cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alhambra
Matematika
thumb|desno|Teselacije poput ove bile su nadahnuće za rad holandskog grafičkog dizajnera i umjetnika Mauritsa Cornelisa Eschera. Keramičke pločice iz Alhambre su izvanredne po tome što sadrže gotovo sve, ako ne i svih sedamnaest dosad poznatih matematički mogućih pozadinskih grupa. Ovo je jedinstveno dostignuće u svjetskoj arhitekturi. Posjeta holandskog grafičkog dizajnera i umjetnika Mauritsa Cornelisa Eschera 1922. godine, tokom koje je proučavao maursku upotrebu simetrija u pločicama Alhambre inspirisali su njegov kasniji rad na teselaciji, koju je nazvao "pravilnim dijeljenjem ravnine".
Film
Film El Dorado iz 1921. godine koji je režirao Marcel L'Herbier, sadrži mnoge scene snimljene u palati Alhambra. Ovo je bio prvi put da je jedna filmska kompanija dobila dozvolu za snimanje unutar palate Alhambra. Marcel L'Herbier je dao istaknuto mjesto njenim vrtovima, fontanama i geometrijskim arhitektonskim uzorcima, koji su postali neki od najupečatljivijih scena u ovom filmu.
Animirani filmovi španskog režisera Juana Bautiste Berasateguija, kao što su Ahmed, El Principe De La Alhambra i El Embrujo Del Sur, temelje se na pričama iz djela Washingtona Irvinga pod nazivom Priče o Alhambri.
Lavlje predvorje je bilo prikazano u filmu Assassin's Creed iz 2016. kada je sultan Muhamed XII predao "jabuku raja", snažan artefakt u središtu filmske radnje, u zamjenu za siguran povratak svog sina. I Lavlje predvorje i Granadin Albaicin prikazani su u animiranom filmu španskog režisera Enrique Gatoa pod nazivom Las aventuras de Tadeo Jones.
Fiktivno pozorište na Broadwayu (unutrašnjost se zapravo nalazi u Gradskom pozorištu u Aucklandu, na Novom Zelandu), u kojem je Kong prikazan kao "Osmo čudo svijeta" 2005. u King Kongu, a nosi naziv "Alhambra".
Godine 2018. radnja u južnokorejskoj televizijskoj seriji Memories of the Alhambra smještena je u Granadi. Izvršni direktor investicione kompanije koja je specijalizirana za optičke uređaje, putuje u Granadu, u susret kreatoru igre. On se upliće u tajanstveni incident, a granica između stvarnog svijeta i svijeta proširene stvarnosti počinje da se zamagljuje.
Plastična hirurgija
mini|Shushrut je začetnik plastčne hirurgije.
Plastična hirurgija je grana medicine koja ima za cilj da izmijeni ili obnovi oblik tijela. Iako su kozmetičke ili estetske operacije najčešći vid plastične hirurgije, plastična hirurgija, sama po sebi, ne mora uvijek imati kozmetičku podlogu i može uključivati različite tipove rekonstruktivne i kraniofacijalne hirurgije, hirurgije šake, mikrohirurgije, kao i tretman opekotina.
Etimologija
U terminu plastična hirurgija, pridjev plastična, podrazumijeva preoblikovanje.
Riječ je grčkog porijekla i znači "umjetnost modeliranja".
Rekonstruktivna hirurgija
Rekonstruktivni hirurški zahvati se izvode kako bi se ispravila funkcionalna oštećenja uzrokovana opekotinama i raznim povredama, kao što su: prelomi kostiju lica, urođene anomalije poput zečje usne ili vučjeg ždrijela, stečene abnormalnosti kao što su razne izrasline itd.
Ovakva vrsta hisrurgije se obično izvodi da bi se poboljšala funkcija, ali se može izvesti i da bi se postigao normalan izgled.
Najčešći rekonstruktivni zahvati podrazumijevaju odstranjivanje tumora, saniranje "ružnih" rana, uklanjanje ožiljaka, smanjivanje grudi.
Prema podacima udruženja američkih plastičnih hirurga, broj žena koje su smanjile grudi se za 2% povećao u odnosu na prethodnu godinu. Kod muškaraca se ovaj postupak u 2007. godini povećao za 7 % u odnosu na prethodnu godinu.
U 2012. godini u SAD-u je izvedeno 68.416 ovakvih zahvata.
Neke druge česte rekonstruktivne hirurške metode podrazumijevaju rekonstrukciju dojke nakon mastektomije, rješavanje rascjepa usne i nepca, hirurško zbrinjavanje opečenih, te kreiranje novog vanjskog uha za one kojima urođeno nedostaje.
Estetska hirurgija
Ovakva vrsta plastične hirurgije, podrazumijeva procedure koje se izvode na normalnim dijelovima tijela što za jedini cilj ima poboljšati izgled pacijenta i/ili ukloniti znakove starenja.
U 2014. godini izvedeno je skoro 16 miliona ovakvih zahvata u SAD-u i taj broj je skoro za duplo veći nego na početku ovog vijeka.
Giannina Braschi
Giannina Braschi (San Juan, Portoriko, SAD, 5. februar 1954.) je portorikanska pjesnikinja, a trenutno živi u New York Cityju. Smatra se utjecajnim i revolucionarnim glasom u savremenoj latinskoameričkoj književnosti. Piše eksperimentalnu literaturu, miješajući elemente poezije, teatra, eseja, mjuzikla i manifesta. Braschi je poznata po tome što je napisala prvi Spanglish roman pod nazivom Yo-Yo Boing! (1998.), postmodernu trilogiju poezije Empire of Dreams (1994.), i među-žanrovski roman filozofske fikcije, United States of Banana (2011.). U svom književnom stvaralaštvu ona istražuje živote latinoameričkih imigranata u SAD-a.
Udovičić (čvor)
Hrvatska:
Zenik
Zenik je naseljeno mjesto u općini Ilidža, Bosna i Hercegovina.
Nermin Puškar
Biografija
Karijeru je započeo u grupi Krug sa kojom izdaje album "Odsustvo kraja". Nakon toga dolazi u Sarajevo i upisuje muzički akademiju 1998. godine. Sa grupom Knock out izdaje svoj drugi album "Jednom kad sve ovo..." na kojem je i autor svih pjesama. Početkom 2003. godine Nermin napušta Knock out i fokusira se na autorski rad. Od tog perioda sarađuje kao autor teksta i muzike, studijski muzičar, aranžer i producent sa zvjezdama pop i rock scene na prostoru bivše Jugoslavije. Između ostalih se izdvajaju: Marija Husar, Deen, Tony Cetinski, Massimo Savić, Dino Merlin, Željko Joksimović, Hari Mata Hari, Tifa, Amel Ćurić, Enver Lugavić, Karolina Gočeva, Erato, Lily Galić, Jelena Milušić i dr.
