cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šabac
Historija
1867. osmanlijska vojska je evakuirana sa šabačke tvrđave, čime je završila osmanlijska vladavina nad ovim prostorom. Prve novine Kraljevine Srbije su štampane u Šapcu 1883. i grad je također bio prvi u Srbiji u kome su žene počele posjećivati kafane nedjeljom popodne. Grad je napredovao sve do Prvog svjetskog rata, kada je bio okupiran i devastiran od strane austrougarske vojske. Grad je tada prepolovio broj stanovnika (od 14.000 na 7.000). Prvi svjetski rat je na ovim prostorima ostao upamćen po Cerskoj bitci na okolnoj planini u kojoj je srpska vojska pod vodstvom genrala Stepe Stepanovića pobijedila Austro-Ugarsku u augustu 1914. Ovo je bila prva saveznička pobjeda u ratu. Nakon rata, Šabac je dobio odlikovanja, kao što su Francuski ratni krst s palmom (1920.), Čehoslovački ratni krst (1925.) i Karađorđeovom zvijezdom (1934.)
Od 1918. grad je bio dio novoosnovane Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (kasnije preimenovane u Jugoslavija).Od 1918-1920. administrativno grad je pripadao regiji Podrinje, a od 1922. do 1929. bio je sjedište Podrinja. Od 1929. do 1941. bio je dio Drinske banovine. Jedna od prvih prekretnica u Jugoslaviji, nakon Prvog svjetskog rata, bilo je otvaranje hemijske tvornice Zorka 1938.g. Obnova grada je zaustavljena Drugim svjetskim ratom, te okupacijom od strane njemačkih trupa (1941-1944). Za vrijeme rata i okupacije od strane Trećeg rajha, u Šapcu je 1941.g. osnovan logor, pod nazivom Dulag 183 u kome je bilo zatvoreno oko 25.000 Šapčana, uključujući i 1.200 Jevreja. Otprilike, njih 7.000 je izgubilo svoje živote. Grad je oslobođen 1944. od strane jugoslavenskih partizana. Nakon rata, grad je uključen u sastav SR Srbije, koja je bila jedinica nove Socijalističke Jugoslavije. Od tada, grad je postao moderni industrijski centar sa prepoznatljivom tvornicom Zorka i rastućom populacijom. 1970. je počela izgradnja prve moderne sportske dvorane. Močvara u predgrađu, Benska Bara, je isušena i pretvorena u stambenu četvrt, a novi most je izgrađen preko rijeke Save. Do 2010. godine, broj stanovnika grada i njegovog predgrađa popeo se na 75.000.
Ruralne mjesne zajednice
right|thumb|318x318px|Karta opštine Šabac
Privreda
Do 1990, Šabac je imao jednu od najrazvijenijih privreda Jugoslavije. Međunarodne sankcije protiv tadašnjeg dijela Jugoslavije, koga su činile Srbija i Crna Gora, za vrijeme Rata u Bosni i Hercegovini izazvale su gašenje tvornice Zorka, koja je bila žila kucavica gradske ekonomije. Mnoge druge lokalne firme kao što su "Šapčanka", "Izgradnja" i "Nama" su također ugašene za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini. Glavna privredna grana Šapca danas je poljoprivreda, transport i proizvodnja hrane. Od 2000. neke od značajnih kompanija su Mljekara Šabac, Elixir Group, Zorka i postrojenje Smederevačke željezare.
Sport
U Šabcu postoji nekoliko sportskih društava:
Lokalni mediji
{| width="100%" class=""
Obrazovanje
thumb|270x270px|Šabačka gimnazija thumb|270x270px|Ulica u Šabcu
Osnovne škole
Ovo je spisak osnovnih škola u Šapcu:
Srednje škole
Ovo je spisak srednjih škola u Šapcu:
Ceste
Dužina i vrsta cesta u općini Šabac: right|thumb|Voz na relaciji Šabac-Ruma  napušta Šabac
Željeznice
Pruga kroz Šabac spaja Rumu (koridor X) s Loznicom i Zvornikom preko Drine i spaja Srbiju s Bosnom i Hercegovinom.Grana ove pruge Petlovača-Bogatić je zatvorena. Željeznica se koristi za transport sirovina i dobara za tvornicu Zorka, kao i za prijevoz putnika do Rume.
Politika
U općinskom parlametnu učestvuju poslanici iz više stranaka, među kojima su:
Kalpain-10
Kalpain-10 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom CAPN10 sa p kraka hromosoma 2.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 672 aminokiseline, a molekulska težina  74.952 Da.
Šabac
Nevladine organizacije
Prema nezvaničnim informacijama, u gradu Šapcu, djeluje 300 registrovanih nevladinih organizacija, sa različitom svrhom i aktivnostima, tj. različitim primarnim ciljevima. Tradicionalno, najviše su aktivne one organizacije čija je primarna humanitarna uloga, zaštita ljudskih prava, prava manjina, zaštita osoba s invaliditetom, ugroženih socijalnih kategorija, kao i zaštita okoline, itd.
Kalpain-10
Funkcija
Kalpaini su sveprisutna, dobro konzervirana porodica cisteinskih proteaza zavisnih od kalcija. Tipski kalpainski proteini su heterodimeri koji se sastoje od nepromjenjive male podjedinice i varijabilnih velikih podjedinica. Velika katalitska podjedinica ima četiri domena: domen I, N-terminalni regulatorni domen koji se obrađuje nakon aktivacije kalpaina; domen II, domen proteaze; domen III, domen linkera nepoznate funkcije; i domen IV, domen sličan kalmodulinu koji vezuje kalcij. Interfejs heterodimera se pretežno nalazi između domena IV i male podjedinice, koja je također domen sličan kalmodulinu koji vezuje kalcij. Ovaj gen kodira veliki podjedinicu. |To je atipičan kalpain po tome što mu nedostaje domena koja veže kalcijum nalik kalmodulinu i umjesto toga ima divergentni C-terminalni domen. Stoga se ne može heterodimerizirati s malom podjedinicom. Po organizaciji je sličan kalpainima 5 i 6. Ovaj gen je povezan sa tipom 2 ili insulin-zavisnim dijabetes melitusom (NIDDM) i nalazi se unutar NIDDM1 regiona. Za ovaj gen opisane su višestruke alternativne varijante transkripta koje kodiraju različite izoforme.
Šabac
Nevladine organizacije
Neke od najaktivnijih organizacija u Šapcu su:Omladinski Kišobran, Caritas - Šabac, Rom za Roma, Humano srce Šapca, NGO Light, NGO Ecos.
