Mimosoideae, A. pentagona ne stvara nodule. Međutim, druge vrste iz istog roda ih stvaraju, kao naprimjer Acacia senegal, koja izgrađuje sporo i brzo rastuće rizobijske čvorove.
Evolucija
Red Fabales sadrži oko 7,3% od eudikotiledonih vrsta, a najveći dio ove raznolikosti je u samo jednoj od četiri porodice: Fabaceae, ova grana (kladus) objedinjuje porodice Polygalaceae, Solanaceae i Liliaceae, čiji korijeni su stari između 94-89 miliona godina, iako se počeli svoj razvoj u više pravaca prije nekih 79-74 miliona godina. Mahunarke su raznolike od ranog tercijara, kada su postale sveprisutan dio modernih Zemljinih bioma, zajedno sa mnogim drugim porodicama koje pripadaju cvjetnicama.
Mahunarke su ostavile brojne i raznovrsne fosilne tragove, posebno iz perioda tercijara. Fosili cvjetova, plodova, listova, drveća i polena iz ovog perioda su pronađeni na brojnim mjestima.
Najraniji fosili koje se sa sigurnošću mogu odrediti kao mahunarke, pojavljuju se u slojevima koji potiču iz kasnog paleocena, prije oko 56 miliona godina. Predstavnici tri potporodice uobičajeno prepoznate kao članovi mahunarki – Cesalpinioideae, Papilionoideae i Mimosoideae – kao članovi velike grane, kao što su na genistoidi – pronađeni su u periodima koji slijede malo kasnije, počevši od prije 55-50 miliona godina. U stvari, pronađen je veliki broj fosilnih pripadnika taksona koji predstavljaju glavnu lozu mahunarki, koje potječu iz srednjeg do kasnog eocena, što ukazuje na to da je većina modernih predstavnika grupe Fabaceae bila već prisutna i da je do širokog razvoja došlo u tom periodu. Stoga je zaključeno da su Fabaceae počele njihov razvoj u više pravaca prije oko 60 miliona godina, a najvažnije grane su se odvojile prije nekih 50 miliona godina.
Pojava glavnih grana Cesalpinioideae kladusa se procjenjuje na između 56 i 34 miliona godina, a osnovna grupa Mimosoideae-a na 44 ± 2,6 miliona godina. Podjela između Mimosoideae i Faboideae je ustanovljena na prije između 59 i 34 miliona godina, a ishodišna grupa Faboideae na prije 58,6 ± 0,2 miliona godina. Moguće je da se tada dogodila i udaljavanje nekih grupa unutar Faboideae, iako je unutar svakog roda udaljavanje bilo relativno novijeg datuma.. Naprimjer,  Astragalus je odvojen od Oxytropis-a prije nekih 16-12 miliona godina. Osim toga, razdvajanje aneuploidnih vrsta roda Neoastragalus počelo je prije 4 miliona godina. Inga - još jedan rod iz grupe Papilionoideae, sa oko 350 vrsta, izgleda da se odvojila u zadnja dva miliona godina. Fosili predstavnika tri potporodice koje se tradicijski prepoznaju kao Leguminosae – Cesalpinioideae, Papilionoideae i Mimosoideae — kao članovi velikog kladusa unutar ovih potporodica – kao što su genistoidi (Genista) – nađeni su još kasnije, prije oko 55 do 50 miliona godina. U stvari, široka varijacija taksona u klavnoj leguminoznoj liniji nađena je u fosilnim ostacima koji su procijenjeni u srednji do u kasni eocen, navodeći na to da je glavnina savremenih grupa Fabaceae i tada postojala i da se njihov razvoj odvijao u tom periodu.
Na onovu filogenetičkih dokaza, zaključeno je da su mahunjače izvorno evoluirale u suhim ili polusuhim područjima duž obala okeana Tetisa, tokom palaeogena. Međutim, drugi zaključuju da se Afrika (ili čak Amerika) još ne mogu isključiti kao mjesto porijekla ove porodice.
