Karl_Marx
Humanizam i općeljudska emancipacija u djelu Karla Marksa
Marks polazi od jednog filozofsko-ontološkog pogleda po kojem sve institucije građanskog društva, država, pravo kao i oblici društvene svijesti, ideologija religija, moral, književnost i umjetnost, usljed totalnog otuđenja se u građanskom društvu pojavljuju kao samostalni entiteti, subjektiviteti. Pri tom se zaboravlja sociološko i klasno porijeklo ovih institucija, oblika društvene svijesti, pa oni umjesto da budu sredstva u rukama individua, ove institucije i oblici društvene svijesti se nameću kao neka vrsta novih gospodara. Prema njemu država, pravo, religija, nisu ništa drugo nego oblici vladavine vladajuće klase. Ondje gdje postoji građansko društvo prema Marksu, tu je na djelu negacija humanizma koje se ostvaruje kroz totalno otuđenje. Marks je prevashodno fenomen otuđenja razmatrao u ekonomskoj sferi građanskog društva, pa je spoznao korijenje i ključ razriješenja, otuđenja kroz razotuđenje cjelokupnog građanskog svijeta. On u prvom tomu Kapitala, u prvom poglavlju pod nazivom FETIŠIZAM ROBE analizira ekonomsku osnovu otuđenja građanskog svijeta. Roba posjeduje upotrebnu i prometnu vrijednost. Upotrebna vrijednost robe je određena njenim kvalitetom, a prometna kvantitetom. Da bi se jedna stvar iz proizvodnog procesa pojavila kao roba, odlazi na tržište, a zakoni tržišta vladaju nezavisno o subjektivnoj volji ljudi. Proizveo ih je čovjek gdje je uložena određena količina ručnog i intelektualnog rada. Taj rad je bitna odlika čovjekove prirode kao društvenog bića. Kad roba odlazi na tržište putem imanentnih zakona tržišta, mi ne znamo šta se s tom robom dešava. Ona dobija magična, fetiška obilježja, postaje novom mističnom fetišističkom snagom. Umjesto da mi njom vladamo, jer je dio našeg bića, mi smo je proizveli, te robe zapravo vladaju nama kao nova božanstva. U toj vladavini one se odvajaju od svojih korijena, od porijekla te istupaju kao samostalne, otuđene, ostvarene sile. Kao što je ovdje slučaj sa robom, tako je slučaj i sa pravom, državom, ideologijom i drugim oblicima društvene svijesti. To su sve tvorevine koje imaju sociološko-antropološki korijen, ali zahvaljujući odnosu kapitala, jednom kada su stvorene one dobijaju samostalnu moć i postaju jedna nova vrsta vladara nad ljudima i narodima. Kad obrazlaže fenomen otuđenja onda Marks uočava da je na prvom mjestu čovjek otuđen od svoje vlastite biti. Njegova bit je ručni i intelektualni rad, koji je opredmećen u robama. Kada je čovjekova bit otuđena od samog čovjeka, onda je na djelu podijeljenost između ljudske osnove i njegovog postojanja. Ako je čovjek otuđen od svoje biti, onda je prvo otuđen od sredstava za proizvodnju, od proizvoda svoga rada, zatim od drugog čovjeka i na kraju od cjelokupnog građanskog svijeta koji je čovjek stvorio. Ovo otuđenje se prema Marksu može prevladati kroz misao i čin socijalističke revolucije. Kod njega pojava socijalističke revolucije daje široke mogućnosti. On smatra da se ona ne može samo ograničiti na političku revoluciju nego da odnos kapitala koji može svojom vlastitom socijalističkom revolucijom preći u jedno novo stanje, socijalizam odnosno komunizam. Marks definiše socijalizam kao diktaturu proleterijata, a to nije ništa drugo nego radnička klasa, organizovana na nivou države. Diktatura proleterijata predstavlja prelazni oblik ka jednom višem stepenu socijal-komunističke zajednice, u kojem slobodni razvoj pojedinca oslobođenog svake dužnosti predstavlja uslov i pretpostavku slobode društvene zajednice. Ova slobodna zajednica socijalističkih proizvođača predstavlja novi humanizam, kao društveni naturalizam ili kao ostvareni humanizam. Kada je riječ o odnosu humanizma-naturalizma, onda to podrazumijeva harmoničan odnos, saradnju čovjeka sa prirodom i s drugim ljudima i sa samom društvenom zajednicom. Cjelokupna dosadašnja historija je bila utemeljena na socijalističkoj i političkoj moći, na iskorištavanju prirode, jer čovjekova moć nad prirodom se istovremeno projicirala kao i moć nad drugim čovjekom. Pošto je čovjek i prirodno biće, Marks smatra da će ovaj novi komunistički humanizam kao dovršeni naturalizam predstavljati onaj društveni socijalni protest gdje će čovjek dokinuti sve oblike otuđenja, postojeće institucije i oblike društvene svijesti te staviti pod svoju plansku strukturu, slobodnu kontrolu kao oblike vlastite socijalističke moći. Dakako da je ovo jedna vrsta utopije što ne znači da nekada neće biti ostvarena, jer otkako postoji pisana historija, ljudi su, počevši od Platona, sanjali o slobodi čovjeka, o njegovom drugom stanju, gdje će kako Marks kaže čovjek biti korijen za drugog čovjeka.