cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richard Dixon Oldham
Richard Dixon Oldham (31. juli 1858. godine – 15. juli 1936. godine) je bio britanski geolog koji se, 1906. godine, zalagao za tezu da Zemlja zasigurno ima istopljenu unutrašnjost, jer seizmički valovi ne mogu prodirati kroz tečnosti niti kroz Zemljinu unutrašnjost.
45.
Godina 45. (XLV) bila je obična godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao Godina konzulstva Vinicija i Korvina ili, rjeđe, '''godina 798. Ab urbe condita'''. Oznaka 45 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Država (Platon)
Država je temeljno djelo grčkog filozofa Platona, i ona u najboljem svijetlu pokazuje promišljanja Platona kao idealističkog utopiste. Platonov idealizam je posebno slikovito pokazan u Državi u poznatom dijelu o pećini (više na glavnom članku o Platonu).
Platonova država je idealistička zato što ona ne postoji već treba da bude da bude produkt svjesne djelatnosti ljudi. Za razliku od svog djela Zakoni u Državi Platon traga za apsolutno najboljom državom, i u ovome leži utopistička kategorija Države. Za Platona društveni poredak idealne države čine tri klase: filozofi, vojnici i robovi. Filozofi su ujedno i upravljači države, vojnici su čuvari, a robovi su proizvođači. Platon je uočio da privatna svojina kvari čovjeka, pa je odlučio da prve dvije klase ne mogu posjedovati privatno vlasništvo. Veoma važna činjenica za funkcionisanje ovakve države leži u Platonovom konceptu pravde, odnosno pravednosti koja traži da:" Svako radi svoj posao". Po Platonu etički ideal je postići vrlinu, a ona se zasniva na znanju. To je težnja ka ideji dobra kao vrhunskoj vrijednosti. Ideja dobra se ne može ostvariti samo u pojedincu nego istovremeno u zajednici, odnosno u državi. Radi toga filozofi treba da imaju vrlinu koja se zasniva na znanju, a vojnici da posjeduju vrlinu hrabrosti.
Kritika koncepta Platonove države
Za Platonovu državu se može reći da je temeljni regulator svih djelatnosti u njoj, i da je ona intersubjektivna kategorija. Njeno funkcionisanje nije ovisno od subjektivnog htijenja pojedinca. Upravo radi toga Karl Popper za koncept Platonove države kaže da nije samo totalan nego i totalitaran, jer ne postoji ni autonomija društva ni autonomija pojedinca u odnosu na samu državu.
Razlika između Platonove i Aristotelove države
Aristotel je bio realniji od Platona zato što se zalagao za državu po uzoru na Atinu. On je proučavao postojeće ustave grčkih država i iz njih izvlačio zaključke. Aristotel je, također, državu prikazivao u organicističkom obliku.
Detaljnija analiza djela
Na početku knjige vodi se rasprava između Sokrata i Tresimaha, o pravičnosti. Tresimah govori da je pravičnost ono što služi jačem, da svaka državna vlast donosi zakone u svoju korist i kažnjava svakog ko prekrši te zakone i da je nepravednost moćnija nego pravednost i daje srećniji život i zato je korisnija. Ovdje Sokrat pobija njegov stav i govori da je nepravednost njevaljastvo i neznanje i da ono sije mržnju ,a pravednost je državotvorna vrlina i mudrost.Sokrat navodi kako su svi ljudi pogrešivi, te da je moguće da vladar donese zakon koji će mu više štetiti nego koristiti, pa je onda dužnost podanika da slijede te zakone, te je pravičnost i ono što šteti jačem.
Cijeli državni posao se dijeli na privredu, odbranu i upravu. Svaki od ovih poslova pripada određenom staležu, pa je Platon u svojoj idealnoj državi ljude podjelio u tri staleža, a to su : vladari (filozofi), čuvari (vojnici) i treći stalež čine seljaci, radnici, zanatlije, trgovci, robovi.
Platon govori o čuvarima države. Prema njemu čuvarima je potrebno da budu vaspitani, da budu prijatelji i da budu nemilosrdni prema neprijateljima. Da bi to postigli moraju se učiti gimnastičkim i muzičkim obrazovanjem i vaspitanjem. Kao prvi oblik vaspitanja su mitovi, i to samo oni mitovi i priče koje će pogodovati razvoju čuvara. Hrabrost, plemenitost, pobožnost su vrline čuvara. Gimnastičko vaspitanje služi tijelu. Ako se čuvar previše posveti muzici onda on postaje slab borac, dok će pretjerivanje u gimnastičkom vaspitanju stvoriti jakog i zvjerskog borca.
Pošto je najbolji u svom poslu onaj koji je u njemu najpogodniji, to će vladar države biti iz redova čuvara. On mora da prođe niz provjera sposobnosti i otpornosti na poroke. Čuvari se ne smiju loše ponašati prema građanima. Oni će imati poseban tretman stanovanja, neće imati vlastitu svojinu, a nagrada će im biti ono što im građani donesu kao zahvalnost za službu. Jesti će zajedno s drugima, i biti će im zabranjeno da koriste zlato i srebro, jer su bogovi u njih ugradili i zlato i srebro. Ako steknu sopstvenu zemlju, postaće zemljoradnici i upravnici, umjesto čuvari i vladari i uz to će postati više obazrivi na unutrašnje nego na vanjske neprijatelje, te će se cijela država početi raspadati.
Svako treba da se bavi onim za što je najsposobniji, a čuvari najbolje čuvaju kada se potpuno razlikuje npr.zemljoradnika. U državi ne smije biti bogastva i siromaštva, jer i jedno i drugo slabi sposobnost pojedinaca. Zato će u spoljnoj politici država sav plijen davati saveznicima, čime će ih pridobijati. Te države neće postajati moćnije, jer će u njima tada biti više država, bogataša i siromaha. Kod takvog neprijatelja uvijek možeš novcem da jedan dio okreneš protiv drugog. Sudsko i ljekarsko zanimanje biće uređeno zakonodavstvom, a oba će se brinuti o građanima koji su tjelesno i duševno zdravi, dok će tjelesno bolesne i slabe pustit da umru, a duševne bolesnike će osuditi na smrt.