Uključeno je nekoliko različitih puteva koji su upleteni kao donori dupliranih gena, potrebnih za nodulaciju. Glavni geni su povezani sa arbusnoidnom mikorizom, geni zaduženi za stvaranje polenove cijevi i geni hemoglobina. Pokazalo se da je jedan od glavnih gena zajednički za put arbuskularne mikorize i nodulacijskog puta SYMRK, koji je uključen u prepoznavanje biljka – bakterija, rast polenove cijevi. Djelovanje ovog gena je sličan razvoju infekcijske polarne niti, što liči na pojavu kada polenova cijev raste prema ovulama. Oba puta uključuju istu vrstu enzima, pektin-reducirajuće ćelijske zidove. Enzimi su potrebni kako bi se reducirao dušik; nitrogenaze, zahtijevaju znatan unos ATP, ali u isto vrijeme su osjetljive na slobodni kisik. Da bi se ispunili uslovi iz ove paradoksne situacije, biljke ispoljavaju vrstu hemoglobina koji se zove leghemoglobin za koga se vjeruje da se angažira nakon dupliranja događaja. Za ova tri genetička puta se smatra da su dio događanja kod dupliranja gena koji se angažiraju za proces nodulacije.
Filogenija
Filogeneza mahunarki je bila predmet mnogih izučavanja, više istraživačkih grupe iz cijelog svijeta. Ova istraživanja su koristila morfološke osobenosti, DNK podatke (u hloroplastnim intronima  trnL , hloroplastnim genima  rbcL  i  matK  ili ribosomne odstojnike (ITS) i kladističke analize, kako bi se istražili odnosi između različitih loza porodice. Studije su potvrdile da su standardne potporodice Mimosoideae i Papilionoideae monofiletske, ali obje su ugnježđene unutar parafiletskih podvrsta Caesalpinioideae. Svi različiti pristupi dali su slične rezultate u pogledu odnosa između glavnih grana porodice, kao što je prikazano na kladogramu ispod.
Zvjezdica (*) pokazuje kladuse koji uobičajeno označavaju kao Caesalpinioideae.
Taksonomija
Ove tri potfamilije su alternativno tretirani na nivou porodice, kao u Cronquist i Dahlgren sistemima. Međutim, ovaj izbor nije podržan krajem 20. i početkom 21. stoljeća, dokazujući da Caesalpinioideae mogu biti parafiletski, a Fabaceae u širem smislu monofiletski. Dok su Mimosoideae i Faboideae u velikoj mjeri monofiletske, čini se da su Caesalpinioideae imale parafiletsku evoluciju. Osim toga, postoji veliki broj rodova čije smještanje u Caesalpinioideae nije uvijek dogovoreno (naprimjer, Dimorphandra, ) a tribus Cercideae je vjerovatno sestrinski za ostatak porodice.
Rodovi i porodice
Većina od 730 rodova ove porodice je uključena u:
Ekonomski i kulturni značaj
Mahunarke su ekonomski i kulturno važne biljke zbog vanredne raznolikosti i obilatosti, a u širokom spektru jestivog povrća obuhvataju razne namjene. Mogu se uzgajati: u povrtlarstvu i poljoprivredi, kao hrana, za jedinjenja koje sadrže i tvari za medicinsku upotrebu i za ulja i masti, koje imaju razne namjene.
Ljudska i stočna hrana
Historija korištenja i uzgoja mahunarki je usko vezana za mnoge rane ljudske civilizacije, koje su nastajale u Aziji, Americi (grah, nekoliko varijanti) i Evropi (bob) oko 6.000 godina p. n. e, gdje su postale bitne kao izvor proteina.
Njihova sposobnost da uspijevaju opraviti atmosferski dušik smanjuje potrebu za đubrivom i troškove poljoprivrednika koji gaje mahunarke. One se mogu uzgajati u plodoredu da se osiromašeno zemljište dopuni dušikom. Mahuna, sjemenke i lišće imaju relativno veći sadržaj proteina od nemahunarskog i materijala, zbog dodatnog dušika. Neke vrste obavljaju hidraulično podizanje, što ih čini idealnim za mješovite zasade (međukultura).
