cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlantska povelja
mini|250p|Sastanak Churchilla i Roosevelta na HMS Prince of Wales Atlantska povelja je dokument kojeg su sastavili američki predsjednik Franklin Roosevelt i britanski premijer Winston Churchill u Placentia Bayu u New Foundlandu (Kanada) 14. augusta 1941. Atlantska povelja je sadržavala četiri, takozvana, Rooseveltova pravila koja je iste godine objavio u Povelji o četiri slobode: misli, vjere, od bijede i od straha. S Churchillom je potpisao i Zakon o zajmu i najmu kojim je omogućio američku pomoć u borbi protiv Sila Osovine. Atlanska povelja značila je začetak Ujedinjenih naroda.
Ova povelja nije nikakav ugovor između dvije sile, nego predstavlja potvrdu zajedničkih principa u nacionalnim politikama obje zemlje kojima oni polažu zajedničke nade za bolju budućnost svijeta. U tekstu povelje se kaže kako se nadaju da će nakon konačne pobjede nacizma biti stvorene mogućnosti za siguran život ljudi u granicama svojih zemalja. No, to se neće moći dogoditi ukoliko se zemlje nastave naoružavati na kopnu, moru ili u zraku. Tekst ukazuje na želju uspostave jedne svjetske organizacije koja će biti kadra osigurati svjetski mir i dijalog među nacijama. U zemljama koje su bile pod nacističkom čizmom u toku II svjetskog rata, povelja je dočekana kao poruka nade i mira te uspostave jedne svjetske organizacije bazirane na različitostima svjetskih morala.
Kratko nakon Churchillovog povratka sa sastanka, predstavnici 10 vlada sastali su se u Londonu i podržali principe Atlantske povelje potpisivanjem deklaracije u septembru 1941, a riječ je o Sovjetskom Savezu i 9 okupiranih zemalja Evrope: Belgija, Holandija, Luksemburg, Poljska, Čehoslovačka, Grčka, Norveška, Jugoslavija i Charles de Gaulle ispred Francuske.
Dijabetes melitus tip 1
Uzrok dijabetesa tipa 1 je nepoznat, ali vjeruje se da uključuje kombinaciju genetičkih i okolišnih faktora. Osnovni mehanizam uključuje autoimunsko uništavanje beta-ćelija u gušterači, koje proizvode insulin. Nedavne studije sugeriraju da ovo autoimunsko uništavanje otočića može biti izazvano upornim enterovirusnim infekcijama. Dijabetes se dijagnosticira ispitivanjem nivoa šećera ili glikiranog hemoglobina (HbA1C) u krvi. Dijabetes tipa 1 se može razlikovati od tipa 2 testiranjem na prisustvo autoantitijela.
Ne postoji poznat način prevencije dijabetesa tipa 1. Za preživljavanje je potrebno liječenje insulinom. Insulinska terapija daje se obično injekcijom neposredno pod kožu, ali se može primijeniti i insulinskom pumpom. Dijabeteska dijeta i vježba su važni dijelovi upravljanja. Ako se ne liječi, dijabetes može uzrokovati mnoge komplikacije. Komplikacije relativno brzog početka uključuju dijabetesku ketoacidozu i neketonsku hiperosmolarnu komu. Dugoročne komplikacije obuhvataju i srčanu bolest, moždani udar, zatajenje bubrega, čir na stopalu i oštećenje očiju. Nadalje, budući da insulin snižava nivo šećera u krvi, komplikacije mogu nastati zbog [[hipoglikemija|niske razine šećera u krvi] ] ako se uzme više insulina nego što je potrebno.
Dijabetes tipa 1 čini oko 5-10% svih slučajeva dijabetesa. Broj oboljelih u svijetu je nepoznat, iako se procjenjuje da oko 80.000 djece oboli od ove bolesti svake godine. Unutar Sjedinjenih Država broj oboljelih procjenjuje se na jedan do tri miliona. Stope bolesti uvelike variraju, sa otprilike jednim novim slučajeen na 100.000 godišnje u Istočnoj Aziji i Latinskoj Americi i oko 30 novih slučajeva na 100.000 godišnje u Skandinaviji i Kuvajtu. It typically begins in children and young adults.
Znaci i simptomi
Dijabetes tipa 1 počinje iznenada, obično u djetinjstvu ili adolescenciji. Glavni znak dijabetesa tipa 1 je vrlo visoka razina šećera u krvi, koja se obično manifestira kod djece kao poliurija (pojačano mokrenje), polidipsija (pojačana žeđ) i gubitak težine. Ponekad djeca također mogu doživjeti povećan apetit, zamagljen vid, mokrenje u krevet, ponavljajuće kožne infekcije, kandidijazu međice, razdražljivost i probleme sa uspjehom u školi. Odrasli sa dijabetesom tipa 1 obično imaju različite simptome koji se javljaju mjesecima, a ne danima ili sedmicama.
Okolinski
U pokušaju da se shvati šta pokreće autoimunost β-ćelija, proučavani su različiti rizici životnog okruženja. Mnogi aspekti životne sredine i životne historije povezani su sa blagim povećanjem rizika od dijabetesa tipa 1, ali veza između svakog rizika i dijabetesa često ostaje nejasna. Rizik od dijabetesa tipa 1 je nešto veći za djecu čije su majke pretile ili starije od 35 godina ili za djecu rođenu carskim rezom. Slično, povećanje tjelesne težine djeteta u prvoj godini života, ukupna težina i indeks tjelesne mase (BMI) povezani su sa blago povećanim rizikom od dijabetesa tipa 1. Neke prehrambene navike su također povezane s rizikom od dijabetesa tipa 1, kao što je konzumacija kravljeg mlijeka i unos šećera u ishrani. Studije na životinjama i neke velike studije na ljudima otkrile su male povezanosti između rizika od dijabetesa tipa 1 i unosa glutena ili dijetalnih vlakana; međutim, druge velike studije na ljudima nisu pronašle takvu povezanost. Mnogi potencijalni okidači iz okoline istraženi su u velikim studijama na ljudima i utvrđeno je da nisu povezani s rizikom od dijabetesa tipa 1, uključujući trajanje dojenja, vrijeme uvođenja kravljeg mlijeka u prehranu, potrošnju vitamina D, nivoe aktivnog vitamina D u krvi i unos kod majke od omega-3 masnih kiselina.
Dugogodišnja hipoteza o pokretaču iz okoline je da neka virusna infekcija u ranoj fazi života doprinosi razvoju dijabetesa tipa 1. Veliki dio ovog rada fokusiran je na enteroviruse, pri čemu su neke studije pronašle blagu povezanost s dijabetesom tipa 1, dok druge nisu otkrile nikakvu. Velike studije na ljudima su tražile, ali još nisu pronašle povezanost između dijabetesa tipa 1 i raznih drugih virusnih infekcija, uključujući infekcije majke tokom trudnoća. Suprotno tome, neki su pretpostavili da smanjena izloženost patogenima u razvijenom svijetu povećava rizik od autoimunskih bolesti, koje se često nazivaju higijenska hipoteza. Različite studije faktora vezanih za higijenu – uključujući gužvu u domaćinstvu, pohađanje vrtića, gustinu naseljenosti, vakcinacije u djetinjstvu, antihelmintske lijekove i upotrebu antibiotika tokom ranog života ili trudnoće – ne pokazuju povezanost s dijabetesom tipa 1.