Sindikati
Na općini djeluje Sindikat OŠ "Sele Jovanović"
Poznate ličnosti
right|thumb|Vladimir Jovanović right|thumb|Mileva Marić - Einstein right|thumb|Józef Poniatowski
Zbratimljeni gradovi
Šabac je zbratimljen sa sljedećim gradovima:
NGC 6435
NGC 6435 (također poznat kao MCG 10-25-80, PGC 60667 i UGC 10947) je kompaktna galaksija koja je udaljena oko 390 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,10 (125 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (68 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 15. juna 1887. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Atletika na Olimpijskim igrama 1956.
Atletska takmičenja na OI 1956. u Melbournu sastojala su se od 33 discipline: 24 za muškarce i 9 za žene. Učestvovalo je 720 takmičara iz 61 države.
Trapez
mini|desno|300px|Trapez Trapez je četverougao kojem su dvije suprotne stranice paralelne. Nazivamo ih osnovicama, a druge dvije su bočne stranice. Duž koja spaja sredine bočnih stranica naziva se srednja linija trapeza. Visina trapeza jest dužina koja spaja pravce na kojima leže osnovice trapeza i koja je okomita na njih.
Vrste
Trapez kojem su bočne ivice jednake zove se jednakokraki. Trapez kojem je jedan ugao pravi zove se pravougli.
Formule
Ako su a i b osnovice trapeza, a h visina, onda se povšina trapeza računa po formuli:
ako su a, b, c i d – stranice trapeza, onda je površina:
NGC 2003
NGC 2003 (također poznat kao ESO 86-SC6) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 6. novembra 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 5001
NGC 5001 (također poznat kao IRAS 13074+5345, MCG 9-22-22, PGC 45631 i UGC 8243) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 417 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,10 (134 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (49 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. maja 1831. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bokvica
Bokvica, poznata i kao konjska rebra, mala bokvica, koncula, žilovlak, trputac (lat. Plantago), je rod biljaka iz porodice Plantaginaceae. Ovaj rod se sastoji od oko 200 vrsta. Najvećim dijelom to su zeljaste, jednogodišnje biljke, dok su neke od njih manji grmovi visoki do 60 cm. Listovi su sesilni, ali imaju suženi dio u blizini stabla koje je pseudo-peteljka. Na listovima je naglašeno 3 do 5 provodnih žila, koje se granaju na širem dijelu lista. Listovi su široki ili uski, u zavisnosti od vrste. Cvati su na peteljkama obično od 5 do 40 cm visoke, a mogu biti kratke i konusne ili duge i šiljate, s brojnim manjim cvjetovima koji se oprašuju putem vjetra. Plod je dvosjemeni. Bokvicom se hrane larve nekih vrsta leptira.
desno|mini|200px|Ženska bokvica desno|mini|200px|Klas ženske bokvice'' desno|mini|200px|Muška bokvica desno|mini|200px|List muške bokvice desno|mini|200px|Cvijet muške bokvice
Naziv
Bokvicu nazivaju i muškom bokvicom, odnosno trpucem muškim, dok ženska bokvica ( Plantago major) nazivaju velikim trputcem ili bokvicom ženskom, a razlikuju se po obliku listova - ženska ili širokolisna bokvica (P. major) i muška ili uskolisna bokvica (P. lanceolata).
Rasprostranjenost
Rasprostranjena je po cijeloj Evropi, Americi, Aziji, Australiji, Novom Zelandu i Africi, a raste na livadama i svijetlim prozračnim šumama. Mnoge vrste iz ovog roda su kosmopolitske biljke. Vrlo često rastu na vlažnijem tlu, po mjestima koja su ugažena, putevima, prugama, obalama mora, rijeka te po planinama i pašnjacima.
Upotreba
Koristi se od prahistorijskih vremena kao biljni preparat. U narodnoj medicini se više cijeni muška bokvica (Herba Plantaginis lanceolatae) ili trputac muški. Za lijek se skupljaju korijen, listovi prije cvjetanja i sjeme nakon sazrijevanja. List bokvice djeluje kao astringent (sredstvo za zatvaranje), kao protivotrov, antimikrobno, antiupalno i antihistaminsko sredstvo, kao i sredstvo za ublažavanje kašlja, iskašljavanje, diuretik i slično.
Sjeme bokvice, naročito vrste P. psyllium, koristi se kao uobičajen laksativ, dostupan u slobodnoj prodaji bez ljekarskog recepta. Sjeme nabubri i otpusti sluz kada se uroni u vodu. Koristi se i kao dodatak u proizvodnji laksativa, poput Metamucila. Vrsta bokvice P. psyllium je korisna i za ublažavanje konstipacije (zatvora), simptoma sindroma nadražaja crijeva, divertikuloze, kao izvor dijetetskih vlakana u ishrani i slično. Smatra se da su se mnoge vrste bokvice koristile u ishrani od prahistorijskih vremena. Naprimjer, postoje dokazi da su Indijanci sa centralne obale današnje Kalifornije koristili bokvicu u ishrani prije 6000 do 8000 godina.
Pri vanjskoj upotrebi, oblog od lišća je koristan protiv ujeda insekata, osipa uzrokovanog otrovnim bršljanom, manjih ranica i plikova. Prema narodnoj predaji pomaže i kod ujeda zmija. Kod interne upotrebe, korisna je za kašalj i bronhitis, u obliku čaja, tinkture ili sirupa. Vrste koje imaju široko lišće koriste se i kao povrće u salatama, zelenim sosovima i slično.
Primjena u narodnoj medicini
U narodnoj medicini bokvica se najčešće koristi za liječenje kašlja i pomaže kod svih disajnih problema. Pospješuje izbacivanje sekreta i šlajma iz pluća i nosa. Narodni ljekari preporučuju bokvicu za hripavac, astmu, upalu pluća, a može se koristiti i za ublažavanje tegoba koje dolaze s tuberkulozom. Svjež sok ili ispasiran list ubrzava zarastanje otvorenih rana i modrica.
Pokazalo se da bokvica stvara odbojnost prema pušenju i smanjuje potrebu organizma za nikotinom. Žvakanje svježeg lista pomaže kod odvikavanja od pušenja, a može se koristi i čaj. List mlade bokvice se može dodavati u salate i druga jela.
Dodavanjem svježe iscijeđenog soka citrusa, kao što su limun i narandža, u sok ili izgnječen list bokvice formira se enzim mirozinaza, koji pojačava antibakterijsko djelovanje. Aukubin iz bokvice pojačava izlučivanje mokraćne kiseline kroz bubrege te se može koristiti za probleme izazvane gihtom.
Postoje tvrdnje da redovno uzimanje sjemenki bokvice (8 g dnevno) sprečava nastajanje žučnog kamenca.
Crepis
Crepis, u većem dijelu svijeta poznat kao jastrebova ili sokolovska brada, je rod jednogodišnjihl trajnica među cvjetnicama iz porodice Asteraceae. Fenotipski liči na maslačak, a najočitija razlika je u tome što "Crepis" obično ima razgrananje bezlisne stabljike, sa višestrukim glavicama cvasti. Biljke ovog roda rasprostranjene su širom Sjeverne hemisfere i Afrike, a nekoliko ih je oznateo kao uvedene vrste praktično širom svijeta. Centar biodiverziteta nalazi se u mediteranskom bazenu.