Uzgoj mahunarki može biti namijenjen različitim potrebama, kao stočna hrana (krma), uz žitarice, kao i one za farmaciju, industriju, zeleni stajnjak i drvo, a većina komercijalno uzgajanih vrsta istovremeno ima dvije ili više namjena.
Prirodne gume
Prirodne gume su biljni eksudati (izlučevine) koje nastaju kao rezultat oštećenja, kao što to proizlazi nakon napada insekta ili prirodnog ili umjetnog reza. Ovi eksudati sadrže heterogene polisaharide, nastale od različitih šećera i obično sadrže uronske kiseline. Oni čine viskozne koloidne rastvore. Postoje različite vrste koje proizvode gume. Najvažniji od tih vrsta pripadaju mahunarkama. Oni se naširoko koriste u farmaciji, kozmetici, prehrambenoj i tekstilnoj industriji. Također imaju zanimljiva terapeutska svojstva; naprimjer gumarabika je antitusiv (protiv kašlja) protivupalna supstanca. Najpoznatije gumonosne izlučevine su tragakant (Astragalus gummifer), gumarabika ( Acacia senegal ) i guar guma (Cyamopsis tetragonoloba.
Boje
Neke od ovih vrsta se koriste za proizvodnju boja među kojima su sljedeće: Haematoxylon campechianum; veliko bodljikavo drvo koje može narasti do 15 m visine. Njegovo pluto je tanko i mehko, a drvo je teško. Srčano drvo se koristi za proizvodnju crvenih i ljubičastih boja. U histologiji se koristi boja pod nazivom hematoksilin, koja se proizvodi iz ove vrste. Brazilsko drvo Caesalpinia echinata je slično prethodnom stablu, ali sa manjim i crvenim ili ljubičastim cvjetovima. Drvo se koristi i za proizvodnju crvene ili ljubičaste boje. Madraski trn (Pithecallobium dulce) je još jedno trnovito stablo koje potiče iz Latinske Amerike. Naraste do visine od 4 m i ima žute ili zelene cvjetove koji rastu u cvastima. Njegov plod je crvenkast i koristi se za proizvodnju žute boje. Indigo boja se vadi iz pravih indigo biljaka Indigofera tinctoria koji je porijeklom iz Azije. U Srednjoj i Južnoj Americi boje se proizvode od dvije vrste koje su srodne ovoj: indigo od Indigofera suffruticosa i natal indigo iz Indigofera arrecta. Žuta boja se vadi iz Butea monosperma obično poznata pod nazivom šumski plamen.
Ukrasne biljke
Širom svijeta, već stoljećima, mnoge vrste mahunarki se koriste u hortikulturi, kao ukrasne biljke. Njihova ogromna raznolikost visine, oblika, lišća i boja cvjetova omogućava da se biljke ove porodice se najčešće sade u dizajnu i sadnji – od malih vrtova do velikih parkova. U nastavku je popis glavnih ukrasnih mahunarskih vrsta, navedene po potporodicama:
Pittsburgh Penguins
Pittsburgh Penguins profesionalni je klub u hokeju na ledu iz Pittsburgha. Takmiči se u Metropolitanskoj diviziji Istočne konferencije National Hockey Leaguea (NHL).
Fabaceae
Ukrasne biljke
, Parkinsonia aculeata, Senna multiglandulosa''.
Pittsburgh Penguins
Franšiza je osnovana 1967. kao jedna od prvih ekspanzijskih ekipa tokom originalnog širenja sa šest na 12 ekipa. Penguinsi su igrali u Civic Areni, poznatoj i kao The Igloo, od osnivanja do kraja sezone 2009/10, kada su se preselili u PPG Paints Arenu. U sezoni 1992/93. osvojili su svoj prvi Predsjednički trofej jer su bili ekipa s najviše poena na kraju regularne sezone. Osim osvojenih osam divizijskih titula, igrali su šest finala Stanley Cupa, izgubivši samo jedno. Uz Edmonton Oilerse, imaju najviše titula prvaka lige izvan klubova iz Originalne šestorke. Osvajanjem Stanley Cupa 2016. i 2017. postali su prvi uzastopni prvaci u 19 godina (nakon Detroit Red Wingsa 1997/98) i prva ekipa kojoj je to uspjelo od uvođenja platnog plafona u NHL. Nekoliko bivših članova tima primljeno je u Hokejašku Kuću slavnih, uključujući suvlasnika Marija Lemieuxa, koji je kupio Penguinse 1999. i izveo klub iz bankrota. Lemieux, Jaromír Jágr, Sidney Crosby i Jevgenij Malkin osvojili su Hartov memorijalni trofej dok su igrali za Penguinse.