Država koja je ovako uređena zaslužuje da se naziva mudrom, hrabrom i pravičnom. Mudrost se nalazi kod onih koji upravljaju državom. Hrabrost se nalazi u staležu čuvara. Pravičnost znači obavljati svoj posao. Ako pojedinci obavljaju posao koji najbolje znaju i za koji su sposobni država će biti pravična. Platon je veliku pažnju posvetio zajednici žena i djece. Žene čuvari moraju da dobiju isto vaspitanje i obrazovanje kao muškarci čuvari. Sokrat dalje navodi da te žene moraju pripadati svim čuvarima, i ne smiju živjeti sa jednim čuvarem. I djeca, također, moraju biti zajednička, a roditelji ne smiju poznavati svoju djecu. To može dovesti do nekontrolisanog mješanja, što država ne može dopustiti. Pravilo je, dakle, da najbolji ljudi što češće imaju odnos s najboljim ženama, da bi se izrodila najbolja djeca. Hrabri i snažni ratnici dobijaće najbolje žene, a djecu će odgajati država, hraniće ih majke, ali tako da ne znaju koje je njihovo dijete. Svako oplođavanje van dozvoljenih godina biće sankcionisano, a nakon tih godina biće dozvoljeno uzimanje žena za saputnice. Pošto se neće znati ko je kome roditelj, žene i muškarci će smatrati svojom djecom svu djecu, a ta djeca će smatrati svojom bračom i sestrama drugu djecu. U rat idu zajedno, vode i stariju djecu sa sobom, da bi neposredno učila vještinu. Ovi ratnici neće uzimati druge Helene za robove, već samo barbare. Od palih Helena uzimaće samo oružje i neće ih pljačkati. Državni ratnici neće pljačkati ni zemlju hramove, neće paliti kuće niti smatrati sve za neprijatelje, već samo mali broj, jer su svi Heleni.
Telekomunikacije
Telekomunikacija (od grčke riječi tele: dalek, udaljen i latinske communicare: zajedno raditi, saopštiti) označava uopćeno svaku razmjenu informacija preko jedne određene udaljenosti ali bez materijalnog (naprimjer u obliku pisma) transporta.
Već u 18. vijeku su se koristili signali semafora i heliografa kao jedna vrsta telekomunikacije. Danas se pod pojmom telekomunikacije u užem smislu podrazumijeva razmjena podataka uz upotrebu elektrotehnike, elektronike i druge moderne tehnologije. Prve telekomunikacione službe u tom smislu bile su telegrafija i telefonija. Još prije samog nastanka modernih računara postojali su na daljinu upravljani procesi za pogon raznih mašina. Telekomunikacione službe su elementrani dio današnje infrastrukture. Zbog toga je njihov razvoj (da bi se izbjegao prostorni disparitet) zadatak društva (u praksi uglavnom zadatak države).
Privreda
Firme telekomunikacione branše se dijele na:
Firme
Deset najvećih telekomunikacionih firmi na svijetu su:
Statistika: 11/2004
Najveći proizvođači telekomunikacione opreme su:
Država (Platon)
Detaljnija analiza djela
Filozof može da postane vladar tek nakon pedesete godine, kada je prošao sva moguća vaspitanja i obrazovanja. Kada jednom na tronu budu filozofi, oni će iz države istjerati sve starije od deset godina, zadržaće djecu i početi da ih odvikavaju od dotadašnjih običaja.
Timokratija, oligarhija, demokratija i tiranija su četiri oblika državnog uređenja koja su lošija od države. Sva četiri uređenja Platon smatra bolestima države
NGC 6555
NGC 6555 (također poznat kao IRAS 18056+1735, MCG 3-46-15, PGC 61432 i UGC 11121) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 102 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 2,10 (62 hiljade sg) a najmanji 1,7 uglovnih minuta (51 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. juna 1799. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Trbušće
Trbušće je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Tunis
Tunis (arapski: تونس‎; francuski: Tunisie), službeno Republika Tunis (arapski: الجمهورية التونسية‎; francuski: République tunisienne) je najsjevernija država u Africi koja se prostire na površini od 163.610 km2. Najsjevernija tačka Tunisa, Ras ben Saka, je najsjevernija tačka na Afričkom kontinentu. Graniči se sa Alžirom na zapadu i Libijom na jugoistoku, dok na sjeveru i istoku izlazi na Sredozemno more. Prema popisu stanovništva 2013. godine, u Tunisu živi oko 10,8 miliona stanovnika. Ime je dobio po svom glavnom gradu Tunisu, koji se nalazi na sjeveroistoku zemlje.
Geografski, Tunis se nalazi na istočnom dijelu planine Atlas i sjevernom dijelu pustinje Sahare. Oko 40% teritorije zemlje pokriva pustinja Sahara, dok je ostatak zemlje vrlo plodan. Njegova 1.300 kilometara duga obala stvara vezu Afrike sa Mediteranom jer se nalazi u blizini Sicilijanskog moreuza i Sardinije, pa je zbog toga najbliža tačka Afričkog kopna prema Evropi nakon Gibraltara.
U antička vremena, Tunis su naseljavali Berberi. U 12. stoljeću p.n.e. feničanski imigranti su počeli naseljavati Tunis; ovi imigranti su osnovali Kartagu. Kao ljuti rival koji je gotovo potpuno uništio Rim tokom Drugog punskog rata, Kartaga je na kraju poražena od strane Rimske republike tokom opsade Kartage 149. p.n.e., kada dolazi pod njihovu kontrolu. Tunis osvajaju Arapi u prvom stoljeću Islama, a zatim Osmanlije 1534. godine. Osmanlije su vladale Tunisom tri stotine godina, do 1881. godine kada ga osvajaju Francuzi. Tunis je stekao nezavisnost 1957. godine kada se proglasio republikom sa Habibom Bourguilom na čelu. Tokom revolucije 2011. godine, došlo je do svrgavanja predsjednika Zina El Abidina Ben Alija i parlamentarnih izbora.
Tunis je jedina demokratska republika arapskog svijeta. Ima veoma visok indeks ljudskog razvoja i članica je Frankofonije, Mediteranske unije, Arapske Magreb unije, Arapske lige, OIC-a, Vijeća arapskog ekonomskog jedinstva, Zajednice Sahel-saharskih država, Afričke unije, Pokreta nesvrstanih i Grupe 77. Pored toga, Tunis je također član i glavnih svjetskih institucija kao što su Ujedinjene nacije i Međunarodni krivični sud. Bliske odnose sa Evropom - posebno sa Francuskom i Italijom - su ostvarene kroz ekonomsku saradnju, privatizaciju i industrijsku modernizaciju.
Etimologija
Naziv države povezuje se s punskom božicom Tanith (Tunit) i drevnim gradom Tynesom. Francuska izvedenica Tunisie usvojena je kod većine evropskih jezika s neznatnim izmjenama, uvodeći prepoznatljivo ime za označavanje zemlje. Drugi su jezici ostavili ime netaknutim, poput španskog Túneza. U ovom slučaju, isti se naziv koristi i za zemlju i za grad, te se samo prema kontekstu može razlikovati. Prije ovog naziva teritorij se spominjao pod imenima Ifriqiya ili Afrika, po čemu je i kontinent dobio naziv.