Genetički
Tip 1 dijabetesa djelomično je uzrokovana genetičkom predispozicijom, a članovi porodice dijabetičara tipa 1 imaju veći rizik da sami (de novo) razviju bolest. U opštoj populaciji, rizik od razvoja dijabetesa tipa 1 je oko 1/250. Za nekoga čiji roditelj ima dijabetes tipa 1, rizik raste na 1–9%. Ako brat ili sestra ima dijabetes tipa 1, rizik je 6–7%. Ako nečiji identični blizanac ima dijabetes tipa 1, oni imaju rizik 30–70% da ga i sami razviju.
Otprilike polovina heritabilnosti bolesti je zbog varijacija u tri uklučena gena HLA klase 2 u prezentaciju antigena: HLA-DRB1, HLA -DQA1 i HLA-DQB1. Obrasci varijacije povezani sa povećanim rizikom od dijabetesa tipa 1 nazivaju se HLA-DR3 i HLA-DR4-HLA-DQ8, a česti su kod ljudi evropskog porekla. Obrasci povezani sa smanjenim rizikom od dijabetesa tipa 1 su HLA-DR15-HLA-DQ6. Velike asocijacijske studije na nivou genoma identificirale su desetine drugih gena povezanih s rizikom od dijabetesa tipa 1, uglavnom gene uključene u imunski sistem.
Dijagnoza
Dijabetes se obično dijagnosticira analizom krvi koja pokazuje neuobičajeno visoku razinu šećera u krvi. Svjetska zdravstvena organizacija definira dijabetes kao nivo šećera u krvi na ili iznad 7,0 mmol/L (126 mg/dL) nakon gladovanja od najmanje osam sati ili nivo glukoze na ili iznad 11,1 mmol/ L (200 mg/dL) dva sata nakon oralnog testa tolerancije glukoze. American Diabetes Association dodatno preporučuje dijagnozu dijabetesa za svakoga sa simptomima hiperglikemije i šećera u krvi u bilo koje vrijeme na ili iznad 11,1 mmol/L, ili glikirani hemoglobin (hemoglobin A1C) na ili iznad 48 mmol/mol.
Jednom kada se postavi dijagnoza dijabetesa, dijabetes tipa 1 direrencira se od drugih tipova testom krvi na prisustvo autoantitijela koja ciljaju različite komponente beta- ćelija. Najčešće dostupni testovi otkrivaju antitijela protiv dekarboksilaza glutaminske kiseline, citoplazme beta-ćelija ili insulina, od kojih je svaki cilj antitijela kod oko 80% dijabetičara tipa 1. Neki zdravstveni radnici takođe imaju pristup testovima za antitijela koja ciljaju na proteine beta-ćelija IA-2 i ZnT8; ova antitijela su prisutna u oko 58%, odnosno 80% dijabetičara tipa 1. Neki također testiraju na C-peptid, nusprodukt sinteze insulina. Vrlo niske razine C-peptida upućuju na dijabetes tipa 1.
Upravljanje
Osnova liječenja dijabetesa tipa 1 je redovno ubrizgavanje insulina za liječenje hiperglikemije. Injekcije inzulina – putem supkutana injekcija pomoću šprica ili insulinske pumpe – potrebne su više puta dnevno, prilagođavajući doze uzimajući u obzir unos hrane, nivo glukoze u krvi i fizičku aktivnost. Cilj liječenja je održavanje šećera u krvi u normalnom rasponu – 80–130 mg/dL prije obroka; <180 mg/dL nakon – što je češće moguće. Da bi se to postiglo, ljudi sa dijabetesom često prate nivo glukoze u krvi kod kuće. Zdravstveni radnici također mogu da prate nečiji nivo hemoglobina A1C koji odražava prosečan šećer u krvi u posljednja tri meseca. Za većinu odraslih, Američko udruženje za dijabetes preporučuje cilj održavanja nivoa hemoglobina A1C ispod 7%.
Krajnji cilj je da se izbegnu dugoročne komplikacije koje utiču na nervni sistem (npr. periferna neuropatija koja dovodi do bola i/ili gubitka osećaja u ekstremitetima) i na kardiovaskularni sistem (npr. srčani udari, gubitak vida).
Postoje četiri glavna tipa insulina: brzodjelujući, kratkodjelujući , srednjeg djelovanja i dugodjelujući insulin. Insulin brzog djelovanja koristi se kao bolusna doza. Djelovanje počinje za 15 minuta, a vrhunac djelovanja za 30 do 90 minuta. Djelovanje insulina kratkog djelovanja počinje u roku od 30 minuta, s vršnim djelovanjem oko 2–4 sata. Djelovanje inzulina srednjeg djelovanja počinje u roku od jednog do dva sata s vršnim djelovanjem od četiri do 10 sati. Insulin dugog djelovanja obično se daje u isto vrijeme jednom dnevno. Početak djelovanja je otprilike za 1–2 sata, s produženim djelovanjem do 24 sata. Neki insulini su biosintetski proizvodi dobijeni korištenjem tehnika genetičke rekombinacije; ranije su se koristili goveđi ili svinjski insulini, a ponekad i riblji.
Osobe s dijabetesom tipa 1 uvijek moraju koristiti insulin, ali liječenje može dovesti do hipoglikemija, tj. glukoze u krvi ispod 70 mg/dL (3,9 mmol/L). Hipoglikemija je vrlo česta pojava kod osoba s dijabetesom, obično posljedica neusklađenosti u ravnoteži između insulina, hrane i fizičke aktivnosti. Simptomi uključuju prekomjerno znojenje, pretjeranu glad, nesvjesticu, umor, vrtoglavicu i drhtavicu. Blagi slučajevi se samoliječe jedući ili pijući nešto sa visokim sadržajem šećera. Teški slučajevi mogu dovesti do gubitka svijesti i liječe se intravenskom glukozom ili injekcije s glukagonom. Neprekidni uređaji za mjerenje glukoze mogu upozoriti pacijente na prisustvo opasno visokog ili niskog nivoa šećera u krvi, ali kontinuirani mjerači glukoze i dalje imaju granicu greške.
Jedini lijek koji nije inzulin odobren od Američke administraxcije za hranu i lijekove je amilin analog pramlintida, koji zamjenjuje beta-ćelijski hormon amilin. Povremeno se propisuju metformin, agonisti GLP-1 receptora, inhibitor dipeptidil peptidaze-4 ili SGLT2 inhibitor neoznačena uportreba osobama sa dijabetesom tipa 1, iako manje od 5% dijabetičara tipa 1 koristi ove lijekove.