U ljeto 2005. Nermin počinje snimanje svog prvog solo albuma "Novi Svijet" u studiju Long Play u Sarajevu. Album je objavljen 2007. godine za Menart i Hayat Production.
Nova vas (Sežana)
Nova vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Sežana, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Nova vas je imala 6 stanovnika.
NGC 4883
NGC 4883 (također poznat kao PGC 44682) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 376 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,50 (55 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (33 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 22. aprila 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mapa za haranje
mini|300p|desno| Mapa za haranje je izmišljeni predmet koji se pojavljuje u seriji romana o Harry Potteru britanske spisateljice J. K. Rowling.
Mapa za haranje je mapa koju su napravili Remus Lupin, Peter Pettigrew, Sirius Black, i James Potter (poznati kao Harači) za vrijeme svog školovanja u Hogwartsu. Uz pomoć svojih saznanja o Hogwartsu koja su Harači prikupili dok su noću lutali po dvorcu i okolini (Black, Potter i Pettigrew prerušeni u animaguse, a Lupin u vukodlaka) u toku svog sedmogodišnjeg školovanja, uspjeli su napraviti svoju mapu Hogwartsa koju su nazvali Mapa za haranje. Mapa nosi imena svojim tvoraca, četiri Harača, koji su se potpisali svojim nadimcima, usko vezanim za životinje u koje se pretvaraju: Lunac (Remus Lupin), Parožak (James Potter), Tihotap (Sirius Black) i Crvorep (Peter Pettigrew).
Na prvi pogled, Mapa izgleda kao običan komad pergamenta, ali kada osoba koja posjeduje Mapu, izgovori frazu: "Svečano prisežem da nemam dobre namjere", tinta počne ispisivati tekst po pergamentu. Prvo se ispišu imena tvoraca Mape, a zatim se počnu ucrtavati svi hodnici Hogwartsa (uključujući i tajne prolaze i prostorije), kao i okolina dvorca. mapa također otkriva načine kako doći do neke prostorije ili tajnog prolaza (uključujući lozinke). Osim hodnika i prostorija, Mapa pokazuje i ljude koji se nalaze u Hogwartsu u tom trenutku kao i svako njihovo kretanje kroz dvorac i po ucrtanoj okolini. Jedina prostorija čije tajne Mapa za haranje ne otkriva je Soba potrebe. To je otkrio Harry na svojoj šestoj godini u knjizi Harry Potter i Princ miješane krvi, kada je slijedio Draca Malfoyja, te je utvrdio da Mapa uopće ne prikazuje njegovu lokaciju (iako je bio u Sobi potrebe). Ova činjenica navodi na sumnju da Harači možda nisu znali za tu prostoriju. Nakon što osoba koja posjeduje Mapu, prouči i pogleda šta joj treba, frazom Huncatarija izvedena zatvara Mapu i sve što je pisalo na njoj se briše. na taj način je Mapa zaštićena da se njome ne krosti neko ko ne zna njenu tajnu.
Harry je dobio Mapu za haranje od Freda i Georga Weasleya na svojoj trećoj godini u Harry Potteru i zatočeniku Azkabana. Weasleyevi su je ukrali iz kancalarije Argusa Filcha kada su bili na svojoj prvoj godini. Od trećeg romana, mapa se stalno pojavljuje, te često igra ključne uluge.
U Harry Potteru i zatočeniku Azkabana, profesor Snape pronalazi Mapu kod Harryja i na silu pokušava otkriti tajne koje krija Mapa, ali ne uspijeva. Naprotiv, Mapa gu uz to počinje vrijeđati i ismijavati ga. Profesor Lupin stiže i uzima Mapu kako bi je istražio ali je kasnije vraća Harryju. Snape je idalje uvjeren da je Mapa puna crne magije, najvjerovatnije zbog toga što je prepoznao njene tvorce.
Mapa, izgleda, ima mogućnost da razmišlja i pamti, te zadržava osobine svoji tvoraca kao i Razredbeni klobuk. Određene grupe čitaoca knjige, smatraju Mapu za haranje Voldemortovim horkruksom.
Za razliku od knjige, gdje je Mapa komad pergamenta, u filmskoj verziji Harry Pottera i zatočenika Azkabana, mapa iozgleda kao omot, koji otkriva puno više drugih stranica. Mapa u filmu je mnogo komplikovanija, čak su dodate stranice koje se kreću kako bi se vjerno prikazale pokretne stepenice u Hogwartsu.
Magical objects in Harry Potter
Krvna plazma
mini|desno|300px|Odnos krvne plazme (žuto), leukocita i trombocita (sivo) i eritrocita (smeđe) u krvi Krvna plazma, pored krvnih ćelija, sačinjava krv. To je bezbojna, odnosno žućkasta tečnost.
Krvna plazma je u stvari vodeni rastvor nekih organskih i neorganskih materija. Sastoji se od 90% vode, dok od neorganskih materija dominira natrijum-hlorid (NaCl) sa oko 0,8%, koji i daje slankast ukus krvi. Također sadrži vrlo male količine kalcijumove i magnezijeve soli, male količine šećera (oko 0,1%), neke masne materije, hormone, kisik i ugljen-dioksid. U krvnoj plazmi se nalaze sve materije resorbovane iz sistema za varenje. Također, 7-9% krvne plazme čine krvne bjelančevine, koje same krvne ćelije stvaraju: albumini, globulini i fibrinogen. Albumini su rastvorivi u vodi i daju viskoznost krvi, imunoglobulini (ili samo globulini) su također rastvorivi u vodi, a stvaraju antitijela u borbi protiv bolesti, dok fibrinogen služi da se pri povredi pretvori u fibrinsku mrežu, nerastvorljivu u vodi.
Šeher-Ćehajina ćuprija
mini|desno|300px|Šeher-Ćehajina ćuprija Šeher-Ćehajina ćuprija nalazi se na Miljacki u historijskom središtu Sarajeva, u neposrednoj blizini Vijećnice. Šeher-Ćehajina ćuprija je danas nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Prvi most sagrađen u osmanskom razdoblju, vjerovatno je bio izgrađen na mjestu starijeg srednjovjekovnog prijelaza rijeke. Malo se zna o izgradnji mosta. Prema jednom natpisu u Mostarskom gradskom arhivu, ćuprija je možda bila izgrađena već 1585./1586. godine. Samo ime mosta navodi na tumačenje da ga je podigao neki šeher-ćehaja Sarajeva. Po nekim izvorima most je izgrađen 1620. godine. Postoji i jedan drugi historijski naziv za most, "Mustafa-pašin", koji se spomenuje u Sarajevskim novinama 1881. godine.
Po jednoj poznatoj priči, osnivač mosta je Hadži Husein Hodžić koji 1610. godine bijaše šeher-ćehaja Sarajeva. Po toj priči, odlučio je izgraditi most kad mu je jedini sin, Mustafa, otišao u Carigrad i odlučio da se ne vrati. Hadži Husein je uskoro umro, pa je gradnja obustavljena. No, nakon što je čuo vijesti o smrti njegovog oca, Mustafa se vratio i završio gradnju mosta. Prema priči, taj Mustafa Hodžić bijaše pokopan na Alifakovicu pored svoje žene.