Povučeni brojevi
mini|desno|250px|Povučeni brojevi Penguinsa u PPG Paints Areni
Novi Senkovac
Novi Senkovac je naseljeno mjesto u sastavu grada Slatine, Virovitičko-podravska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Podravska Slatina.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Novi Senkovac je imao 301 stanovnika.
Napomena: ''Iskazuje se kao naselje od 1948. U 1981. povećano pripajanjem dijela područja naselja Medinci. Do 1961. sadrži podatke za taj pripojeni dio.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Novi Senkovac je imalo 476 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Popis 1910.
Novi Senkovac se kao samostalno naselje iskazuje od 1948. godine, te nema podataka sa popisa stanovništva 1910. godine.
PARM1
PARM1 ili prostatni androgen-regulirani mucinuliki protein 1, jest  gen koji je kod ljudi nalazi na hromosomu 4.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 310 aminokiselina, а molekulska težina 32.289 Da.
QSER1
Glutaminom i serinom bogati protein 1 ili QSER1 je protein koji je kodiran genom QSER1.
Protein QSER1 je regulator metilacije DNK. QSER1 ima jednog alijasa, FLJ21924.
Lokacija
Gen QSER1 nalazi se na kratkom kraku hromosoma 11, sekvenca (11p13), gdje počinje sa 32,914.792. bp i završava na 33,001.816. bp. Dužina je 87.024 bp. Nalazi se između gena DEPDC7 i PRRG4 i 500.000 bp nizvodno od gena za Wilmsov tumor 1 (WT1), koji je upleten u više patoloških promjena.
Ortolozi
QSER1 je visoko konzerviran u većini vrsta kladusa Chordata. Ortolozi pronađeni su kod primata, ptica, gmizavaca, vodozemaca i riba još u celakantu, koji su se razišli prije 414,9 miliona godina.
Paralozi
QSER1 ima jedan paralog kod ljudi, protein 12 bogat prolinom ili PRR12. PRR12 se nalazi na hromosomu 9, na pozicili 9q13.33, a nema poznatu funkciju. PRR12 se nalazi u većini vrsta hordata još u celakantu. Događaj dupliranja vjerovatno se dogodio negdje u lozi hordata blizu divergencije celakanta. I PRR12 i QSER1 sadrže konzervirani domen DUF4211, blizu 3’ krajeva gena.
Promotor i transkripcijski faktori
Promotorska regija za QSER1 je duga 683 bp i nalazi se na hromosomu 11 između 32,914.224 bp i 32,914.906 bp. Postoji određeno preklapanje između promotorske regije i 5’ UTR QSER1. Predviđeni transkripcijski faktori sa konzervacijom uključuju (ali nisu ograničeni na) EGR1, p53, E2F3, E2F4, PLAG1, NeuroD2, Myf5, IKZF1, SMAD 3, KRAB, MZF1 i c-Myb.
Normalna ekspresija
Ekspresija QSER1 je viđena na nivoima nižim od 50% u mnogim tkivima. Međutim, zapažena je u skeletnim mišićima, slijepom crijevu, trigeminusnoj gangliji, stablu malog mozga, ponsu, kičmenoj moždini, cilijarnoj gangliji, globus pallidus, subtalamusnom jezgru, leđnom ganglijskom korijenu, fetusnoj jetri, nadbubrežnim žlijezdama, jajnicima, korpusu maternice, srčanim miocitima pretkomorskokomprskom čvoru, koži, hipofizi, jeziku, ranim eritroidnim progenitorima i krajnicima.