Historija
Od 1957. godine, Tunis je predsjednička republika. Danas je član brojnih svjetskih i regionalnih organizacija uključujući Arapsku Ligu, Afričku uniju te Zajednicu sahelo-saharskih država.
Revolucija u Tunisu 2010-2011, je bila intenzivna kampanja civilnog otpora, uključujući seriju uličnih demonstracija, koje su se desile u Tunisu. Ovi događaji su počeli nakon što se Mohamed Bouazizi, 26-godišnji ulični prodavač spalio 17. decembra 2010., u znak protesta što su mu vlasti oduzele stvari koje je prodavao.
Vlada
Tunis je ustavna republika, sa predsjednikom koji služi kao šef države, premijerom na čelu vlade, dvodomnim zakonodavstvom, i sudskim sistemom ustrojenim pod uticajem civilnih zakona Francuske.
Političke podjele
mini|desno|220px|Topografija Tunisa Tunis je podijeljen na 24 guvernerata:
Geografija
Tunis pokriva 163 610 km2 što ga čini najmanjom državom u Magrebu. Reljef Tunisa poprilično je drukčiji od reljefa regije. Zemlja ima dosta dugačku obalu (1 298 kilometara). Kroz zemlju se u smjeru jugozapad-sjeveroistok (Cap Bon) proteže planinski lanac, koji je dio istočnog dijela Atlasa. Između planina u toj regiji nalaze se doline te plodne ravnice. Najviši je vrh Djebel Chambi (1544 m), a prosječna je visina 700 m. Sahara, koja se nalazi na jugu zemlje, pokriva oko 40% teritorija Tunisa.
Najvažniji je vodotok rijeka Medjerda koja se ulijeva u Tuniški zaljev.
Privreda
Tunis ima raznovrsnu ekonomiju, u rasponu od poljoprivrede, rudarstva, industrije, i naftne prerade, do turizma. U 2008. je Tunis imao BDP od 41 milijardu američkih dolara (po službenom kursu), ili 82 milijardu američkih dolara PPP.
Stanovništvo
Prema podacima Svjetske banke, Tunis je 2018. godine imao 11,56 miliona stanovnika. Gustina naseljenosti Tunisa u 2019. godini je 75 st/km2 Prvi stanovnici Tunisa bili su Berberi. Većina stanovnika današnjeg Tunisa porijeklo vuče upravo od Berbera i Arapa. Oko 98% populacije se identificira kao Arapi dok ih je samo 1% etnički čistih Berbera i žive na području planine Dahar, te ostrva Djerba. Od kraja 19. vijeka do ‘50. godina prošlog vijeka u Tunisu je živjela zajednica od oko 250.000 Europljana - Italijana i Francuza, no po sticanju nezavisnosti napustili su ovu zemlju. Ova značajna europska zajednica nije slučajnost, s obzirom da je Tunis bio pod francuskim protektoratom od 1883. do 1957. godine kada je stekao nezavisnost. Također u Tunisu je živjela i značajna židovska zajednica, koja je zemlju napustila po sticanju tuniške nezavisnosti 1957, a postoje tragovi da su Jevreji bili na području današnjeg Tunisa i 2.000 godina unazad.
Kultura
mini|desno|220px|Opera u Tunisu Koledži i univerziteti Tunisa:
Vojska
Oružane snage Tunisa su podijeljene na:
Transport
Održava se 19,232 kilometara puteva.
47.
Godina 47. (XLVII) bila je obična godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao Godina konzulstva Cezara i Vitelija (ili, rjeđe, godina 800. Ab urbe condita). Oznaka 47 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
IC 336
IC 336 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Bik. Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard 6. decembra 1893. godine.
46.
Godina 46. (XLVI) bila je obična godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao Godina konzulstva Azijatika i Silana ili, rjeđe, '''godina 799. Ab urbe condita'''. Oznaka 46 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Simfonija br. 22 (Mozart)
'''Simfonija br. 22 u C-duru''', KV 162, je simfonija je koju je komponirao Wolfgang Amadeus Mozart u aprilu 1773. Ovo je jedna od njegovih ranih simfonija koje su po trajanju duplo kraće od kasnijih simfonija.
Historija
Između marta 1773. i novembra 1774. Mozart je napisao devet simfonija u Salzburgu: KV.184 30. aprila 1773. (moguće u jesen 1773.), KV.162 aprila ili marta 1773., KV.199 aprila 1773., KV .181 maja 1773, KV.182 oktobra 1773, KV.183 oktobra 1773, KV.201 aprila 1774, KV.202 maja 1774, KV.200 novembra 1773 ili 1774.
Ne znamo za koga ili kojim povodom Mozart je sastavio ovih devet simfonija koje se danas nazivaju "Salcburške simfonije". Moguće je da ih je namijenio italijanskim mecenama ili da je želio da napravi ovu grupu kako bi pomoċu nje mogao naći posao. Čini se da su neka od tih djela bila posebno cijenjena jer ih je dirigovao 1783. u Beču. Međutim, pošto je bilo neobično predstavljati stare kompozicije u javnosti, morao je da ih objavi kao nove simfonije. To je možda razlog zašto su Mocartovi datumi na autogramima nečitljivi, jer su ogrebani i prepisani tintom (datumi su se dijelom mogli rekonstruirati zahvaljujući modernoj tehnologiji, ali za KV 162 i KV 200, neizvjesnost ostaje).
Simfonije KV.162, KV.181, KV.182, KV.184 i KV.199 imaju samo tri stavka i zadržavaju strukturu italijanskih operskih uvertira, dok su KV.183, KV .200, KV.201 i KV.202 simfonije sastavljene od četiri stavka, zajedno sa menuetom, simfonije namijenjene koncertnim izvođenjima.
Ocjena autograma nalazi se u privatnoj kolekciji u Beču. Simfoniju je posthumno objavila izdavačka kuċa "Günther und Böhme" u Hamburgu 1798. godine.
Struktura
Andante grazioso koji slijedi je elegantan i živahniji nego što se to može naznačiti u notnom zapisu. Ovdje se živahna muzička tema uvodi uz gudačke instrumente, a zatim im se dodaju oboe i rogovi. Nakon toga gudači i puhači sudjeluju u nekoliko elegantnih razmjena, a raspoloženje je mješavina razigranog i sanjarenja. Finale Presto Assai, koje traje dvije minute, najkraće je od tri stavka. Međutim, svoju kratkoću nadoknađuje neodoljivom kombinacijom radosti i energije sa svojim burnim ritmovima, ekstatično razigranim gudačima i uopšteno raznovrsnom instrumentacijom u ovom završnom stavku.
