cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borislav Pekić
Mladost
mini|lijevo|250px|Borislav Pekić 1964. Pod pseudonimima Adam Petrović, Borislav Petrović i Dimitrije Petrović, objavljuje članke u časopisima Vreme i Vidici. Godinama je Pekić radio na nekolicini romana a kada je prvi od njih Vreme čuda (1965.), objavljen privukao je pažnju velikog broja čitatelja kao i književnih kritičara. Ovaj roman je 1976. izdan na engleskom od strane Harcourt Brace Jovanovic u New Yorku kao Time of Miracles. Preveden je na francuski 1986, na poljski 1986, rumunski 1987, italijanski 2004. i grčki jezik 2007. Pekićev prvi roman jasno je ukazao na dvije važne karakteristike njegovog rada, oštar antidogmatizam i konstantni skepticizam u pogledu mogućeg "progresa" čovječanstva koji je dostignut tokom svoje historije.
U razdoblju između 1968-69, Pekić je bio jedan od urednika beogradskih Književnih novina. Njegov drugi roman Hodočašće Arsenija Njegovana (1970.) u kojem je pored ostalog, dao sliku studentskog prosvjeda 1968. u Jugoslaviji. Iako se ideološki distancirao od ovog opozicijskog pokreta, nova politička klima je dalje komplikovala njegov odnos s vlašću, tako da je godinu dana bio bez putnih dokumenata. Roman je ipak dobio Ninovu nagradu kao najbolji jugoslavenski roman te godine. Engleski prijevod pod naslovom Houses of Belgrade (Beogradske kuće) se objavio 1978. u izdavačkoj kući Harcourt Brace Jovanovic, a kasnije je bio preveden na poljski, češki i rumunjski.
Emigracija
Godine 1977. poslao je rukopis sotije Kako upokojiti vampira na anonimni književni natječaj Udruženih izdavača Jugoslavije koji su prepoznali u njemu najbolje pristiglo djelo i tako je knjiga štampana. Kasnije je prevedena na češki 1980, poljski 1985, italijanski 1992, a engleski prijevod se pojavio 2005. Baziran djelomično na Pekićevom vlastitom izskustvu u zatvoru i istrazi, roman pokazuje metode, logiku i psihologiju modernog totalitarnog režima.
Obrana i posljednji dani (1977) saga-fantazmagorija prevedena je na poljski i mađarski 1982, na češki 1983, francuski 1989. i švedski 2003. Ova tri romana bazično se bave raznim vrstama i na raznim razinama kolaboracije u Jugoslaviji za vrijeme Drugog svjetskog rata.
Nakon više od dva desetljeća priprema, studija i proučavanja, prvi tom Pekić sedmotomovne fantazmagorije Zlatno runo se 1978. godine pojavljuje pred čitaocima. Slijede zatim i ostalih šest tomova tokom 1978-86. godine. Tim dijelom Pekić se uvrstio u najznačajnije srpske književnike. Za ovu sagu Pekić je 1987. dobio Njegoševu nagradu, označujući ga kao jednog od vrhovnih suvremenih proznih pisaca u Jugoslaviji. Prema mišljenju žirija Televizije Srbije, taj roman je ušao u izbor deset najboljih romana, napisanih na srpskoj jeziku u razdoblju od 1982-92. godine. Zlatno runo je uspoređivana od strane inozemnih kritičara sa James Joycovim Uliksom po strukturi naracije klasičnog mita, sa Mannovim Budenbrokovima po dugačkoj porodičnoj historiji i evoluciji predratnog društva, kao i sa Aldous Huxleyevim Kontrapunkt života po unutarnjoj tenziji koja prolazi kroz labirint konfliktnih perspektiva. Međutim, ipak je Zlatno runo slavljeno kao jedinstveno. Jedna od očiglednih odlika je i ogroman opseg i tematska kompleksnost. Zlatno runo opisuje lutanje generacija Njegovan i kroz njih istražuje historiju Balkana. Prvi, drugi i treći tom izdan je na francuskom 2002, 2003. i 2004. godine.
Osamdesetih Pekić je napisao nešto sasvim novo. Sakupljao je materijal za pisanje knjige o izgubljenom otoku Atlantidi, sa namjerom da da jedno novo objašnjenje za korijene, razvoj i propast naše civilizacije. I pored klasičnih izvora koji su inspirirali njegov antropološki interes, Pekić je odlučio da ocrta svoju novu viziju budućnosti i time izbjeći restrikcije historijskog modela s kojim je on nesumnjivo morao suočiti u starim mitovima. Iz toga su proizišle tri knjige: žanr-roman Besnilo (1983), antropološki roman 1999 (1984) i epos Atlantida (1988). Ove knjige su doživjele veliki broj izdanja u Srbiji i Jugoslaviji, a Besnilo je bio bestseler. Besnilo je prevedeno na španski 1988 i na mađarski 1994, a Atlantida na češki 1989. Za Atlantidu Pekić je dobio "Goranovi nagradu" 1988. Ovaj roman je 1983 izabran za najčitaniju knjigu domaćeg autora te godine i dobio je nagradu Beogradski pobjednici.
Pekićeva Odabrana djela u 12 tomova izdata su krajem 1984. a za njih je dobio Nagradu Udruženja književnika Srbije.
Godine koje su pojeli skakavci u tri toma, izdane su između 1987-90. Dva odlomka prve knjige su prevedena na engleski i publicirana u književnim časopisima Velike Britanije. Ovo je Pekićeva autobiografsko-memoarska proza ​​s ocjenom i objašnjenjem poslijeratnih dana, životom i proganjanjem buržoazije pod komunističkim režimom. Ove knjige nisu samo autobiografske u klasičnom smislu riječi, pošto se Pekić bavi i općim stanjem Jugoslavije poslije Drugog svjetskog rata, kao i drugim zemljama i njihovim penalnim sustavima. On slika zatvorski život kao jedinstvenu civilizaciju, a civilizaciju "slobode" kao specijalan vid zatvora. Ova trilogija je odabrana kao najbolja memoarska proza ​​i za njih je Pekić dobio Nagradu "Miloš Crnjanski" 1989. godine.
Pisao je članke i objavljivao u književnim časopisima: Književnost, Književne novine, Književna reč, Savremenik.
