cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Selimbrijski sporazum
Pozadina
Nakon Sulejmanovog poraza i smrti, Mlečani su u početku imali prednost; njihova plaćanja Osmanlijama nisu bila izvršena, te je Bailou (stalni izaslanik Mletačke Republike u Konstantinopolju), naređeno da kontaktira Musu i uvjeri ga u miroljubive namjere Republike, dok je Republika raspravljala o ispravnom toku akcije. Zahtjev da se iskoristi prilika i pokuša zauzeti Galipolje nije prošao u Mletačkom Senatu, i konačno, 4. 6. 1411., Senat je imenovao Giacoma Trevisana za ambasadora kod sultana Muse. Iako je Senat dozvolio da zbog aktuelnih dešavanja on treba vršiti sopstvenu prosudbu po potrebi, dali su mu detaljna uputstva — štopruža, prema mišljenju historičara Dimitrisu Kastritsisu, "rijedak uvid u složenu situaciju u Rumeliji kakvu je Mletačka Republika uočila u kasno proljeće i rano ljeto 1411. godine, period o kojem se inače malo zna."
Trevisanova uputstva
Trevisanu je naloženo da ponovi uobičajene čestitke i uvjeravanja u dobru volju Republike. Kako bi stekao Musinu naklonost, on je također trebao nagovijestiti da su se drugi "prinčevi i zajednice" ponudili sporazume Republici protiv Muse, ali da ih je Republika odbila, radije s Musom obnovivši dobre odnose koje je imala s njegovim prethodnicima. Trevisan je trebao osigurati da svaki sporazum uključuje mletačke posjede i protektorate u Grčkoj: gradove i tvrđave Pteleos, Argos, Nauplia, Lepanto, Coron i Modon, ostrva Kretu, Negroponte (Eubeja), Lepanto, Tinos i Mikonos. Mirna i neometana plovidba Dardanelima i okolinom Tenedosa je trebala biti zagarantovana, a ponovo je potvrđena odredba Sporazuma iz 1403. o ustupanju pojasa zemlje širokog pet milja na obali kopna preko Eubeje.
Trevisan je također trebao pokrenuti pitanje grada Patrasa, koji su mlečani uzimali u zakup od 1408. od svog latinskog nadbiskupa Stephena Zaccarie. Godine 1409. mlečani su pristali da plaćaju 500 dukata godišnje za grad i njegovu okolinu, ali Trevisan je dobio instrukcije da osigura da se danak ubuduće naplaćuje princu od Ahaje, Centurioneu II Zaccaria, budući da grad formalno nije bio mletačka teritorija. Međutim, ako bude pritisnut, bio je ovlašten da isplati tu sumu, ali je zahtijevao da se ubuduće isplata dogovori sa princom od Ahaje i latinskim nadbiskupom. Na sličan način, posjedi mlečana u Albaniji također su trebali biti uključeni u Sporazum. Trevisan je na putu prema istoku trebao svratiti u Dalmaciju i Albaniju i raspitati se o široj političkoj situaciji: Mletačka Republika je preko lokalnog notara sklopila sporazum sa pašom Jigit begom, vladarom Skoplja, o zaštiti njihovih posjeda u Albaniji od Balše III. i drugih lokalnih vladara, u zamjenu za godišnji iznos od 500 dukata, ali Senatu nije bili poznato da li je paša Jigit još živ, niti kakav je bio njegov položaj u Musinom režimu. Trevisan je trebao utvrditi situaciju, pribaviti dokumente o tome koje su teritorije u to vrijeme bile pod kontrolom Mletačke Republike i obnoviti sporazum o zaštiti pod istim uslovima. Dalje, Republiku je zabrinjavala markiza od Bodonice u centralnoj Grčkoj, kojom je vladala mletačka porodica Zorzi. Malu kneževinu su nedavno osvojile Osmanlije, pri čemu je markiz Jacob Zorzi ubijen, a njegov nasljednik Nikola II Zorzi zarobljen. Trevisan je trebao pregovarati za oslobađanje potonjeg, restituciju njegovih domena i njegovo uključivanje u sporazum.
Petar Zimonjić
Djetinjstvo, školovanje i posao profesora
Bio je najmlađi sin popa i vojvode Bogdana i Mare. Prvo obrazovanje je stekao u očevoj kući. Zatim se upisao u Bogosloviju u Reljevu 1883/84. godine i završio ju je 1887. Školovanje nastavlja na Bogoslovskom fakultetu u mjestu Černivci, Austro-Ugarska monarhija (danas Ukrajina). Diplomirao je 1892. godine sa odličnim uspjehom, a potom je jednu godinu proveo na Bečkom univerzitetu. Godine 1893. postavljen je za suplenta, a 1895. godine za profesora u Bogosloviji u Reljevu, gdje ostaje do kraja školske 1900/01. godine.
Selimbrijski sporazum
Trevisanova uputstva
Što se tiče danka koji su dugovali Musi, Trevisan je dobio instrukcije da iste sume kao što je predviđeno 1409. godine treba da budu raspoređene: 1.000 dukata za Albaniju, koji se plaća svakog avgusta, zajedno sa 100 dukata za Lepanto i 500 dukata za Patras. Ako je Musa tražio zaostalu isplatu 1.000 dukata dugovanih Sulejmanu, on bi trebao tvrditi da je, pošto je Balši u međuvremenu dopušteno da napadne mletačke posjede u Albaniji, isplata nevažeća; ali ako Musa bude insistirao, Trevisan bi ponovo trebao priznati sumu, osim 17.800 akči oduzetih za pošiljku robova zarobljenih od mletačkog trgovca Nikola Barba. Trevisan je također bio ovlašten da ponudi dodatne iznose Musinim glavnim poručnicima, a posebno Mihaloğlu Mehmed Begu, Pashi Jigitu i Evrenosu. Novac je trebao rasporediti po vlastitom nahođenju nakon što procijeni njihovo mjesto na Musinom dvoru. Ako se pregovori o sporazumu pokažu uspješnima, on je trebao osigurati pisane fermane od Muse lokalnim komandantima u kojima ih obavještava o tome. Ako, s druge strane, sporazum nije bio moguć, Trevisan bi trebao barem pokušati osigurati primirje na godinu dana. Ako bilo šta od njih ne uspije, onda je trebao otići u Konstaninopolj, obavijestiti Mletačku Republiku o razvoju događaja i započeti pregovore o hrišćanskoj ligi sa bizantijskim carem Manuelom II Paleologom. Manuel je ranije zatražio od Mletačke Republike da mu pošalju izaslanike na pregovore o savezu, te je shodno tome, Trevisan dobio instrukcije da originalnu svrhu svoje misije na istoku čuva u tajnosti.