Diferencijalna ekspresija
Primijećeno je značajno smanjenje ekspresije QSER1 u bubrežnim mezangijnim ćelijama, kao odgovor na liječenje s 25 mM glukoze. Ovo stanje proučavano je jer je u tim ćelijama zabilježena različita ekspresija gena uključenih u regulaciju ćelijskog ciklusa, kao odgovor na visoke razine glukoze zabilježene kod dijabetes melitus.
Diferencijalna ekspresija QSER1 se vidi u više stanja raka. Prekomjerna ekspresija QSER1 zabilježena je u Burkittovom limfomu. Ekspresija SER1 se takođe povećava sa povećanjem Gleasonovog skora (naprednije faze) raka prostate. U studiji o odgovoru raka dojke na paklitaksel i fluorouracil-doksorubicin-ciklofosfamidnu hemoterapiju primijećeno je da su linije raka dojke s višim nivoom QSER1 imale veću vjerovatnoću da će odgovoriti na liječenje od onih sa nedovoljno izraženom QSER1.
Veća ekspresija QSER1 također je zabilježena u epitelnim ćelijama dojke imortaliziranih ćelijskih linija, nego u epitelnim ćelijama dojke iz ćelijskih linija s konačnim životnim vijekom.
3’ UTR
Predviđeno je preko 20 petlji peteljke u 3 ’UTR QSER1. U prvih 800 bp od 3 ’UTR pronađeno je 16 petlji peteljke. 3 ’UTR je gotovo u potpunosti konzerviran kod sisara, s manjom konzervacijom u drugih organizama.
Opća svojstva
Protein QSER1 dug je 1735 aminokiselina. Sastav peptida je značajno bogat serinom i glutaminom: 14,7% ostataka serina i 8,9% glutamina.
Domeni i motivi
Protein QSER1 sadrži dva visoko konzervirana domena koja se nalaze ne samo u QSER1 već i u drugim proteinima. To uključuje domen PHA02939 sa aminokiselinama između 1380-1440 i domen DUF4211 od aminokiselina 1522-1642. Jedarnu lokalizaciju predvidio je pSORT. Ovo svojstvo je konzervirano od ljudskog QSER1 do celakantnog QSER1. PSORT je također predvidio više konzerviranih signala jedarne lokalizacije unutar proteina QSER1.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 1.735 aminokiselina, a molekulska težina 189.972 Da.
Struktura
Predviđanja strukture proteina QSER1 ukazuju da protein sadrži mnogo alfa-heliksa. NCBI cBLAST predvidio je strukturnu sličnost između proteina QSER1 i Schizosaccharomyces pombe (fisijski kvasac) RNK-polimeraza II A. Dvije regije sličnosti javljaju se između aminokiselina 56-194 i 322-546. Ova prva regija (56-194) je regulatorna regija i u RNA polimerazi II čovjeka i kvasca koja sadrži više ponavljanja sekvence YSPTSPSYS. Fosforilacija ostataka serina u ovoj regiji regulira progresiju kroz korake transkripcije gena. Za ovu regiju osigurana je 3D struktura. Strukturno slično područje nalazi se na vanjskoj strani molekule proteina i čini dio rascjepa za vezanje DNK.
Dalja strukturna sličnost sa proteinom virusne RNK koja veže polimerazu je predviđena prema Phyre2. Ova struktura se nalazi na samom kraju proteina, između aminokiselina 1671 i 1735. Struktura ima dugu regiju alfa-heliksa, što je također predvidio SDSC Biology Workbench PELE. Slika strukturno sličnog područja i poravnavanja sekvence prikazana je s desne strane. Regije prije identificiranog strukturno sličnog domena pokazuju dva druga alfa-heliksa, predviđena s velikom pouzdanošću.
Konzervacija
Protein QSER1 je visoko konzerviran u vrstama hordata. Donja tabela prikazuje informacije o proteinskim ortolozima.
Fosforilacija
Postoji 12 potvrđenih mjesta fosforilacije proteina QSER1. Osam su fosfoserini, jedan fosfotirozin i tri fosfotreonina. Pokazalo se da su tri od ovih mjesta fosforilirana ATM-om i ATR-om, kao odgovor na oštećenje DNK. Ostala 123 moguća mjesta fosforilacije predviđena su pomoću alata ExPASy NetPhos.