Film, pozorište i radio
Pekić se sedamdesetih godina 20. vijeka, izdvojio kao jedan od najboljih savremenih dramskih pisaca Srbije i Jugoslavije. Redovito je pisao radio-drame za Westdeutscher Rundfunk, u Kölnu, kao i za Süddeutscher Rundfunk u Stuttgartu. Od 27 drama koje su izvedene i/ili štampane u Srbiji sedamnaest su imale svoju premijeru u Njemačkoj. Mnoge su bile transformirane u pozorišne i/ili televizijske drame, i dobivale su brojne nagrade. Šesnaest drama su objavljene u njegovim Odabranim djelima 1984. Njegova drama Generali ili Srodstvo po oružju (1969.) se može naći u svakoj antologiji srpske savremene drame. Dobila je Nagradu Sterijinog pozorja za komediju godine 1972, kao i Nagradu Knjeginja Milica pozorišta u Kruševcu 1991. Pekićevi pozorišni komadi su bili vrlo popularni i hvaljeni, a najpoznatiji od njih Cincari ili Korešpodencija (1979.), koja je bazirana na četvrtom tomu Zlatnog runa, igrala se 280 puta u Ateljeu 212 u Beogradu u razdoblju od 23 godine. Dobio je prvu nagradu Radio Zagreba za dramu ' 186. Stepenik (1982) kao i prvu nagradu na festivalima u Ohridu i Varni za Kako zabavljati gospodina Martina'' (1990).
Kao honorarni komentator Jugoslovenskog odjela Svjetske sekcije BBC u Londonu (1986–91) Pekić je čitao svoja "Pisma iz Londona" svake sedmice; ova Pisma su poslije štampana u Jugoslaviji kao Pisma iz tuđine, Nova pisma iz tuđine i Posljednja pisma iz tuđine (1987-91). Svaka knjiga je sadržavala pedeset pisama sa duhovitim i inovativnim zapažanjima o Engleskoj i engleskom narodu. Pisma su bila emitirana za jugoslavenske i srpske slušaoce, za koje je Pekić naročito uživao napraviti brojne i humoristične usporedbe između engleske i naše vlasti, države, običaja i ljudi. Za ove knjige dobio je Nagradu Jaša Ignjatović u Mađarskoj 1991. Pekić je također na istom programu BBC imao seriju o historiji Velike Britanije, koja je izdana posthumno sa naslovom Sentimentalna povest Britanskog carstva (1992). Za ovo djelo je dobio Počasnu nagradu BIGZ-a, izdavača knjige. Djelo je štampano nekoliko puta i imalo je velikog uspjeha.
Djela su mu prevedena na engleski, njemački, francuski, italijanski, španski, holandski, poljski, češki, slovački, mađarski, rumunski, retoromanski, makedonski, slovenski, albanski, grčki, švedski i ukrajinski jezik.
Kraj života i smrt
mini | desno | 250p | Borislav Pekić na prvim masovnim demonstracijama protiv režima [[Slobodan Milošević|Slobodana Miloševića, 9. marta 1991.]] Godine 1989. zajedno sa još dvanaest srbijanskih intelektualaca obnovio je rad Demokratske stranke, da bi sljedeće, 1990. godine, postao njen potpredsjednik i član Glavnog odbora, kao i jedan od urednika obnovljenog opozicijskog lista "Demokracija". Godine 1991. bio je kandidat Demokratske stranke za narodnog zastupnika u Skupštini Republike Srbije u beogradskoj općini Rakovica kada je pobijedio njegov protukandidat Vojislav Šešelj.
Pekić je bio potpredsjednik srpskog PEN centra od 1990. do 1992. godine i član engleskog PEN centra. Bio je dopisni član Srpske akademije nauka i umjetnosti od 12. decembra 1985. godine, kao i član Krunskog savjeta princa Aleksandra Karađorđevića 1992. godine.
Aktivan kako kao autor tako i kao javna ličnost do posljednjeg dana, Pekić je umro od raka pluća u svom domu u Londonu, 2. maja 1992. Kremiran je u Londonu, a njegova urna se nalazi u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu, zajedno s drugim uvaženim ličnostima iz socijalnog, političkog i kulturnog reda građana. Posthumno 1992, ga je prestolonasljednik Aleksandar odlikovao Kraljevskim ordenom dvoglavog bijelog orla prvog stupnja, kao najvišeg odlikovanja dodijeljenog od srpskog pretendenta na poziciju monarha.
Jubileji i izložbe
mini|desno | 250p | Poštanska marka s likom Borislava Pekića, dio serije maraka pod imenom "Velikani srpski književnosti" koju je izdala Srbijamarka, PTT Srbija, 2010. godine mini|desno|[[Statua Borislava Pekića u Beogradu|Statua Borislava Pekića na Vračaru u Beogradu]] Srpska akademija nauka i umjetnosti u Beogradu održala je 1. i 2. maja 2000. godine naučni skup povodom sedamdesetogodišnjice rođenja Borislava Pekića. Referati sa tog skupa objavljeni su u Spomenicima Borislava Pekića 2003. godine. Narodna biblioteka Srbije je septembra 2000. godine organizirala izložbu pod naslovom "Borislav Pekić ili vrijeme reči" zajedno sa Fondom Borislava Pekića i Narodnom bibliotekom Kraljeva. 17. aprila 2007. godine u Biblioteci grada Beograda bila je otvorena izložba o životu i djelu velikog pisca povodom 80 godina od njegovog rođenja. Izložba je pod pokroviteljstvom Ministarstva kulture Vlade Republike Srbije putovala je kako po Srbiji (Jagodina, Novi Sad, Zlatibor, Niš,...) Tako i po mnogim gradovima Evrope i Kanade. Gostovala je u Budimpešti, pa u Sarajevu maja 2007, u Parizu 25. marta 2010, 16. novembra 2010. u Zagrebu, 2011. u Puli. Gradska općina Vračar i Biblioteka grada Beograda je ovu izložbu u nešto drugačijem obliku prikazala 19. aprila 2010. godine.
Zbornik Poetika Borislava Pekića: preplitanje žanrova nastao je kao rezultat istoimenog naučnog skupa koji je održan u Beogradu 19. i 20. novembra 2008. godine. Međunarodni naučni skup, posvećen poetici i žanrovskim aspektima Pekićevog dijela, pripremljen je u okviru projekta "Savremene književne teorije i njihova primjena: nove diskursivne prakse književnoteorijskih proučavanja" koji se realizira u Institutu za književnost i umjetnost - Beograd. Organizacioni odbor su činili: dr. Vesna Matović, direktor Instituta, Ljiljana Pekić, supruga Borislava Pekića, dr. Milan Radulović, rukovodilac Projekta u Institutu, dr. Gojko Tešić, dr. Petar Pijanović, rukovoditelj skupa, dr. Aleksandar Jerkov i mr Igor Perišić. Skup je otvoren 19. novembra 2008. U svečanoj Sali Skupštine grada uz prigodne riječi dr. Vesne Matović, Nebojše Bradića, ministra za kulturu u Vladi Republike Srbije i dr. Petra Pijanović. Naučni skup je okupio proučavaoce i tumače Pekićevog djela iz Srbije i inozemstva (Njemačka, Rusija, Francuska, Engleska, Poljska, Ukrajina, Italija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Hrvatska, Makedonija).