Osteopetroza
Osteopetroza, doslovno "okamenjena kost", poznata i kao bolest mramornih kostiju ili Albers-Schönbergova bolest, izuzetno je rijedak naslijeđeni poremećaj pri čemu se kosti stvrdnu, postajući gušće, za razliku od češćih stanja kao što je osteoporoza, u kojoj kosti postaju manje guste i krhke, ili osteomalacija] ], u kojoj kosti omekšaju. Osteopetroza može uzrokovati rastvaranje i lomljenje kostiju. To je jedan od nasljednih uzroka [[osteoskleroza. Smatra se prototipom osteosklerozirajućih displazija. Misli se da je uzrok bolesti neispravan rad osteoklasta i njihova nesposobnost da resorbiraju kost. Iako je ljudska osteopetroza heterogeni poremećaj koji obuhvata različite molekulske lezije i niz kliničkih karakteristika, svi oblici dijele jedan patogeni neksus u osteoklastima. Nepoznati su tačni molekularni defekti ili lokacija mutacija koje se dešavaju. Osteopetrosis was first described in 1903, by German radiologist Albers-Schönberg.
Znakovi simptomi
Uprkos ovom prekomjernom formiranju kostiju, ljudi s osteopetrozom imaju tendenciju da imaju kosti koje su krhkije od normalnih. Blaga osteopetroza ne može uzrokovati nikakve simptome i ne predstavlja probleme. Međutim, ozbiljni oblici mogu rezultirati sljedećim:
Maligna dojenačka osteopetroza
Autosomno recesivna osteopetroza (ARO), također poznata kao maligna dojenačka osteopetroza ili dojenačka maligna osteopetroza (IMO), rijetki je tip skeletne displazije koju karakterizira izrazit radiografski obrazac ukupne povećane gustoće kostiju s fundamentalnim zahvaćanjem sržnog dijela. Dojenačka osteopetroza se obično manifestira u djetinjstvu. Dijagnoza se uglavnom zasniva na kliničkoj i radiografskoj evaluaciji, potvrđenoj analizom gena gdje je primjenjivo. Kao rezultat obliteracije medulskog kanala i proširenja kostiju, teške pancitopenije, kompresije kranijskog živca i patoloških stanja mogu doći do preloma. Prognoza je loša ako se ne liječi. Klasične radiografske karakteristike uključuju endobon ili izgled "kosti u kosti" u kičmi, karlici i proksimalnim femurima, gornjim udovima i kratkim cjevastim kostima šaka. Dodatno, postoji deformacija Erlenmeyerove tikvice tip 2 koji je karakteriziran odsustvom normalnog dijafiznog metafinog modeliranja distalnog dijela femura s abnormalnim radiografskim izgledom trabekulske kosti i naizmjeničnim radiolucentnim metafiznim trakama. Precizna i rana dijagnoza dojenačke osteopetroze važna je za upravljanje komplikacijama, genetićko savjetovanje i pravovremeno uvođenje odgovarajućeg liječenja, odnosno transplantacije hematopoetskih matičnih ćelija (HSCT), koji nudi zadovoljavajući modalitet liječenja za značajan postotak dojenačkih osteopetroza. Ublažavanje radiografskih lezija kostiju nakon HSCT-a kod dojenačke osteopetroze predloženo je kao važan pokazatelj uspješnosti terapije. Nekoliko publikacija sa ograničenim brojem učesnika u studiji pokazalo je rješavanje radiografske patologije skeleta nakon HSCT-a.
Osteopetroza odraslih
Autosomno dominantna osteopetroza (ADO) je također poznata kao Albers-Schonbergova bolest. Većina ne zna da ima ovaj poremećaj jer ne pokazuje nikakve simptome. Međutim, oni koji imaju simptome obično će imati zakrivljenost kičme (skolioza) i višestruke frakture kostiju. Postoje dva tipa osteopetroze odraslih na osnovu radiografskih, biohemijskih i kliničkih karakteristika. Mnogi pacijenti će imati bolove u kostima. Defekti su vrlo česti i uključuju neuropatije zbog kranijskog zaglavljivanja živca, osteoartritisa i sindroma karpusnog tunela. Oko 40% pacijenata će doživjeti rekurentne prijelome kostiju. 10% pacijenata će imati mandibulski osteomijelitis.
Uzroci
Različiti tipovi osteopetroze uzrokovani su genetičkim promjenama (mutacijama) u jednom od najmanje deset gena. Roditelj ne može ništa učiniti prije, za vrijeme ili nakon trudnoće da izazove osteopetrozu kod djeteta. Geni povezani s osteopetrozom uključeni su u razvoj i/ili funkciju osteoklasta, ćelija koje razgrađuju koštano tkivo kada se stara kost zamjenjuje novom (remodeliranje kosti). Ovaj proces je neophodan kako bi kosti bile jake i zdrave. Mutacije u ovim genima mogu dovesti do abnormalnih ili manjka osteoklasta. Ako se to dogodi, stara kost se ne može slomiti dok se formira nova kost, tako da kosti postaju previše guste i sklone lomljenju. Normalno, rast kostiju predstavlja ravnotežu između osteoblasta (ćelija koje stvaraju koštano tkivo) i osteoklasta (ćelija koje uništavaju koštano tkivo). Osobe s osteopetrozom imaju manjak osteoklasta, što znači da se premalo kosti resorbira, što rezultira stvaranjem previše kostiju.
Dijagnoza
Diferencijalna dijagnoza osteopetroze uključuje druge poremećaje koji uzrokuju osteosklerozu. Oni čine široku lepezu poremećaja sa klinički i radiološki različitim manifestacijama. Među diferencijalnom dijagnozom su nasljedne ostoesklerozirajuće displazije kao što su; neuropatska infantilna osteopetroza, infantilna osteopetroza sa bubrežnom tubularnom acidozom, infantilna osteopetroza sa imunodeficijencijom, infantilna osteopetroza sa sindromom nedostatka adhezije leukocita (LAD-III), piknodzsostoza (osteopetrosis acropoiki [Bueopetrosis acropoeost] –Ollendorffov sindrom]]), osteopathia striata sa kranijskom sklerozom, mješovita skleroza skeletne displazijema, progresivna dijafizna displazija (Camurati-Engelmannova bolest), SOST-vezana sklerozna aplazija. Osim toga, diferencijalna dijagnoza uključuje stečena stanja koja indukuju osteosklerozu kao što su osteosklerotične metastaze, posebno karcinomi prostate i dojke, Pagetova bolest kostiju, mijelofibroza (primarni poremećaj ili sekundarno usljed intoksikacije ili malignosti), Erdheim-Chesterova bolest, osteosklerozirajući tipovi osteomijelitisa, bolest srpastih eritrocita, hipervitaminoza D i hipoparatireoza.