Patofiziologija
Patofiziologija dijabetesa tipa 1 označena je uništavanjem beta-ćelija u pankreasu. Individualni faktori rizika mogu imati odvojene patofiziološke procese koji uzrokuju ovo uništavanje beta ćelija. Ipak, proces koji se čini uobičajenim za većinu faktora rizika je preosjetljivost tipa IV autoimunski odgovor prema beta-ćelijama, uključujući ekspanziju autoreaktivnog CD4+ T-pomoćne ćelije i CD8+ T-ćelije, autoantitijela koje proizvode B-ćelije i aktivacija urođenog imunskog sistema.
Nakon početka terapije insulinom, nivo insulina kod osobe može se privremeno poboljšati. Vjeruje se da je to zbog promijenjene imunosti i poznato je kao "faza medenog mjeseca".
Disfunkcija alfa ćelija
Početak autoimunskog dijabetesa praćen je poremećenom sposobnošću regulacije hormona glukagona, koji djeluje u antagonizmu s inzulinom kako bi regulirao šećer u krvi i metabolizam. Progresivno uništavanje beta ćelija dovodi do disfunkcije u susednim alfa-ćelija koje luče glukagon, pogoršavajući odlazak od euglikemije u oba smjera; prekomjerna proizvodnja glukagona nakon jela uzrokuje oštriju hiperglikemiju, a neuspjeh da se stimulira glukagon nakon hipoglikemije sprječava glukagon posredovano spašavanje nivoa glukoze.
Hiperglukagonemija
Početak dijabetesa tipa 1 prati povećanje lučenja glukagona nakon jela. Povećanja su izmjerena do 37% tokom prve godine postavljanja dijagnoze, dok su nivoi C-peptida (što ukazuje na insulin na otočićima) opao do 45%. Proizvodnja insulina će nastaviti da opada kako imuni sistem uništava beta ćelije, a inzulin koji potiče od ostrva će i dalje biti zamenjen terapeutskim egzogenim insulinom. Istovremeno, postoji mjerljiva hipertrofija i hiperplazija alfa-ćelija u ranoj fazi bolesti, što dovodi do proširene mase alfa-ćelija. Ovo, zajedno sa slabim lučenjem insulina beta-ćelija, počinje da objašnjava porast nivoa glukagona koji doprinosi hiperglikemiji. Neki veruju da je poremećaj regulacije glukagona primarni uzrok hiperglikemije u ranoj fazi. Vodeće hipoteze o uzroku postprandijske (poslije jela) hiperglukagonemije sugeriraju da egzogena terapija insulinom nije adekvatna da zamijeni izgubljenu signalizaciju unutar otočića, alfa-ćelijama prethodno posredovanu pulsirajućom sekrecijom insulina izvedenom iz beta-ćelija. Pod ovom radnom hipotezom intenzivna insulinska terapija je pokušala oponašati prirodne profile lučenja insulina u egzogenim insulinskim infuzijskim terapijama..
Hipoglikemijsko oštećenje glukagona
Lučenje glukagona se normalno povećava nakon pada nivoa glukoze, ali normalan odgovor glukagona na hipoglikemiju je smanjen kod dijabetičara tipa 1.. Izostaje detekcija glukoze u beta-ćelijama i naknadna supresija primijenjenog insulina, što dovodi do hiperinzulinemije otočića koja inhibira oslobađanje glukagona.
Autonomni ulazi u alfa-ćelije su mnogo važniji za stimulaciju glukagonom u umjerenim do teškim rasponima hipoglikemije, ali je autonomni odgovor prigušen na više načina. Ponavljajuća hipoglikemija dovodi do metaboličkih prilagodbi u područjima mozga koja osjećaju glukozu, pomjerajući prag za kontraregulatornu aktivaciju simpatičkog nervnog sistema na nižu koncentraciju glukoze. Ovo je poznato kao hipoglikemijska nesvjesnost. Naknadna hipoglikemija je praćena oštećenjem slanja kontraregulatornih signala do otočića i kore nadbubrežnih žlijezda. Ovo objašnjava nedostatak stimulacije glukagonom i oslobađanja epinefrina koji bi normalno stimulirao i pojačao oslobađanje i proizvodnju glukoze iz jetre, spašavajući dijabetičare od teške hipoglikemije, kome i smrti. Proizvedene su brojne hipoteze u potrazi za ćelijskim mehanizmom hipoglikemijske nesvjestice, a konsenzus tek treba postići. The major hypotheses are summarized in the following table:
Osim toga, autoimuski dijabetes karakterizira gubitak simpatičke inervacije specifične za otočiće. Ovaj gubitak predstavlja smanjenje od 80–90% simpatičkih nervnih završetka otočića, što se događa u ranoj fazi progresije bolesti i upora je tokom cijelog života pacijenta. Povezan je s autoimunskim aspektom dijabetičara tipa 1 i ne javlja se kod dijabetičara tipa 2. U ranoj fazi autoimunskog događaja, nastavci aksona se aktiviraju u simpatičkim nervima otočića. Povećani BDNF i ROS koji su posljedica nsulinskih ostataka i smrti beta-ćelija stimulišu receptor neurotrofina p75 (p75NTR), koji djeluje na prezivanje aksona. Aksoni su normalno zaštićeni od rezidbe aktivacijom receptora tropomiozinskog receptors kinaze A (Trk A) pomoću NGF, koji u otočićima prvenstveno proizvode beta-ćelije. Progresivno autoimunsko uništavanje beta-ćelija, stoga, uzrokuje i aktivaciju faktora rezidbe i gubitak zaštitnih faktora simpatičkih nerava otočića. Ovaj jedinstveni oblik neuropatije je obilježje dijabetesa tipa 1 i ima ulogu u gubitku glukagona koji spašava tešku hipoglikemiju.
Epidemiologija
Dijabetes tipa 1 čini oko 10-15% svih slučajeva svih tipova dijabetesa  ili 11–22 miliona slučajeva širom svijeta. U 2006. godini oboljelo je od 440.000 djece mlađe od 14 godina i bio je primarni uzrok dijabetesa kod onih mlađih od 15 godina. Nešto je češći kod muškaraca nego kod žena.
Procijene se uveliko razlikuju u zavisnosti od zemlje i regije. Incidencija je najveća u Skandinaviji, 30–60 novih slučajeva na 100.000 djece godišnje, srednja u SAD-u i južnoj Evropi na 10–20 slučajeva na 100.000 godišnje, a najniža u Kini, većem dijelu Azije i Južnoj Americi na 1–3 slučaja na 100.000 godišnje.
U Sjedinjenim Državama, dijabetes tipa 1 i 2 je pogodio oko 208.000 mladih mlađih od 20 godina u 2015. Preko 18.000 mladih ima dijagnozu dijabetesa tipa 1 svake godine. Svake godine oko 234.051 Amerikanac umre od dijabetesa (tip I ili II) ili komplikacija povezanih s dijabetesom, a 69.071 ih ima kao primarni uzrok smrti. U Australiji je kod oko milion ljudi dijagnosticiran dijabetes, a od ove brojke 130.000 ljudi ima dijagnozu dijabetesa tipa 1. Australija je na 6. mjestu u svijetu sa djecom mlađom od 14 godina. Između 2000. i 2013. godine ustanovljeno je 31.895 novih slučajeva, sa 2.323 u 2013. godini, što predstavlja stopu od 10 –13 slučajeva na 100.00 ljudi svake godine. Autohtoni Australci i stanovnici ostrva Torres Strait su manje pogođeni.