Petar Zimonjić
Crkveni život, smrt i kanonizacija
Manastir Žitomislić je bilo mjesto njegovo monašenja, koje prima kao profesor 6. septembra 1895. godine. U naredna dva dana je primio dva nova čina: jerođakon i jeromonah (monah-sveštenik), a rukopoložio ga je mitropolit zahumsko-hercegovački Serafim Perović. Za sinđela je imenovan 1898, a 1899. godine mitropolit dabrobosanski Nikolaj Mandić (ujak Nikole Tesle) proizveo ga je za protosinđela. Arhimandrit postaje 1903. godine. Od 1899. do oktobra 1900. bio je privremeni upravitelj Bogoslovije u Reljevu. 20. jula 1901. postaje konzistorijalni savjetnik Dabrobosanske mitropolije. Mitropolit zahumsko-hercegovački je bio od 1903-20, a dabrobosanski od 1920-41. kada ga ustaše ubijaju na nepoznatoj lokaciji. Srpska pravoslavna crkva ga od 1998. godine proslavlja kao sveštenomučenika.
Selimbrijski sporazum
Trevisanova uputstva
Trevisan je dobio kopije sporazuma i pisama ranijih mletačkih izaslanika, kao i pisma akreditacije paši Jigitu i Musinom bratu Mehmedu Čelebiju, u slučaju da je zbacio Musu do dolaska Trevisana što je jasan pokazatelj „koliko je situacija u Rumeliji bila komplikovana i neizvjesna“ do tog trenutka. Dodijeljen mu je tumač, Francesco Gezo iz Modona, i prva četiri mjeseca plaća od 250 dukata, a nakon toga mjesečna plata od 30 dukata. Trebao je biti prebačen na istok na galiji venecijanskog kapetana Zaljeva.
Zaključenje sporazuma
Već prije nego što je Trevisan stigao u to područje, lokalni predstavnici Mletačke Republike postigli su preliminarni dogovor, uz posredovanje izvjesnog Pietra dei Grecija („Petar od Grka“). Sporazum je već stupio na snagu 7. juna, a brodovi koje je Musa zarobio su vraćeni sa svojim posadama, iako zaplijenjena roba nije. Trevisan je stigao do logora osmanlijskog princa krajem jula, a konačni sporazum je dogovoren 12. avgusta izvan Konstantinopolja, koji je Musa u to vrijeme opsjedao. Ipak, zbog nekih nesuglasica između dvije strane, zvanična ratifikacija je odgođena do 3. septembra, kada je Musa krenuo u opsadu Selimbrije. Trevisan je također otišao, a sporazum je umjesto njega potpisao kapetan Zaljeva, Pietro Loredan.
Mletačka verzija teksta sačuvana je u venecijanskim arhivima. Prema njegovim odredbama, odnosi između dvije sile trebali su biti mirni, kako je to bilo regulisano prethodnim sporazumima iz 1403. i 1409. godine. Posjedi Mletačke Republike, uključujući i nedavne akvizicije u Albaniji, bili su potvrđeni, pod uslovom da će Bailo u Konstantinopolju platiti danak od 1.000 dukata svakog avgusta. Priznato joj je i posedovanje Lepanta, ali samo grada i neposredno susjednih zgrada i njiva, za šta je trebalo platiti danak u iznosu od 100 dukata. Za grad Patras danak je ostao na 500 dukata, ali će se o njemu posebno pregovarati Musa, konstantinopoljski bailo i latinski nadbiskup Patrasa.
Antička književnost
Antička ili klasična književnost je književnost napisana u antičko doba, pri čemu se misli na Antičku Grčku i Antički Rim, mada se tu uračunava i prahistorijska književnost od razvitka prvog pisma i književnosti u Mezopotamiji, Egiptu, Perziji, Indiji, Palestini i sve do početka srednjovjekovne književnosti. Pod antičkom književnošću često se misli na književnost napisanu na nekom od antičkih jezika: hebrejski, grčki i latinski tokom vremena koje se poklapa sa antičkim dobom i to književnost koja je zapisana, a ne usmeno prenošena. Prije širenja pisanja, usmeno predanje nije uvijek uspješno očuvano, iako su neki tekstovi i fragmenti opstali. August Nitschke smatra da su pojedine bajke kao preživela književnost potiču iz ledenog doba i naratora kamenog doba.
Predklasično doba
mini|lijevo|150px|Klinasto pismo [[Akadski jezik|akadskog jezika, Pisma iz Amarne]] Nastarije poznato pismo je sumersko klinasto pismo nastalo u kasnom 4. mileniju p. n. e. Sistem zapisivanja se ubrzo proširio po Orijentu, Indiji i Kini. Sumerska književnost se uglavnom bavila praktičnim stvarima - natpisi na nadgrobnim spomenicima - a kao i egipatska književnosti bila je uglavnom religijske naravi. U ranu egipatsku književnost spada između ostalog Knjiga mrtvih. Hamurabijev zakonik i drugi svjetovni tekstovi mogu se naći u dobrom stanju iako su napisani nekoliko milenijuma p. n. e. Asirsko-babilonska književnost nastavlja sa sumerskom tradicijom, ali doprinosi razvoju filozofije, prava i astronomije.
Beletristika nastaje otprilike istovremeno u svim ovim oblastima; himne (Ehnatonova Himna Suncu, Rg-veda, Odena), lirika (Pjesma nad pjesmama), sage i epovi (Ep o Gilgamešu, Epovi sa sedam tabli). Mitovi o stvaranju su bili čest književni motiv. Književnost mudrosti se javlja po cijelom Bliskom istoku (Mudre izreke, Amenemopov nauk). Otprilike istovremeno nastaje i vedska književnost u Indiji i proročki natpisi iz kineske dinastije Shang.
Smatra se da je najstariji poznati pisac Sin-leki-unini, za kojeg se misli da je napisao Ep o Gilgamešu, a ponekad i ćerka Sargona Akadskog Enheduana, koja je također bila pjesnikinja.
Oko 500. p. n. e. dolazi do velikih promjena u tim oblastima, što se obično računa kao granica sa klasičnim dobom. U tom razdoblju nastaje nekoliko religija i pojavljuje se nekoliko velikih filozofa. Ta treća epoha u periodu od 20. n. e. do 500. n. e. smatra se kasnom antikom.
Žanrovi
mini|desno|150px|Dio table zapisa Epa o Gilgamešu na akadskom Prvi tekstovi su bili praktičnog značenja i pokušali su zabilježiti obećanja, dužinu vladavina, zakone i sl. Sa vremenom književnost dobija vjerski karakter i obrađuje mitove, u obliku nastanka svijeta ili pričama o životu poslije smrti, kao i proročanstva. Beletristika nastaje s vjerskim himnama i pjesmama, koje kasnije prerastaju u pozorišta. Epovi i sage nastaju u oblasti između legendi i historije. Beletristika je obično pisana u stihovima i izvođena uz muziku i ples, dok su tekstovi svjetovnog karaktera pisani u prozi. Neke priče iz Egipta napisane su u prozi, a u kasnom antičkom dobu počinje proza lagano prelaziti u epiku. Usljed razvoja nauke dolazi do stvaranja neučnih tekstova, kako u Babilonu, tako i u Indiji, Kini i Egiptu, a kasnije i u helenizmu. Naučna književnost je jedna od najstarijih grana književnosti i važan prethodnik filozofiji. Značaj oblika književnog žanra postaje ubrzo važan. U indijskoj književnosti nastaju gramatike (Jaska i Panini) i poetska zbirka, skupljena u Vedangi. Neposredno prije i tokom helenizma uvodi se gramatika, katalogizacija, poetika, retorika i drugi metaknjiževni studiji na Bliskom istoku i Evropi između ostalih od Kalimaha, sofista, Platona i Aristotela.