Tretman
Bila je to prva genetička bolest liječena transplantacijom hematopoetskih matičnih ćelija (osteoklasti su izvedeni iz hematopoetskih prekursora). Nema lijeka, iako se provodi kurativna terapija transplantacijom koštane srži, istražena u kliničkim ispitivanjima. Vjeruje se da će zdrava srž obezbijediti ćelije iz kojih će se razviti osteoklasti. Ako se pojave komplikacije kod djece, pacijenti se mogu liječiti vitaminom D. Gama interferon se takođe pokazao efikasnim i može se povezati sa vitaminom D. Eritropoetin se koristio za liječenje bilo koje od povezanih anemija. Kortikosteroidi mogu ublažiti i anemiju i stimulirati resorpciju kostiju. Prijelomi i osteomijelitis mogu se liječiti kao i obično. Liječenje osteopetroze zavisi od specifičnih prisutnih simptoma i težine kod svake osobe. Stoga se opcije liječenja moraju procijeniti na individualnoj osnovi. Podrška u ishrani je važna za poboljšanje rasta, a također povećava osjetljivost na druge mogućnosti liječenja. Dijeta sa nedostatkom kalcija je bila korisna za neke pogođene ljude. Liječenje je neophodno za dojenački oblik: Transplantacija koštane srži (BMT) poboljšava neke slučajeve teške, dojenačke osteopetroze povezane sa zatajenjem koštane srži, i nudi najbolje šanse za dugoročniji preživljavanje za osobe s ovim tipom.
Prognoza
Dugoročni izgledi za osobe s osteopetrozom zavise od podtipa i težine stanja kod svake osobe. Teški dojenački oblici osteopetroze povezani su sa skraćenim životnim vijekom, pri čemu većina neliječene djece ne preživi nakon prve decenije. Čini se da je transplantacija koštane srži izliječila neku novorođenčad s ranom bolešću. Međutim, dugoročna prognoza nakon transplantacije nije poznata. Za one s početkom u djetinjstvu ili adolescenciji, učinak stanja ovisi o specifičnim simptomima (uključujući koliko su krhke kosti i koliko je bol prisutan). Očekivano trajanje života kod odraslih oblika je normalno.
Historija Gruzije
Gruzija (gruzijski: საქართველო sakartvelo) je nastala kao kraljevstvo tokom vladavine kralja Bagrata III početkom 11. stoljeća. Kraljevina Gruzija je vrhunac moći ostvarila tokom vladavine kralja Davida IV i kraljice Tamare, da bi pala invazijom Mongola 1243. godine. Nakon kratkog ponovnog ujedinjenja tokom vladavine kralja Georgea V uništena je od Timuridskog carstva 1403. godine. Gruzija je do 1490. godine bila podijeljena na nekoliko sitnih kraljevina koje su se borile protiv Osmanlijske i Iranske dominacije sve dok ih nije anektiralo Rusko carstvo u 19. stoljeću. Nakon kratke nezavisnosti 1918. godine, Gruzija je bila sastavni dio SSSR-a kao Gruzijska Sovjetska Socijalistička Republika do njenog raspada.
Današnja republika Gruzija je nezavisna od 1991. godine. Prvi predsjednik Zvijad Gamsahurdija rasplamsao je gruzijski nacionalizam obećavši pripajanje Abhazije i Južne Osetije. Gamsahurdija je iste godine svrgnut u krvavom državnom udaru čime je započeo građanski rat koji je trajao do 1995. godine. Uz podršku Rusije, Abhazija i Južna Osetija su postigle de facto nezavisnost od Gruzije. Revolucija ruža prisilila je Eduarda Ševardnadzea da podnese ostavku 2003. godine. Nova vlada sa Mihailom Sakašvilijem spriječila je otcjepljenje Adžare 2004. godine, a sukob sa Abhazijom i Južnom Osetijom doveo je do Rusko-gruzijskog rata 2008. godine.
Spolne oznake
Spolne oznake su fizičke osobine ili osobine ponašanja organizama (tipski za seksualno dimorfne organizme) koje ukazuju na njegov biološki spol. To može uključivati spolni organ koji se koristi za reprodukciju i sekundarne spolne oznake koje razlikuju spolove vrste, ali koji nisu direktno dio reproduktivnog sistema.
Ljudi
Kod ljudi, spolni organi ili primarne seksualne karakteristike, koje su one sa kojima je osoba rođena, mogu se razlikovati od sekundarnih polnih karakteristika, koje se razvijaju kasnije u životu, obično tokom pubertet. Razvoj oba je kontroliran seksualnim hormonima koje proizvodi tijelo nakon početne fetalne faze gdje prisustvo ili odsustvo Y-hromosoma i/ili SRY gena određuju razvoj.
Hormoni koji izražavaju spolnu diferencijaciju kod ljudi uključuju:
Macbeth
Macbeth, također poznata i kao "Škotska predstava" je najkraća i najkrvavija tragedija Williama Shakespearea. Najvjerovatnije je napisana 1606. godine na početku vladavine Jamesa I, koji je bio James VI od Škotske prije nego što je uspio da stupi na engleski tron 1603. godine. James je bio pokrovitelj Shakespeareove pozorišne trupe, a sve predstave Shakespeare je napisao za vrijeme vladavine Jamesa I. Makbet najjasnije oslikava dramaturgov bliski odnos sa suverenom. Usredsređujući se na Makbeta, lika iz historije Škotske, Shakespeare je odao počast svom kralju iz škotske loze. Makbet nije Shakespearova najsloženija pozorišna predstava, ali je svakako jedna od njegovih najmoćnijih i emocionalno najintenzivnijih. Dok su u drugim velikim tragedijama Williama Shakespearea (kao što su Hamlet i Othello) prefinjeno istraživane intelektualne neprilike s kojima se suočavaju njihovi likovi i fine karakterne nijanse, Makbet pada u ludilo od samog početka, pa sve do kraja komada. To je oštra, nazubljena skica teme i karaktera, i kao takva, šokirala je i fascinirala publiku gotovo četiri stotine godina.
Spolne oznake
Beskičmenjaci i biljke
Kod beskičmenjaka i biljki, hermafroditi (koji imaju i muške i ženske reproduktivne organe bilo u isto vrijeme ili tokom svog životnog ciklusa) su uobičajeni, a u mnogim slučajevima i norma.