Simfonija br. 22 u C-duru sastoji se od tri muzička stavka:
1. Allegro assai, 4/4
2. Andantino grazioso, 2/4
3. Presto assai, 6/8
Uvod u stavak Allegro assai:
Uvod u stavak Andantino grazioso:
Uvod u stavak Presto assai:
Chris Pitman
Chris Pitman (Kris Pitman) (rođen 25. februar 1976 . godine u Independencu, Missouri. SAD) je muzičar i pisac pjesama iz Los Angelesa. Od 1988. godine radi kao klavijaturista za hard rock bend Guns N' Roses.
TCP/IP
Transmission Control Protocol
Transmission Control Protocol (TCP) je sastavni dio Internet protokola, pomoću kojeg aplikacije mogu da stvore konekciju na drugi računar kako bi mogli vršiti razmjenjivanje podataka. TCP također može odvojiti podatke za više aplikacija koje koriste internet protokol (npr. Web server i email server na jednom računaru).
Internet Protocol
Internet Protocol (IP) je protokol za komunikaciju između izvora i korisnika preko internet mreže. Podaci preko IP-a se šalju u paketima i to samo između rutera (router), a između svičeva (switch) u frame.-ovima. Internet protokol je nepouzdan, jer ne osigurava da će paket podataka biti u ispravnom stanju ili, u najgorem slučaju, hoće li uopće doći.
Beatrice Napuljska
Beatrica Napuljska (16. novembar 1457 – 23. septembar 1508.) rođena je kao kćerka Ferdinanda I Napuljskog i Isabele, princeze od Taranta. Ona je dva puta bila kraljica suvladar, najprije Matijašu Korvinu, kralju Ugarske, a zatim i Vladislavu II kralju Ugarske i Češke, tako da je ona bila kraljica Ugarske i Češke.
Biografija
Beatrice je imala dobro obrazovanje na dvoru svog oca u Napulju. Beatrice je 1474. godine vjerena, a 22. decembra 1476. godine se udala za kralja Matijaša u Ugarskoj, okrunjena je u Stolnom Biogradu. Brak je osiguravao savez između Ugarske i Napulja. Kada je, 1480. godine Osmanska flota oduzela Otranto Napuljskom kraljevstvu, na zahtjev pape poslao je mađarskog generala, Balázsa Magyara da oporavi tvrđavu koja mu je oduzeta 10. maja 1481. 1488. Matijaš je ponovo uzeo Ankonu pod svoju zaštitu na neko vrijeme okupirajući je ugarskim garnizonom. Beatrice je imala određen utjecaj na politiku Ugarske. Imala je kulturalnu važnost uvodeći italijansku renesansu na ugarski dvor, također je ohrabrila njegov posao sa Bibliotekom Korvinianom, te izgradila palaču u Višegradu kao rezidenciju za dvor. Željela je da učestvuje u politici: 1477. pratila je Matijaša tokom invazije Austrije, a 1479. godine bila je prisutna tokom mirovnog sporazuma između Matijaša i Vladislava II.
1479. godine njihova veza postaje napeta kada Matijaš nagradi svog nezakonitog sina Ivana Korvina feudom, a njegovu majku pozove na dvor. Matijaš je umro prije nego što je svog sina Ivaniša, koji je bio sin Barbare Edelpeck, priznao za zakonitog nasljednika. Nakon njegove smrti 1490. godine, Beatrica je uspjela da sačuva vladajuću poziciju zahvaljujući ugarskom plemstvu i ostala je kraljica Ugarske udajom za sljedećeg monarha. Nakon smrti Matijaša Korvina, napisala je pismo Simonu Kegleviću, a pismo je adresirala na kralja Simona Keglevića, tada samo Matijaševog zapovjednika. U pismu mu je ponudila da bude majka njegovoj djeci. On je odbio ovu ponudu, a zatim je ovo pismo isporučio parlamentu, te je postao ambasador parlamenta za kralja. Ona je predsjedavala kao kraljevski predstavnik na parlamentu gdje je izabran sljedeći kralj, a ugarska kruna je bila na njenoj strani. Vjeruje se da ona nije mogla kontrolisati Ivana pa je on proglašen nezakonitim od strane njenog drugog muža, ali ovaj proglas ne može biti provjeren, a niti se može u potpunosti ignorisati.
Koliko je privlačila ljude svojom istaknutom ljepotom i erudicijom, toliko ih je i odbijala gotovo bolesnim vlastohlepljem. Navodno je pokopana u kraljevskom plaštu i sa žezlom, simbolom vladarske moći, kako bi zauvijek mogla ostati kraljicom i vladaricom.
Već 1502. Vladislav se vjenčava Annom Foix.
Alipašino Polje
mini|desno|200px|Alipašino Polje Alipašino Polje je sarajevsko naselje u općini Novi Grad. Naselje se sastoji iz tri kvarta: Faza A, Faza B i Faza C.
Stambeno naselje je nastajalo i građeno u periodu 1974. - 1979. godine po generalnom planu razvoja grada Sarajeva iz 1964. godine. Spratnost stambenih zgrada se kreće od 4 pa do 18 spratova. U toku rata u Bosni i Hercegovini mnoge zgrade su pretrpjele velika oštećenja fasada i stanova što je vidljivo i danas. Uporedo s vrlo sporim obnavljanjem i popravljanjem stambenih zgrada po naselju se danas mogu vidjeti i više zgrada "novijeg" datuma, kao i objekti poslovne namjene.
Dinstanje
mini|desno|300px|Dinstanje janjetine Dinstanje je postupak termičke obrade namirnica pri čemu se namirnice izlažu većim temperaturama, a obično toplota na namirnice djeluje preko tečnosti koju same namirnice otpuste. Eventualno se u toku procesa može dodavati pomalo tečnosti da ne bi došlo do zagorijevanja ako namirnice nemaju dovoljno sopstvene tečnosti. Dinstanje se vrši obično u plitkim posudama (tave, plitke šerpe) sa ili bez poklopca.
NGC 6556
NGC 6556 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Strijelac. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 15. jula 1836. godine.
Trtoševo
Trtoševo je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
NGC 6556
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
49.
Godina 49. (XLIX) bila je obična godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Longa i Verana (ili, rjeđe, godina 802. Ab urbe condita). Oznaka 49 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
48.
Godina 48. (XLVIII) bila je prestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao Godina konzulstva Vitelija i Poplicola (ili, rjeđe, godina 801. Ab urbe condita). Oznaka 48 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Oceanovih 11 (1960)
Oceanovih 11 američki film o pljački iz 1960. godine u režiji LewisaMilestonea u kojem glumi petorka iz Rat Pack-a: Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Peter Lawford i Joey Bishop. Film se usredsređuje na seriju pljački kazina u Las Vegas-u. Ostale uloge tumače Angie Dickinson, Cesar Romero, Richard Conte, Akim Tamiroff, Henry Silva, Ilka Chase, Norman Fell, Patrice Wymore i Buddy Lester. U filmu se mogu vidjeti i kameo pojavljivanja Shirley MacLaine, Red Skelton i George Raft.