Escherichia coli
Esherichia coli, uobičajeno ešerihija, jeste gram-negativna bakterija, štapićastog oblika, koja naseljava crijeva čovjeka i životinja. Predstavlja dio crijevne flore i neophodna je za proces varenja i sinteze nekih supstanci (npr. vitamin K2). E. coli je i indikator zagađenosti voda fekalijama, jer se velike količine (trilioni) izbacuju dnevno fecesom samo jednog čovjeka. Jedan je od najčešćih uzročnika bakterijskih infekcija čovjeka. Može izazvati infekcije gastrointestinalnog, urogenitalnog trakta, sepsu, meningitis (kod novorođenčeta), upalu pluća itd. Većina sojeva E. coli su bezazlene za ljude, mada neki serotipovi kao što je O157:H7, mogu uzrokovati trovanje hranom kod ljudi.E. coli je otkrio njemački pedijatar i bakteriolog Theodor Escherich (1885), a trenutno je klasificiran u porodicu Enterobacteriaceae.
Biologija
E. coli je fakultativno anaerobna, nesporulirajuća, štapićasta bakterija. Veličina joj je oko 2 µm, a rast se odvija na temperaturi od 37 °C do 49 °C. Staništa E. coli su u crijevima sisara. No, ova bakterija je pronađena i u iznutricama: stoke, jelena, živine i svinja.
Infekcije i simptomi
Najveći prenosnici E. coli bakterije, naročito E. coli O157:H7, jesu ovce i krave iz tovilišta, tako da se hrana od ovih životinja, u vidu mesa, mlijeka i mliječnih proizvoda, nedovoljnom termičkom obradom inficira. . Prema istraživanjima, 2011. godine u SAD-u je zabilježeno 20 smrtnih slučajeva, uzrokovano infekcijom E. Coli. Period inkubacije traje od 3-4 dana. Simptomi su: infekcija urogenitalnog trakta, sepsa, meningitis (kod novorođenčeta), dijareja i groznica.
Pročišćavanje vode
Na području otpadnih voda se E. coli vrlo rano pokazala kao odličan "indikator" nivoa onečišćenja vode, tj. količine fekalne tvari čovjeka koja se u njoj nalazi, mjereno prema coliformnom indeksu. E. coli se u toj tehnologiji koristi zato što u ljudskom fecesu ima puno više coliforma od patogena, a E. coli obično nema štetnog uticaja, pa laboranti koji s njom rade nisu ni u kakvoj izravnoj opasnosti.
Biotehnologija
E. coli se koristi u biotehnologiji. Proučavanje genetike E. coli tokom 1970-ih godina, razvilo je rekombinantnu DNK tehnologiju, a većina DNK tehnologije upravo zavisi od ove bakterije. E. coli se najviše primjenjuje u proizvodnji: etanola, DNK, proteina, aminokiselina, itd.
Friedrich Engels
Fridrich Engels (Fridrih Engels; Barmen, 28. novembar 1820. - London, 5. august 1895.) Njemački sociolog, filozof i revolucionar rođen 28. novembra 1820. u mjestu Barmen (zapadno od Kölna). Porijeklom je bio iz izrazito religiozne (pa je kao tako i odgojen) i bogate trgovačke porodice. Gimnaziju je završio u rodnom mjestu, nakon čega odlazi u Bremen 1838. godine gdje se posvećuje trgovini. Humanističke i slobodarske ideje u Njemačkoj krče put, te ostavljaju dubok trag na njemu. Tada štampa prve pjesme, feljtone i kritičke prikaze o raznim njemačkim piscima u hamburškom časopisu Telegraph koje objavljuje pod pseudonimom Friedrich Oswald.
Na njega naročito djeluje Straussovo djelo "Život Isusov" (Das Leben Jesu, kritisch bearbeitet), koje ga osvaja. U jesen 1841. odlazi u Berlin na odsluženje vojnog roka gdje se upoznaje s mladohegelijancima i postaje njihov oduševljeni pristaša. Potkraj 1842. upozaje se sa socijalizmom i komunizmom. Ka komunizmu će se usmjeriti u Engleskoj gdje radi (zahvaljujući očevim vezama) kao namještenik firme Erment and Engels. Prvi puta svoja nova uvjerenja iznosi u članku Umrisse zu einer Kritik der Nationalökonomie, koje štampa u Marx-Rugeovim Njemačko-francuskim analima. U razdoblju od 1845. do 1849. godine Engels se najviše zadržava u Bruxellu (gdje je Marx morao emigrirati iz Pariza) i Parizu te s Marxom osniva komunističke dopisničke komitete i agitira među radnicima šireći socijalističke ideje.
Nakon izbijanja revolucije u Njemačkoj (1848.) Engels se vraća u domovinu, gdje zajedno s Karl Marxom stoji na krajnje lijevom krilu revolucionarnih snaga i učestvuje u osnivanju lista "Nove rajnske novine" (Neue Rheinsche Zeitung). Gušenjem revolucije, kao i prestankom izlaženja spomenutih novina 19. maja 1849. Engels se pridružuje ustanku u Falačkoj i kao ađutant Wilichova dobrovoljačkog odreda, nakon sloma ustanka i revolucije, emigrira u Švicarsku, a odatle u London. Poslije propasti revolucije dolazi do sukoba u njemačkom komunističkom pokretu u kojem Engels i Marx slikovito rečeno izvlače deblji kraj. Marx odlučuje završiti ekonomske studije. Istovremeno Engels ponovo počinje raditi kao namještenik u firmi svoga oca u Manchesteru te materijalno pomaže Marxa kako bi ovaj mogao završiti svoju knjigu Kapital.
Engelsova pomoć Marxu očitovala se i na drugi način. Kako je Marx početkom 1850.-ih još uvijek slabo vladao engelskim jezikom Engels za njega piše članke za časopis "New York Tribune", a kasnije (1857. - 1858.) pomaže mu i u saradnju u jednoj američkoj enciklopediji. Engels je boravak u Manchesteru iskoristio i za studij prirodnih i društevenih nauka. Potkraj 1870. godine Engels se defnitivno preselio u London i odmah se uključio u rad Internacionale (čiji je jedan od osnivača) te postao član njenog Generalnog vijeća. U okviru Internacionale bio je oštar kritičar anarhiste Bakunjina i tražio je da se on isključi iz te organizacije. Nakon Marxove smrti 1883. godine Engels intezivno radi na izdanju drugog i trećeg sveska Kapitala. Drugi svezak završava 1884., a treći 1894. godine. Umro je 5. augusta 1895. godine u Londonu. Zanimljivo je spomenuti da je Engels tečno čitao i pisao na dvadeset jezika.