Od 1950-ih, incidencija dijabetesa tipa 1 se postepeno povećavala širom svijeta za prosječnih 3-4% godišnje. Porast je izraženiji u zemljama koje su počele s nižom incidencom dijabetesa tipa 1.
Bruce Lee
Sin kineske operske zvijezde, bio je stalno na turnejama, proveo je djetinjstvo u Hong Kongu, gdje je igrao u nekoliko filmova.
Vratio se u Sjedinjene Američke Države i 1966. godine dobio ulogu u televizijskoj seriji Zelena osa. Početkom 70ih godina 20. vijeka postao je popularna zvijezda akcionih filmova s borbenim vještinama, uključujući Pesnicu bijesa (1972.) i U zmajevom gnijezdu (1973.) iz čega je slijedilo rađanje internacionalnog kulta.
Njegova karijera je prekinuta iznenadnom smrću u 33. godini od moždanog edema koji je dobio poslije uzimanja sredstava protiv bolova. Pa ipak, njegovi filmovi ostali su popularni i veoma mnogo imitirani. Nakon smrti je nekoliko filmova sastavljeno iz neobjavljenih scena.
Njegov sin Brandon Lee (1965 – 1993.) taman je postao zvijezda akcionih filmova kada je umro nesretnim slučajem od pucnja tokom snimanja filma Vrana.
Varijabla (računarstvo)
Varijabla (ili promjenljiva) je jedinica date ili informacije u računarskom programu koja može promijeniti vrijednost u toku izvršavanja programa. Suprotan izraz je konstanta ili nepromjenljiva što predstavlja jedinicu date, tj. informacija koja se ne mijenja u toku izvršavanja programa.
Promjenljive u računarstvu se koriste da drže vrijednosti unutar programa, obično unutar podrutina ili klasa, te za parametre u potpisu podrutina.
Interpolacija varijable
Interpolacija varijable (također poznaka i kao substitucija varijable, ekspanzija varijeble) je proces izračunavanja izraza ili stringa koji sadrži jednu ili više varijabli, gdje dobijamo rezultat u kojem su varijable zamijenjene sa njihovim odgovarajućim vrijednostima u memoriji.
Jezici koji podržavaju interpolaciju varibijale su Perl, PHP, Ruby, i većina Unix ljuski.
Na primjer, slijedeći Perl kod: daje izlaz: Damir je rekao 'Zdravo svima' gomili ljudi.
Ruby koristi simbol "#" za interpolaciju, te dopušta da se interpoliše bilo koji izraz, ne samo varijable.
NGC 6455
NGC 6455 (također poznat kao ESO 394-?3) je zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Škorpion. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 7. juna 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Musaka
mini|desno|300px|Musaka Musaka je tradicionalno jelo napravljeno od patlidžana, koje se pretežno priprema na Balkanu i na Bliskom Istoku. Na zapadu se većinom smatra da musaka porijeklom dolazi iz Grčke.
Pripremanje
Grčka verzija se sastoji iz slojeva patlidžana, mljevenog janjećeg mesa i paradajza, prelivenog sa bijelim umakom i pečenom u rerni. U bosanskoj kuhinji (kao i u srpskoj, bugarskoj, rumunskoj) se musaka većinom pravi sa krompirom umjesto patlidžana i preliva se umućenim jajetom umjesto bijelog sosa. Bjeli sos je na bazi od putera i brašna koji se razrijedi sa mlijekom. Može se pred kraj dodati i izribani sir po vrhu kao što se radi i kod lazanja.
Muslim
Ebu-l-Husejn Muslim ibn el-Hadždžadž el-Kušejri en-Nejsaburi (arapski أبو الحسين عساكر الدين مسلم بن الحجاج بن مسلم بن وَرْد بن كوشاذ القشيري النيسابوري‎‎) (821-875), poznatiji kao Muslim bio je imam i sakupljač hadisa. Autor je druge po redu najpoznatije zbirke hadisa.
Biografija
Rođen je u gradu Nišapur na sjeveroistoku Irana. On je sin Hadžadža koji je sin Muslima koji je sin Varda, i pripadao je Arapskom plemenu Kurejš.
Među njegovim učiteljima je i poznati Buharija, a među studentima Tirmizija i El-Razi, svaki od njih je također napisao hadisku zbirku. Nakon dugogodišnjeg traganja za znanjem u tadašnjim islamskim centrima u Arabiji, Egiptu, Siriji i Iraku, vratio se u svoj rodni grad Nišapur gdje je upoznao svoga učitelja Buhariju.
Umro je 875. godine u Nišapuru gdje je i sahranjen.
Sahih Muslim
Njegovo djelo Sahih Muslim se smatra najautentičnijom zbirkom Hadisa nakon Buharijine zbirke. U zbirci se nalazi između 12,000 i 3,000 hadisa (zavisno koliko je dupliciranih hadisa i uzimajući u obzir samo sadržaj hadisa a ne prenosioce). U knjizi se također nalazi i 1900 hadisa koji se nalaze i u Buharijinoj zbirci hadisa (dijele isti sadržaj i prenosioce).
Buharija
Muhammed ibn Ismail el-Buhari, poznatiji kao Buharija (arapskiالبخاري) ili Imam Buhari (810-870), je poznati islamski učenjak iz Buhare (Uzbekistan), poznat po svome kapitalnom djelu zbrike hadisa „Sahih Buhari", kolekcija hadisa.
Biografija
Njegovo puno ime je Muhammed ibn Ismail ibn Ibrahim ibn el-Mugire ibn Bardizbah el-Buhari (Arapski: محمد بن اسماعيل بن ابراهيم بن المغيرة بن بردزبه البخاري). Ali je poznatiji kao Imam Buharija.
Djetinjstvo (810-820)
mini|desno|300px|Lokacija grada Buhara u Uzbekistanu
Rođen je 20. jula 810. godine (13. Ševala, 194 po Hidžri) u gradu Buhara (koji je bio dio Horosana u to vrijeme). Danas je to grad u Uzbekistanu. Njegov otac Ismail ibn Ibrahim je bio poznati hadiski učenjak također, umro je dok je Imam Buhari bio mlad.
Legenda kaže da je Imam Buharija u vrijeme smrti njegovog oca oslijepio, ali da je njegova majka zamolila Allaha da mu povrati vid, nakon čega mu se vid i vratio. Njegova majka je nakon smrti oca radila teške poslove, da bi zaradila za njegovo školovanje. Nakon završene osnovne škole posvećuje se učenju Hadisa.