Film je poslužio kao glavna inspiracija za Oceanov filmski serijal (2001–2007), kolekciju filmova o pljački koje je režirao, snimio ili producirao Steven Soderbergh kroz koje je prošla galerija glumaca iz Oceanove trilogije. Prvi film serije, Ocean's Eleven, prikazuje Dickinsona i Silvu u kameo ulogama.
Radnja
Veterani Drugog svjetskog rata Danny Ocean i Jimmy Foster regrutiraju devet drugova iz svoje 82. Zračno-desantne divizije da istovremeno opljačkaju pet kazina u Las Vegas-u: Sahara, Riviera, Desert Inn, Sands, i Flamingo. thumb|S lijeva na desno: Lester, Bishop, Davis, Sinatra i Martin|alt= Banda planira precizno razrađenu Novogodišnju pljačku kao da je vojna operacija. Josh Howard se zapošljava kao sanitarni radnik koji vozi kamion za smeće, dok drugi dobivaju poslove u raznim kockarnicama. Sam Harmon radi kao zabavljač u jednom od hotelskih salona. Bombe su postavljene na lokalni dalekovod za električni prijenos, a rezervni električni sistemi su tajno minirani u svakom kazinu. U ponoć na novogodišnju noć, toranj je dignut u zrak i cijela regija Las Vegas-a pada u mrak, dok se pljačkaši ušunjaju u kaveze s novcem, drže zarobljene blagajnike i bacaju svoje vreće sa prikupljanim plijenom u hotelske kante za smeće. Kamion za smeće kojim je upravljao Josh preuzima vreće i prolazi kroz policijsku blokadu. Čini se da je sve prošlo bez problema.
Električar grupe, Tony Bergdorf, umire od srčanog udara usred grada. To izaziva sumnju policije, koja se pita da li to ima veze sa krađama. Reformirani mafijaš Duke Santos nudi povrat novca šefovima kazina za postotak. Kako je pljačka bila dobro organizirana, on pretpostavlja da je to bila operacija američke mafije sve dok njegove veze iz podzemlja nisu porekle bilo kakvu umiješanost. Duke je zaručen za Fosterovu majku, koja usputno spominje da su Foster i Ocean, pošto su se zajedno borili u vojsci, obojica neočekivano našli u Las Vegasu. Duke također saznaje za Bergdorfov vojni dosije od policije. Do trenutka kada Bergdorfovo tijelo stigne u mrtvačnicu, Duke je sve to shvatio.
Duke se suprotstavlja lopovima, tražeći polovinu njihovog plijena. U očaju, oni sakriju novac u Bergdorfov kovčeg, odvojivši 10.000 dolara za njegovu udovicu. Grupa planira vratiti ostatak, ne isplativši ništa Dukeu, nakon što lijes bude poslan u San Francisco. Njihov plan se izjalovio kada je direktor pogreba nagovorio Bergdorfovu udovicu da se sahrana obavi u Las Vegasu. Ona je u posjedu pepela od tijela i lijesa koji su kremirani zajedno sa svim skrivenim novcem.
Oceanovih 11
Film je dobio ime po ovoj grupi jedanaestorki:
Produkcija
Peter Lawford je bio prvi koji je doznao o osnovnoj premisi filma koju mu je ispričao režiser Gilbert Kay, a koji je za ideju čuo od jednog zaposlenika benzinske pumpe. Lawford je otkupio prava 1958. godine, imajući na umu Williama Holdena kao glavnog glumca. Frank Sinatra se zainteresirao za ideju, a na projektu su radili različiti pisci. Kada je Lawford prvi put Sinatri ispričao priču, Sinatra se našalio: "Zaboravi film, hajde da završimo posao!" Animirani naslovni niz dizajnirao je Saul Bass. Ideju za naslov filma smislio je Saul Bass. Završna snimka filma prikazuje glavnu glumačku ekipu kako izlazi iz pogrebnog zavoda, a iza njih je reklamni pano hotela Sands, gdje su istaknuta njihova imena.
Dio filma u Las Vegasu sniman je na lokaciji Flaminga, Sandsa, Desert Inn-a, Rivijere i hotelu Sahara. Jedan segment je također snimljen na bivšoj željezničkoj stanici Las Vegasa. Korištene su još dvije lokacije na Beverly Hillsu: scena u brijačnici snimljena je na adresi 9740 Wilshire Boulevard, a scene u kući Spyrosa Acebosa snimljene su na adresi 230 Ladera Drive, koja je pripadala holivudskom agentu Kurtu Fringsu.
Kritike
Na Rotten Tomatoes-u, Oceanovih 11 ima ocjenu od 48%, na osnovu 31 recenzije, sa prosječnom ocjenom od 5,33/10. Kritički konsenzus glasi: "Lagan, ali lijen, "Oceanovih jedanaest" bezbrižno se baškari na dobro uspostavljenom odnosu sa proslavljenim Rat Pack-om". Film je dobio različite kritike kritičara. Bosley Crowther iz The New York Times-a nije volio film jer "nema ugrađene implikacije da su momci učinili nešto pogrešno. Postoji samo ironičan, neočekivan i izrazito jeziv zaokret pri čemu su uskraćeni za svoje plijen i ono što se čini njihovim pravim desertima. Ovo je mana u filmu - ova i usputna činjenica da velika pljačka Las Vegasa ne bi bila tako laka kao što se čini." Variety je napisao da je film "često bio samo jedna rezonantna duhovita šala daleko od pretvaranja u muzičku komediju. Rad pod hendikepom izmišljenog scenarija, nesigurnog pristupa i ličnosti koje u suštini igraju same sebe, produkcija Lewisa Milestonea nikada u potpunosti ne dokazuje svoju poentu, ali se veselo igra bez brige da dokaže da to nije tako." Leo Sullivan iz The Washington Post-a nazvao je film "ništa više od strašne bolesne šale u Technicolor-u... To je potpuno nemoralna priča, ispričana za smijeh".
Philip K. Scheuer iz Los Angeles Times-a napisao je da film "ima prilično dobar obrt iznenađenja u finišu i da je, u svojoj kategoriji, prilično dobra komedija-melodrama". Pomiješana recenzija u The Monthly Film Bulletin-u nazvala ga je "predugačkim, povremeno zabavnim filmom prepunim površnih efekata i ličnih šala... Uprkos naporima Milestonea, prva trećina ima tendenciju da se odugovlači, uglavnom zbog nesavršenosti karakterizacija, ali kada pljačka počne, i situacije i dijalog se značajno poboljšavaju."
Beware (grupa)
Beware je nu-metalcore grupa formirana u julu 1999. godine u omladinskoj organizaciji Alter Art u Travniku, kada su imali samo tri člana. Prvu godinu grupa nije imala nastupa, nego su se samo posvetili vlastitom materijalu. Grupu uskoro napušta gitarista.