Rudarstvo u srednjovjekovnoj Bosni
Vađenje rude i njena prerada poznata je na prostoru današnje Bosne i Hercegovine od najstarijih vremena. Seoba Germana i Slavena prekrila je kontinuirani razvoj antičkog rudarstva u kasnoantičkom i ranosrednjovjekovnom vremenu na području Bosne. Rudarstvo je i dalje egzistiralo, ali sa smanjenim kapacitetom na tragovima antičkih rudnika. Veći zamah u razvoju rudarstva pripada tek razvijenom srednjem vijeku. Razlog za ovo poboljšanje nalazi se u činjenici da je poslije nestašice plemenitih metala u zapadnoj i srednjoj Evropi, započela opća potraga za njima koja je imala svoj odraz i na ovim prostorima. U tu svrhu najviše su angažirani njemački rudari Sasi, koji su bili specijalizirani za pronalaženje i organizaciju eksploatiranja rude. Jači razvoj rudarstva u Bosni prati se tokom 14. i 15. vijeka. Otvaraju se rudnici olova, bakra, a zahvaljujući srebru doživljava svoju kulminaciju do razine osnovne ekonomske grane u Bosni. Najpoznatiji rudnici u Bosni su smješteni u srednjobosanskom (Kamenica, Olovo, Dusina, Deževice) i istočnobosanskom bazenu (Srebrenica i njena okolina).
Rudnici srebra privukli su veći broj stranaca, tako da je došlo do formiranja rudarskih naselja, kolonija), karavanskih stanica i trgova i njihovih pozitivnih uticaja na pojedine sredine, pa i na cjelukupni prosperitet srednjovjekovne Bosne. Uz rudare, trgovce srebrom sa kapitalom, dolaze i zanatlije i trgovci roba široke potrošnje, tako da je Bosna u to doba dobila stabilnu ekonomiju sa eksploatacijom rude u središtu. Ruda se prerađivala na licu mjesta do poluproizvoda koji se lakše mogao transportovati u primorje a odatle prema Veneciji. Najveći prosperitet u početku je imao rudnik u Olovu (i Kamenici) zbog velike potražnje olova, te Srebrenica zbog srebra. Srebro je taljeno kod rudnika i pretvarano u peče koje su transportovane karavanima na tržište. Unosna zarada omogućavala je strancima da preuzmu kompletnu eksploataciju u svoje ruke. Da bi je kontrolirali u potpunosti oni su kupovali pojedine 'rupe' (fosse) na određeni period od bosanskih vladara i organizirali iskopavanje i taljenje. Srebro se mjerilo litrama (oko 300 grama), a cijena srebra u Dubrovniku dostizala je visinu od 7,5 mletačkih dukata po litri. Pored rude, srebro je izvoženo iz Bosne putem izrađenih predmeta u bosanskom stilu.
John Browning
John Moses Browning (fon. Džon Moziz Brauning); (21. januar ili 23. januar 1855 – 26. novembar 1926. godine) bio je američki dizajner oružja od kojeg se većina i danas koristi. Smatra se da je izmislio 128 patenata za pištolje, i značajan je za razvoj automatskog, a posebno poluautomatskog oružja.
NGC 3481
NGC 3481 (također poznat kao IRAS 10569-0716, MCG -1-28-16 i PGC 33097) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 116 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 0,90 (30 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Ormond Stone 1886. godine.
John Browning
Značajan doprinos je klizni model pištolja kojeg danas ima skoro svaka moderna automatska puška. Razvijen je 1890ih i prvi put predstavljen na Coltu i Fabrique Nationale (FN) pištljima poput M1911. Također je razvio i prvi mitraljez koji je radio na gas, Colt-Browning Model 1895. Drugi uspješni modeli uključuju Browningov mitraljez .50 kalibra, Browning automatski rafal, i poluautomatsku pušku, Browning Auto-5.
Njegov model FN Model 1910 je korišten za atentat na Franz Ferdinanda i njegovu suprugu Sofiju 1914. godine u Sarajevu.
Biografija
Rodio se u Ogdenu u američkoj državi Utah.
Proizvodi
Nekoliko njegovih modela se još proizvodi. Ovo je lista najznačajnijih modela:
Meci
Njegovi meci su i dalje među najpopularniji u svijetu. Oni uključuju:
Karovići (Novo Goražde)
Karovići su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Bolivija
thumb|Uyuni Republika Bolivija je kopnena država u Južnoj Americi. Graniči sa Brazilom na sjeveru i istoku, Paragvajem na jugoistoku, Argentinom na jugu, Čileom na jugozapadu i Peruom na sjeverozapadu. Zapadni dio zemlje je planinsko područje Anda i obuhvata oko jedne trećine površine zemlje, a istočni nizijski dio pripada amazonskom slivu pokrivenom prašumama.
Najveća je i pri tome jedna od dvije kopnene države (druga je Paragvaj) koje leže izvan Afroevroazije. Prostire se na površini od 1.098.581 km2 a prema procjeni iz 2015. godine, broji nešto više od 11 miliona stanovnika. Rjeđe je naseljena država sa gustinom od oko 10 stanovnika/km2.
Rasna i socijalna segregacija, nastala još za vrijeme španske kolonizacije ovog prostora, se u velikoj mjeri zadržala i danas. Španski jezik je službeni jezik i prema tome i dominantni jezik u upotrebi iako se u Boliviji koristi još 36 jezika urođenika, od kojih su najčešće u upotrebi jezici Guarani, Aymara i Quechua.
Moderna Bolivija je ustavna, demokratska republika, administrativno podjeljena na 9 departmana. U geografskom smislu je raznolika, od visokih vrhova Anda na zapadu do istočne nizije unutar Amazonskog bazena. Država je u razvoja sa srednjom vrijednošću indeksa ljudskog razvoja. Glavne privredne aktivnosti uključuju poljoprivredu, šumarstvo, ribolov, rudarstvo, drvnu i tekstilnu industriju.
Historija
Bolivija je u 7. vijeku bila središte indijanske civilizacije Ajmara, pa potom Inka. U 16. vijeku dolaze Španci. 19. vijek obilježile su borbe za nezavisnost i ratovi s Čileom, pa potom Paragvajom. Nakon niza vojnih režima uspostavljena je 1982. godine građanska vlast.
Vlada Luisa Arcea: 2020 – danas
Luis Arce je 8. novembra 2020. položio zakletvu kao predsjednik Bolivije zajedno sa svojim potpredsjednikom Davidom Choquehuancom. U februaru 2021. vlada Arcea vratila je MMF-u iznos od oko 351 milion dolara. To se sastojalo od zajma od 327 miliona dolara koji je privremena vlada podigla u aprilu 2020. i kamate od oko 24 miliona dolara. Vlada je saopštila da je vratila zajam kako bi zaštitila ekonomski suverenitet Bolivije i zato što su uslovi vezani za zajam bili neprihvatljivi.
Prema Bolivijskom institutu za vanjsku trgovinu, Bolivija je imala najnižu akumuliranu inflaciju u Latinskoj Americi do oktobra 2021.
Političke podjele
Bolivija je podjeljena je na 9 departmana.