Novembra 2010. godine, Pekić je uvršten u seriju maraka PTT Srbije "Velikani srpski književnosti", čiji je dizajn uradila Marina Kalezić. Kolekcija je postala filatelistička rijetkost.
Također, 2002. godine izgrađena je osnovna škola na Bežanijskoj kosi u Beogradu koja je dobila ime po Borislavu Pekiću. U Beogradu, na Vračaru, imenovana je Ulica Borislava Pekića, a 2012. godine ogranak Biblioteke grada Beograda u ulici Svetozara Markovića dobio je ime po Borislavu Pekiću.
Godine 2006. njegova supruga Ljiljana Pekić, koja je bila priređivač njegovih posthumnih dijela, počela je da uređuje blog Borislava Pekića na kojem se mogu naći kako publicirana tako i neobjavljena djela ovog pisca. Godine 2012. njegova unuka Mari-Luiz počela je Facebook stranicu s Pekićevim odabranim citatima. Briga o publiciranju Pekićevih rukopisa, kako objavljenih tako i onih iz ostavštine, preuzele su njegova supruga Ljiljana Pekić i kći Aleksandra Pekić.
Borislav Pekić je rehabilitiran odlukom Okružnog suda u Beogradu od 17. decembra 2007. godine. Na Cvetnom trgu u Beogradu je 2. marta 2016. otkriven spomenik Borislavu Pekiću.
Posthumna izdanja
Veliki dio Pekićevih djela su publicirana posthumno. Vreme reči 1993; Odmor od istorije 1993; Graditelji 1994; Rađanje Atlantide 1996; Skinuto sa trake 1996; U traganju za Zlatnim runom u tri toma 1997; Izabrana pisma iz tuđine 2000; Političke sveske 2001; Filosofske sveske 2001; Korespondencija kao život I i Korespondencija kao život III, 2002-03; Sabrana pisma iz tuđine 2004, Roboti i sablasti, (zbirka neobjavljenih drama) 2006, Izabrane drame 2007, Izabrani eseji, 2007, Moral i demokracija (zbirka intervjua i eseja) 2008, Marginalije i moralije'' (zbirka misli iz objavljenih i neobjavljenih djela), 2008.
Borislav Pekić je za sobom ostavio ogroman korpus književnih manuskripata koji se sastoje od kompleksnih komentara o nastanku i razvitku tema u Zlatnom runu, Atlantidi, 1999, sa filozofskog, antropološkog i povijesnog stajališta. Prisustvo autobiografskih sadržaja može se zapaziti u nekim njegovim djelima u vidu sjećanja na godine provedene u političkom zatočeništvu kao iu knjigama eseja povodom života u Velikoj Britaniji. Njegova opsesija temama osobne slobode provlači se kako kroz djela tako i kroz dnevnike kao odgovor na gušenje i opresiju komunističkog režima u bivšoj Jugoslaviji. Njegova supruga i kći su 2012. objavile djelo "Stope u pesku" koje sadrži govore i predavanja koje je Pekić držao diljem svijeta.
Fond "Borislav Pekić"
Poslije Pekićevi smrti, u julu 1993, u Beogradu, je osnovan Fond "Borislav Pekić", čiji su osnivači srpskog PEN-centar, SANU, Ministarstvo kulture Republike Srbije, Branko Dragaš, Udruženje književnika Srbije i Ljiljana Pekić, koja je i direktor Fonda. Cilj Fonda je promocija i publikovanje Pekićevih dijela, skrb o piščevoj zaostavštini kao i projekti "Borislav Pekić našoj djeci" i dodjela Nagrade "Borislav Pekić" za književna djela u nastajanju. Fond redovito objavljuje i publikaciju Anali Borislava Pekića. Pisci koji su dobili nagradu Fonda "Borislav Pekić" za nova djela vremenom su postali afirmirani stvaratelji suvremene srpske književnosti. Među njima su Svetislav Basara, Dragan Velikić, Goran Petrović, Bladislav Bajac, Mileta Prodanović, Igor Marojević, Sreten Ugričić, Gojko Božović, Jasmina Lukić, Saša Jelenković. Ovo je jedinstvena književna stipendija u Srbiji za djela u nastajanju. Nagrada i stipendija se dodjeljuju svake godine 2. jula, na dan Pekićeve smrti. U Analima Borislava Pekića svake godine se tiskaju kritike i studije o raznim aspektima Pekićevog stvaranja, kao i ulomci iz romana nagrađenih pisaca i iscrpna Pekićeva bibliografija, koja se svake godine ažurira.
Teška industrija (grupa)
Teška industrija je bosanskohercegovačka rok grupa osnovana u Sarajevu 1974. godine i predstavlja jedan od značajnih primjera "sarajevske škole pop roka".
NGC 536
NGC 536 (također poznat kao MCG 6-4-21, PGC 5344 i UGC 1013) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 238 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 3,30 (229 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. septembra 1784. godine.
Slivnica Bobani
Slivnica Bobani je naseljeno mjesto u općini Ravno, Bosna i Hercegovina.
Teška industrija (grupa)
Biografija
Glavni osnivač grupe je bio klavijaturista Gabor Lenđel, a u prvoj postavi bili su gitarista Vedad Hadžiabdić, basista Ivica Propadalo, bubnjar Senad Begović i pjevač Fadil Toskić. Pjesnik Duško Trifunović napisao je većinu pjesama tokom njihove karijere. Seid Memić Vajta ubrzo zamjenjuje Fadila Toskića na mjestu pjevača, dok je Sanin Karić zamijenio Ivicu Propadala na mjestu bas gitariste. Ova postava će ostvariti svoj najveći uspjeh i snimiti nekoliko uspješnih singl ploča i prvi LP album pod nazivom "Ho-ruk" tokom 1975-1976. godine. Ovaj muzički sastav razvio je neku vrstu progresivnog hard roka s elementima bosanskohercegovačkih narodnih motiva (koje su u to vrijeme popularisali Bijelo dugme sa svojim "pastirskim rokom") i kompleksnijih "simfonijskih" aranžmana. Gabor Lenđel sa svojim sviranjem na klavijaturi i Vajta s promuklim pjevačkim baritonom bili su zaštitni znakovi njihovog zvuka. Osim progresivne rok muzike, u svojim pjesmama pravili su izlete i u druge muzičke žanrove kao naprimjer sa: "Život je maskenbal" (s kojom su imali zapažen nastup na Splitskom festivalu '76), "Štap" i Igraj, mala, opa, opa.