Grupa prestaje sa radom sve do decembra 2003. godine, kada su se priključili braća Boris i Miroslav Kapetan, koji su do tada zajedno svirali u hardcore grupi, po imenu Menticide, kao i Dragan Ličanin, koji je i sam duže vrijeme bio vokal i gitarista tadašnjeg Beware-a. U ovoj postavi grupa radi do juna 2005. godine, kada ih zbog poslovnih obaveza napušta osnova svih dosadašnjih Beware-a – Dalibor Brdar. Njegovo mjesto zauzima Fahrudin Kujundžić.
Komnen
mini|[[Aleksije I Komnen]] Dinastija Komnen (grčki: Κομνηνός, Κομνηνοί; Komnenos, množina Komnenoi, ženski oblik Komnena) predstavlja vladarsku porodicu koja je vladala Bizantom od 1057. do 1185. Prvi car iz ove dinastije bio je Isak Komnen. On se sukobio sa moćnim patrijarhom Mihailom Kerularijem i morao je da se odrekne prijestolja. Vlast u Bizantu preuzela je porodica Duka koja je vladala do 1081. Ona nije bila popularna, pa su to Komneni iskoristili i vratili se na prijestolje, tj. njihov predstavnik Aleksije I Komnen. Njegova kćerka je čuveni pisac i historičar Ana Komnen (1083-1148) koja je napisala djelo Aleksijada. Posljednji napor Bizanta da povrati vlast na istočnoj jadranskoj obali učinio je Manuel I Komnen. Njegovom smrću prestaje uticaj Bizanta na Jadranu. Za vladavine Komnena Bizant se oporavio u političkom i u privrednom pogledu.
Bizantski vladari iz dinastije Komnen
Značajniji vladari iz dinastije Komnen:
Hesperide
Hesperide u grčkoj mitologiji(starogrčki: Ἑσπερίδες ) su nimfe večeri i zlatne svjetlosti zalazaka sunca, koje su bile "kćeri zapadne večeri". Zvali su ih i Atlantide (starogrčki: Ἀτλαντίδες ) od njihovog poznatog oca, Titana Atlasa.
Nimfe večeri
Ponekad su prikazane kao večernje kćeri Noći (Nikta) ili same, ili sa Tamom (Ereb), u skladu sa načinom na koji je Eja na krajnjem istoku, u Kolhidi, kćerka titana Hiperiona. Hesperide su također navedene kao kćeri Atlasa, i Hesperis ili Forkije i Keto ili Zeus i Temida. U rimskom književnom izvoru, za nimfe se jednostavno kaže da su Hesperove kćeri, oličenje "zapada".
Skijaški skokovi na Zimskim olimpijskim igrama 2018 – ekipno
Ekipni skokovi na velikoj skakaonici na Zimskim olimpijskim igrama 2018. u Pyeongchangu održani su u skakačkom centru Alpensia 19. februara.
Hesperide
Nimfe večeri
Hesiod kaže da su ove "Hesperide jasnog glasa", kćeri Nikte (noć), čuvale zlatne jabuke iza Okeana na krajnjem zapadu svijeta, te navodi da ih je bilo četiri, a njihova imena kao: Egla (starogrčki: Αἴγλη, "Aigle" (ili Aegle, "blistavo svjetlo"), Eriteja (Erytheia ili Erytheis), Hespera ("sjaj zalaska sunca") čije se ime odnosi na boju sunca na zalasku, crvenu, žutu ili zlatnu; i na kraju Aretuza (starogrčki: Ἀρέθουσα , Arethusa). Hesperu i Aretuzu je nazivao i kao "Hesperetide volovskih očiju".
Ponekad se nazivaju "Zapadne mlade", "Kćeri večeri" i "božice zalaska sunca", oznake koje su sve očigledno vezane za njihovu zamišljenu lokaciju na dalekom zapadu. Hesperide su prikladno personifikacija večeri (kao što je Eja personifikacija zore), a Večernja zvijezda je Hesper.
NGC 3605
NGC 3605 (također poznat kao MCG 3-29-19, PGC 34415 i UGC 6295) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 33 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 1,40 (13 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (8 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. marta 1784. godine.
Hesperide
Nimfe večeri
Pored njegovanja bašte, uživale su u pjevanju. Euripid ih naziva "sluškinjama ministranata" jer posjeduju moć slatke pjesme. Hesperide bi mogle biti nimfe Hamadrijade ili Epimelijade kao što sugeriša odlomak u kojem se pretvaraju u drveće: "... Hespera je postala topola, a Ereteis brijest, a Egla sveto stablo vrbe..." i u istom izvještaju, one su opisane figurativno ili doslovno da imaju bijele ruke i zlatne glave.
Eriteja ("crvena") je jedna od Hesperida. Ime je primijenjeno na ostrvo blizu obale južne Hispanije, koje je bilo mjesto prvobitne punske kolonije Gades (moderni Kadiz).
Zemlja Hesperida
Hesperide čuvaju blažen baštu u dalekom zapadnom uglu svijeta, koji se nalazi u blizini planina Atlas u sjevernoj Africi koji okružuje Okean, svjetski okean. Prema Pliniju Starijem, bašta se nalazila u Liksusu u Maroku, što je također bila lokacija na kojoj se Herkul borio protiv Anteja.
Prema sicilijanskom grčkom pjesniku Stesihoru, u njegovoj pjesmi „Pjesma o Gerionu“, i grčkom geografu Strabonu, u svojoj knjizi Geografija (tom III), bašta Hesperida nalazi se u Tartesosu, lokaciji na jugu Iberijskog poluostrva.
Eusperida (u današnjem Bengaziju) koji su vjerovatno osnovali ljudi iz Kirene ili Barke, koja oba leže na zapadu, možda ima mitološke asocijacije na baštu Hesperida.
Do starog rimskog doba, bašta Hesperida izgubila je svoje arhaično mjesto u religiji i svela se na poetičku konvenciju, u kojoj je formi oživljen u renesansnoj poeziji, da se odnosi i na baštu i na nimfe koje su tamo živjele.
Bašta Hesperida
Bašta Hesperida je Herin voćnjak na zapadu, gdje raste jedno stablo jabuke ili gaj, dajući zlatne jabuke. Prema legendi, kada se dogodio brak Zeusa i Here, različita božanstva su došla sa svadbenim poklonima za potonjeg, a među njima i boginja Geja, sa granama na kojima su rasle zlatne jabuke kao svadbeni dar. Hera, diveći im se jako, molila je Geju da ih posadi u svojoj bašti, koji se protezao sve do planine Atlas.