Bokvica
Primjena u narodnoj medicini
Narodni ljekari koriste bokvicu i za veliki broj kožnih bolesti. Bokvica ubrzava zarastanje otvorenih rana, eliminiše kožne čireve, pomaže kod posjekotina, modrica, podlijeva, opekotina, plikova, žuljeva, zanoktica, ubode insekata i nekih osipa. Zbog prisustva saponina, koji njeguje kožu, koristi se kao prirodni antihistamin. Sok i svježe ispasiran list mogu se koristiti za rane i gnojne infekcije u usnoj duplji i grlu. Pacijenti s tumorima, kojima je radijacija prouzrokovala rane u ustima mogu koristiti ispasiranu smjesu lista bokvice ili svjež sok za ispiranje, u svrhu bržeg zacjeljivanja rana i umanjivanje tegoba. U ove svrhe djelotvornoje i žvakanje svježeg lista bokvice. Svjež list i sok pomažu i kod infekcije zuba.
Crepis
Ekologija
Biljkama roda Crepis hrane se larve nekih vrsta Lepidoptera, uključujući i zaštićenog bijelog moljca Tephritis formosa koji napada glavičaste cvasti ovih biljki.
Bokvica
Jestivost
Mladi listovi mogu se jesti sirovi ili kuhani. Zbog gorčine i zahtjevnog pripremanja za ishranu se koristi samo kad nema drugih opcija. Vlaknaste niti iz lista se moraju prije upotrebe ukloniti zbog gorčine. Peteljke su još više gorke i ne koriste se u ishrani. Čak i u salatama je bolje koristiti malo prokuhanu biljku. Sjeme je bogato vitaminom B1 i može se koristiti sirovo ili kuhano. Može se jesti samo ili dodano u brašno. Kuhano sjeme daje masu sličnu pudingu.
Crepis
Ekologija
Sjemenke vrsta roda "Crepis" važan su izvor hrane za neke vrste ptica.
Bokvica
Vrste
Obim i broj vrsta koje spadaju u rod Plantago jasno je i precizno određen, s osnovnim problemom uključuju li se podrodovi Bougueria (jedna vrsta sa Anda) i Littorella (2–3 vrste vodenih biljaka) u rod Plantago ili ne.
Artakserks III
Artakserkso III (staroperz. Artaxšaçrā, grč. Ἀρταξέρξης) bio je veliki kralj Perzijskog carstva od 358. do 338. p. n. e.; jedanaesti šah iranske dinastije Ahemenida te prvi faraon XXXI. dinastije u Egiptu. Na prijestolju je naslijedio svoga oca Artakserksa II., dok je njega naslijedio njegov sin Artakserkso IV. (poznat kao i Ars od Perzije). Vladavina Artakserksa III podudara se vladavinom Filipa II. u Makedoniji i Nektaneba II. u Egiptu.
Crepis
Upotreba
Stanovnici grčkog ostrva Krit, lišće Crepis commutata nazivaju "glikozirida" (γλυκοσυρίδα) i jedu ih sirove, kuhane, uobičajeno ili na pari, te kao brašno u salatama. Još dvije biljne vrste na istom ostrvu, Crepis vesicaria, nazvane  kokinogoula (κοκκινογούλα) i lekanida (λεκανίδα) ili  prikousa (πρικούσα) i lokalne  biljke koje zovu maries (μαργιές) ili pikrouses (πικρούσες), domaći stanovnici jedu njihove listove i nježne izdanke.
Bokvica
Vrste
Postoji približno 200 vrsta iz roda Plantago, među kojima su:
Artakserks III
Prije dolaska na tron Artakserkso III je služio satrap i zapovjednik očeve vojske. Na vlast je došao kada je jedan od njegove braće ubijen, drugi počinio samoubistvo, dok je zadnjeg ubio njegov otac Artakserkso II Ubrzo nakon što je postao kralj, poučen iskustvima svoga oca koji je morao braniti tron od porodičnih pretendenata, Artakserkso III je dao pogubiti sve one koji su mu predstavljali konkurenciju za perzijski tron. Pokrenuo je dva velika vojna pohoda protiv Egipta, nekadašnje perzijske pokrajine (satrapije) koja se u međuvremenu pobunila i osamostalila. Prva ekspedicija završila je neuspjehom nakon čega su se pobunile neke zapadne perzijske satrapije. Godine 343. p. n. e. Artakserkso III porazio je egipatskog faraona Nektaneba II., protjerao ga iz Egipta, te je na putu ugušio pobunu u Feniciji.
Crepis
Sekundarni metaboliti
Biljke iz roda Crepis bogat su izvor laktonskih gvaijanolida, iz klase seskviterpenskih laktona.
Artakserks III
Tokom zadnjih godina njegove vladavine jača utjecaj Filipa II Makedonskog u Grčkoj, koji je pokušavao ujediniti Grke na pobunu protiv ahemenidske Perzije. Artakserkso III uspio je u suzbijanju makedonskih pokušaja, pa se uz njegovu pomoć grad Perint uspio oduprijeti makedonskoj opsadi. Postoje dokazi kako je zadnjih godina života nadograđivao Perzepolis, gdje je Artakserkso III podigao novu palaču, sagradio vlastitu grobnicu, te veliki nezavršeni portal. Prema izvorima grčkih historičara Diodora sa Sicilije, perzijski general Bagoas otrovao je Artakserksa III, ali zapisi na klinastom pismu (danas u Britanskom muzeju) govore kako je kralj umro prirodnom smrću.
Crepis
Sekundarni metaboliti
Fenoli koji se nalaze u biomasi vrsta roda Crepis uključuju derivate luteolina tipa flavonoida i derivate kofeoila kvininske kiseline, kao što su hlorogena i 3,5 - dikafeoilkininska kiselina. Štaviše, biljke roda "Crepis" sadrže derivate vinske i cikorinske kiseline.
Artakserks III
Ime i etimologija
Prije dolaska na prijestolje, pravo lično ime Artakserksa bilo je „Ocho“. Ime Artakserkso (staroperz. Artaxšaçrā) znači „Onaj koji vlada kroz artu (istinu)”, ili „onaj čije je carstvo savršeno“, ili „čestit kralj“ (Arta: „čestit“ + Kserkso: „kralj“). U svojim djelima Herodot spominje kako ime Kserkso znači „Ratnik“, odnosno kako Artakserkso znači „Veliki ratnik“, što moderni historičari smatraju netačnim. Najpoznatiji je kao Ocho (grč. Ochus), dok je u Iranu poznat kao Ardašir III (perz.سوم اردشیر), što je moderni oblik imena Artakserkso. U babilonskim zapisima spominje se kao „Umasu“ ili „Artakshatsu“. Sličan oblik imena („Uvasu“) pojavljuje se i u sirijskim zapisima poznatim kao Kraljevski kanoni.