NGC 536
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Teška industrija (grupa)
Biografija
Krajem 1976. godine nastaju velike promjene sa novim članovima, kada se Teškoj industriji pridružuju pjevač Goran Kovačević, basista Aleksandar Kostić, bubnjar Munib Zoranić i drugi klavijaturista Darko Arkus. Sve to je zabilježeno na njihovom drugom albumu pod nazivom "Teška industrija" s kojeg se posebno ističe pjesma "Nikola Tesla". Pjevač Kovačević pokazao se kao dobra zamjena za Vajtu. Gabor Lenđel napušta grupu krajem 1977. godine ostavljajući preostalim članovima da završe njihov treći studijski album "Zasviraj i za pojas zadjeni", koji je objavljen 1978. godine. Unatoč dobroj kombinaciji pristupačnijih pop, rokenrol i kompleksnijih progresivnih rok pjesama, njihov novi muzički album nije uspio privuči pažnju javnosti, pa ubrzo zatim Teška industrija prestaje s djelovanjem.
Pjevač Goran Kovačević pridružio se Lazi Ristovskom i Goranu "Ipetu" Ivandiću sa kojima je snimio zanimljiv "simfo-progresivni" album "Stižemo", a 1980-ih pokušao je neuspješno započeti pjevačku solo karijeru. Vajta, s druge strane, uživa ogromnu popularnost tokom 1980-ih i 1990-ih, kao pop pjevač i povremeno kao televizijski glumac.
Vedad Hadžiabdić, kao jedini originalni član Teške industrije, zajedno s bubnjarem Munibom Zoranićem, pokušao je oživiti grupu 1984. godine s novim članovima: pjevačem Narcisom Lalićem, basistom Seadom Trnkom i klavijaturistom Zoranom Krgom. Međutim, pop-rok album pod nazivom "Ponovo sa vama", koji su zajedno snimili bio je neuspješan. Osnivač Gabor Lenđel radio je dugo vremena kao producent i aranžer na Radiju Novi Sad, ali se tokom 1990-ih preselio u Budimpeštu. Nakon sedmogodišnje pauze, snimili su studijski album "Gospode, ne daj da je sanjam" sa novim pjevačem Alenom Mustafiċem komponiran u pop-rok stilu sa primjesama bosanskohercegovačke narodne muzike. Zbog rata u Bosni i Hercegovini napravili su petogodišnju pauzu u svom muzičkom djelovanju. Konačan povratak Teške industrije na koncertnu scenu do danas dogodio se 1996. godine, kada je Vedad Hadžiabdić okupio grupu mlađih muzičara, sa kojima je ubrzo zatim snimio studijski album "Ruže u asfaltu" i koji je bio više u pop nego u rok muzici.
Povratak Teške industrije
Godine 2006. dvojac Vedad Hadžiabdić gitarista i aranžer i Ivica Propadalo na bas-gitari ponovno pokreću grupu Teška industrija, a uspjeli su pridobiti i Lenđela i Vajtu da im se pridruže. Snimaju promotivni CD / EP pod nazivom "31 godina poslije" na kojem je snimljena izvedba u duetu s Arsenom Dedićem u "Ti si se nekako smanjio". Naredne godine, u staroj postavi snimaju album pod nazivom "Kantina", kojeg je objavila Croatia Records. Sadrži 12 pjesama među kojima se, uz njihove popularne pjesme u novim aranžmanskim rješenjima Nikše Bratoša, našlo i šest novih autorskih pjesama Zlatana Fazlića "Fazle". Pjesmom "Nas dvoje", koja je također snimljena za ovaj album, ušli su u finale hrvatskog radijskog festivala. Isti kompozitor komponirao je i pjesmu "Mare i Marko" s kojom su iste godine nastupili na Splitskom festivalu. Godine 2010. snimaju novi album pod nazivom "Nazovi album pravim imenom" sa novom pjevačicom Leom Mijatović. Upravo oni ponovo pokreću priču zvanu "sarajevska škola pop roka". Naredne godine snimaju album "Bili smo raja" na kojem je bilo 12 pjesama, koje najbolje oslikavaju vrijeme nastanka i razvoja sarajevske škole pop rok muzike. Muzički aranžmani su moderni i tipični za današnje vrijeme, ali sa starim zvukom Teške industrije. Naišao je na veoma dobar odziv publike, te je postao jedan od najprodavanijih pop-rok albuma godine u Hrvatskoj. Okosnicu muzičkog sastava koji je snimio album čine: Hadžiabdić, Mijatović, Propadalo, Ivanović, a na nekim pjesmama radio je i Nikša Bratoš. Teška Industrija od tada uglavnom održava koncerte po Hrvatskoj.
Prva singl ploča s tog albuma bila je pjesma Teške industrije "Život je maskenbal / Našem putu kraja nema". Drugi singl sa istog albuma je pjesma "U meni jesen je", koju je svojevremeno pjevao Halid Bešlić. Teška industrija nastavlja sa svojim uspješnim muzičkim izrazom, pa je tako promovisan njihova singl ploča "Šta ti je život". Za nju je snimljen i video spot, a pjesma je ubrzo postala popularna. Često se može čuti na radio stanicama, a video spot može se pogledati na domaćim televizijskim stanicama. To je prvi od singlova koji će se naći na novom studijskom albumu ove muzičke grupe. Osim novog singla i video spota, imaju mnogobrojne nastupe na prostorima bivše Jugoslavije na kojima promovišu trenutno najprodavaniji pop rok album "Bili smo raja". Godine 2013. objavljuju antologijski album "XL nakon!" objavljen je u čast 40. godišnjice njihovog muzičkog djelovanja.
Biograci
Biograci su naseljeno mjesto u sastavu grada Širokog Brijega, FBiH, Bosna i Hercegovina.
Narkolepsija
Narkolepsija je dugotrajni neurološki poremećaj koje uključuje smanjenu sposobnost regulacije ciklusi spavanje–budnost. Simptomi često uključuju periode pretjerane dnevne pospanosti i kratke epizode nevoljnog sna. Oko 70% oboljelih također doživljava epizode iznenadnog gubitka mišićne snage, poznate kao katapleksija. Ova iskustva mogu biti izazvana jakim emocijama. Rjeđe, može doći do živopisnih halucinacija ili nemogućnosti kretanja (paraliza sna) dok zaspe ili se bude. Ljudi s narkolepsijom imaju tendenciju da spavaju otprilike isti broj sati dnevno kao ljudi bez sna, ali kvalitet sna ima tendenciju da bude smanjen.
Dijagnoza
Tačan uzrok narkolepsije nije poznat, s potencijalno nekoliko poremećaja. U do 10% slučajeva postoji porodična anamneza ovog poremećaja. Često oboljeli imaju nizak nivo neuropeptida oreksina, što može biti posljedica autoimunskog poremećaja izazvanog kod genetički predisponiranih osoba infekcijama H1N1 gripe H1N1. U rijetkim slučajevima, narkolepsija može biti uzrokovana traumatskom ozljedom mozga, tumorima ili drugim bolestima koje utiču na dijelove mozga koji regulišu budnost ili REM spavanje. Dijagnoza se obično zasniva na simptomima i studijama spavanje, nakon što se isključe drugi potencijalni uzroci. Pretjeranu pospanost tokom dana mogu uzrokovati i drugi poremećaji spavanja kao što su apneja za vrijeme spavanja, veliki depresivni poremećaj, anemija, srčana slabost, pijenje alkohola i nedovoljno spavanje. Katapleksija se može zamijeniti za napade.