Baničevec
Baničevec je naseljeno mjesto u sastavu općine Rakovec, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Vrbovec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Baničevec je imao 197 stanovnika.
Napomena: ''Od 1910. do 1981. iskazivano pod imenom Baničevec Rakovečki, a 1991. pod imenom Baničevac.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Baničevec je imalo 244 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
QSER1
SUMOilacija
Interakcija QSER1 proteina sa SUMO zabilježena je u više proteinskih širokih studija. Predviđena mjesta SUMOilacije pronađena su u proteinu QSER1. Visoko konzervirana mjesta SUMOilacije javljaju se sa sekvencom MKMD na aminokiselini 794, VKIE na 1057, VKTG na 1145, LKSG na 1157, VKQP na 1487 i VKAE na 1492.
SUMO
Interakcija QSER1 sa protzeinom SUMO potvrđena je u više studija.Uloga SUMOlacija u funkciji QSER1 nije jasna. Međutim, može postojati veza između QSER1 i SUMO kao odgovor na endoplazmatskoretikulumski (ER) stres (često uzrokovan nakupljanjem pogrešno savijenih proteina). U studiji o ER stresu, QSER1 je označen kao gen za odgovor na stres na ER sa promijenjenom ekspresijom. Nadalje, u studiji o SUMOilaciji kao odgovor na akumulirane pogrešno savijene proteine i ER stres utvrđeno je da je QSER1 SUMO interaktant u ovoj situaciji. Svaka veza između ove dvije aktivnosti nije proučena i nepotvrđena.
RNK-polimeraza II
Direktna interakcija QSER1 s RNK-polimerazom II pronađena je u studiji koju su proveli Moller et al. Pokazalo se da dolazi do interakcije sa podjedinicom DNK usmjerene RNK-polimeraze II, RPB1, RNK- polimeraze II, tokom mitoza i interfaza. Kolokalizacija/interakcija QSER1 pokazana je u regulatornoj regiji RPB1 sa 52 ponavljanja heptapeptida (YSPTSPSYS).
Ubikvitin
Utvrđeno je da QSER1 stupa u interakciju s ubikvitinom, u dvije studije supstrata na cijelom proteomu. Posebni detalji o ovoj interakciji nisu proučavani.
Patologija
Promijenjena ekspresija QSER1 zabilježena je kod patološke kardiomiopatije, Burkittovog limfoma, raka prostate i nekih gore navedenih karcinoma dojke. NCBI AceView navodi više mutacija povezanih s drugim patološkim promjenama, uključujući osam parova baza i 13 delecija baznih parova u QSER1 povezanih s leiomiosarkomom maternice, te 57 parova baza razlika u neuroblastomu. Navedene su i više varijanti prerade sa skraćenim krajevima 5 'i/ili 3' koji se često primjećuju u kancerogenim stanjima. Nadalje, prema bazi podataka NCBI OMIM, više patoloških stanja povezano je s promjenama u regiji 11p13 i stoga može uticati na QSER1. To uključuje eksudativnu vitreoretinopatiju 3, porodičnu kandidijazu 3, centralopatsku epilepsiju, autosomno recesivnu gluhoću 51. QSER1 je također zabilježen kao gen osjetljivosti na Parkinsonovu bolest.
Radosavci
Radosavci su naseljeno mjesto u sastavu grada Slatine, Virovitičko-podravska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Podravska Slatina.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Radosavci su imali 99 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Radosavci je imalo 114 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
RPL27A
Ribosomi, organele koje kataliziraju sintezu proteina, sastoje se od male 40S i velike 60S podjedinice. Ove podjedinice zajedno se sastoje od četiri tipa RNK  i približno 80 strukturno različitih proteina. Ovaj gen kodira ribosomni protein koji je komponenta podjedinice 60S. Ovaj protein pripada porodici L15P ribosomnih proteina. Nalazi se u citoplazmi. Uočena je varijabilna ekspresija ovog gena u kolorekttumskom karcinomu u poređenju sa susjednim normalnim tkivima, iako nije pronađena korelacija između nivoa ekspresije i težine bolesti. Kao što je tipski za gene koji kodiraju ribosomske proteine, više obrađenih pseudogena izvedenih iz ovog gena raspršeno je širom genoma.
Aminokiaelinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 148 aminokiselina, а molekulska težina 16.561 Da.
Mali lav (sazviježđe)
Mali lav je malo teže uočljivo sazviježđe na nebu. Najsjajnija zvijezda je 46 LMi ili Praecipua sa prividnom magnitudom od 3.83
Mitologija
Afrodita kćerka Zevsa imala je odnos s Aresom bogom rata. Rodila je dijete kojem je nadila ime Eros. Zevs je htio to dijete ukloniti jer se pribojavao da će ono poprimiti Aresove osobine. Afrodita je Erosa prepustila jednoj lavici na čuvanje koja je živjela u dubokoj šumi.Uprkos svemu Zevs je nagradio plemenitost te lavice i uzdigao je među zvijezde.
Vanjski linkovi
[https://web.archive.org/web/20151029053957/http://astrodata.bplaced.net/sternbilder.htm ASTRODATA. Privatna stranica za astronome amatere, kompletan spisak od 88 sazviježđa ] 30.01.2014 njem.
Novoseoci
Novoseoci su naseljeno mjesto u općini Sokolac, Bosna i Hercegovina.
Stanovništvo naselja je u potpunosti bošnjačko i uglavnom se bavi stočarstvom i poljoprivredom. Prije Rata u Bosni i Hercegovini, naselje je bilo zbijenog tipa sa oko 40 kuća. Džamija u Novoseocima je izgrađena 1989. godine. Ista je porušena 22. septembra 1992, kada je 2. romanijska brigada Vojske Republike Srpske ubila 44 civila ovog naselja i okoline.
Džamija je obnovljena 2007. godine, a mali broj stanovnika se vratio u Novoseoce.
Popis stanovništva u Srbiji 2011 (Sečanj)
Po popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. u Srbiji, koji je proveden od 1. do 15. oktobra 2011, u općini Sečanj živjelo je ukupno 13267 stanovnika, što predstavlja 0,18% od ukupnog broja stanovnika Srbije, odnosno 7,07% od od ukupnog broja stanovnika Srednjobanatskog okruga. Popis stanovništva provoden je na temelju Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova u 2011. Godini ("Službeni glasnik RS", br. 104/09 i 24/11).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u općini Sečanj bilo je 6.642 (50,06%) muškaraca i 6.625 (49,94%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 1.003:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 43,7 godina, muškaraca 41,7 godina, a žena 45,6 godina. Udio osoba starijih od 18 godina je 83,4% (11.066), kod muškaraca 82,7% (5.492), a kod žena 84,1% (5.574).
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Viljevo)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Viljevo je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 93 km2 imala 2.065 stanovnika, što predstavlja 0,68% od ukupnog broja stanovnika Osječko-baranjske županije, odnosno 0,05% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Viljevu je 22 stanovnika/km2.
Košarkaška reprezentacija Irske
Košarkaška reprezentacija Irske (irski: Foireann cispheile náisiúnta na hÉireann) predstavlja Irsku na međunarodnim košarkaškim takmičenjima i njom upravlja Košarkaški savez Irske, sa igračima iz Republike Irske i Sjeverne Irske. Irska je trenutno na 95. mjestu na FIBA svjetskom poretku.
Irska nema mnogo historije na međunarodnoj sceni, jer tek treba da dođu do plasmana za vrhunske turnire kao što su EuroBasket ili FIBA Svjetsko prvenstvo. Ipak, reprezentacija je uspjela jednom doći do Ljetnih olimpijskih igara, 1948. godine.
Trenutna ekipa
Sastav za utakmice pretkvalifikacija za EuroBasket 2025. koje su se igrale 30. juna i 3. jula 2022. protiv Austrije i Švicarske.