Hesperide su dobile zadatak da brinu o gaju, ali su povremeno same brali jabuke iz njega. Ne vjerujući im, Hera je također postavila u baštu besmrtnog, uvijek budnog, stoglavog zmaja po imenu Ladon kao dodatnu zaštitu. U mitu o Parisovom sudu, Erida, boginja razdora, iz bašte je dobila Jabuku razdora, što je dovelo do Trojanskog rata.
U kasnijim godinama smatralo se da su "zlatne jabuke" zapravo mogle biti narandže, voće nepoznato Evropi i Mediteranu prije srednjeg vijeka. Pod ovom pretpostavkom, grčki botanički naziv odabran za sve vrste citrusa bio je hesperidoidi (starogrčki: Ἑσπεριδοειδῆ ), a čak i danas grčka riječ za plod narandže glasi πορτοκάλι (Portokáli).
Jedanaesti Heraklov zadatak
]] Nakon što je Heraklo završio svojih prvih deset zadataka, Euristej mu je dao još dva tvrdeći da se ne računaju ni Hidra (jer je Jolaj pomogao Heraklu) ni Augejeve štale (zato što je dobio platu za posao ili zato što su rijeke obavile posao). Prvi od dva dodatna zadatka bila je krađa jabuka iz bašte Hesperida. Herakle je prvo uhvatio Starca mora, boga mora koji mijenja oblik, kako bi saznao gdje se nalazi bašta Hesperida. U nekim verzijama priče, Herakle je otišao na Kavkaz, gdje je Prometej bio zatvoren. Titan ga je kroz zemlju naroda na najdaljem sjeveru i opasnosti s kojima će se susresti na svom maršu kući nakon što je ubio Geriona na krajnjem zapadu. Prati ovaj pravi put; i, prije svega, doći ćeš do Boreadesa, gdje se čuvaj uragana koji huči, da te nesvjesnog ne prevrne i odnese u zimskom vihoru.
Kao nagradu, Herakle je oslobodio Prometeja njegovog svakodnevnog mučenja. Ova priča se češće nalazi u položaju Erimantskog vepra, jer se povezuje s Hironom koji je odlučio da se odrekne besmrtnosti i zauzeo Prometejevo mjesto.
Druga priča govori o tome kako Herakle, bilo na početku ili na kraju svog zadatka, susreće Anteja, koji je bio besmrtan sve dok je dodirivao svoju majku, Geju, zemlju. Herakle je ubio Antaeja tako što ga je držao uvis i zgnječio ga. Herodot tvrdi da se Herakle zaustavio u Egiptu, gdje je kralj Busiris odlučio da ga prinese kao godišnju žrtvu, ali je Herakle izletio iz svojih okova.
Konačno putujući u baštu Hesperida, Herakle je prevario Atlasa da mu uzme neke od zlatnih jabuka, nudeći mu da zadrži nebo na neko vrijeme (Atlas ih je mogao uzeti kao što je, u ovoj verziji, bio otac ili na drugi način u srodstvu sa Hesperidama). Ovo bi učinilo ovaj zadatak – kao što su Hidre i Augejeve štale – poništenim jer je dobio pomoć. Po povratku, Atlas je odlučio da ne želi nebo nazad, i umjesto toga je ponudio da sam isporuči jabuke, ali ga je Herakle ponovo prevario pristao da zauzme njegovo mjesto pod uslovom da ga Atlas privremeno razriješi kako bi Herakle mogao udobnije namjestiti svoj ogrtač. Atlas se složio, ali Herakle je odbio i otišao, noseći jabuke. Prema drugoj, Herakle je umjesto toga ubio Ladona i ukrao jabuke.
Postoji još jedna varijacija priče u kojoj je Herakle bio jedina osoba koja je ukrala jabuke, osim Perzeja, iako je Atena kasnije vratila jabuke na njihovo pravo mjesto u vrtu. Neki ih smatraju istim "jabukama radosti" koje su dovele u iskušenje Atalantu, za razliku od "jabuke razdora" koju je Eris koristila da pokrene takmičenje ljepote na Olimpu (što je izazvalo "Osadu Troje").
Na atičkoj grnčariji, posebno s kraja petog vijeka, Herakle je prikazan kako u blaženstvu sjedi u baštama Hesperida, uz prisustvo devojaka.
Argonauti
Nakon što je heroj Heraklo ubio Ladona i ukrao zlatne jabuke, Argonauti su tokom svog putovanja sutradan došli u Hespersku ravnicu. Grupa heroja tražila je milost od Hesperida da ih odvede do izvora vode kako bi zadovoljili svoju žeđ. Boginje sažaljevajući mladiće, uputile su ih na izvor koji je stvorio Heraklo koji je isto tako žudeći za propuhom lutajući zemljom udario u stijenu u blizini jezera Triton nakon čega je voda izbila. Sljedeći odlomak opisuje ovaj susret Argonauta i nimfi:
Zatim, poput bijesnih pasa, oni [tj. Argonauti] su požurili da traže izvor; jer pored njihove patnje i tjeskobe, obuzela ih je uzavrela žeđ, i nisu uzalud lutali; ali dođoše u svetu ravnicu u kojoj je Ladon, zemaljska zmija, do jučer pazila na zlatne jabuke u vrtu Atlasa; a svuda okolo nimfe, Hesperide, bile su zauzete, pjevajući svoju divnu pjesmu. Ali u to vrijeme, pogođen Heraklom, ležao je pored stabla jabuke; samo mu se vrh repa još previjao; ali od glave do tamne kičme ležao je beživotan; a tamo gdje su strijele ostavile u njegovoj krvi gorku žuč lernejske hidre, muhe su uvele i umrle nad gnojnim ranama. A nadohvat ruke, Hesperide, s njihovim bijelim rukama prebačenim preko svojih zlatnih glava, kričavo su jadikovale; a heroji su se iznenada približili; ali su djevojke, na njihov brzi pristup, odjednom postale prah i zemlja na mjestu gde su stajale. Orfej je označio božanski predznak, i svojim drugovima se obratio u molitvi: „O božanski, lijepi i ljubazni, budite milostivi, o kraljice, bilo da ste ubrojane među nebeske boginje, ili one ispod zemlje, ili da se zovete Usamljenice nimfe; dođite, o nimfe, sveta raso Okeana, pojavi se očito našim čežnjivim očima i pokaži nam neki izvor vode iz stijene ili neki sveti tok koji šiklja iz zemlje, boginje, čime možemo utažiti žeđ koja nas neprestano peče. I ako se ikada više vratimo na naše putovanje u Ahejsku zemlju, onda ćemo tebi među prvim boginjama voljnih srca donijeti nebrojene darove, libacije i bankete.