Kada je imao 16 godina, njegova majka, brat i on, kreću na put u Meku, odakle kreće na put u mnoge gradove prikupljajući znanje o hadisima. Bilježi se da je ostao u Basri 4 ili 5 godina,a zatim u Hidžazu 6 godina. A zatim je odatle putovao u Kufu i Basru. Kada su vlasti u Basri čule da dolazi u grad, organizovali su katedru gdje je Imam Buhari predavao Hadis. U Bagdadu su na jednoj javnoj katedri došli desetorica poznatih hadiskih učenjaka i da bi ga iskušali javno, promijenili lanac prenosilaca (Isnad) od oko stotinu hadisa. Nakon što je čuo te hadise on je rekao kako ne poznaje te hadise, ali da zna hadise koji su slični, a zatim citirao ispravne verzije napamet. (lanci prenosilaca sadrže mnogo imena).
Putovanja po islamskom svijetu (828-846)
Kada je imao 18 godina odlučio je da putuje širom islamskog tadašnjeg svijeta i skuplja, aranžira i potvrđuje autentičnosti predaja. Tako je se susretao sa prenosiocima u Egiptu, Siriji, Iraku i Arabiji, susreo se sa preko 1000 prenosilaca i naučio napamet oko 600.000 hadisa (vjerodostojnih i ostalih) sa lancem prenosilaca i stepenima autentičnosti, što ga je učinilo najpoznatijim Muhadisom tog vremena. Nakon skoro 16 godina na tom putu sakupljanja hadisa, nakon povratka u Buharu, napisao je svoje kapitalno djelo „El Džami el Sahih“ (Zbirka Sahih hadisa) koja je zbirka od 7.275 provjerenih izreka Muhammeda.
mini|desno|220px|Mezar Imama Buharije
Smrt
U 54. godini života, godine 864. došao je u veliki Iranski grad Nišapur. Gdje je upoznao svoga budućeg učenika Muslima, koji je poslije napisao također veliku poznatu zbirku hadisa (Sahih Muslim). Tamošnji vladar je naredio Imamu Buhariji da drži lekcije na njegovom dvoru, što je Buharija odbio. Nakon podizanja tenzija između Buharije i vladara, Buharija je protjeran iz grada u jedno selo Kartank blizu Buhare. Gdje je i umro 870. godine, u 60 godini života.
Također pogledajte
= Reference =
NGC 2027
NGC 2027 (također poznat kao ESO 86-SC13) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 6. novembra 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jarno Trulli
Jarno Trulli (Pescara, Abruzzo, 6. august 1981) je italijanski vozač Formule 1.
Potpuni spisak rezultata u F1
(Key)(Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke) * Sezona u toku † Pola boda za utrke koje su prekinute prije prelaska 75% dužine utrke.
Stolac
Stolac je grad i naseljeno mjesto koji su smješteni u jugoistočnom dijelu Bosne i Hercegovine, na krajnjem istoku Hercegovačko-neretvanskog kantona.
Geografski položaj
Naselje Stolac je nastalo na obalama rijeke Bregave kojeg okružuju planine Hrgud te Vidovo polje s okolnim mjestima koja su ispisana perom bogate kulturne prošlosti. Sam prilaz Stocu sa zapadne strane je Dubravska visoravan, koja je specifična i poznata po breskvi i nadasve dubravskom vinogorju po kojem su poznata stolačka vina. Stolačko područje je svojim mediteranskim šarmom, dobrom vodom, blagim nebom, pitomim krajolikom i skladom prirodnih ljepota, privlačilo ljude od prahistorijskih vremena. Iliri i grčki pomorci, rimski patriciji, istočno gotski osvajači, slavenski velikodostojnici, osmanski plemići, venecijanske vojskovođe, austrougarski namjesnici, te mnogi poklonici sunca, svježine rijeke Bregave, kulturno historijskih valera i tajnovitih poruka iz proteklih vijekova, ostavili su ovdje svoj trag: gradine i grobove, imena na pločama-poruke za one koji će za njima doći. Stolac je prostor s najduljom i najraskošnijom historijom gradskog života u Bosni i Hercegovini, a spada u malu grupu balkanskih prostora na kojima su sačuvana materijalna svjedočenja o urbanim oblicima života kroz razdoblje dugo preko 3.500 godina, koliko su stari posljednji poznati nalazi ilirskog grada Daorsona.
Historija
mini|desno|270px|lijevo|Stari grad u Stocu. Kontinuitet prisutnosti ljudske zajednice na prostoru Stoca seže 16.000 godina u prošlost. Pošto se kraj nalazi u mediteranskom podneblju uspjevale su sve vrste voća, a ponajviše grožđa. O zainteresiranosti za život na ovom prostoru od najstarijih vremena svjedoče mjesta koja ga okružuju: pećina Badanj - paleolitsko stanište, utvrđeni ilirski grad Daorson, koji izaziva divljenje svojim kiklopskim zidinama, te poznate nekropole stećaka na Radimlji, Boljunima, Rotimlji i Vidoštaku kao i sama tvrđava Stari grad.
Grad spomenik. Stolac je bio grad muzej. Grad koji je sa svojom historijskom baštinom bio pod zaštitom UNESCO-a od 1980.godine. Tragovi ljudskih ruku datiraju još prije 15.000 godina što svjedoče crteži u Badanjskoj pećini. To su opisi detalja lova s jasnim likom konja (to je doba Ebeolitika). Prvi stanovnici Balkana, Iliri, ostavili su svoj trag u tvrđavi Doarson, nađeni su ostaci rimske tvrđave Diluntum. Tu je i veleljepna Radimlja sa svojim kamenim spavačima, nekreolozima, stećcima. Isto tako tu je grob jevrejskog rabina Mosha Danona. To mjesto je bilo i ostalo jedno od svetišta Jevreja. Spomenici, džamije, trgovi kao i crkve, biblioteke bili su izgrađeni za vrijeme Turskog vakta. Kasnije na te građevine nadovezivali su se obilježja mediteranske kulture. Tokom najnovijih ratnih dešavanja grad Stolac ostao je bez mnogih svojih značajki, uništena je džamija Ismail Kapetana Sarica, džamija Hadži Alije Hadžisalihovića, pravoslavna crkva iz 1870. god. Jedna od najstarijih džamija u Bosni i Hercegovini, džamija sultana Selima iz 1519, zapaljena je i srušena. tako je i sa drugim spomenicima: Silahtar Jusuf paše hamam, kuća Ali Paše Rizvanbegovića, Stara kuća (Mujina), Džulhanimina kuća, mezarja, biblioteke, Stolačka sahat-kula.
Prvi spomen Stoca u pisanim izvorima
Stolac je prvi put spomenut u pisanim izvorima 7. maja 1420. Zasad je to rodni list imena ovog grada. Prvi poznati stanovnik Stoca je izvjesni Gojak Tihosalić, koji se bavio stočarstvom. Dokument se nalazi u Državnom arhivu u Dubrovniku. Njegov sadržaj je sljedeći: Milien Budečević pred dubrovačkim knezom Nikolom Pucićem podiže tužbu protiv Vučihne i Stjepoja Vlahovića iz katuna Vučihne Vlahovića zato što su tih dana u mjestu zvanom Stolac oduzeli tri krave i vola, a koju stoku je Milien imao na čuvanju i uzgoju kod Gojaka Tihosalića iz Stoca.