Znakovi i simptomi
Postoje dvije glavne karakteristike narkolepsije: pretjerana dnevna pospanost i abnormalno REM spavanje. Prekomjerna dnevna pospanost javlja se čak i nakon adekvatnog noćnog sna. Osoba s narkolepsijom će vjerovatno postati pospana ili zaspati, često u neodgovarajuće ili nepoželjno vrijeme i na postojećim mjestima ili će biti samo veoma umorna tokom dana. Narkoleptičari možda neće moći iskusiti količinu obnavljajućeg dubokog sna koju zdravi ljudi doživljavaju, zbog abnormalne regulacije REM-a – oni nisu "pretjerani u spavanju". Obično imaju veću gustinu REM spavanja od ne-narkoleptika, ali takođe doživljavaju više REM sna bez atonije. Mnogi pohgođeni imaju višak REM faze spavanja, ali se ne osjećaju osvježenim tokom narednog dana.
Pretjerana pospanost može varirati po težini, a najčešće se javlja tokom monotonih situacija koje ne zahtijevaju mnogo interakcije. Dnevno spavanje može se pojaviti uz malo upozorenja i može biti fizički neodoljivo. Ova drijemanja mogu se pojaviti nekoliko puta dnevno. Obično su osvježavajuća, ali samo nekoliko sati ili manje. Živopisni snovi se mogu iskusiti redovno, čak i tokom vrlo kratkih drijemanja. Pospanost može trajati duže vrijeme ili ostati konstantna. Osim toga, noćni san može biti fragmentiran, uz česta buđenja. Drugi istaknuti simptom narkolepsije je abnormalni REM faze sna. Narkolepsičari su jedinstveni po tome što ulaze u REM fazu sna na početku sna, čak i kada spavaju tokom dana. Klasični simptomi poremećaja, koji se često nazivaju "tetradom narkolepsije", su katapleksija, paraliza sna, hipnozijske halucinacije i prekomjerna dnevna pospanost. Ostali simptomi mogu uključivati automatsko ponašanje i noćnu budnost. Ovi simprtomi ne javljaju se kod svih pogođenih.
Narkoleptičari mogu dobiti višak kilograma; djeca mogu dobiti 9 do 18 kg, kada prvi put razviju narkolepsiju; kod odraslih je indeks tjelesne mase oko 15% iznad prosjeka.
Uzroci
Tačan uzrok narkolepsije nije poznat, a može biti uzrokovan nekoliko različitih faktora. Mehanizam uključuje gubitak neurona koji oslobađaju oreksin unutar lateralnog hipotalamusa (oko 70.000 neurona ).
U do 10% slučajeva postoji porodična anamneza ovog poremećaja. Porodična anamneza je češća kod narkolepsije sa katapleksijom. Postoji snažna veza sa određenim genetičkim varijantama, koje mogu učiniti T-ćelije podložnim da reaguju na oreksin-oslobađajući neuroni (autoimunost) after being stimulated by infection with H1N1 influenza. Pored genetičkih faktora, nizak nivo oreksin-peptida je u korelacijama s prošlom historijom infekcija, ishranom, kontaktom sa toksinima kao što su pesticidi i povredama mozga usljed traume glave, tumora na mozgu ili moždanog udara.
Genetika
Primarni genetski faktor koji je snažno umješan u razvoj narkolepsije uključuje područje hromosoma 6 poznato kao ljudski leukocitni antigenski kompleks (HLA). Specifične varijacije u HLA genima su u snažnoj korelaciji sa prisustvom narkolepsije; međutim, ove varijacije nisu potrebne da bi se stanje pojavilo i ponekad se javlja kod osoba bez narkolepsije. Smatra se da ove genetske varijacije u HLA kompleksu povećavaju rizik autoimunskog odgovora na oreksinske neurone u lateralnom hipotalamusu koji otpuštaju neuroni.
Alel HLA-DQB1*06:02 ljudskog gena HLA-DQB1 je prijavljen kod više od 90% ljudi sa narkolepsijom i alela drugih HLA gena kao što je HLA-DQA1*01:02, koji su povezani. Studija iz 2009. otkrila je snažnu povezanost sa polimorfizmima u TRAC lokusu (dbSNP ID-ovih rs1154155, rs12587781 i rs1263646). Pregledni članak iz 2013. izvijestio je o dodatnim, ali slabijim vezama sa lokusima gena TNFSF4 (rs7553711), katepsina H (rs34593439) i P2RY11-DNMT1 (rs2305795). Još jedan genski lokus koji je povezan sa narkolepsijom je EIF3G (rs3826784).
Tretman
Iako ne postoji lijek, brojne promjene načina života i lijekovi mogu pomoći. Promjene u načinu života uključuju redovno kratko spavanje i higijenau spavanja. Korišteni lijekovi uključuju modafinil, natrij-oksibat i metilfenidat. Iako je u početku efikasan, tolerancija na dobrobiti može se razviti tokom vremena. Triciklički antidepresivi i selektivni inhibitori ponovnog preuzimanja serotonina (SSRI) mogu poboljšati katapleksiju.
Epidemiologija i historija
Procjene učestalosti u rasponu od 0,2 do 600 na 100.000 stanovnika u različitim područjuma. Ovo stanje često poćinje u djetinjstvu, sa jednakim predispozicijama žena i mušlatraca. Neliječena narkolepsija povećava rizik od incidenata sa motormim vozilima.
Naziv
Termin "narkolepsija" potiče od francuskog "narcolepsy". Francuski izraz je prvi put upotrebio 1880. godine od Jean-Baptiste-Édouard Gélineau, koji je koristio grčki νάρκη (narkē), što znači "utrnulost" '  λῆψις (lepsis) što znači "napad ".
346.
Godina 346. (CCCXLVI) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Konstancija i Klaudija (ili, rjeđe, godina 1099. Ab urbe condita). Oznaka 346. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
15. p. n. e.
Godina '''15. p. n. e. (XV''') bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Druza i Pizona ili, rjeđe, '''godina 739. Ab urbe condita'''. Oznaka 15. p. n. e. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
IC 2049
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mucanje
Mucanje ili zamuckivanje je poremećaj govora u kojem je tok govora poremećen nehotičnim ponavljanjima i produžavanjem glasova, slogova, riječi, ili fraze, kao i nehotične tihe pauze ili blokovi u kojima osoba koja muca ne može proizvesti zvukove. Termin mucanje povezuje se najčešće s nevoljnim ponavljanjem zvukova, ali uključuje i neuobičajeno oklijevanje ili pauzu prije govora, koje ljudi koji mucaju nazivaju blokovi, i produžavanje određenih zvukova, obično samoglasnika ili poluglasova. Prema Watkinsu i drugima, mucanje je poremećaj "izbora, pokretanja i izvođenja motorinih sekvenci neophodnih za tečnu proizvodnju govora". Za mnoge ljude koji mucaju, ponavljanje je glavna briga. Izraz "mucanje" pokriva širok raspon ozbiljnosti, od jedva primjetnih prepreka koje su uglavnom kozmetičke prirode do teških simptoma koje efikasno sprječavaju oralnu komunikaciju. Skoro 70 miliona ljudi širom sveta muca, što je oko 1% svjetske populacije.