Crepis
Raznovrsnost biljnih vrsta iz roda "Crepis"
Postoji oko 200 opisanih vrsta ovog roda. Između ostalih, spisak vrsta uključuje:
Artakserks III
Rani život
mini|200px|[[Klinasto pismo koje spominje Artakserksa III, Britanski muzej]]
Prije stupanja na prijestolje Artakserkso III imao je funkciju satrapa i generala u vojsci svog oca. Njegov brat Darije, najstariji sin Artakserksa II., upustio se u zavjeru sa namjerom da ubije oca, ali njegov plan je otkriven kralju pa je pogubljen. Smrt princa Darija za prijestolonasljednika je postavila sljedećeg najstarijeg sina Arijaspa, koji je navodno počinio samobistvo nakon što su ga Artakserkso III (treći kraljev sin) i zapovjednik kraljevske garde Tiribaz uvjerili kako ga kralj Artakserkso II sumnjiči za zavjeru. Njegovom smrću prijestolonasljednikom postaje četvrti sin Arsam, koji je također ubijen. Shrvan gubicima svojih sinova, Artakserkso II umire u dubokoj starosti 358. p. n. e. a naslijeđuje ga Artakserkso III. Prema nekim izvorima, odmah nakon stupanja na vlast dao je pogubiti gotovo sve potomke svoga oca koji su mogli ugroziti njegovo pravo na prijestolje Perzije.
Godine 355. p. n. e. Artakserkso III prisiljava Atinu na mir prema kojem je bila prisiljena napustiti Malu Aziju i priznati nezavisnost njenih grčkih susjeda. Potom pokreće pohod protiv nomadskih plemena Kadusijana koji su pokrenuli pobunu, ali uspjeva primiriti oba kadusijanska kralja. Najzaslužniji za taj diplomatski uspjeh bio je njegov nećak Darije, koji će kasnije zamijeniti njegova sina Artakserksa IV (Arsa) i vladati kao Darije III. Nakon toga, naređuje otkaz svim grčkim plaćenicima u perzijskim satrapijama Male Azije, poslije čega se većina njih vraća kući u Atinu i Spartu. Njegovu zapovjed ignorirao je lidijski satrap Artabaz, koji je od Atine zatražio pomoć u pobuni protiv velikog kralja. Atina mu šalje pomoć u grad Sard, a Oront od Misije također se priključuje Artabazanovoj vojsci u pobuni. Iako pobunjenjičke snage bilježe početne uspjehe tokom 354. p. n. e., nakon godinu dana su poraženi i raspušteni. Oront se izvinio velikom kralju, dok je Artabaz pobjegao u zaštitu kod Filipa II u Makedoniju.
Porodica
Artakserkso III bio je sin velikog kralja Artakserksa II. i kraljice Statire. Artakserkso II imao je preko 115 sinova i mnogo žena, uglavnom nelegitimnih. Neki od najpoznatije Ochove braće i sestara su Rodogina, Apama, Sisigambis, Ocha, Darije i Arijasp, od kojih je većina ubijena nakon Ochovog stupanja na vlast. Artakserkso III se vjenčao nećakinjom odnosno Oksatrovom kćeri, koji je bio brat budućeg kralja Darija III Njihova djeca bili su Ars (Artakserkso IV.); budući kralj Perzije, Bistan i Parisatida.
Prva egipatska ekspedicija
mini|350px|[[Perzijsko carstvo na početku vladavine Artakserksa III (zelena boja), te njegova osvajanja i gušenja pobuna (tamno siva boja)]]
Oko 351. p. n. e. Artakserkso III pokreće vojnu operaciju obnavljanja kontrole nad Egiptom koji se pobunio i osamostalio u doba vladavine njegova oca Artakserksa II. Istovremeno izbija pobuna i u Maloj Aziji koja je uz potporu Tebe prijetila ozbiljnom eskalacijom. Artakserkso III vodi veliku vojsku u Egipat protiv faraona Nektaneba II., ali Perzijanci doživljavaju poraz i povlače se natrag u Aziju.
Pobune na Kipru i u Sidonu
Nakon satrapskog neuspjeha, Artakserkso III se osobno odlučio obračunati protiv Sidona. Navodno je okupio veliku vojsku od 300.000 pješaka, 30.000 konjanika, 300 trirema, te 500 transportnih i pomoćnih brodova. U Atini i Sparti je pokušao unajmiti i grčke plaćenike, ali oni odbivaju sudjelovati. Ipak, kasnije mu se pridružuje 1.000 teških hoplita iz Tebe, te dodatnih 9.000 Grka iz Male Azije. Iako je brojka od 10.000 grčkih hoplita bila neznatna u odnosu na ukupan broj njegove vojske, oni su predstavljali okosnicu njegove vojske u borbi protiv grčkih plaćenika koje je za Feniciju unajmio egipatski faraon, budući da su odlično poznavali strategiju falange.
Dolazak goleme perzijske vojske pred Sidon slomio je moral njegovih stanovnika. Sidonski kralj pokušao je pridobiti milost perzijskog cara time što je poslao 100 sidonskih plemića da skupno zatraže oprost kod Artakserksa, ali on je naredio da se pobiju kopljima. Ista sudbina dočekala je i idućih 500 Sidonaca koje je poslao kralj Tenej. Opsada Sidona je kratko trajala i grad je ubrzo bio poražen, nakon čega je izbio veliki požar. Do danas nije poznato je li spaljivanje grada naredio Artakserkso III da kazni grad, ili su to učinili sami Sidonci, ili je riječ o nesretnom slučaju koji se dogodio u metežu tokom i nakon bitke. Procijenjuje se kako je 40.000 ljudi stradalo u tom požaru. Sidonski kralj Tenej je uhićen, osuđen za izdaju i pogubljen, a Fenicija je pripojena Ciliciji u jednu satrapiju. Židove koji su pomagali pobunu kasnije je poslao u Hirkaniju, pokrajinu uz južnu obalu Kaspijskog jezera.
Druga egipatska ekspedicija
mini|Glava [[faraona Nektaneba II.]]
Neposredno nakon pokoravanja Sidona, uslijedila je nova vojna ekspedicija protiv Egipta. Artakserkso III je nakon pada Sidona 343. p. n. e. raspolagao sa vojskom od 330.000 azijskih vojnika, te 14.000 Grka iz Male Azije koji su uključivali i nekadašnje sidonske plaćenike. Podijelio je vojsku na tri dijela i imenovao zapovjednike. Perzijski generali bili su Roesak, Aristazan i Bagoas, a grčki Lakrat od Tebe, Mentor sa Rodosa i Nikostrat sa Argosa. Egipatski faraon Nektanebo II pod oružjem je imao vojsku od 100.000 ljudi, od čega su 20.000 bili grčki plaćenici. Svoju vojsku faraon je stacionirao na rijeci Nil, pokušavajući iskoristiti brojne riječne kanale i močvare te potporu mornarice protiv nadmoćnijeg neprijatelja. Jedna od egipatskih strategija bila je i zadržavanje Perzijanaca u cilju iscrpljivanja njihovih zaliha čime bi bili prisiljeni na povlačenje iz Egipta.