Tako je progovorio, moleći ih žalosnim glasom; a one sa svojih mjesta blizu su sažaljevali njehovu bol; i gle! Prije svega su izazvali da trava izvire iz zemlje; a iznad trave su se dizali visoki izdanci, a zatim su rasle rascvjetale mladice koje su uspravno stajale daleko iznad zemlje. Hespere je postao topola, a Ereteis brijest, a Egle sveto deblo vrbe. A iz ovih stabala izgledahu njihovi oblici, jasni kao i ranije, čudo izuzetno veliko, a Egle je progovorio blagim riječima odgovarajući na njihove čežnjive poglede: „Sigurno je ovamo došla moćna pomoć tvojim mukama, taj najprokletiji čovjek, koji je našoj zmiji čuvaru oteo život i iščupao zlatne jabuke boginja i otišao je; i ostavio je gorku tugu za nama. Jer jučer je došao čovjek koji je najviše pao u bezobzirnom nasilju, najtmurnijeg oblika; i njegove oči bljesnule ispod njegovih namrgođena obrva; nemilosrdni bijednik; i bio je obučen u kožu monstruoznog lava od sirove kože, neštavljene; i nosio je čvrsti luk od masline i luk, kojim je ovdje pucao i ubio ovo čudovište. Tako je i on došao, kao onaj koji pješice prelazi zemlju, osušen od žeđi; i on je divlje jurio ovim mjestom, tražeći vodu, ali nigdje nije mogao da je vidi. Sada je ovde stajala stijena blizu Tritonskog jezera; i po sopstvenom nahođenju, ili ga je po poticaju nekog boga udario nogom dolje; i voda je šiknula u punom toku. A on, naslonivši se i rukama i grudima na zemlju, ispio je ogromnu vodu iz raspucane stijene, sve dok, sagnut kao zvijer u polju, nije zadovoljio svoje moćno ždrijelo.
Tako je govorila; i radosnim su koracima trčali do mjesta gdje im je Egle pokazao izvor, sve dok nisu stigli. I kao kada se mravi koji kopaju u zemlju skupe u rojeve oko uske pukotine, ili kada muhe pale sićušnu kapljicu slatkog meda unaokolo s nezasitnom željom; tako da su se u to vrijeme, zbijene jedna uz drugu, Miniaje gomilale oko izvora sa stijene. I tako je vlažnih usana jedan drugome vapio u svom oduševljenju: "Čudno! Uistinu, Herakle je, iako daleko, spasio svoje drugove, od žeđi. Kad bismo ga našli na putu dok prolazimo kroz kopno!
Varijacija mita
Prema Diodorovom izveštaju, Hesperide nisu imale zlatne jabuke. Umjesto toga posjedovali su stada ovaca koja su se isticala ljepotom i stoga su ih pjesnici nazivali "zlatnim jabukama", baš kao što je Afrodita zbog svoje ljupkosti nazvana "zlatnom". Drugi također kažu da su ovu oznaku dobile zato što su ovca imale posebnu boju poput zlatne. Ova verzija dalje navodi da je Drakon ("zmaj") bio ime pastira ovaca, čovjeka koji se isticao snagom tijela i hrabrošću, koji je čuvao ovce i ubijao svakoga ko bi se usudio da ih odnese.
51.
Godina 51. (LI) bila je obična godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Cezara i Scipiona (ili, rjeđe, godina 804. Ab urbe condita). Oznaka 51 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Rasizam
Rasizam je teorija i/ili praksa po kojima se ljudi segregiraju zbog njihovih prirođenih tjelesnih, socijalnih ili sličnih osobenosti (kao što su, npr. boja kože, tjelesna konstitucija, socio-ekonomski status) ili pak po njima pripisanim atributima (npr. stereotipi). Prema njima, određenoj "rasi" "pripada" predodređen društveni položaj (status).
U teoriji, radi se o predrasudama ili u gorim slučajevima o ideologijama, koje ne uvažavaju ravnopravnost svih ljudi i njihovih grupa u samoostvarivanju ljudskih prava i sloboda. U praksi, rasizam producira podjelu "rasa" ili njihovu diskriminaciju, prama sopstvenim kriterijima. Rasizam postoji tokom cijele historije čovječanstva, ali isto tako oduvijek postoje i rastuće snage koje se protiv njega bore i sve uspješnije ga suzbijaju. mini|center|800px|Sociološki model etničkih i rasnih sukoba
Izvori, priroda i posljedice rasizma
Rasizam je kvazinaučna teorija vrijednosne segregacije ljudskih skupina prema kojoj njihova psihobiološka svojstva odlučujuće određuju i ukupne bioantropološke potencijale, sociokulturni razvoj i historijsku ulogu. Počiva na pogrešnim ili pogrešno interpretiranim genetičkim, sociobiološkim, selekcijskim i drugim pretpostavkama – tendenciozne i ideologizirane – grupne diskriminacije. Tu “naučnu” besmislicu produbljuje apsolutnim poistovjećivanjem grupnih i individualnih osobinâ. Prema rasistima, svaki pripadnik (njihove sopstvene!) “superiorne” skupine je u svim elementima svog bioantropološkog i sociokulturnog bića nadmoćno vredniji od bilo kog člana podređene (“inferiorne”) grupe. Traženjem neutemeljenih veza između bioloških (genetičkih) i kulturnih grupnih svojstava, posebno u oblasti inteligencije, ponašanja, općih mentalnih sposobnosti i karaktera ličnosti, oni “rasnoj superiornosti” daju značenje i urođene i nepromjenljive vrijednosti.
Izvorni uzroci “rasne diskriminacije” su primarno društvene i ekonomske prirode, a njeni suštinski ciljevi su u svestranoj eksploataciji potlačenih skupina. Njena žrtva mogu biti i tzv. “društvene rase”, koje imaju veoma malo zajedničkog sa bioantropološkim smislom međugrupnih razlika. Tako “društvena rasa” može biti definirana kulturnim, religijskim, ekonomskim ili bilo kojim drugim osobenostima koje joj daju prepoznatljiva grupna obilježja. U takvim slučajevima, rasizam primjenjuje obrnutu logiku sopstvenih izvornih načela: prema lažnoj postavci da su kulturne karakteristike posljedica djelovanja nasljednih bioloških činilaca i ispoljavanja određenih sociokulturnih posebnosti diskriminirane grupe izvodi se zaključak o njenoj zasebnoj “rasnoj” pripadnosti.
Obespravljene ljudske skupine rasisti najčešće smatraju manje vrijednim, biološki (genetički) i kulturno inferiornim, intelektualno nesposobnim, lijenim i nedozrelim. Nasuprot tome, najširi slojevi progresivne naučne i kulturne – civilizirane javnosti su uvjereni da se budućnost čovječanstva može razumno graditi samo na temelju objektivnih naučnih činjenica, koje već decenijama ističu najugledniji svjetski antropolozi i genetičari.