Geografija
Bolivija se nalazi u Južnoj Americi. Nalazi se u njenom zapadnom dijelu, ali bez izlaza na okean. Glavni grad je Sucre, a površina države je 1.098.581 km2, a ima oko 8 miliona stanovnika. Na zapadnom dijelu su planine Andi. Najveći vrh je Illimani (6 885 mnv) dok je drugi najveći vrh Illampu (6 555 mnv). Također se u Boliviji nalazi jezero na najvećoj nadorskoj visini. To je jezero Titikaka na 3 810 mnv. Klima je različita. U nizijama je tropska i suptropska dak na planinama umjerena, te hladna.
Privreda
Slabo razijena zemlja. Najviše je razvijena poljoprivreda i rudarstvo. Do skoro je Bolivija bila feudalna zemlja mada se ono iskorijenilo. Najviše se poljoprivrednih proizvoda uzgaja na planinama gdje vlada umjerena klima.
Rude: prirodni gas, nafta, kalaj, cink, olovo, zlato, volfram, srebro, sumpor, antimon, bakar, azbest, kalaj.. . Glavni poljoprivredni proizvodi: kakao, kafa, agrumi, banane, voće, pamuk, kaučuk, pšenica, krompir, riža...
Industrija: Rafinerija nafte (put vodi od Arika Čile do Santa Krus de la Sijera), te do samog juga zemlja i gasovod od Buenos Airesa do istog grada, proizvodnja obojenih metala, kožna, tekstilna...
Nagrada "Meša Selimović" (Srbija)
Nagrada "Meša Selimović", za knjigu godine, dodjeljivala se od 1988. godine u Jugoslaviji. Nagrada se od 1992. godine dodjeljuje za područje SR Jugoslavije, kasnije Srbije i Crne Gore, a od 2007. godine samo za knjigu godine sa područja Srbije. Ustanovitelji nagrade su beogradske dnevne novine "Večernje novosti" i Udruženje izdavača i knjižara Srbije i Crne Gore na inicijativu Ognjena Lakićevića i Dragana Bogutovića. Nagrada "Meša Selimović" sastoji se od reljefa sa likom Meše Selimovića koji je rad akademskog umjetnika Miroslava D. Savića, povelje i novčane nagrade.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1994 - grupa D
Sve utakmice su bile igrane po Centralnoj vremenskoj zoni (UTC -5) i Istočnoj vremenskoj zoni (UTC -4)
Nogometni savez Bosne i Hercegovine
Nogometni/fudbalski savez Bosne i Hercegovine (ćir. Ногометни/фудбалски савез Босне и Херцеговине), skraćeno N/FSBiH (prihvatljivo i NSBiH, FSBiH), sa sjedištem u Sarajevu, je krovna organizacija nogometa u Bosni i Hercegovini. Savez je prvobitno osnovan kao Sarajevska nogometna subasocijacija Jugoslavije 1920 godine. Asocijacija je ponovno osnovana kao Nogometni savez Bosne i Hercegovine 1992. godine.
Prije proglašenja nezavisnosti (1903-1992)
Nogomet je stigao do Bosne i Hercegovine početkom 20. vijeka, a Sarajevo (1903.) i Mostar (1905.) prvi su gradovi koji su je prihvatili. Banja Luka, Tuzla, Zenica i Bihać bili su sljedeći, zajedno sa brojnim manjim gradovima kako se sport širio. Zemlja je bila pod Austro-Ugarskom vlašću kada je 1908. počelo službeno takmičenje, mada su te aktivnosti bile u malom obimu unutar svake teritorije. Do izbijanja Prvog svjetskog rata u Sarajevu je postojalo pet klubova, četiri na temelju vjerske i etničke pripadnosti: SAŠK kao hrvatski, Slavija kao srpski, Đerzelez kao bošnjački/muslimanski (poznat kao Sarajevski) i Makabi Sarajevo (poznat kao Barkohba) kao bosanskohercegovački jevrejski klub; dok je jedini multietnički bio radnički klub RŠD Hajduk. Zajedno sa klubovima iz Sarajeva, bilo je oko 20 izvan glavnog grada. Stvaranjem Kraljevine Jugoslavije nakon 1918. godine donijelo je porast broja liga, a ubrzo je i organizirano domaće državno prvenstvo na kojem su sudjelovale dvije ekipe iz Bosne i Hercegovine, Nogometna subasocijacija iz Banje Luke i iz Sarajeva. Godine 1920, direktni prethodnik Nogometnog saveza Bosne i Hercegovine osnovan je kao Sarajevska nogometna subasocijacija. Ujedinjeno prvenstvo trajalo je do 1939./40.
Nogometni savez Bosne i Hercegovine osnovan je nakon Drugog svjetskog rata, a pridružio se Nogometnom savezu Jugoslavije.
Najbolji timovi iz Bosne i Hercegovine u to vrijeme bili su FK Sarajevo, FK Željezničar, FK Velež, FK Sloboda, NK Čelik i FK Borac koji su igrali u jugoslovenskoj prvoj ligi, u drugoj ligi i kupovima s umjerenim do dobrim uspjehom, dok su njihovi najbolji igrači bili Predrag Pašić, Vahid Halilhodžić, Davor Jozić, Safet Sušić, Josip Katalinski, Faruk Hadžibegić, Ivica Osim, Asim Ferhatović, Blaž Slišković, Mehmed Baždarević, Dušan Bajević, Edhem Šljivo, Enver Marić i mnogi drugi izabrani su za predstavljanje nogometne reprezentacije SFR Jugoslavije.
Nakon proglašenja nezavisnosti (1992-danas)
U sezoni 1997/98, u nogometnoj ligi Bosne i Hercegovine učestvovali su i bošnjački i hrvatski klubovi (iz BiH) koji su prvi put igrali jedni protiv drugih. Prije toga, lige su se odvijale strogo podijeljene po etničkim linijama. Hrvatski klubovi, koji su ranije pripadali Nogometnom savezu Herceg-Bosne, pridružili su se Premijer ligi u sezoni 2000/2001, a srpski klubovi tek 2002. godine.
Ujedinjenje Premijer lige (maj 2002)
U maju 2002. godine, Nogometni savez Bosne i Hercegovine objedinjen je kako bi obuhvatio nogometne saveze oba entiteta, Nogometni savez Federacije Bosne i Hercegovine sa sjedištem u Sarajevu, i Fudbalski savez Republike Srpske, sa sjedištem u Banjoj Luci. Jedinstvena Premijer liga Bosne i Hercegovine koja uključuje klubove oba entiteta počela je od sezone 2002/03 i aktivna je i dan danas.
Suspenzija (april 2011)
UEFA i FIFA 1. aprila 2011. godine objavile su suspenziju NSBiH koja je odmah stupila na snagu. Razlog suspenzije je što savez nije slijedio novi UEFA-in statut, odnosno pravilo prema kojem savez mora voditi samo jedan predsjednik, a NSBiH ih je imao tri, po jednog za svaki konstitutivni narod. Suspenzija je ukinuta 30. maja 2011. nakon što su sve tri etničke grupe jednoglasno odobrile novi statut. Suspenzija je trajala 2 mjeseca.