Ipak, egipatska vojska doživjela je težak poraz protiv Perzijanaca, a (bivši) faraon Nektanebo II. bježi u Memfis („Grad kraljeva“), ostaljajući za sobom brojne utvrđene gradove na milost vojnim jedinicama koje su ih čuvali. Iste su bile sastavljene od miješanih egipatskih i grčkih trupa, čiju su obostranu ljubomoru i sumnju Perzijanci iskoristili osvajajući grad za gradom, napredovajući prema Memfisu. Kada je konačno pao i Memfis, Nektanebo II je pobjegao još južnije, u Etiopiju. Nakon tog čina Artakserkso III postao je faraonom Egipta, odnosno osnivačem nove XXXI. dinastije. Egipatski Židovi premješteni su na jug Kaspijskog jezera zajedno sa feničkim židovima, te u Babilon.
Nakon ponovnog pokoravanje Egipta, Artakserkso III je razorio sve gradske zidine, te oteo kraljevsku riznicu čime se Perzija jako obogatila. U cilju da se Egipat oslabi i nikad više ne pobuni protiv Perzije, nametnuo je i veliki danak. Prije povratka u Perziju, imenovao je Ferendara egipatskim satrapom. Prilikom povratka bogato je nagradio svoje plaćenike, te se vratio u Perzepolis kao slavodobitnik koji je nakon Kambiza II. ponovno uspio pokoriti veliki i bogati Egipat.
Posljednje godine
mini|desno|Nedovršeni portal na kompleksu [[Perzepolisa]]
Nakon uspjeha u Egiptu, Artakserkso III se vratio u Perziju i proveo idućih nekoliko godina suzbijajući razne manje pobune i nemire diljem carstva, ali do njegove smrti nitko više nije ugrožavao Perzijsko carstvo ni izvana ni iznutra, niti njegovu poziciju na perzijskom tronu. Egipat je ostao dijelom Perzijskog carstva sve do dolaska Aleksandra Makedonskog.
Mentor i Bagoas, dvojica perzijskih generala koji su među najzaslužnijima za pobjedu u Egiptu, unaprijeđena su sa svojih pozicija. Mentoru, koji je bio guverner većine azijskih obala, dozvoljeno je da proizvoljno smanji broj njegovih podređenih i time ojača svoj autoritet. Bagoas se vratio u glavni grad Perzepolis zajedno sa Artakserksom, te je postao glavnim diplomatom u međunarodnoj administraciji Perzijskog carstva. Posljednjih šest godina vladavine Artakserksa III pamti se kao jedna od najbolje organiziranijih i učinkovitijih perzijskih vlasti u historijai ahemenidske dinastije.
Perzijske snage u Joniji i Liciji ostvarile su potpunu kontrolu nad Egejskim morem i Mediteranom, te su zaposjeli većinu otoka koji su donedavno pripadali Ateni. Izokrat iz Atene pozivao je na rat protiv Perzije, ali niti jedan grčki polis nije bio dovoljno jak za sukob sa velikom Perzijom. Godine 341. p. n. e. Artakserkso III se vraća u Babilon, gdje gradi veliku apadanu koju je u svojim djelima opisao Diodor sa Sicilije.
Iako u Perzijskom carstvu nije bilo unutrašnjih ili vanjskih nemira, uspon Filipa II Makedonskog u Grčkoj razmatran je kod Artakserksa III, pa je naredio da ga se oslabi davajući potporu makedonskim rivalima poput Tračke. Također, potpomognut je grad Perint koji se uspio obraniti od žestoke makedonske opsade. Tokom zadnje godine vladavine Artakserksa III, Filip II planirao je invaziju na Perzijsko carstvo ali nitko od grčkih polisa nije se htio priključiti takvoj riskantnoj ekspediciji.
Artakserkso III umire 338. p. n. e., sahranjen je u Perzepolisu. Grčki povjesničar Diodora sa Sicilije tvrdi kako je perzijski general Bagoas otrovao Artakserksa III, ali zapisi na klinastom pismu (danas u Britanskom muzeju) govore kako je kralj umro prirodnom smrću.
Kultura
mini|historijski, [[veliki kraljevi ahemenidske dinastije bili su sljedbenici religije zoroastrizma, te su bili pod jakim utjecanjem Zaratustrine ideologije]]
historijski gledano, veliki kraljevi ahemenidske dinastije bili su sljedbenici religije zoroastrizma, te su bili pod jakim utjecanjem Zaratustrine ideologije. Doba Artakserksa II. označilo je obnovu kulta Anahite i Mitre, jer se u njegovim zdanjima Ahura Mazda, Anahita i Mitra spominju u kontekstu bogova. Anahita i Mitra do tada su bili zanemarivani kod pravih zoroastrista, budući da Zaratustrino učenje govori kako isključivo sveta vatra može predstavljati Boga. Spominje se kako je Artakserkso III odbacio Anahitu, te štovao isključivo Ahura Mazdu i Mitru. Nejasnosti klinastog pisma iz Perzepolisa koji opisuju Artakserksa III govore kako je štovao oca i sina kao jednu osobu, odnosno kako je osobine Ahura Mazde pripisivao Mitri. Začudo, Artakserkso je naredio gradnju kipova božice Anahite diljem provincija Perzijskog carstva; u Babilonu, Damasku i Sardu, te u samom srcu Perzije; Suzi, Ekbatani i Perzepolisu.
Dok je Artakserkso III bio u Egiptu, izdao je veliki broj srebrenjaka koji su imitirali atenski novac. Artakserkso III spominje se u mnogim egipatskim zapisima, pod naslovom „Faraon Artakserkso. Život, procvat, bogatstvo“.
Književnost
Neki smatraju kako se Knjiga o Juditi temelji na ekspediciji Artakserksa III u Feniciji, dok se Holoferna smatra u kontekstu brata kapadocijskog satrapa Arijarata, odnosno Artakserksovog vazala. Bagoas, general koji je prema priči pronašao mrtvog Hologerna, u stvarnosti je postojao kao jedan od Artakserksovih generala u pohodima protiv Fenicije i Egipta.