Proizvođač
2016: Macron
IC 4795
IC 4795 (također poznat kao ESO 141-14 i PGC 62608) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 212 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Paun. Najveći prečnik je 1,10 (68 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 13. augusta 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
PLAC1
Placentnospecifični protein 1 je mali (212 aminokiselinski), sa ćelijske površine lučeći  protein  koji je kod ljudi kodiran genom PLAC1. Od otkrića 1999., utvrđeno je da PLAC1 ima ulogu u razvoju i održavanju placente, kontroliraju nekoliko gestacijskih poremećaja, uključujući preeklampsiju, razvoj fetusa i veliki broj kancera.
Genomika
PLAC1 nalazi se na dugom kraku X-hromosoma,  na poziciji  Xq26.3. Gen se sastoji od šest egzona raspona gotovo 200Kb (GRCh38 / hgs38; X: 134,565,838 - 134,764,322). Čitava kodirajućsa sekvenca plus 3 ’UTR i dio 5’ UTR čine egzon 6, dok egzoni 1 - 5 sadrže različito spojene elemente ostatka 5’UTR, uključujući dva neovisno regulirana promotora. Ova dva promotora, nazvana P1 (distalni) i P2 (proksimalni), nalaze se u egzonima, 1 odnosno 4. Pokazalo se da istovremeno proizvode transkripte, iako transkripcija P1 prevladava u karcinomima, a P2 u placenti.
Filogenetika
Od svog početnog opisa konsenzus je da je  PLAC1  visoko konzerviran i da to ima važnu ulogu u uspostavljanju i održavanju placente.
Detaljna studija gena i proteina PLAC1 placente 54 vrste sisara, koji predstavljaju dvanaest krunskih redova potvrđuje visok nivo konzerviranosti pod kontrolom stroge pročišćavajuće selekcije. Dalje, uporedne genomske sekvence dvaju torbara, oposuma (Mondelphis domestica) i valabija ( Macropus eugenii ), monotremata, kljunara (Ornithorhynchus anatinus), dvije ptice, kokoš ( Gallus  gallus) i zeba ( Taeniopygia guttata ), te dvije ribe, zebrica (Danio rerio) i gregorac (Gasterosteus aculeatus),  u rasponu sintetske regije X-hromosoma iz PHD-prstovog proteina 6 (PHD6) do faktora 9 (F9) pregledana je na bilo koju 'PLAC1-oliku sekvencu. Pokazano je da se PLAC1 pojavio u životinjskom genomu istovremeno s pojavom sisara sa placentom (Placentalia) prije nekih 165 000 000 godina.
Funkcija
Otkriće PLAC1 rezultat je ispitivanja regije oko gena ljudske hipoksantin-ribosiltransferaze 1 (HPRT) s ciljem utvrđivanja da li je tamo kodiran protein specifičan za placentu. Ovo je pitanje pokrenuto jer se vjerovalo da je regija uključena i u patologije placente i fetusa. Nađeno je da se  identificirani PLAC1 i njegov mišji ortolog Plac1 eksprimiraju tokom trudnoće. Brzo je utvrđeno da je ekspresija PLAC1 specifična za ćelije trofoblasta i da je presudan element u uspostavljanju i održavanju normalne placente. Ekspresija je dalje lokalizirana na apikalnom području sinciciotrofoblasta, vodećeg, invazivnog dijela embriona u razvoju. Ekspresija PLAC1 prestaje početkom porođaja, a PLAC1 iRNK čiste periferni majčin cirkulacijski sistem ubrzo nakon porođaja.
Prepoznavanje da PLAC1 ima važnu ulogu u prvom uspostavljanju placente, a potom i u njenom održavanju tokom trudnoće dovodi do ideje da PLAC1 može imati ulogu u gestacijskim problemima, od neplodnosti do preranog porođaja. Važan doprinos ovoj ideji je zapažanje da je model nokaut miša Plac1 pokazao placentomegaliju u branama i ograničenje rasta kod mladunaca. Brojni gestacijski problemi povezani su s abnormalnom ekspresijom PLAC1, uključujući unutarmaternično ograničenje rasta (IUGR), prerano rođenje , neuspjeh u implantaciji i preeklampsija. Nekoliko ovih studija nastojalo je razviti PLAC1 testove u dijagnostičke alate sa mješovitim uspjehom.