Nasljednik Gojaka Tihosalića mogao bi biti Vukmir Gojaković koji se spominje krajem maja 1436. godine. Označen da je iz Stoca u Vidovom polju Vukmir Gojaković (Vochmir Goiacouich de Stolaç de Vidoe poglie) se tada obavezao na sedmogodišnju službu kod dubrovačkog oružara Antolina Obradovića.
Stanovništvo
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Stolac imala je 18.681 stanovnika, raspoređenih u 36 naselja. Poslije potpisivanja Dejtonskog sporazuma, veći dio općine Stolac je ušao u sastav Federacije Bosne i Hercegovine. U sastav Republike Srpske ušla su naseljena mjesta: Berkovići, Bitunja, Dabrica, Hatelji, Ljuti Do, Meča, Predolje, Strupići, Suzina, Šćepan Krst, Trusina te dijelovi naseljenih mjesta: Barane, Brštanik, Burmazi, Do, Hodovo, Hrgud, Ljubljenica, Poplat i Žegulja Od ovog područja formirana je općina Berkovići.
Sport
Do 1992. godine u Stocu vladalo je veliko interesovanje za sport. Igrao se nogomet, rukomet, košarka i odbojka. FK "Iskra" Bregava takmičila se u Republickoj Ligi u sistemu tadasnje SFRJ. Danas u Stocu FK "Iskra" vise nije u funkciji, iako je za sezonu 2003/2004 klubu "omogućeno" igranje na svom Gradskom stadionu, kada je klub nastupao pod krilima 2.lige FBiH. Na utakmicama je znalo biti i do 1000 gledalaca. Jedini aktivni sportski kolektiv danas je HNK " Stolac" koji se takmiči u 2.ligi FBiH.
Turističke atrakcije
Nekropola Radimlja, Nekropola Boljuni, Begovina, Ošanjići, Badanj, Bregava, Vidoški - stari grad Stolac, Šarića kuća.
Stolac trenutno ima preko 35 objekata ili lokalitetana listi nacionalnih spomenika. Neki od navedenih spomenika su: Čaršijska džamija (prvi nacionalni spomenik koji je obovljen, a u potpunosti bio razoren 1993 godine od strane HVO i HV), Podgradska džamija, Ćuprijska džamija i Uzinovićka džamija, Ošanjićka crkve, Trijebanjska crkve, Poplatska crkve i crkva na Poljubi u samom Stocu.
IC 232
IC 232 (također poznat kao MCG 0-7-28, PGC 9588 i UGC 1994) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 294 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,30 (111 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (60 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 15. oktobra 1887. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Oblak
Oblak je vidljiva masa kondenzovanih kapljica vode ili kristala leda, koja se nalazi u atmosferi, iznad površine Zemlje (ili nekog drugog planetarnog tijela).
U meteorologiji, oblak je aerosol koji se sastoji od vidljive mase minijaturnih kapljica tekućine, smrznutih kristala ili drugih čestica suspendovanih u atmosferi planetarnog tijela ili sličnog prostora. Voda ili razne druge hemikalije mogu sačinjavati kapljice i kristale. Na Zemlji se oblaci formiraju kao rezultat zasićenja vazduha kada se ohladi do tačke rose, ili kada dobije dovoljno vlage (obično u obliku vodene pare) iz susjednog izvora.
Oblaci se nalaze u Zemljinoj homosferi, koja uključuje troposferu, stratosferu i mezosferu. Nefologija je nauka o oblacima, koja se bavi fizikom oblaka, grani meteorologije. Postoje dvije metode imenovanja oblaka u njihovim odgovarajućim slojevima homosfere, latinski i uobičajeni naziv.
Tipovi roda u troposferi, atmosferskom sloju najbližem Zemljinoj površini, imaju latinske nazive zbog univerzalnog usvajanja nomenklature Luke Howarda koja je formalno predložena 1802. Ona je postala osnova modernog međunarodnog sistema koji dijeli oblake na pet fizičkih oblika koji se mogu dalje podijeliti ili klasificirati u nivoe nadmorske visine kako bi se dobilo deset osnovnih rodova. Glavni reprezentativni tipovi oblaka za svaki od ovih oblika su:
Oblaci niskog nivoa nemaju nikakve prefikse vezane za visinu. Međutim, stratiformnim i stratokumuliformnim tipovima srednjeg nivoa dat je prefiks alto-, dok varijante visokog nivoa ova dva oblika nose prefiks cirro-. U oba slučaja, strato- se izbacuje iz potonjeg oblika kako bi se izbjeglo dvostruko prefiksiranje. Tipovi roda sa dovoljnim vertikalnim opsegom da zauzmu više od jednog nivoa ne nose nikakve prefikse vezane za nadmorsku visinu. Formalno su klasifikovani kao niski ili srednji u zavisnosti od nadmorske visine na kojoj se svaki prvobitno formira, a takođe su neformalnije okarakterisani kao višeslojni ili vertikalni. Većina od deset rodova izvedenih ovom metodom klasifikacije može se podijeliti na vrste i dalje u varijitete. Vrlo niski stratiformni oblaci koji se prostiru do površine Zemlje imaju uobičajeni naziv magla, ali nema latinski naziv.
U stratosferi i mezosferi, oblaci imaju zajedničke nazive za svoje glavne tipove. Mogu imati izgled slojevitih velova ili listova, kružnih pramenova ili stratokumuliformnih traka ili mreškanja. Viđaju se rijetko, uglavnom u polarnim područjima Zemlje. Oblaci su uočeni u atmosferama drugih planeta i mjeseca u Sunčevom sistemu i šire. Međutim, zbog različitih temperaturnih karakteristika, često se sastoje od drugih supstanci kao što su metan, amonijak, sumporna kiselina, kao i voda.
Troposferski oblaci mogu imati direktan uticaj na klimatske promjene na Zemlji. Oni mogu reflektirati dolazne sunčeve zrake što može doprinijeti efektu hlađenja gdje i kada se ovi oblaci pojavljuju, ili zarobiti duže talasno zračenje koje se reflektira natrag sa površine Zemlje što može uzrokovati efekat zagrijavanja. Visina, oblik i debljina oblaka su glavni faktori koji utiču na lokalno zagrijavanje ili hlađenje Zemlje i atmosfere. Oblaci koji se formiraju iznad troposfere su suviše rijetki i pretanki da bi mogli uticati na klimatske promjene. Oblaci su izvor glavne nesigurnosti u klimatskoj osjetljivosti.
Vrste oblaka
Vrste oblaka na latinskom jeziku.
Privreda Hrvatske
Statistički pokazatelji
Bruto domaći proizvod je u 2004. godini iznosio 34,3 milijarde USD ili 7.738 USD po stanovniku, pri čemu je realni rast u odnosu na 2003. godinu bio 3,8%. Deficit platnog bilansa u Hrvatskoj je u 2005. godini iznosio oko 2 milijarde USD ili 6% bruto domaćeg proizvoda. Razlog za to je deficit robne razmjene sa inostranstvom.