Graditeljski projekti
mini|desno|300px|Grobnica Artakserksa III u [[Perzepolisu]]
Postoje dokazi kako je Artakserkso III nadogradio Perzepolis, ali neka zdanja u tom kompleksu nisu dovršena sve do njegove smrti. Dvije građevine u Perzepolisu koje je dao podići bile su Dvorana sa 32 stupa čija je namjena nepoznata, te njegova osobna palača. Nedovršena Vojna cesta i Veliki portal koji se spajaju na Vrata svih naroda i Dvoranu sa stotinu stupova dali su arheolozima uvid u gradnju kompleksa Perzepolisa. Njegova Grobnica uklesana je u planinu iza kompleksa u Perzepolisu, neposredno uz grobnicu njegova oca Artakserksa II Osim u srcu Perzije, Artakserkso III je proširio palaču Nabukodonozora II. u Babilonu.
NGC 296
NGC 296 (također poznat kao IRAS 00523+3116, MCG 5-3-24, PGC 3260 i UGC 562) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 251 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 2,20 (161 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (73 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. septembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Aleksandra od Grčke
Aleksandra od Grčke (kasnije poznata kao Aleksandra Karađorđević; 25. marta 1921 - 30. januar 1993) je bila posljednja jugoslavenska kraljica. Kao patrilinearni potomak grčkih i danskih monarha, prije braka je nosila titule princeze od Grčke i Danske. Bila je prva grčka princeza koja je među bližim precima imala Grke, i to sa majčine strane; njen otac, kao i većina evropskih vladara, bio je najviše njemačkog porijekla.
Roditelji su joj bili Aleksandar, kralj Grka, i Aspazija Manos, Grkinja iz građanske klase. Rođena je u kraljevskoj rezidenciji Taitoi (15 kilometara od Atene), pet mjeseci nakon smrti svoga oca koji je naslijedio grčki tron nakon što je njegov otac, Aleksandrin djed Konstantin I, zbačen i protjeran. Konstantin se vratio u Grčku i ponovo zauzeo tron mjesec dana nakon Aleksandrove smrti. Kako je vlada Aleksandrovu kratku vladavinu smatrala regentstvom, što je značilo da je Aleksandrov brak, sklopljen bez dopuštenja njegovog oca, bio nevažeći, a dijete rođeno iz njega nezakonito. Da nije proglašena nezakonitom, Aleksandra bi bila zakonska nasljednica svoga oca i kraljica Grka od trenutka svoga rođenja.
Zahvaljujući reakciji Aleksandrine nane, kraljice Sofije, u julu 1922. godine donešen je zakon koji je dozvoljavao kralju da prizna i ozakoni brakove kraljevske porodice koji su bili sklopljeni bez njegovog dopuštenja. Kralj Konstantin I je zatim izdao dekret koji je ozakonio brak između njegovog sina i Aspazije. Aleksandra je tako postala zakonito dijete prema grčkom zakonu, zajedno sa majkom dobila titulu princeze od Grčke i Danske, te oslovljavanje Kraljevska Visost, ali nije dobila pravo na grčku krunu.
Dana 20. marta 1944. udala se za jugoslavenskog kralja Petra II Karađorđevića. Kraljica Aleksandra rodila je samo jedno dijete - princ Aleksandar Karađorđević. Aleksandra nikada nije kročila na tlo Jugoslavije, zemlje čija je bila kraljica; u novembru 1945. monarhija je ukinuta bez referenduma, a Jugoslavija se preobrazila i tokom više od četiri decenije ostala jednopartijska država pod upravom Komunističke partije. Njen muž nikada nije abdicirao, ali Aleksandra i Petar više nisu bili priznavani za kraljicu i kralja Jugoslavije. U egzilu je prvo živjela u Londonu sa svojim suprugom i sinom. Posljednje godine života provela je u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Kraljica Aleksandra umrla je u East Sussexu 30. januara 1993. godine.
IC 204
IC 204 (također poznat kao PGC 8100) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 545 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,30 (48 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Truman Henry Safford 22. oktobra 1867. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1894
IC 1894 (također poznat kao PGC 11857) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 481 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 0,50 (70 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 18. januara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gradski pisac Graza
Stadtschreiber von Graz (bos.:Gradski pisac Graza) je austrijska literarna nagrada za književnike iz Evrope.
Stan
Kao dio nagrade, Gradski pisac Graza, može da živi i radi godinu dana u stanu u Cerrini-Schlössl na gradskoj utvrdi na brežuljku Schlossbergu u Grazu.
Radijevići (Novo Goražde)
Radijevići su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Špiro Kulišić
Špiro Kulišić (Perast, 1908. - Beograd, 1989. godine) je crnogorski etnolog i doktor nauka, koji je izučavao etničku autohtonost Crnogoraca.
Bio je direktor Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine i direktor Etnografskog muzeja u Beogradu. Objavio veliki broj radova iz oblasti etnologije, antropologije i etnografije.
1980. godine u Titogradu (današnja Podgorica) publicirao knjigu "O etnogenezi Crnogoraca" koja je izazvala žestoke reakcije od strane vladajućeg Saveza komunista Crne Gore i srpskih krugova u Beogradu.
U povodu te knjige organizirana je javna hajka na njenog autora, a u Marksističkom centru u Titogradu i poseban partijsko-naučni skup koji je trebalo da "demantira" nalaze dr. Kulišića.
U studiji "O etnogenezi Crnogoraca" dr. Kulišić je tvrdio da Crnogorci u odnosu na Srbe, osim slavenskog, nemaju neko drugo specifirano zajedničko etničko porijeklo.
Eneja
Bijeg iz Troje
Nakon pada Troje sa svojim sinom i ocem bježi iz gorućeg grada i tu počinje Vergilijev ep.
U Homerovoj Ilijadi bio je vođa trojanskih saveznika Dardanaca te Hektorov poručnik. Enejina majka Afrodita često mu je pomagala na bojnom polju, a također je bio i miljenik Afroditinog brata Apolona. Diomed ga je napao i skoro ubio, ali su ga spasili Afrodita i Apolon te ga zaveli oblakom i vratili u Pergam da bi se izliječio. Poslije mu pomaže i Posejdon kad je na njega nasrnuo Ahilej, premda je sam bio na strani Ahejaca. Nakon pada Troje, Eneja je bio jedan od rijetkih preživjelih Trojanaca te je s ostalima koji su preživljeli (tzv. eneidi) krenuo na put u Italiju. Eneja je na odlasku iz Troje dobio od Parisa trojanski mač, a proročanstvo starih proroka govorilo je da onaj koji ima trojanski mač ima sjajnu budućnost.
mini|lijevo|[[Pierre-Narcisse Guérin: Eneja govori Didoni o Troji, 1815.]]