Utjecaj mucanja na funkcionisanje i emocijsko stanje osobe može biti ozbiljan. Ovo može uključivati strah od izgovaranja određenih samoglasnika ili suglasnika, strah od toga da će biti uhvaćeni kako mucaju u društvenim situacijama, samonametnutu izolaciju, anksioznost, stres, sram, nisko samopoštovanje, moguća meta maltretiranja (posebno kod djece), korištenje zamjene riječi i preuređivanje riječi u rečenici kako bi se sakrilo mucanje ili osjećaj "gubljenja kontrole" tokom govora. Mucanje se ponekad popularno doživljava kao simptom anksioznosti, ali ne postoji direktna korelacija u tom smjeru.
Mucanje općenito nije problem s fizičkom proizvodnjom govornih zvukova ili prenošenjem misli u riječi. Smatra se da akutna nervoza i stres ne uzrokuju mucanje, ali mogu izazvati mucanje kod ljudi koji imaju poremećaj govora, a život sa stigmatiziranim invaliditetom može rezultirati anksioznošću i visoko alostatsko stresnim opterećenjem (hronična nervoza i stres) koji smanjuju količinu akutnog stresa potrebnog da izazove mucanje kod bilo koje osobe koja muca, pogoršavajući situaciju na način pozitivne povratne informacije sistema; za ovo stanje je predložen naziv "sindrom mucajućeg govora". Neither acute nor chronic stress, however, itself creates any predisposition to stuttering.
Poremećaj je također "promjenjiv", što znači da u određenim situacijama, kao što je telefonski razgovor ili u velikoj grupi, mucanje može biti teže ili manje, ovisno o tome da li je osoba koja muca, samostalna ili ne, svesna svog mucanja. Ljudi koji mucaju često otkriju da njihovo mucanje varira i da imaju "dobre" i "loše" dane i dane "bez mucanja". Vremena u kojima njihovo mucanje fluktuira mogu biti nasumična. Iako su tačna etiologija ili uzroci mucanja nepoznati, smatra se da doprinose i gentičke i neurofiziološke predispozicije. Dostupni su mnogi tretmani i logoterapijske tehnike koje mogu pomoći u smanjenju govorne disfluentnosti kod nekih ljudi koji mucaju do tačke u kojoj neuvježbano uho ne može prepoznati problem; međutim, još u suštini ne postoji lijek za ovaj poremećaj. Ozbiljnost mucanja osobe bi odgovarala količini govorne terapije koja je potrebna za smanjenje disfluentnosti. Za ozbiljno mucanje potrebna je dugotrajna terapija i naporan rad kako bi se smanjila disfluentnost.
Opća obilježja
Uobičajena ponašanja mucanja su vidljivi znaci govornih disfluencija, na primjer: ponavljanje zvukova, slogova, riječi ili fraza, tihi blokovi i produžavanje zvukova. Razlikuju se od normalnih poremećaja koji se nalaze kod svih zvučnika po tome što mucanje može trajati duže, javlja se češće i proizvodi se uz više napora i naprezanja. Nedostaci zbog mucanja razlikuju se također i po kvalitetu: uobičajene disfluencije obično su ponavljani pokreti, fiksni položaji ili suvišno ponašanje. Svaka od ove tri kategorije sastavljena je od podgrupa mucanja i disfluentnosti.
Dijagnoza
Tokom direktnog posmatranja klijenta, SLP će posmatrati različite aspekte govornog ponašanja pojedinca. Konkretno, terapeut može testirati faktore uključujući tipove prisutnih disfluentnosti, koristeći test kao što je Indeks tipa disfluencije (DTI), njihovu učestalost i trajanje (broj ponavljanja, postotak zamućenih slogova: %SS) i brzina govora (slogova u minuti (SPM), riječi u minuti (WPM)). Oni takođe mogu testirati prirodnost i tečnost govora (skala za ocjenjivanje prirodnosti (NAT), test mucanja u djetinjstvu: TOCS) i fizičke prateće posljedice tokom govora (Rileyjev instrument za ozbiljnost mucanja, četvrto izdanje (SSI-4)). Oni također mogu koristiti test za procjenu ozbiljnosti mucanja i predviđanja njegovog toka. Jedan od takvih testova uključuje instrument za predviđanje mucanja za malu djecu (SPI), koji analizira djetetovu povijest bolesti, ponavljanja i produženja djelomičnih riječi, te učestalost mucanja kako bi se odredila ozbiljnost disfluentnosti i prognoza za hroničnost u budućnosti.
SLP će zatim pokušati da kombinuje informacije prikupljene iz klijentove studije slučaja zajedno sa informacijama dobijenim iz procene kako bi doneo konačnu odluku u vezi sa postojanjem poremećaja tečnosti i odredio najbolji kurs lečenja za klijenta.
Mucanje se također može dijagnosticirati prema DSM-5 dijagnostičkim kodovima kod kliničkih psihologa sa odgovarajućom stručnošću. Najnovija verzija DSM-5 opisuje ovaj poremećaj govora kao "poremećaj tečnosti u djetinjstvu (mucanje)" za razvojno mucanje i "poremećaj fluentnosti s početkom u djetinjstvu". Međutim, specifično obrazloženje za ovu promjenu u odnosu na DSM-IV je loše dokumentovano u objavljenoj literaturi APA-e, a neki smatraju da podstiče zabunu između vrlo različitih pojmova "tečnost" i "disfluentnost".
Epidemiologija
Prevalencija žiivotnog vijeka ili udio osoba za koje se očekuje da će mucati u nekom životnom dobu, je oko 5%, a, ukupno gledajući,  muškarci obolijevaju dva do pet puta češće nego žene. Međutim, nije poznato mnogo informacija o osnovnom uzroku takvog iskrivljenog omjera spolova. Većina mucanja počinje u ranom djetinjstvu, a studije pokazuju da je 2,5% mucavaca mlađe od 5 godina. Kao što se vidi kod djece koja su tek počela da mucaju, postoji jednak broj dječaka i djevojčica koji mucaju. Ipak, čini se da se omjer spolova povećava kako djeca rastu: među predškolcima, dječaci koji mucaju nadmašuju broj djevojčica koje mucaju za otprilike dva prema jedan ili manje. Ovaj odnos se proširuje na tri prema jedan tokom prvog razreda i pet prema jedan tokom petog razreda, jer djevojčice imaju veće stope oporavka. Zbog visokih (otprilike 6 –75%) stopa ranog oporavka, općenito se smatra da je ukupna prevalencija mucanja oko 1%.