Macbeth
Radnja
mini|300px|Plakat za američku izvedbu Makbeta iz [[1884. godine, u kojem glumi Thomas W. Keene. Na slici, u smjeru suprotnom od kazaljke na satu s vrha lijevo: Makbet i Banko susreću vještice; nakon ubistva kralja Dankana; bankov duh; dvoboj Makbeta i Macduffa; i slika Makbeta.]] Predstava počinje s kratkom pojavom tri vještice, a onda se radnja prebacuje u vojni logor, gdje škotski kralj Dankan čuje vijest da su njegovi generali Makbet i Banko poraženi od dvije odvojene invazione vojske, jedne iz Irske koju je predvodio pobunjeni Macdonwald i druge vojske iz Norveške. Nakon njihovih teških bitaka sa ovim neprijateljskim snagama, Makbet i Banko susreću vještice dok su prelazile pustare. Vještice predskazuju da će Makbet postati "thane (titula škotskog plemstva) od Cawdora" i na kraju kralj Škotske. One također predskazuju da će makbetov pratilac Banko stvoriti liniju škotskih kraljeva iako sam Banko nikada neće biti kralj. Ubrzo, vještice nestaju. Makbet i Banko se prema ovim proročanstvima skeptično odnose sve dok neki ljudi u službi kralja Dankana ne dođu da se zahvale dvojici generala zbog njihovih pobjeda u borbi i da ih obavijeste da je Makbet zaista imenovan titulom "thane od Cawdora". Prethodnik sa ovom titulom je izdao Škotsku boreći se na strani Norvežana i kralj Dankan ga je osudio na smrt. Makbet je zaintrigiran ostatkom proročanstva tri vještice i mogućnošću da će uistinu biti okrunjen za kralja, ali je nesiguran šta može očekivati. Posjetio je kralja Dankana sa kojim je planirao te noći da večeraju zajedno u Invernessu gdje se nalazi Makbetov dvorac. u Međuvremenu, Makbet piše svojoj supruzi gospođi Makbet govoreći joj sve što se dogodilo.
Spolne oznake
Beskičmenjaci i biljke
U drugim varijantama višećelijskog života (npr. gljive, Basidiomycota) seksualne karakteristike mogu biti mnogo složenije i mogu uključivati mnogo više od dva spola. Za detalje o seksualnim karakteristikama gljiva, pogledajte: Hifa i Plazmogamija.
Macbeth
Radnja
Gospođa Makbet ne pati od iste neizvjesnosti kao njen muž. Ona želi da on ubije kralja Dankana kako bi postao kralj. Nakon dolaska Makbeta u Inverness, ona nadjačava sve prigovore svoga muža i nagovara ga da ubije kralja te iste noći.
Makbet i njegova supruga planiraju da napiju i ošamute dva dvorjanina u službi kralja Dankana tako da ih sljedećeg jutra mogu okriviti za ubistvo. Oni će biti bespomoćni jer neće biti u stanju da zapamte šta se desilo prethodne noći. Nakon što je Dankan zaspao, Makbet ga izbode nožem, uprkos svojim sumnjama i broju natprirodnih znamenja, uključujući i viziju krvavog bodeža. Nakon što je smrt kralja Dankana otkrivena sljedećeg jutra, Makbet ubija kraljeve dvorjanine, tobože od bijesa zbog njihovog zločina i lahko preuzima kraljevstvo. Dankanovi sinovi Malcolm i Donalbain bježe u Englesku i Irsku, u strahu da će onaj ko je ubio Dankana poželjeti i njih da ubije.
U strahu od obistinjenja proročanstva vještica da će mu Bankovi nasljednici oduzeti prijestolje, Makbet unajmljuje grupu ubica da ubiju Banka i njegovog sina Fleancea. Postavljaju zasjedu Bankou na putu do kraljevske gozbe, ali ne uspijevaju da ubiju Fleancea koji bježi u noć. Makbet bijesni shvatajući da će morati da strahuje za svoju vlast dok god je živ Fleance. Na gozbi te noći Bankov duh posjećuje Makbeta. Ugledavši duha Makbet se uplaši, iznenadivši svoje goste među kojima su većinom bili velikaši iz škotskog plemstva. Gospođa Makbet pokušava neutralizirati štetu, ali način na koji Makbet vlada podstiče povećanje otpora njegovih plemića i podanika. Uplašen, Makbet odlazi vješticama u njihovu pećinu. Tamo mu se prikazuju demoni i duhovi koji ga obavještavaju o daljnjim proročanstvima: mora se paziti Macduffa, škotskog plemića koji se protivio stupanju Makbeta na tron; njemu neće biti u stanju da nanese zlo nijedan muškarac rođen od žene; i on će biti siguran sve dok birnamska šuma ne dođe u dvorac Dunsinane. Makbetu je nakon ovoga laknulo. Osjećao se sigurnim, jer je znao da su svi ljudi rođeni od žene i da se šume ne mogu pomjerati. Kada je saznao da je Macduff pobjegao u Englesku da se pridruži Malcolmu, Makbet izdaje naređenje da se oduzme dvorac Macduffu i, najsurovije od svega, da gospođa Macduff i njena djeca budu ubijeni.
Kada je vijest o pogubljenju njegove porodice došla do Macduffa u Engleskoj, on je, pogođen tugom, obećao osvetu. Prince Malcolm, Dankanov sin, uspio je da podigne vojsku u Engleskoj, a Macduff mu se priključuje jašući prema Škotskoj da se sukobi sa Makbetovom vojskom. Invazija ima podršku škotskih plemića koji su bili zgroženi i uplašeni tiranskim i ubilačkim ponašanjem Makbeta.
Gospođu Makbet u međuvremenu muče napadi hodanja u snu u kojem se žali na ono što misli da su mrlje od krvi na njenim rukama. Prije dolaska protivnika, Makbetu javljaju da mu se supruga ubila zbog čega pada u duboki i pesimistički očaj. Ipak, on čeka Engleze i utvrđuje dvorac Dunsinane u koji se povlači da se brani sam, siguran u proročanstva vještica koje mu garantuju nepobjedivost. Kada je saznao da engleska vojska napreduje na dvorac Dunsinane zaštićena granama usječenim iz birnamske šume, Makbeta savlada strah. Birnamska šuma zaista dolazi u dvorac Dunsinane ispunjavajući polovinu proročanstva vještica.
U bici Makbet se bori hrabro, ali engleske snage postepeno nadvladaju njegovu vojsku i zauzimaju dvorac. Na bojnom polju, Makbet nailazi na osvetoljubivog Macduffa koji izjavljuje da on nije bio "rođen od žene", nego je umjesto toga bio "neblagovremeno otrgnut" iz utrobe svoje majke (ono što danas nazivamo rođenje carskim rezom). Iako je shvatio da je osuđen na propast, Makbet nastavlja da se bori sve dok ga Macduff ne ubije i odsiječe mu glavu. Malcolm, sada kralj Škotske izjavljuje da je blagonaklonih namjera prema svojoj zemlji i poziva sve da ga vide okrunjenog u gradu Scone.