Proteklih godina, neki bosanskohercegovački igrači protivili su se tadašnjim liderima u savezu, koji su izabrani ili postavljeni zbog etničke pripadnosti, a ne zbog profesionalnih kvalifikacija. Obožavatelji su često bojkotovali igre ili prikazali banere na igrama kojima su prisustvovali. Bosanskohercegovački reprezentativci, čak 13 njih (Z. Misimović, Dž. Berberović, V. Grujić, M. Bartolović, M. Hrgović, Z. Bajramović, S. Papac, E. Spahić, N. Milenković, I. Grlić, M. Bešlija, K. Hasagić i A. Tolja), objavili su izjavu u Dnevnom avazu, najavljujući da će bojkotovati sve utakmice reprezentacije dok četvorica zvaničnika saveza - Milan Jelić, Iljo Dominković, Sulejman Čolaković i Ahmet Pašalić - ne podnesu ostavke. "Nećemo više prihvaćati pozive u nacionalni tim dok ti ljudi obavljaju te funkcije, nadajući se da će naša gesta označiti prvi korak u izlječenju ovog raka u našem nogometu i novi početak za reprezentaciju zbog koje je naša srca kucaju!" - jedan je od citata iz te izjave. Morao je biti sastavljen novi tim kako bi se nastavile kvalifikacije za Euro 2008. Bivši napadači Sergej Barbarez i Elvir Bolić bili su najglasniji protiv korupcije u savezu koja se pojavila u brojnim TV emisijama izražavajući duboku frustraciju zbog situacije nogometa u Bosni i Hercegovini tokom godina. mini|220x220piksel|[[Ivica Osim]]
Stvaranje odbora za normalizaciju od strane FIFA-e (april 2011 - decembar 2012)
Ostali članovi Odbora za normalizaciju uključuju bivše fudbalere i menadžere: Faruk Hadžibegić, Dušan Bajević, Sergej Barbarez i Jasmin Baković. Prema mišljenju mnogih ljubitelja fudbala, ovo je bila i više nego dobrodošla promjena za nogomet u zemlji. Jedan od onih koji su smijenjeni sa svog položaja bio je bivši generalni sekretar NSBiH Munib Ušanović, koji je uspješno procesuiran zbog utaje poreza i ilegalnih prisvajanja sredstava NSBiH. Zajedno s Miodragom Kurešom, Munib Ušanović osuđen je na pet godina zatvora zbog utaje poreza.
Elvedin Begić izabran za prvog predsjednika (decembar 2012)
Članovi Nogometnog saveza Bosne i Hercegovine 13. decembra 2012. godine glasali su za Elvedina Begića za novog prvog jedinog predsjednika saveza u naredne četiri godine. Begić bio je potpredsjednik Odbora za normalizaciju prije ovog položaja.
Predsjednik UEFA-e otvorio sportski centar u Zenici (septembar 2013)
Predsjednik UEFA-e, Michel Platini, 2. septembra 2013. godine, otvorio je savezu novi umjetnički trening centar, izgrađenog uz finansiranje UEFA-e, FIFA-e i grada Zenice. Pored Michela Platinija i predsjednika saveza Elvedina Begića, ostali specijalni gosti iz regije bili su predsjednik Hrvatskog nogometnog saveza Davor Šuker i generalni sekretar Nogometnog saveza Srbije Zoran Laković. Njima su se pridružili i Ivica Osim, Jasmin Baković, Rodoljub Petković i svojevremeno treneri Nogometne reprezentacije BiH: Safet Sušić i Borče Sredojević, kao i dosadašnji kapiten reprezentacije Emir Spahić, Senad Lulić, kao i Vlado Jagodić (trener Nogometne reprezentacije BiH U-21 u to vrijeme), bivši reprezentativci Bosne i Hercegovine: Muhamed Konjić, Elvir Bolić, Vedin Musić i mnogi drugi.
Vico Zeljković izabran za predsjednika (mart 2021)
Dana 16. marta 2021. godine Vico Zeljković, predsjednik Fudbalskog saveza Republike Srpske, postao je novi predsjednik Nogometnog saveza BiH.
Trenutni selektori
''Od 28. januara 2023.''
Menadžment
''Od 16. marta 2021.''
Odbor za posredovanje i konsultacije
''Od 16. oktorba 2020.''
Spisak predsjednika
Otkako je BiH postala članica FIFA-e 1996. i do aprila 2011, savez je bio vođen od strane tročlanog predsjedništva, koje čine jedan Bošnjak, jedan Hrvat i jedan Srbin. Zbog jedinstvene situacije u BiH i njenih političkih problema, ova je organizacija godinama tolerirala i FIFA i UEFA - sve do 1. aprila 2011, kada su ih suspendovali zbog nepridržavanja noovg statuta. Od 1996. do 2011. godine prošli predsednici saveza redovno su se rotirali svakih 16 mjeseci.
Upravljanje
Nogometni savez BiH upravlja sljedećim takmičenjima:
I reprezentacijama:
Černivačka oblast
Černivačka oblast (uk. Чернівецька область) je oblast u zapadnoj Ukrajini. Prema popisu iz 2001. u ovoj oblasti je živjelo 922.800 stanovnika. Administrativno središte ove oblasti je grad Černivci, a oblast je uspostavljena 7. augusta 1940.
Geografija
Černivačka Oblast se prostire na površini od 8.097 km², što je čini najmanjom oblašću u Ukrajini i predstavlja samo 1,3% cjelokupne ukrajinske teritorije. U ovoj oblasti ima 75 rijeka dužih od 10 kilometara, a najveće su Dnjestar (290 km), Prut (128 km) i Siret (113 km). Pokriva tri geografske zone: šumske stepe na području između rijeka Prut i Dnjestar, podnožje područja između Karpata i rijeke Prut, te planinsko područje poznato kao Bukovina koje sačinjava dio planinskog masiva Karpati.
Černivačka oblast se graniči sa: Ivano-Frankivskom oblašću, Ternopiljskom oblašću, Hmeljničkom oblašću, Viničkom oblašću, Rumunijom i Moldavijom. Svojim južnim dijelom ova oblast sačinjava državnu granicu Ukrajine sa Rumunijom u dužini od 226 km i 198 km sa Moldavijom.
Historija
Černivačka oblast je nastala 7. augusta 1940. godine nakon Sovjetske aneksije Besarabije i Sjeverne Bukovine. Ova oblast je organizovana od sjeveroistočnog dijela područja Cinutul Sučeava (rum. Ţinutul Suceava) Kraljevine Rumunije i spajanjem dijelova tri historijske regije: sjeverne polovine Bukovine, sjeverne polovine sreza Hotin u Besarabiji i Hertza oblasti, koja je bila dio sreza Dorohoi (trenutno srez Botoşani) u Moldaviji. Arheološka nalazišta u ovom području potječu još iz vremena 43.000-45.000 p. n. e, sa nalazima naseobina pravljenih od mamutskih kostiju iz Srednjeg paleolita. Tripiljska kultura je cvjetala u tom području. Tokom Srednjeg vijeka ovo područje je bilo dio Kneževine Moldavije, koja je u kasnom Srednjem vijeku postala vazal Osmanlijskog carstva. thumb|right|350px|Historijska područja označena bojama: crvena: Sjeverna Bukovina, plava: Hertza područje, zelena: Sjeverna Besarabija. Godine 1775. dva sreza u Moldaviji, od tada poznati kao Bukovina, bili su pripojeni od strane Habsburško monarhijskog Svetog rimskog carstva, koje je kasnije postalo Austrijsko carstvo. Godine 1812. polovina Moldavije, od tada poznata kao Besarabija, je bila pripojena Ruskom carstvu. Herca oblast je ostala u Moldaviji sve do njenog ujedinjenja sa Kneževinom Vlaškom 1859, a ove 2 ujedinjene teritorije su 1881. postale sastavni dio Kraljevine Rumunije. Obje pokrajine Bukovina i Besarabija su od 1918. ujedinjene sa Kraljevinom Rumunijom.