Rimski nastavak mita
mini|150p|[[Giovanni Battista Tiepolo: Merkur i Eneja]]
Ovdje se mit nastavlja u rimskoj tradiciji. Tokom pet godina njegove plovidbe biva mu predskazano da će osnovati veliki grad (polis) državu - budući Rim. Nakon oluje koju je poslala Junona (Hera), Eneja i njegova družina dolaze u Kartagu. Eneja je imao kratku vezu s kartaškom kraljicom Elisom, također znanom i kao Didona, koja je predložila da se Trojanci odmore u njenoj zemlji i da njih dvoje vladaju. Bog Merkur (Hermes) bio je poslan od Jupitera (Zeusa) i Venere (Afrodita) da podsjeti Eneju na svrhu njegova putovanja. Eneja pristane, a kad je to Didona čula, naredila je da joj se napravi pogrebna lomača te je, stavši na nju, bacila kletvu kojom će Kartaga uvijek biti protiv Trojanaca. Zatim je počinila samoubistvo ubovši se u prsa.
Eneja je sa suputnicima nastavio putovati te su se zaustavili na Siciliji gdje je s njima nastavio i Ahemenid, jedan od članova Odisejeve posade kojeg su ostavili. Ubrzo potom, Eneja je zaratio protiv grada Falerija. Latin, kralj Latina, dočekao je Eneju i dopustio mu da preuredi njihov život u Laciju. Njegova kćerka Lavinija bila je obećana Turnusu, kralju Rutulija, ali je njenu ruku ipak dao Eneji, budući da je proročanstvo govorilo da će se zaručiti sa strancem. Turnus je objavio rat Eneji, pod uticajem Junone (Here), a u ratu je pobijedio Eneja, ali je Latin umro. Eneja je osnovao grad Lavinium, koji je nazvao po svojoj ženi. Poslije je u grad primio i Annu Perennu, Didoninu sestru, ali se ona ubrzo ubila zbog Lavinijine ljubomore.
Poslije Enejine smrti, Venera (Afrodita) je zamolila Jupitera (Zeusa) da ga učini besmrtnim. Jupiter se složio te je riječni bog Numicije očistio od svih njegovih smrtnih dijelova, a Venera ga je premazala ambrozijom i nektarom, učinivši ga bogom. Eneja je bio prepoznat kao bog Indigo.
Spittal an der Drau (okrug)
Upravna podjela
Okrug se sastoji od ukupno 33 općine. Od toga su tri grada i devet općine sa statusom markt.
Diferencijalna jednačina
Diferencijalna jednačina je jednačina koja izražava neku vezu između nezavisne promjenljive, nepoznate funkcije i njenih izvoda: F(x, y, y',y'',..., y(n)) = 0; Najviši red izvoda u toj jednačini se naziva red diferencijalne jednačine. Na primjer: y"+ ky3 = 0 je diferencijalna jednačina drugog reda. Najprostija diferencijalna jednačina je prvog reda, u eksplicitnom obliku to je y' = f (x).
Svaka funkcija koja diferencijalnu jednačinu identički zadovoljava zove se rješenje ili integral te jednačine. Opće rješenje treba da identički zadovoljava datu diferencijalnu jednačinu, i oblika je y = φ(x, C1, C2, ..., Cn), gdje su C1,...,Cn proizvoljne integracione konstante.
Partikularno rešenje je svaka funkcija koja se dobija iz općeg rješenja za posebne vrijednosti konstanti. Singularno rješenje je ono koje identički zadovoljava datu jednačinu, a ne nalazi se u općem rješenju.
Kad nepoznata funkcija zavisi od dviju ili više promjenljivih, diferencijalnu jednačinu nazivamo parcijalnom.
Mnoge diferencijalne jednačine su matematički modeli raznovrsnih procesa u prirodi, društvu, prirodnim i društvenom i tehničkim naukama, i kao takve imaju mnogobrojne primjene. Teorija diferencijalnih jednačina i teorija parcijalnih diferencijalnih jednačina su značajne i široko razvijene oblasti matematike. Njihov poseban dio čine diferencijalne jednačine matematičke fizike.
Postoje i sistemi diferencijalnih jednačina. U sistemu diferencijalnih jednačina javljaju se dvije ili više funkcija iste promjenljive (odnosno istih promjenljivih).
Djelem, Djelem (album)
Djelem, djelem (Đelem, đelem - bos. Idem, idem) je studijski album romskog pjevača Šabana Bajramovića. Izdat je 1980. godine i bio je kompilacija najvećih Šabanovih hitova do tada. Snimljen je u studio 14 Radio Slovenija. Producent je bio Teodor Korban. Prateća muzika bio je ansambl BIS Zoran Pejakovića.
Maseru
Maseru je glavni grad države Lesoto. On je također glavni grad distrikta Maseru. Smješten je na rijeci Mohokare, na granici sa Južnoafričkom Republikom. To je jedini veći grad Lesota sa populacijom od oko 227.880 stanovnika (podaci iz 2006. godine). U početku je bio osnovan kao policijski kamp, da bi po uspostavi britanskog protektorata 1869. godine postao glavni grad. Po proglašenju nezavisnosti zemlje, 1966. godine, potvrđen mu je status glavnog grada. Značenje imena na Sesoto jeziku je "mjesto crvene pješčane stijene".
Geografija i klima
Maseru je smješten na sjeverozapadu Lesota na rijeci Mohokare, uz granicu sa Južnoafričkom Republikom. Dvije zemlje su povezane Maseru mostom, na kojem je smješten i granični prelaz. U Južnoafričkoj Republici grad koji je najbliži Maseru je Ladybrand. Nadmorska visina grada je oko 1.600 metara iznad nivoa mora, a njegova površina iznosi oko 138 kvadratnih kilometara.
Maseru ima umjerenu klimu, karakterističnu po kišnim toplim, ljetima, i hladnim, suhim zimama. Prosječna temperatura tokom ljetnog perioda (decembar - mart) je oko 22 °C, dok je prosječna temperatura u zimskom periodu (juni - septembar) oko 9 °C. Najtopliji mjesec je januar (temperature između 15 °C i 33 °C). Najhladniji mjesec je juli (temperature između -3 °C i 17 °C). Prosječna količina padavina je od 7 mm u junu pa sve do 141 mm u februaru.
Demografija
Prema popisu iz 2006. godine populacija Masera je iznosila 227.880 stanovnika, što je otprilike jedna desetina stanovništva zemlje, i oko jedne polovine ukupne urbane populacije. Broj žena u odnosu na broj muškaraca je 124.360 naprema 103.520 (što daje odnos od oko 100 žena na 83 muškarca). Broj stanovnika se brzo povećava od momenta sticanja nezavisnosti, s obzirom na to da je 1966. godine iznosio 28.000 stanovnika, a 1986. godine 110.000 stanovnika.
Vangelis
Evangelos Odysseas Papathanassiou bio je grčki kompozitor elektronske, progresivne, ambijentalne i orkestralne muzike, poznat pod umjetničkim imenom Vangelis.
Smatra se najvažnijim grčkim kompozitorom, producentom i aranžerom svih vremena.
Poznat je po izradi muzike za filmove Vatrene kočije, za koju je dobio i Oscara, Istrebljivač i 1492: Conquest of Paradise.