Jezik i stil
thumb|200px|lijevo|Primjerak naslovne stranice Macbeth-a iz prvog izdanja tzv. First Folio, objavljen 1623. godine. Stil Williama Shakespearea u "Macbethu", prema Haroldu Bloomu, objedinjuje dikciju, sintaksu i karakterizaciju u partnerstvo između riječi, lika i evoluiranja njegovog mentalnog stanja iz trenutka u trenutak. Shakespeare to radi kroz stilske promjene koje odražavaju ne samo mentalne degeneracije Macbetha i njegove supruge, nego i zdravog razuma njihovih poslušnika. Shakespearov poseban stilski genij kroz svoje likove odražava ne samo razvoj iz jednog mentalnog stanja u drugo, već dikcijom i sintaksom navodi svoju publiku na razmišljanje. U tom smislu, njegove riječi mentalno nas nose sa Macbethom što može biti način na koji Shakespeare pridobija simpatije svoje publike za šestostrukog ubicu: kroz snagu stila koji je istovremeno figurativno bogat i psihički usklađen. Shakespeare koristi dosta slika u ovoj predstavi da bi razvio atmosferu, raspoloženje, i likove. Slike su jasno promišljene radi ostvarivanja određenog utiska na publiku. Slike često proriču nešto u budućnosti. Na primjer, slika krvavog noža ispred Makbeta u drugom činu najavljuje brutalno hladnokrvno ubistvo koje ubrzo slijedi. Krv se ponavlja u scenama u ovoj pozorišnoj predstavi da se označi krivica. Gospođa Makbet zabrinuta je što u snu neće moći oprati krv sa svojih ruku, jer se osjeća krivom za ubistvo. Slike sumornog neba pojavljuju se kroz predstavu prikazujući nedostatak reda i mira u kraljevstvu.
Likovi i njihova uloga u predstavi
(i drugi sporedni likovi)
Udovičići
Udovičići su naseljeno mjesto u sastavu općine Otok, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Sinj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Udovičići su imali 398 stanovnika.
Napomena: ''Do 2011. iskazivano pod imenom Udovičić.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Udovičići je imalo 462 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Romeo i Julija
Radnja
Monteki i Kapuleti su dvije zavađenje veronske porodice. Na glavnom veronskom trgu izbija svađa koja završava kneževim upozorenjem. Naslućuje se da je Romeo zaljubljen u Rozalinu, djevojku iz roda Kapuletija.
Glava porodice Kapuleti organizuje zabavu, a Romeova ljubav prema Rozalini navede ga da dođe na zabavu. Na zabavi Romeo susreće Juliju. Između njih se rađa čista i iskrena ljubav, bez ograničenja koje nameće mržnja između njihovih porodica. Romea i Juliju tajno vjenčava sveštenik.
Otac i majka žele Juliju udati za Parisa, uglednog i bogatog plemića. Zbog vječne ljubavi na koju se zavjetovala udajom za Romea, ona radije izabere smrt nego udaju za Parisa. Fratar Lorenzo, želeći spriječiti tragediju, daje Juliji napitak koji bi je trebao uspavati, a šalje poruku Romeu da je ona zapravo živa. Nažalost, glasnik ne dospijeva na vrijeme reći Romeu istinu zbog epidemije kuge koja je izolirala grad. On odlazi u grobnicu Kapuletija i, misleći da mu život bez Julije više nema smisla, ispija otrov i umire. Neposredno nakon toga budi se Julija. Vidjevši da joj se muž ubio, iz tuge uzima bodež i oduzima sebi život.
Nakon tragedije u grobnicu dolaze ostali članovi dviju porodica. Nad mrtvim tijelima njihove djece oni se mire, jer shvataju da je uzrok tragedije nerazumna mržnja koja je nametnula granice istinskoj i čistoj ljubavi, a time donijela svima golemu nesreću.
O djelu
Ljubav Romea i Julije je velika, prava, romantična ljubav koja ne zna za granice ni kompromise. Po onome kako nam Shakespeare predstavlja Veronu i njene stanovnike, to istovremeno znači da tako nešto nije od ovoga svijeta ni po njegovoj mjeri. Romeova i Julijina ljubav je prevelika da ne bi bila tragična. Otac Lavrentije, zaštitnik ljubavnika i njihov najbolji prijatelj, zna to i zbog toga bi htio da stiša bujicu Romeove strasti. On moli Romea da voli umjereno jer tako čini ljubav koja dugo traje. Na manje produhovljen, ali na prostosrdačan način, i Julijina dadilja pokušava da ih urazumi.
U ovom djelu Sekspir je razdvojio svoje junake od njihovog svijeta. Oni se tek djelimično i usljed nesrećnog slučaja ukrštaju. Dok su razdvojeni, tragedije nema. Čim se sretnu, nesreća je neizbježna. A takvim postupkom Shakespeare nam ne zamagljuje središte već ga samo sasvim jasno pomjera na drugo mjesto, u namjeri da pokaže koliko je svako idealno stremljenje nespojivo sa silama koje pokreću sve svakodnevnice. Idealno i realno, u čovjeku i svijetu, ovdje idu svako svojim putem da bi se na kraju neminovno sukobili. Smrt je tako reći, spasila ljubavnike da se suoče sa vremenom koje svaki žar rashlađuje. U isti mah, sa pravom bi se mogli upitati: zar bi to bila idealna ljubav kada bi ljubavnici mogli živjeti jedno bez drugog? Naravno da ne bi. Romeovo i Julijino samoubistvo je u stvari posljednji i vrhunski izraz njihove ljubavi. Da bi ostala ono što jeste i bila više od toga, njihova ljubav mora prestati da postoji u svom zemaljskom vidu. Međutim, iza njihovog odlaska ostaje jedno osjećanje i jedno saznanje. Posmatrajući tužni prizor roditelja nad mrtvim tijelima svoje djece, knez na kraju kaže:.
Iza Romea i Julije je ostalo osjećanje praznine i saznanje da život koji ne liči na njihov nije život. A time nam pisac ipak nešto sasvim određeno kaže. Ideali možda nisu stvari po mjeri ovog svijeta, ali svijet bez njih ne vrijedi ništa. Da bi se mogli i dalje voljeti, Romeo i Julija moraju da umru. A da bi mogla živjeti- što znači bar nešto malo poprimiti od njihovog životnog sjaja- Verona mora da se mijenja. U prekasnom času pomirenja, to osjećaju njihovi očevi pružajući ruku jedan drugome.
Jezik i stil
Shakespeare koristi veliki broj različitih poetskih oblika u cijelom djelu. Predstava počinje sa uvodom od 14 redova sa refrenom u obliku shakespearovog soneta. Veći dio Romea i Julije napisan je u pentametru. Iako je najčešći oblik tzv. prazan stih, Shakespeare ga koristi rjeđe u ovoj predstavi nego u kasnijim predstavama. Pisac prilagođava ove poetske oblike likovima koji ih koriste. Shakespeare koristi kontrast koji mu omogućava da naglasi određene aspekte predstave kroz upotrebu proze u odnosu na slobodni stih. Slobodni stih se koristi u cijeloj predstavi, osim u jednoj kratkoj komičnoj sceni između medicinske sestre i muzičara. Shakespeare je iskoristio ovu konvenciju u većini njegovih tragedija za predstavljanje tranzicije u djelima. Komičnoj međuigri je dat više blizak i neformalni osjećaj kroz korištenje ove proze. Do kraja predstave Shakespeare koristi rimovanje u stihovima naglašavajući važne linije u stihovima. Prazni stih je tečniji od proze. Drugi način na koji pisac dodaje na dinamiku u njegovim pričama također proizlazi iz jezika.