Najveći problem je nerazmjer izvoza i uvoza. Inflacija je tokom 2005. blago rasla, ali je danas na vrlo niskim stopama od oko 1,1%. Devizne rezerve Hrvatske su na kraju 2004. godine iznosile skoro 6,4 milijardi eura.
U Hrvatskoj je gotovo 300.000 nezaposlenih što iznosi oko 18% ukupne radne snage. Prema podacima Državnog zavoda za statistiku ukupna vrijednost robne razmjene Hrvatske sa svijetom u 2005. godini iznosila je 27,3 milijardi USD. Hrvatska je tokom 2005. izvezla robe u vrijednosti od 8,8 milijarde USD, dok je vrijednost uvoza dostigla 18,5 milijarde USD. Deficit u bilansu robne razmjene iznosio je 9,7 milijardi USD, a pokrivenost uvoza izvozom 47%.
Najveći hrvatski izvozni partneri su Italija (21%), BiH (14,3%), Njemačka (10,6%), Slovenija (8%), Austrija (7,1%) i Srbija i Crna Gora (4,4%) dok su najveći uvozni partneri Italija (16%), Njemačka (14,8%), Rusija (9,1%), Slovenija (6,7%), Austrija (5,7%) i Francuska (4,1%).
Direktna strana ulaganja u Hrvatsku, prema podacima Hrvatske narodne banke, u periodu od 1993. do juna 2005. godine iznose 11,216 milijardi eura. Stanje hrvatske privrede tipično je za zemlje u tranziciji iz komunizma. Iako je došlo do privatizacije i preorganizacije u svim područjima, glavni problemi su velika nezaposlenost i slabe privredne reforme. Nekadašnja uspješna industrijska proizvodnja zbog ratnih okolnosti i najčešće protivzakonito provedene privatizacije danas još nije dostigla nivo iz 1990. godine. Situaciju dodatno otežava loš sistem sudstva i administracije, pogotovo u pogledu vlasništva nad nekretninama.
Izvor: Hrvatska narodna banka Državni zavod za statistiku
Bankarski sistem Hrvatske
Uz HNB, 1. septembra 2006. u Hrvatskoj bile su registrirane 33 banke:
Poljoprivreda
Poljoprivreda, šumarstvo i ribarstvo učestvuju s oko 7,2% u hrvatskom BDP-u. U 2004. godini je bilo ukupno 2,7 miliona hektara poljoprivrednih površina, od čega je 41% bilo oranica i vrtova, 1,8% vinograda, 1,8% voćnjaka i 0,6% maslinika, dok su ostalo bile livade i pašnjaci (54%). Od 1,1 miliona hektara oranica i vrtova zasijano je 1 milion.
Industrija
Industrija ostvaruje oko petine BDP-a Hrvatske, a zapošljava oko četvrtine radne snage. 83% industrije čini prerađivačka industrija, a ponajviše proizvodnja hrane i pića, proizvodnja hemijskih proizvoda te izdavačka i štamparska djelatnost. U proteklih nekoliko godina primjetan je najveći rast bruto dodane vrijednosti rudarstva, prerađivačke industrije i opskrbe energentima. 2005. godine industrijska proizvodnja je rasla 5% godišnje. Bez obzira na ovaj postepeni rast tokom posljednjih godina Hrvatska danas ostvaruje samo 69 posto svog industrijskog BDPa iz 1989. godine.
Turizam
Turizam je izuzetno važan za Hrvatsku. U 2004. godini turizam je ostvarivao 20% BDP-a države. Hrvatska je posljednjih godina postala izuzetno popularno turističko odredište te je jedna od rijetkih zemalja u kojoj nije zabilježen pad turističkog prometa.
Glavni turistički aduti su: očuvan okoliš, kulturno i historijsko naslijeđe, razuđena obala, blaga mediteranska klima te duga turistička tradicija. Turističko tržište bilježi stalni porast u broju dolazaka i noćenja turista, te se u 2004. godini broj turista koji su boravili u Republici Hrvatskoj povećao za 6%, a broj noćenja za 2% u odnosu na prethodnu godinu, odnosno boravilo je 9,4 miliona turista, koji su ostvarili ukupno 47,8 miliona noćenja.
Građevinarstvo
Građevinarstvo posljednjih godina ostvaruje oko 5,7% bruto domaćeg proizvoda Hrvatske i u narednom periodu se očekuje da će doći do približno 10% kakav se ostvaruje u zemljama Evropske unije.
Saobraćaj
Povoljan geografski-saobraćajni položaj Republike Hrvatske omogućuje razvijanje saobraćajne infrastrukture i saobraćajnih djelatnosti kao jednog od važnijih faktora razvoja privrede.
Iz godine u godinu Hrvatska postaje sve saobraćajno povezanija te je tako sredinom 2005. u promet puštena dugoočekivani autoput Zagreb – Split koji povezuje kontinent s obalom. U narednom periodu planira se dovršiti autoput Zagreb-Rijeka u punom profilu, nastavak autoputa Zagreb-Split do Dubrovnika te gradnja koridora Vc kroz Slavoniju. Prva faza izgradnje Istarskog ipsilona je gotova 2007., s tim da će puni profil dobiti 2010. (zapadni krak) odnosno 2013. (istočni krak) pri čemu će druga cijev tunela Učka biti gotova 2016.
Također, sve se više i više ulaže u djelatnostima luka, pomorskog i riječnog brodarstva te željeznica. Tako su Hrvatske željeznice kupile osam novih nagibnih vlakova (u sklopu projekta modernizacije HŽ-a za period od 2003. – 2007. godine) koji od juna 2004. voze na relaciji Zagreb – Split – Zagreb.
Riječka luka kao najveća luka na Jadranu i najvažnija luka Republike Hrvatske trebala bi više kao i ostale hrvatske luke, iskoristiti svoj geografski položaj i odlične preduslove za prekrcaj svih vrsta tereta još više jer procjene budućih saobraćajnih tokova ukazuju na očekivanje porasta pomorskog prometa naročito na sjevernojadranskom pomorskom pravcu i to ponajprije kao posljedicu prekapacitiranosti sjevernoevropskih luka. Sada se u sklopu luke izvodi Gateway projekt sufinanciran iz Svjetske banke.
Također, Hrvatska treba iskoristiti svoj geosaobraćajni položaj i u zračnom saobraćaju jer se nalazi, kao jedna od zemalja Mediterana na križanju zračnih putova za južnu, istočnu i srednju Evropu. U Hrvatskoj ima sedam aerodroma – Zagreb, Split, Dubrovnik, Zadar, Rijeka, Pula i Osijek – namijenjenih za međunarodni saobraćaj te tri aerodroma – Brač, Lošinj i Vrsar, za prihvat i otpremu manjih aviona komercijalne namjene.