Samarkand
Samarkand (uzbečki: Samarqand, tadžički: Самарқанд, perzijski: سمرقند, preko sogdijskog što znači "utvrđeni grad" ili "polje šećera") je grad u istoimenoj pokrajini (vilajetu) u središnjem Uzbekistanu sa 362.000 stanovnika, što ga čini drugim po broju stanovnika u državi. Grad leži u dolini Zeravšan, uz željezničku prugu Krasnovodsk-Taškent.
Grad se nekada nalazio tačno na pola Puta svile, između Kine i Zapada, te je u srednjem vijeku postao središte islamske kulture i nauke. od XIV vijeka je bio prijestolnica Mongolskog Carstva Timura Velikog i u njemu se nalaze brojne građevine iz tog vrmena kao što su Timurov mauzolej Gur Emir i džamija Bibi Hanum u starom dijelu grada (Registan). Zbog toga je upisan na na UNESCO-ovu listu mjesta svjetske baštine u Aziji i Okeaniji 2001. godine.
Od gradske privrede razvijeni su prehrambena i kožna industrija, proizvodnja traktora, automobilskih dijelova, obuće i cigareta. Važno saobračajno čvorište i trgovačko središte poljoprivredne okoline (osobito za rižu, pamuk i svilu).
U gradu se pored dobro očuvanog Starog grada s džamijama, medresama i mauzolejima, nalazi i univerzitet, uzbekistansko i rusko pozorište te muzej uzbekistanske kulture i umjetnosti.
Ime
Nekoliko je teorija koje pokušavaju objasniti porijeklo imena grada. Perzijske teorije tvrde da je njegovo ime nastalo od starih perzijskih riječi asmara (stijena, kamen) i Sogdian kand (tvrđava, grad), ili s druge strane od riječi samar (dvorište) i kand (kocka šećera), što bi naposljetku moglo da se prevede kao polje šećera.
Stanovništvo
Populacija Samarkanda, uglavnom Tadžici koji govore Tadžičkim jezikom, raslo je od 134.346 1939. godine do 384.000 u 2005. godini. Uzbeci čine značajnu manjinu u gradu. Zajedno sa Buharom, Samarkand je jedan od historijskih centara Tadžičkog naroda u Centralnoj Aziji.
Historija
Samarkand je jedan od najstarijih naseljenih gradova u svijetu. Tome je pogodovala njegova lokacija tačno na trgovačkom putu između Kine i Mediterana (Put svile). U određenim periodima Samarkand je bio jedan od najvećih gradova Centralne Azije.
Rana Historija
Osnovan oko 700-te godine p. n. e. od strane Sogdiana, Samarkand je bio jedan od glavnih centara Iranske civilizacije još od njegovih ranih dana. U periodu vladavine perzijske dinastije Ahemenida, Samarkand je bio glavni grad pokrajine Sogdijane. Nakon osvajanja Aleksandra Velikog (329. godine p. n. e.) ulazi u sastav grčko-baktrijske države. Grci Samarkand spominju pod imenom Maracanda.
U IV vijeku postaje turski kaganat, a Arapi ga zauzimaju 712. godine. Od VI do XIII vijeka grad je bio veći i bogatiji od savremenog Samarkanda. Za vladavine Abasida Arapi su od dvojice Kineza, koji su bili zarobljeni 751. godine, otkrili tajnu pravljenja papira. Tako je prva tvornica papira u islamskom svijetu osnovana u Samarkandu. Otkriće se odatle raširilo po islamskom svijetu, te dalje u Evropu, nešto kroz Španiju, nešto preko krstaša.
U IX i X vijeku gradom vladaju Samanidi, potom Gasnavidi, a u XI vijeku Karahanidi i Seldžuci. U to vrijeme Samarkand je bio važno trgovačko i saobraćajno raskršće, te jedan od važnijih centara islamske kulture.
Godine 1220. osvaja ga Džingis Kan, a nakon osvajanja Timura Lenka (1370.) postaje prijestolnicom druge mongolske države, prethodnice Mogulskog carstva koje se prostiralo od Indije do Turske. Tokom 35 godina njegove vlasti dovodio je umjetnike i zanatlije iz svih zemalja koje je osvojio. Bio je cijenjen kao mudar i darežljiv vladar, a Samarkand je rastao. Timur je sebi u Samarkandu podigao mauzolej Gur Emir. Timurov unuk Ulugbeg vladao je 40 godina, tokom kojih je poticao razvoj nauke. Stvorio je visoku školu koja je okupljala najbolje astronome i matematičare, a naredio je i gradnju opservatorije koja je imala ogroman, ali izuzetno precizan mramorni sekstant sa lukom dužine 63 metra.
U djelu "Putovanja Marka Pola", Polo opisuje svoja putovanja duž Puta svile, i kaže za Samarkaand da je "veoma veliki i divan grad..." Također je spomenuo priču o kršćanskoj crkvi u gradu, koja je ostala čudesno stajati i nakon što je njen centralni potporni stub uklonjen.
Buhovo
Buhovo je naseljeno mjesto u gradu Širokom Brijegu, FBiH, Bosna i Hercegovina.
Slivnica Površ (Ravno)
Slivnica Površ je naseljeno mjesto u općini Ravno, Bosna i Hercegovina.
347.
Godina 347. (CCCXLVII) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Konstancija i Klaudija (ili, rjeđe, godina 1100. Ab urbe condita). Oznaka 347. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Crne Lokve
Crne Lokve je naseljeno mjesto u gradu Širokom Brijegu, FBiH, Bosna i Hercegovina.
NGC 5215B
NGC 5215B (također poznat kao ESO 383-29, MCG -5-32-41, PGC 47887 i PGC 47888) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 184 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 1,20 (64 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (27 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
16. p. n. e.
Godina '''16. p. n. e. (XVI''') bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Ahenobarba i Scipiona ili, rjeđe, '''godina 738. Ab urbe condita'''. Oznaka 16. p. n. e. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
348.
Godina 348. (CCCXLVIII) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Filipa i Salije (ili, rjeđe, godina 1101. Ab urbe condita). Oznaka 348. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Ibn Junus
Ibn Junus, punog imena Ebu al-Hasan 'Ali ibn 'AbdulRahman ibn Ahmed ibn Junus al-Sadafi al-Misri bio je egipatski muslimanski astronom i matematičar. Njegovi radovi i djela, zasnovana na pažljivim proračunima i pažnji vezanoj za detalje se općenito smatraju da su bila ispred svog vremena. Jedan od kratera na Mjesecu nazvan je po ovom naučniku.