Likovi
(drugi sporedni likovi)
Mustafa-beg Fadilpašić
Mustafa-beg Fadilpašić (1830 – 1. april 1892) bivši je bosanskohercegovački političar, načelnik Sarajeva, član sarajevske medžilisa-idare i predsjednik Vakufskog povjereništva. Rođen je u Sarajevu 1830. i sin je Fadil-paše Šerifovića. Odrastao je i školovao se u Carigradu. Godine 1860. došao je u Sarajevo i postao član Medžilisa-idare, a od 1878. do kraja života 1892. godine bio je gradonačelnik Sarajeva. Na ovoj dužnosti proveo je 14 godina. Od 1882. bio je i predsjednik Vakufskog povjereništva. Mustafa-beg Fadilpašić umro je u Sarajevu 1. aprila 1892. i sahranjen je u haremu Gazi Husref-begove džamije.
Ogledalo Erised
mini|250p|desno|Ogledalo Eised Ogledalo Erised je izmišljeni predmet iz serije romana o Harry Potteru britanske spisateljice J. K. Rowling.
Ogledalo Erised je mistično ogledalo koje je Harry Potter otkrio u jednom od tajnih hodnika Škole vještičarenja i čarobnjaštva Hogwarts. Erised se pojavljuje samo na Harryjevoj prvoj godini u Hogwartsu - u knjizi Harry Potter i Kamen mudraca. Na ogledalu je ispisan naziv na engleskom erised stra ehru oyt ube cafru oyt on wohsi što bi u prevodu na bosanski bilo agovta crselj ežogenec ilejovt mejuza kopenaj. Naopako pročitano to znači: ja ne pokazujem tvoje lice nego želje srca tvoga U nazivu na engleskom se pojavljuje kao prva, riječ erised što je ustvari desire (na bosanskom žudnja). Prema riječima Albusa Dumbledorea, "Ono nam pokazuje ništa manje i ništa više nego najdublje i najočajnije želje našeg srca".
Harry u Ogledalu vidi svoje roditelje, James i Lily Potter, kao i svu svoju ostalu porodicu koju nikad nije upoznao, Ron Weasley vidi sebe kao Glavnog prefekta i kao Kapetana metlobojske ekipe Gryffindora kako u rukama drži Međudomski i Metlobojski pehar (to otkriva njegovu želju da se dokaže i da prestane biti u sjeni svoje uspješne braće). Albus Dumbledore, jedan od četiri lika koji je u romanima stao pred Ogledalo Erised, tvrdi kako je vidio sebe kako u rukama drži nekoliko pari čarapa jer kaže da "...čovjek nema nikad dosta čarapa...". Kaže da nikad za Božić ne dobija čarape i da mu ljudi samo poklanjaju knjige. To možda navodi navodi na činjenicu da je Dumbledore u potpunosti sretan, ali je ipak Harry na kraju rekao da sumnja u njegovu iskrenost.
Ogledalo Erised je bila posljednja i najjača zaštita Kamenu mudraca. Dumbledore je sakrio Ogledalo i Kamen u njemu. Začarao je tako da Kamen može uzeti samo osoba koja želi da ga uzme, ali ne i iskoristi. Svi drugi bi sebe vidjeli kako piju Elikser života ili pretvaraju stvari u zlato, prije nego sebe kako nalaze Kamen. Tako je Profesor Quirrel vidio sebe sa Kamenom u ruci, ali ga nije mogao uzeti. Zato je iskoristio Harryja, koji je mogao uzeti Kamen, jer se nije htio okoristiti njime. Harry je uspio uzeo Kamen, ali ga se Quirrel na sreću nije uspio domoći.
Mnogi vjeruju da je u Ogledalu Erised skriven Voldemortov horkruks.
Begriffe der Harry-Potter-Romane Magical objects in Harry Potter Волшебные предметы мира Гарри Поттера
Margareta II, kraljica Danske
Margareta II (punim izvornim imenom Margrethe Alexandrine Þórhildur Ingrid; rođena 16. aprila 1940) je trenutna danska monarhinja.
Mladost
Rođena je u kraljevskoj palači Amalienborg u Kopenhagenu, kao najstarija od tri kćerke krunskog princa Fridrika i krunske princeze Ingrid. S obzirom da je u vrijeme njenog rođenja danski kralj, tada njen djed, Kristijan X, bio kralj i Islanda, princeza je dobila i islandsko ime, Þórhildur.
Promjena Ustava
Margreta se nije rodila da postane monarh, iako je bila najstarije dijete prijestolonasljednika i kasnije kralja, jer u vrijeme njenog rođenja su samo muška djeca mogla stupiti na dansko prijestolje. Nekoliko vijekova prije, međutim, Danska je imala jednu ženu na tronu, Margaretu I. S obzirom da Margreta nije imala braće, smatralo se da će tron naslijediti njen nepopularni amidža, princ Knud.
Prijedlog je morao proći kroz dva parlamenta, a onda se održao referendum 27. marta 1953. godine. Novi zakon o nasljedstvu je dozvoljavao ženskim nasljednicima da preuzmu tron Danske, s tim da sinovi imaju prednost nad kćerima, kao i u Ujedinjenom Kraljevstvu. Princeza Margreta je tako postala presumirana nasljednica danskog trona i dobila dodatnu titulu Tronfølgeren (prijestolonasljednica).
Studirala je prahistorijsku arheologiju na Cambridge univerzitetu od 1960. do 1961. godine, političke nauke na Aarhus univerzitetu od 1961. do 1962. godine, na Sorboni 1963. i na London School of Economicsu 1965. godine.
Vladavina
mini|Kraljica s mužem u palači [[Fredensborg prilikom posjete tadašnjeg predsjednika Sjedinjenih Američkih Država Georgea W. Busha i njegove supruge, Laure Bush]] mini|Kraljica s porodicom za svoj 70. rođendan. S lijeva na desno: snaha Mary, sin Frederik, unuk Christian, muž Henrik, sin Joachim, unuk Henrik, snaha Marie, te unuci Felix i Nikolai Kralj Fridrik IX umro je 14. januara 1972. godine i Margareta je naslijedila tron kao Margareta II.
Kraljevina Danska je ustavna monarhija, što znači da suveren ne može donositi odluke nezavisno. Iako Kraljica ratificira sve donešene zakone, oni postaju važeći tek kada ih potpiše šef kabineta, odnosno premijer. Kao glava države, Kraljica učestvuje u formiranju nove vlade.