Trgovina
Distributivna trgovina ima značajno mjesto u ukupnoj privredi Republike Hrvatske, jer u toj djelatnosti posluje oko 38% privrednih subjekata, zapošljava približno 15% ukupnog broja zaposlenih, ostvareno je oko 37% ukupnog prihoda i 17% ukupnih investicija što ukazuje na dobre poslovne rezultate te djelatnosti.
Razvijenost Hrvatske po županijama
(izvor : Hrvatski zavod za statistiku, podaci 2003 godine)
IC 1930
IC 1930 (također poznat kao PGC 1267477) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 427 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Bik. Najveći prečnik je 0,40 (50 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 22. decembra 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mirza Džamal Dževanšir
Mirza Džamal Dževašir Karabagi (Karabski) (Mirzə Camal Cavanşir Qarabaği; umro 1853. godine) bio je azerbejdžanski historičar i političar, od 1797. do 1822. godine vezir Karabahskog kanata za vrijeme vladavine Ibrahim Halila i Mehtikula. Potječe iz roda Dževanšira. Poslije 1822. godine služio je u karabahskom pokrajinskom sudu. Autor je knjige "Historija Karabaga", koju je napisao na perzijskom jeziku.
Historija Hrvatske
Historija Hrvatske se odnosi na historiju današnje Republike Hrvatske koja počinje doseljavanjem Slavena na Balkan početkom 7. vijeka. Hrvatska se prvi put pojavljuje kao vojvodstvo u 8. vijeku, a zatim kao kraljevstvo u 11. vijeku. U 12. vijeku je postala nezavisna država sa svojim vladarom i parlamentom, ali je slušala kraljeve i careve raznih susjednih sila, prije svega Mađarske i Austrije. Period od 15. do 17. vijeka obilježila je borba protiv Osmanlijskog carstva. Nakon što je ušla u Jugoslaviju u 20. vijeku, Hrvatska je povratila nezavisnost 1991. godine, nakon čega je otpočeo rat za nezavisnost do 1995. godine.
Do 7. vijeka
Područje današnje Hrvatske je prvi put naseljeno sredinom paleolita, a kasnije i u neolitu. Historija bilježi i kolonizaciju Kelta, Grka, te Ilira u prvom mileniju p. n. e. Ilirija je bila suverena država sve dok je Rimljani nisu osvojili 168. p. n. e. Prvi Slaveni stigli su u 7. vijeku.
Doba narodnih vladara
mini|100px|desno|Spomenik kneza Branimira u Ninu mini|200px|Oton Iveković: Dolazak Hrvata na Jadran mini|180px|[[Hrvatsko kraljevstvo s okolnim državama 1084. godine u vrijeme kralja Zvonimira]] mini|130px|desno|Knez Borna bio je vladar Primorske Hrvatske početkom 9. vijeka Slaveni stigli su u današnju Hrvatsku u 7. vijeku. Hrvati su osnovali nekoliko kneževina: Posavsku Hrvatsku na sjeveru i Primorsku Hrvatsku na jugu i zapadu (u literaturi se također može naići na izraze Panonska Hrvatska i Dalmatinska Hrvatska). Te dvije su nazivane Bijelom Hrvatskom. Jugoistočno od njih, nalazile su se četiri državice, "sklavinijeˇ": Neretvanska kneževina ili Paganija, Zahumlje, Travunja i Duklja. Skupni naziv za njih je bio Crvena Hrvatska. Stanovništvo su im bili Hrvati, a od dukljanskog stanovništva je u procesu oblikovanja nacija nastao današnji crnogorski narod.
Hrvati su pokrštavani iz dvaju pravaca: sa strane Franaka (na sjeveru i zapadu) i sa strane Bizanta (na jugu i istoku). Velikim dijelom je pokrštavanje Hrvata završilo u 9. vijeku, ali neka područja (naprimjer, Neretvanska kneževina) su još četiri vijeka zadržala poganska vjerovanja, o čemu svjedoče sačuvani nazivi za poganska božanstva, najčešće u geografskim nazivima (naprimjer, brdo Perun kod Splita). Prvi autohtoni hrvatski vladar kojeg je priznao papa bio je knez Branimir, koga je papa Ivan VIII nazvao dux Chroatorum 879. godine.
Prvi kralj Hrvatske, Tomislav iz loze Trpimirovića, okrunjen je 925. godine. Tomislav, rex Chroatorum, ujedinio je Posavsku i Primorsku Hrvatsku i stvorio državu znatne veličine. Srednjovjekovno hrvatsko kraljevstvo doseglo je vrhunac pod kraljem Petrom Krešimirom IV (1058-1074).
Kad je glavna autohtona kraljevska loza izumrla krajem 11. vijeka, Hrvati su priznali ugarskog vladara Kolomana kao zajedničkog kralja Hrvatske i Ugarske u nagodbi od 1102. godine (tzv. Pacta Conventa). mini|180px|desno|Zlatna bula Bele IV
Personalna unija s Ugarskom
Nakon ulaska u personalnu uniju s Ugarskom, uveden je drugi tip feudalizma. Vremenom značaj starih hrvatskih plemena, koje su birale hrvatskog kralja slabi, a na pozornicu značajnih plemstava izlaze hrvatske plemičke porodice kao što su Frankopani i Bribirski (Šubići). Kasniji kraljevi nastojali su povratiti utjecaj dajući povlastice hrvatskim gradovima. Upravitelj hrvatskih pokrajina zvao se ban.
Bribirski kneževi iz loze Šubića stekli su najveći utjecaj, vladajući nad velikim dijelom Hrvatske, Dalmacije i današnje Bosne, dok su Babonići vladali Slavonijom. Ipak, kasnije su Anžuvinci ojačali kraljevsku moć, pokorivši Babonjiće i Šubiće u drugoj deceniji 14. vijeka. Poslije pada Šubića, lokalno plemstvo je vladalo Hrvatskom sve dok ih nije pokorio Ludovik I. Isti vladar je povratio Dalmaciju mirom u Zadru 1358. U kasnijim dinastičkim ratovima, Anžuvinci su prodali dio Dalmacije Mlecima 1409. godine. mini|130px|desno|Grb Hrvatske pod krunom Sv. Stjepana
Kad je Osmanlijsko carstvo počelo osvajati Evropu, Hrvatska se našla na granici s njim. Uprkos stalnim borbama u kojima je bilo promjenljive ratne sreće, pa su hrvatske odbrambene snage ponekad pobjeđivale, a ponekad bile poražene, Hrvatska je gubila sve više teritorije zbog nadiranja Osmanlija. Presudna je bila bitka na Krbavskom polju (1493), u kojoj su Osmanlije nanijele težak poraz hrvatskoj feudalnoj vojsci i od koje se ona dugo nije oporavila.
Habsburška vlast
Mohačka bitka (1526.) bila je ključni događaj u kojem je vlast kraljevske kuće Jagelovića propala smrću kralja Ludovika II. Osmanlijsko carstvo se dalje širilo, da bi u 16. vijeku obuhvatilo veći dio Slavonije, zapadne Bosne i Like.