Profesionalnu muzičku karijeru započeo je 1960ih godina sarađujući s nekoliko poznatih rock grupa, kao što su The Forminx i Aphrodite's Child. Zbog albuma 666 okarakteriziran je kao klasični psihodelični muzičar. Tokom 1970ih, sarađuje s vodećim pjevačem progresivnog rock banda Yes Jonom Andersenom i pod zajedničkim umjetničkim imenom Jon & Vangelis objavljuju nekoliko albuma. Zahvaljujući nekolicini pjesama koje je napravio za dokumentarne filmove potkraj 1970-ih, a među kojima je najvažnija muzika Opéra sauvage za istoimeni dokumentarni film, skrenuo je pažnju filmskih režisera.
Napisao je i komponovao 60-ak albuma, a muzički kritičari smatraju ga jednim od najvećih kompozitora elektronske muzike svih vremena.
R.U.R.
R.U.R. - Rossumovi univerzalni roboti jest naučnofantastično djelo češkog pisca Karela Čapeka iz 1920. Predstava je svjetsku premijeru imala 2. januara 1921. u Hradec Královéu; uveo je riječ "robot" u engleski jezik i naučnu fantastiku u cjelini. R.U.R. je ubrzo postao uticajan nakon objavljivanja. Do 1923. prevedena je na trideset jezika. R.U.R. je u svoje vrijeme bio uspješan u Evropi i Sjevernoj Americi. Karela Čapek je kasnije uzeo drugačiji pristup istoj temi u svom romanu Rat s Njutima iz 1936. godine, u kojem neljudi postaju klasa sluga u ljudskom društvu.
Premisa
Predstava počinje u fabrici koja proizvodi umjetne ljude, zvane roboti, koje su ljudi stvorili od sintetičke organske tvari (Kao živih bića od vještačkog mesa i krvi, a ne mašinerije, koncept robota u predstavi odstupa od ideje o „robotima“ kao neorganskim. Kasnija terminologija bi ih nazvala androidima.). Roboti se mogu zamijeniti za ljude i mogu razmišljati svojom glavom. U početku sretni što rade za ljude, roboti se pobune i uzrokuju izumiranje ljudske rase.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2012.
Izborna komisija je potvrdila izborne rezultate.
Hektor
Hektor (grč. Ἑκτωρ, Héktôr) sin je trojanskog kralja Prijama i Hekabe; jedan od najvećih boraca u Trojanskom ratu.
Borba
Hektor je bio vođa trojanskih snaga u Trojanskom ratu između Ahejaca i Trojanaca. Isprva nije odobravao rat, predložio je da se on riješi dvobojem njegova brata Parisa s Menelajem. Kao što to Homer govori u Ilijadi, sukob je ostao neriješen zbog intervencije bogova.
Patroklova smrt
mini|lijevo|Hektora vraćaju u Troju, [[rimski reljef sa sarkofaga, 2. vijek p. n. e. ]]
Legenda o Hektoru opisuje ga kao ratnika koji je samo branio svoj narod i svog kralja od najezde barbarskih Grka, čak je i korio svog brata kada je ovaj ležao u svojoj sobi ne boreći se protiv neprijatelja. Govorio je: "Srce mi se para kada čujem, Parise, kako te hrabri trojanski borci kore i proklinju, pođi sa mnom u boj i pokažimo omraženim Grcima da rod slavnog Prijama zna jako udarati mačem." Kada se Hektor na bojnom polju pojavio sa svojim bratom oduševljeni Trojanci klicali su njihova imena i taj dan je bio dan velike pobjede trojanske vojske ovaj put vođene i Parisom koji se ipak dokazao kao vrsni strijelac ubivši nekolicinu grčkih prvaka.
Uz pomoć Apolona i Euforba, Hektor je uspio ubiti Patrokla misleći da je Ahilej. Zatim mu je skinuo oružje (Patroklo je bio s Ahilejevom opremom) i obukao oklop. Patroklova je smrt bila povod još jednom okršaju. Ahilej je čuo za smrt svog voljenog Patrokla te je preuzeo tijelo, a obje su se vojske odmarale. Patroklova je smrt prekinula Ahilejevu srdžbu zbog koje nije učestvovao u ratu te je odlučio osvetiti svoga prijatelja. Te su noći Trojanci održali vijeće na kojem su odlučili da će se vratiti zidinama grada gdje će biti sigurniji od Ahileja. Hektor nije htio slušati misleći da su nadomak pobjedi.
Hektorova smrt
mini|[[Jacques-Louis David: Andromaha oplakuje Hektora, 1783. ]]
Ahilej je vidio da nosi Patroklovo, odnosno njegovo oružje te je znao njegove slabosti. Bacio je koplje koje je prošlo kroz jednu pukotinu te je Hektor ubijen. Potom je Ahilej skinuo oružje i oklop s njega i privezao Hektora za svoju kočiju. Sljedećih je dana vukao tijelo oko Troje, ali su ga bogovi sačuvali netaknutim.
Uskoro je došao Prijam da bi preuzeo tijelo. U jednom od najdirljivijih trenutaka Homerove Ilijade, Ahilej pristaje i predaje mu tijelo. U Troji su održane pogrebne počasti, a čak je i sama Helena oplakivala Hektora koji je uvijek prema njoj bio dobar. U posljednjim se stihovima Ilijade opisuje Hektorov pogreb.
Radmilovići
Radmilovići su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
NGC 297
NGC 297 (također poznat kao PGC 1020464) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 700 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,30 (61 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (41 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 27. septembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1895
IC 1895 (također poznat kao ESO 481-1, MCG -4-8-33 i PGC 11807) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 176 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,50 (77 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (56 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. oktobra 1896. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Robert Sean Leonard
Biografija
Odrastao je u Ridgewoodu, gdje je i pohađao srednju školu prije nego je studirao na univerzitetima Fordham i Columbia. Zbog činjenice da postoji još jedan glumac s istim imenom, Leonard je uzeo bratovo ime Sean kao svoje srednje ime na članskoj kartici Udruženja filmskih glumaca.
Dobio je jako pohvalne kritike za ulogu u filmu In the Gloaming (1997), koji je režirao Christopher Reeve. U Entertainment Weekly navedeno je da Leonard "radi prvoklasan posao žonglirajući mješavinom Dannyjevog očajavanja, želje da nekom bude potreban i zajedljive šaljivosti".
Leonard je tri puta nominiran za nagradu Tony (1993, 2001. i 2003), osvojivši je jedino 2001. u kategoriji najboljeg glumca u predstavi za ulogu A. E. Housmana u Izumu ljubavi Toma Stopparda. Godine 1988. također je igrao Romea u drami Romeo i Julija u produkciji Riverside Shakespeare Companyja 1990. i 1991. godine.
Leonard je igrao dr. Jamesa Wilsona, šefa odjela za onkologiju u FOX-ovoj hit-seriji Dr. House.