Sovjetska okupacija je počela 28. juna 1940. Pored Besarabije, kao nadoknadu za okupaciju Besarabije od strane Rumunije od 1918. do 1940. SSSR je tražio područje Sjeverne Bukovine. Hertza područje nije bilo uključeno u okviru teritorijalnih zahtjeva koje je Sovjetski Savez uputio Rumuniji, ali je bilo okupirano u isto vrijeme. Većina okupiranih područja organizovana su 2. augusta, 1940. godine kao Moldavska Sovjetska Socijalistička Republika, dok su ostatak, uključujući i Černivačku oblast, koja je osnovana 7. augusta 1940. godine, postali dijelom Ukrajinske Sovjetske Socijalističke Republike.
Godine 1944., kada su se sovjetske trupe vratile u Bukovinu nakon što su porazili naciste, mnogi njeni stanovnici pobjegli su u Rumuniju što je dovelo do velikog raseljavanja domaćeg stanovništva. U demografskom smislu, za vrijeme Drugog svjetskog rata kao i tokom poslijeratnog vremena došlo je do promjene etničkog sastava u ovom području. Danas je broj Jevreja, Nijemaca i Poljaka statistički beznačajan, dok je broj Rumuna znatno smanjen. Nakon raspada Sovjetskog saveza, Černivačka oblast, koja je tada bila dio Ukrajinskog SSR-a, od 24. augusta 1991. godine postala je dijelom nove nezavisne Ukrajine. Ukrajinci su etnička većina u ovom području. Na referendumu od 1. decembra 1991. godine, 92% stanovnika Černivačke oblasti podržalo je nezavisnost Ukrajine, što predtstavlja široku podršku nezavisnosti Ukrajine od strane i Ukrajinaca i Rumuna.
Administrativna podjela
Rejoni:
Gradovi:
Stanovništvo
Prema najnovijem ukrajinskom popisu stanovništva iz 2001. godine Ukrajinci predstavljaju oko 75% (689,100) od ukupnog broja stanovnika Černivačke oblasti. 12,5% (114,600) se izjasnilo kao Rumuni, 7,3% (67.200) kao Moldavci, i 4,1% (37,9) kao Rusi. Sve druge nacionalnosti kao što su: Poljaci, Bjelorusi i Jevreji zajedno broje do 1,2% od ukupnog stanovništva ove oblasti.
Znamenitosti
thumb|lijevo|450px|Pogled na glavni dio kompleksa građevina Rezidencije bukovinsko-dalmatinskih mitropolita, danas dio Univerziteta u Černivcima. U Černivačkoj oblasti ima više od 700 historijskih spomenika među kojima se nalaze i mnoge drevne crkve i katedrale, (kao što je na primjer Kozmodemjanivska crkva) koje predstavljaju važan dio kulturnog života ove oblasti. Najznačajniji kulturno-historijski spomenik ovog područja je Rezidencija bukovinsko-dalmatinskih mitropolita koji je u periodu od 1864-1882. godine bio izgrađen po nacrtima češkog arhitekte Josefa Hlávke. Ova građevina koja se nalazi u gradu Černivci predstavlja izvanredan historijski primjer arhitekture iz 19. vijeka. Kompleks građevina izražava arhitektonske i kulturne utjecaje iz bizantijskog, gotskog i baroknog perioda i utjelovljuje snažno prisustvo pravoslavne crkve za vrijeme vladavine Habsburške monarhije, što je bio odraz politike Austro-Ugarske vjerske tolerancije. Završni proizvod ovog arhitektonskog poduhvata je bilo objedinjavanje bizantijskog i maurskog stila, sa Alhambrom kao nadahnućem. Nalazi se na listi Svjetske baštine UNESCO-a od 2011. Iste godine rezidencija bukovinsko-dalmatinskih mitropolita je stavljena na listu Sedam arhitektonskih čuda Ukrajine. thumb|desno|250px|Hotinska tvrđava oko koje se odigralo nekoliko značajnih bitaka. Na istoj toj listi se nalazi i tvrđava Hotin iz 14. vijeka, a nalazi se kod grada Hotin na desnoj obali rijeke Dnjestar. Ova stara historijska tvrđava koja predstavlja ukrajinski spomenik kulture bila je mjesto velike bitke između poljske vojske predvođene hetmanom Janom Karolom Hodkijevičem udruženom sa ukrajinskom kozačkom vojskom pod vođstvom Petra Konaševiča Sahaidačnog protiv osmanlijske vojske predvođene sultanom Osmanom II. Hotinska tvrđava ušla je u evropske historijske knjige nakon bitke kod Hotina 1621, predstavljajući simbol kozačke hrabrosti.
Lokvica (Prizren)
Lokvica je naselje u općini Prizren na Kosovu.
Smatra se jednim od najstarijih sela u Sredačkoj Župi. Područje ovog sela se graniči sa područjem Opolja, općina Dragaš. Ovdje 98% stanovništva čine Bošnjaci.
Položaj
Na devetom kilometru od Prizrena na magistralnom putu Prizren - Brezovica - Skoplje odvaja se desno put (2,5 km) koji ide uzbrdo kroz bagremovu šumu i vodi pravo u selo Lokvica.
Ime
Zemljište je jako erozivno i ima puno klizišta, sami nazivi pojedinih dijelova seoskog područja "Mlake" i "Lokov" (Lokve, Lokvanji) asociraju da je naziv samog sela najvjerovatnije došao odatle. (Lokve, Lokvanji => Lokvica).
Bijelo jezero (Zelengora)
Bijelo jezero nalazi se na Zelengori u Bosni i Hercegovini i smješteno je oko 500 m južnije od Crnog jezera. Zovu ga i Zeleno jezero, zbog njegove boje. Dužina jezera je oko 90, širina oko 70, a dubina oko 2,5 m. Nalazi se na 1.450 m nadmorske visine. U jezeru nema ribe. .
Popovo
Popovo je bila župa u Hercegovini tokom srednjeg vijeka. Pripadala je Humskoj zemlji. U sastav Bosanske banovine ulazi 1326. godine u doba bana Stjepana II Kotromanića.