Kraljičine najvažnije uloge su predstavljanje kraljevine u inostranstvu i ujedinjavajući faktor u zemlji. Zadnju ulogu kraljica ispunjava prihvatajući pozive otvaranja raznih događaja, prisustvujući godišnjicama, inauguraciji institucija itd. Kao monarh, kraljica ne uzima apsolutno nikakvo učešće u danskom političkom životu i ne izražava političko stajalište.
Porodica
Dana 10. juna 1967. godine udala se za francuskog diplomatu po imenu Henri de Laborde de Monpezat, koji je tom prilikom ime promijenio u Henrik i postao danski princ. Prvi od dva njihova sina, princ Frederik, rođen je 26. maja 1968. godine, a princ Joachim rođen je 7. juna 1969. godine.
Kraljica i princ Henrik imaju sedmero unučadi. Krunski princ ima dva sina, princa Christiana (rođenog 2005. godine) i princa Vincenta (rođenog 2011. godine), te dvije kćerke, princezu Isabellu (rođenu 2007. godine) i princezu Josephine (rođenu 2011. godine). Princ Joachim ima tri sina, prinčeve Nikolaia (rođenog 1999. godine) i Felixa (rođenog 2002. godine) iz prvog braka, te princa Henrika (rođenog 2009. godine) iz drugog braka.
Interesi
Kraljica je također priznata slikarka. Njene ilustracije su korištene za dansku ediciju Gospodara prstenova izdatu 1977. i ponovo objavljenu 2002. Ona je također priznati prevodilac i smatra se da je učestvovala u danskom prijevodu Gospodara prstenova. Kraljica je poznata i kao veliki pušač.
Porijeklo
Kraljica Danske je također u nizu nasljednika prijestolja Ujedinjenog Kraljevstva, Kanada, Australije, Novog Zelanda i drugih zemalja Commonwealtha, i to otprilike na 220. mjestu.
Ori
Ori su izmišljena vrsta iz američke televizijske serije Stargate SG-1. Oriji i Alterani nekadašnji Drevni su bili jedno društvo. Ljudi na evolucijskom putu prema uzdignuću. Međutim, Oriji su postajali sve vatreniji u svojim vjerskim vjerovanjima dok su Alterani, u nedostatku boljeg objašnjenja, vjerovali u nauku, zbog čega su ih Oriji pokušali izbrisati. I Alterani i Oriji su se na kraju uzdigli, suočeni sa uništenjem od strane rase po imenu Wraith i bolesti kojoj nisu mogli pronaći lijek. Oriji su prenijeli svoju vjeru zvanu Postanak, idućoj evoluciji ljudi koje su stvorili.
Postanak
Središnje obećanje vjere, ono čemu se sljedbenici Postanka nadaju za uzvrat je uzdignuće, koje ima Oriji lažno obećavaju. Oni dobijaju moć koju su uzeli od onih koji ih štuju, odnosno postoji fizički prijenos energije Orijima koji se događa kroz vjeru ljudskih bića u njih. Oriji se jačaju crpeći životnu silu onih koji su voljni predati im se ne znajući i što više svjetova Priori, njihovi sveštenici preobrate Oriji postaju sve moćniji. Tekst knjige postanka pisana je poput Biblije, dakle u pričama koje imaju vjersku pouku. Osnovni postulat Postanka je: Ili štujte Orije ili se suočite sa uništenjem.
Orisi
Zbog stroge zabrane u miješanje sa rasama na nižoj ljestvici evolutivnog razvoja kojoj podliježu i Oriji, oni djeluju kroz Priore. Međutim, sa saznanjem o postojanju inteligentnih humanoida na planeti Zemlji u galaksiji Mliječni put, javlja se potreba za snažnim vođom koji će imati ljudski oblik, a posjedovati znanje Orija. Zato Oriji stvaraju Orisi, djevojčicu koja je po majci Vali čovjek, ali u svojoj genetskoj strukturi je dijelom Ori. Njena genetska struktura je izmjenjena, tako da je ona za svega nekoliko sati dostigla punu zrelost i povela orijske sljedbenike u krstaški pohod protiv nevjernika.
Upravni oblik
Upravni oblik, političko uređenje ili oblik vladavine (za koji se ponekad koriste i izrazi društveno uređenje, odnosno poredak) je naziv za sistem institucija koje čine vlast u nekoj državi.
Politički poredak ne mora funkcionirati, niti biti uspostavljen u praksi da bi ga se moglo kvalificirati kao takav, odnosno može postojati u domeni političke teorije.
Tipovi političkog uređenja
U današnjem svijetu se države obično dijele na po slijedećim političkim uređenjima:
Svaki od ovih državnih uređenja su više ili manje demokratska, tj. nedemokratska.
Grkljan
Grkljan se sastoji od hrskavica (tiroidna hrskavica, krikoidna hrskavica, parne aritenoidne hrskavice i epiglotis) i mišića. Čitav organ je s unutrašnje strane prekriven sluznicom.
thumb|150px|Presjek [[konjskog grkljana:1. hioidna kost
2. epiglotis
3. vestibulski nabor
4. vokalni nabor
5. ventikulski mišić
6. ventrikulum
7. vokalni mišić
8. Adamova jabučica
10. infraglotisna šupljina
11. prsten prve dušničke hrskavice
12. dušnik ]]
Struktura
Grkljan u obliku trokuta, sastoji se uglavnom od hrskavica koje su pričvršćene jedna za drugu i za okolne strukture mišićima ili vlaknastim i elastičnim komponentama tkiva. Obložen je trepljastom sluznicom. Šupljina larinksa proteže se od ulaza u obliku trokuta, epiglotisa, do kružnog izlaza na donjoj granici krikoidne hrskavice, gdje je kontinuirana sa lumenom dušnika.
Sluznica koja oblaže grkljan formira dva para bočnih nabora koji strše prema unutra u njegovu šupljinu. Gornji nabori nazivaju se vestibulski nabori. Oni se također ponekad nazivaju lažnim vokalnim naborima, iz prilično očiglednog razloga što nemaju nikakvu ulogu u vokalizaciji. Donji par služi kao vokalni nabor, koji proizvodi zvukove potrebne za govor i druge oblike vokalizacije. Vokalni nabori se ponekad nazivaju pravim vokalnim naborima ili jednostavno glasnim žicama (i često se pogrešno pišu kao „vokalni akordi“). Prorez poput lijeve i desne glasnice, nazvan rima glottidis, najuži je dio grkljana.
Vokalni nabori i prostor između njih (rima glottidis) zajedno su označeni kao glotis. Endoskopski prikaz vokalnih nabora i srodnih struktura.
Šupljina grkljana iznad vestibularnih nabora naziva se pretkomora. Sasvim srednji dio šupljine između vestibularnog i glasnog nabora je komora grkljana ili larinksa. Infraglotična šupljina je otvoreni prostor ispod glotisa.