Život
thumb|Ibn Junusovi zapisi o [[Pomračenje Sunca|pomračenju Sunca 993. i 1004. kao i o pomračenju Mjeseca iz 1001. i 1002. godine]] Podaci o ranom životu i obrazovanju Ibn Junusa su oskudni i nepouzdani. Rođen je u Egiptu tokom perioda između 950. i 952. godine. Poticao je iz ugledne porodice iz Fustatu, tadašnjeg glavnog grada fatimidskog Egipta. Otac mu je bio historičar, biograf i učenjak hadisa i autor je dva sveska o historiji Egipta, jednog o Egipćanima i jednog sastavljenog na osnovu komentara putnika koji su pohodili Egipat. Ugledni pisac, otac Ibn Junusa opisan je kao najcjenjeniji rani historičar Egipta i prvi poznati prevodilac biografskog rječnika posvećenog isključivo Egipćanima. Njegov pradjed je bio saradnik istaknutog pravnog učenjaka Imama Šafija, osnivača Šafijskog mezheba.
17. p. n. e.
Godina '''17. p. n. e. (XVII''') je bila prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Furnija i Silana ili, rjeđe, '''godina 737. Ab Urbe condita'''. Oznaka 17. p. n. e. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Ibn Junus
Život
U ranoj fazi njegovog života područjem gdje je živio zavladao je Fatimidski halifat kada je i osnovan novi grad Kairo. U Kairu je radio dvadeset i šest godina kao astronom u služni Fatimida, prvo za halifu El-Aziza a potom i za El-Hakima. Halifi El-Hakimu Ibn Junus je posvetio svoje najpoznatije astronomsko djelo Al-Zij al-Kabir al-Hakimi.
Osim što je ostao upamćen kao matematičar i astronom, Ibn Junus je bio poznat i kao ekscentrik i pjesnik.
Astrologija
Na polju astrologije, napisao je djelo Kitab bulugh al-umniyya ("O ostvarenju želje"), rad koji se tiče helikalnog uspona Siriusa, i predviđanja kojeg dana u sedmici će početi koptska godina.
Astronomija
Najpoznatije djelo Ibn Junusa iz oblasti islamske astronomije, al-Zij al-Kabir al-Hakimi (oko 1000. godine), bio je priručnik astronomskih tablica koji je sadržavao vrlo tačna zapažanja, od kojih su mnoga mogla biti dobijena uz pomoć vrlo velikih astronomskih instrumenata. Prema N. M. Swerdlowu, Zij al-Kabir al-Hakimi je djelo izvanredne originalnosti od kojeg je do danas preživjelo nešto više od polovine. Junus je predstavio rješenja u svom ziju bez matematičkih simbola, ali je Delambre u prijevodu tablica Hakemita iz 1819. godine primijetio da su dvije Ibn Junusove metode za određivanje vremena iz sunčeve ili zvjezdane nadmorske visine ekvivalentne trigonometrijskom identitetu:
identificiranom u rukopisu Johannesa Wernera iz 16. vijeka a vezano za konusni presjek. U današnjem svijetu smatrana kao jedna od Wernerovih formula, bila je od suštinskog značaja za razvoj prosthaphaeresisa i logaritama decenijama kasnije.
Ibn Junus je opisao 40 planetarnih konjunkcija i 30 Mjesečevih pomračenja. Na primjer, precizno je opisao planetarnu konjunkciju koja se dogodila u 1000. godini na sljedeći način:
Konjukcija Venere i Merkura u sazviježđu Blizanaca, primijećena na zapadnom nebu: Dvije planete bile su u konjunkciji nakon zalaska sunca u noći (nedjelje 19. maja 1000). Vrijeme je bilo otprilike osam ekvinocijalnih sati poslije podne, Merkur se nalazio sjeverno od Venere i njihova razlika po geografskoj širini bila je trećina stepena.
Savremeno poznavanje položaja planeta potvrđuje da je njegov opis i izračun udaljenosti od jedne trećine stepena bilo tačno. Ibn Junusova opažanja o vezama i pomračenjima korištena su u odgovarajućim proračunima Richarda Dunthornea i Simona Newcombsa o sekularnom ubrzanju Mjeseca.
Klatno
Novije enciklopedije i procjene tvrde da je astronom iz 10. vijeka Ibn Junus svojevremeno koristio klatno za mjerenje vremena, uprkos činjenici da je gotovo stotinu godina poznato da se ta činjenica o korištenju klatna zasniva na nečemu napravljenom na grešci savilijanskog profesora astronomije na Univerzitetu u Oxfordu Edwarda Bernarda iz 1684. godine.
Anhovo
Anhovo je naseljeno mjesto u sastavu općine Kanal, regija Goriška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Nova Gorica.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2006. smanjeno za dijelove naselja koji su proglašeni za samostalna naseljena mjesta Goljevica i Kamenca nad Ložicami. U 2007. smanjeno za dijelove naselja koji su proglašeni za samostalna naseljena mjesta Ložice, Močila i Robidni Breg. U 2008. smanjeno za dio naselja koji je proglašen za smaostalno naseljeno mjesto Gorenje Polje.''
Islamske nauke
Islamka nauka kao cjelina je vrlo raznovrsna i bogata nauka sa svim svojim ograncima i podograncima. Izučavana je i izučava se na svim nivoima od osnovnog obrazovanja do univerzitetskog.
Tefsir
Tefsir je islamska nauka koja se bavi tumačenjem Kur'ana. U njemu se primjenjuju različite metode, ali je jedna od osnovnih kroz izučavanje svega onoga što je Muhammed, rekao o značenjima određenih sura (poglavlja Kur'ana) i ajeta (rečenica u Kur'anu) i kroz usporednu analizu istih tematskih cjelina, pošto Kur'an nije tekst poput romana u kojem postoji uvod, zaplet. već se često o istoj temi mogu pronaći različiti ajeti u različitim surama.
Hadis
Hadis je islamska nauka koja se bavi izučavanjem svega onoga što je Muhammed, uradio, rekao, šutnjom odobrio i izučavanjem svih njegovih osobina. Hadiska nauka izučava sam tekst Poslanikovog govora, ali je kod nje mnogo veći akcenat na lancu prenosilaca pojedinih hadisa - Poslanikovih izreka u cilju potvrđivanja da su te riječi zaista Poslanikove.
Kiraet
Kiraet, što na arapskom znači čitanje je islamska nauka koja se bavi tačnim i melodičnim učenjem Kur'ana - posljednje Božije objave. Pošto je Poslanik, rekao: Uljepšajte učenje Kur'ana vašim glasovima, možda je i to bio dodatni razlog da se kiraet razvije kao zasebna nauka. Sav kiraet se ipak temelji na onom znanju koje dolazi od Poslanika.