Lokvica (Prizren)
Historija
Lokvica se spominje prvi put 1276. godine. Godine 1899. je otvorena prva škola u privatnoj kući, ali je ubrzo podignuta posebna zgrada za potrebe škole. 1982-1984, uz pomoć JNA mještani grade vodovod dugačak preko tri kilometra. Kasnije je i uspostavljena i kanalizaciona mreža. 1999. godine NATO intervencija je izazvala brojne promjene u selu.
Bijelo jezero (Zelengora)
Dio Zelengore na kojem su Bijelo i Crno jezero naziva se Trebava planina, sa vrhovima Planik 1796 m, Velika Košuta 1872 m, Treskavac 1803 m, stočarskim naseljima Lučki katun i Vrbničke kolibe i visoravni Ljubin grob. Većina autora ovaj dio smatra najpitomijim dijelom Zelengore. Nepregledna bjelogorična šuma prati put od Tjentišta uz rijeku Hrčavku. Vrh Treskavac se ističe visokim stijenama, krije kanjon rijeke, i gotovo da predstavlja planinu za sebe. Pejsaž prašume mijenja se u alpske pašnjake. Na sjevernim strana pojavljuje se crnogorična šuma, koja dovodi do jezera, a iznad njih je greben vrhova Orlovac, Kozije stijene i Bregoč. Do Orlovačkog jezera na centralnom platou Zelengore stiže se za dva sata pješačenjem.
U blizini jezera su stočarske kolibe pod nazivom Lučki katun i Vrbničke kolibe stanovništva iz Tjentišta. U periodu ljeta stočari sa stadima ovaca obilato koriste pašnjake jer su još iz vremena Austrougarske sudskim putem izborili prava na ispašu.
Popovo
Župa Popovo obuhvata Popovo polje u toku rijeke ponornice Trebišnjice, sjeverni dio područje Ljubinja i južni dio područje Bobana. Graniči na jugu sa područjem Dubrovačke republike, (ranija župa Primorje), na istoku područjem Trebinja, na sjeveru sa župama Dabar i Dubrave i na zapadu župom Žaba. U 15. vijeku sjeverno područje župe Popovo imalo je na području Ljubinja zasebnu, izdvojenu cjelinu, tako da se samo Popovo polje ubrajalo u župu Popovo.
Na području župe Popovo najvažnija vlastela bili su Nikolići i njihovi vazali Brlići, Ivanovići i Krasomirići. Nije ubiciran lokalitet na kojem se nalazila glavna utvrda koju izvori navode pod imenom Popovski. Kultni centar župe je bio u Zavali. Najvažnija naselja u župi Popovo su Dračevo, Žakovo, Čvaljina, Velja Međa, Ravno, Orahov Do, Sedlari, Poljice, Golubinac, Drijenjani, Grepci, Vršće, Dubljani, Površ, Kotezi i Veličani. Osnovna zanimanja stanovništva su zemljoradnja i stočarstvo. Blizina Dubrovnika omogućavala je razvoj trgovine i trajniju orijentaciju domaće radne snage u primorju.
NGC 6427
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Luis de Góngora
mini|Luis de Góngora y Argote Luis de Góngora y Argote (Córdoba, 11. juni 1561. - Córdoba, 24. maja 1627.), španski barokni pjesnik.
U početku je pisao u duhu narodne poezije i usavršio izraz romanci, ali, ubrzo je počeo tražiti novi pjesnički jezik, stvarati vlastitu sintaksu i razrađivati smionu metaforiku, često punu mitološke simbolike, nepristupačnu nedovoljno obrazovanom čitaocu (poeme Samoće, Polifem i Galatea, obje oko 1611.). Smatra se jednim od glavnih predstavnika kulteranizma (prema špan. culto=učen), pravca što je po njegovim epigonima nazvan i gongorizam, i jedan je od najvećih predstavnika hermetičke lirike uopće. Utjecao je i na razvoj evropske poezije 20. vijeka.
Kazagići (Novo Goražde)
Kazagići su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Popis stanovništva u Bosni i Hercegovini 1895.
Ukupni rezultati po vjerskoj osnovi
1 Do popisa 1905. godine pravoslavci su popisivani kao grčki pravoslavci
2 Do 1901. godine službeno ime na njemačkom:Muhammedaner, (muhamedanci), odnosi se na pripadnike islamske vjeroispovjesti. Izraz se može često naći i danas u sredstvima javnog izvještavanja (novinama i televiziji) u Austriji, pogotovo ako se radi o vremenina Austro-ugarske monarhije u Bosni i Hercegovini. Često se veže s riječju Bosniaken (bosanski Bošnjaci), te se i time razgraničava od danas korištene riječi "Bosnier", (Bosanac), koji označava osobu sa bosanskim državljanstvom.
Paleoklimatologija
Paleoklimatologija (stgrč. παλαιος - palaios = drevni, + κλίμα –klima = mjesto, zona + -λογία - –logia = nauka), paleklimatska nauka – je nauka o klimatskim promjenama koje su se zbivale tokom historijske prošlosti planete Zemlje, kao i kosmičke promjene koje su na nju utjecale. Koristi se odgovarajućim zapisima fosilnih ostataka, paleobotaničkih nalaza, iz ledenih pokrivača, godova, sedimenata i stijena, kako bi odredila hronologiju proteklih kretanja klimatskog sistema na Zemlji.
IC 194
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Azra (serija)
Azra je turska romantično-dramska TV-serija u kojoj glavne uloge tumače Alina Boz, Alp Navruz, Dolunay Soysert, Seray Gözl i Nihat Altınkaya. Premijerno se emituje od 22. jula 2018. godine na TRT 1.
U Bosni i Hercegovini serija se emitira od 20. novembra 2019. na mreži Nova BH.
Endometrioza
Endometrioza je naziv za stanje koje karakterizira nalaz i rast tkiva endometrija (unutarnji sloj maternice) izvan endometrija i miometrija maternice. Nalaz endometrija u miometriju naziva se adenomioza (nekad lat. endometriosis interna). Takav "ektopičan" endometrij ima iste histološke značajke kao i normalni endometrij.
Normalan endometrij u maternici se tokom menstruacijskog ciklusa odljušti i izlazi iz tijela. Kod endometrioze, ektopično tkivo reagira na hormonske promjene kao i normalni endometrij. Tako odljuštene stanice i krv obično ne mogu izaći iz tijela i uzrokuju razne promjene kao što su: unutarnje krvarenje, upala, bol, ožiljci ili neki drugi simptomi na organima koji nisu dio ženskog spolnog sistema (mokraćni sistem, probavni trakt, središnji živčani sistem).
Simptomi
Glavni i najčešći simptom endometrioze je zdjelična bol. Bol je obično razmjerna proširenosti bolesti, iako neke žene ne osjećaju, ili osjećaju vrlo malu bol, unatoč znatnoj raširenosti i uznapredovalosti bolesti. Bol može biti i intenzivna, unatoč vrlo malom žarištu endometrioze.
Ostali simptomi mogu uključivati:
Lokalizacija i klasifikacija
Endometriozu najčešće nalazimo u zdjeličnim strukturama:
Endometrioza se klasificira kao minimalna, blaga, umjerena ili teška (I-IV), nakon laparaskopske procjene broja i veličine žarišta, te nazočnosti priraslica.