cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zemljo moja / Budi s njom
"Zemljo moja / Budi s njom" sedma je singl-ploča sarajevske pop-rok grupe Ambasadori. Objavila ga je izdavačka kuća Diskoton 1975. Na A-strani je jugoslavenska rodoljubna pjesma "Zemljo moja" za koju je muziku, tekst i aranžman napisao Kemal Monteno. Komponirana je u stilu šlagera, a u tekstu pjesme govori se o ljubavi pojedinca prema domovini. U vrijeme kad je nastala, pjesma je bila posvećena jugoslavenskim gastarbajterima koji su odlazili iz Jugoslavije u druge zemlje u potrazi za poslom. Njena prva izvedba bila je na festivalu Vaš šlager sezone te godine, a Ambasadore je pratio Revijski orkestar Radiotelevizije Sarajevo i hor uz dirigentsku palicu Esada Arnautalića. Pjesma započinje lirskim uvodom na oboi za kojom slijede violine i ostatak orkestra s horom. Neponovljivu interpretaciju Ismete Dervoz obogaćuje zvuk mandoline i diskretna pratnja violina dajući jadranski ugođaj, nakon kojeg dolaze glasni produženi pjevački akcenti Ismete Dervoz i hora pri pjevanju "zemljo moja" kao priprema za vrhunac u pjesmi koji slijedi u refrenu. Nakon glasnog refrena dolazi lagani uvod na oboi s početka pjesme ponavljajući isti svirački redoslijed i završavajući je s refrenom. Ova antologijska pjesma predstavlja lijep primjer doprinosa sarajevske škole pop roka cjelokupnoj tadašnjoj jugoslavenskoj pop rok sceni. "Zemljo moja" je bila jedna od najomiljenijih pjesama Josipa Broza Tita, te je kao takva često bila puštana na zvaničnim prijemima koje je organizirao Tito. Na B-strani je pjesma "Budi s njom" za koju je muziku napisao gitarist i vođa Ambasadora Slobodan Vujović, koji je zajedno sa Kemalom Montenom napisao tekst, dok je aranžman uradio zajedno sa saksofonistom Ambasadora Andrejom Stefanovićem. Prva javna izvedba ove pjesme bila je na Festivalu Opatija 1975. Ovom singl pločom Ambasadori su potvrdili pjevački i izvođački kvalitet, koji ih je svrstao (zajedno s Indexima i Bijelim dugmetom) u sam vrh tadašnje sarajevske pop-rok scene iz sredine 1970-ih. Obje pjesme uvrštene su na njihovoj prvoj LP ploči, a fotografiju i dizajn za omot uradio je Dragan S. Stefanović.
Ludvik Lazar Zamenhof
Ludvik Lazar Zamenhof (, ; Białystok, 15. decembar 1859 – Varšava, 14. april 1917) bio je poljski oftalmolog i tvorac međunarodnog umjetnog jezika esperanta.
Poznat je također po svojim Pseudonimima: Dr. Esperanto, Gofzamen, Unuel, Anna R.
Biografija
Zamenhofovi roditelji su bili: Marko Zamenhof, učitelj, i Rozalija Zamenhof. Njegova porodica su Jevreji porijeklom iz Litvanije.
Odrastao je u Białystoku (u tadašnjoj Ruskoj Imperiji, današnja Poljska), višenacionalnom gradu, u kome su se govorili mnogi jezici.
Za vrijeme studiranja upoznao se sa cionizmom, međutim, shvativši njegovu nerealnost, posvetio se kreiranju esperanta. Studirao je medicinu u Moskvi (1879–1881) i Varšavi (1881–1885). Specijalizovao se za oftalmologiju u Beču (1886).
Rudimentalni oblik esperanta bio je dovršen do početka zime 1878. i mladi Zamenhof sa svojim gimnazijskim kolegama organizuje slavlje koje naziva „danom rođenja međunarodnog jezika“. Međutim on nije prestajao da svoj jezički projekt dotjeruje tako da npr. 1881. postoje tri u mnogo čemu različita jezička projekta, a već 1885. daje projektu konačni izgled. Zatim je slijedeće dvije godine nastojao da nađe izdavača.
Sve troje Zamenhofove djece ubili su nacisti: sina Adama policija u Varšavi po naređenju Berlina, a obje ćerke Lidiju i Sofiju usmrtili su u gasnim komorama Treblinke 1942. Njegov unuk Luj-Kristofer Zaleski-Zamenhof sada živi u Francuskoj.
Esperanto
Dana 26. jula 1887. izlazi iz štampe Prva knjiga esperanta, zahvaljujući pomoći koje dobija od oca Klare Zamenhof (devojačko Silbernik) s kojom se iste godine ženi. Prvi njihov sin Adam Zamenhof, rođen 1888, postat će također oftalmolog, i nastaviti će sa praksom svog oca; njihova prva ćerka rođena 1889, postati će također ljekar; druga ćerka Lidija Zamenhof, rođena 1904, najvjernije od djece slijedila je put svoga oca, organizujući nastavu na esperantu.
Novembra 1897. porodica Zamenhov se nastanjuje u Varšavi, u siromašnom jevrejskom kvartu. Tek 1905, prvi put za 20 godina, dobijaju priliku da sa suprugom otputuje na „Prvi esperantski kongres“ takozvani Bolonjski proces. Kasnije, zahvaljujući honoraru koje počinje da dobija od poznatog esperantskog časopisa La Revuo, nastavlja da svake godine učestvuje na esperantskim kongresima, pa čak i na onom 1910. u Washingtonu. Počev od 1905. do Prvog svjetskog rata njegov život teče mirno i radno; preko dana u ljekarskoj ordinaciji, a samo uveče bi mogao da se posveti svojim strastima: jeziku i projektu univerzalne religije; između ovih dijelio je svoje snage i vrijeme.
Na esperantskom planu njegovi prevodi redovno se pojavljuju u esperantskim časopisima, sa sve većim uspjehom.
Religija
Na religijskom planu, on objavljuje 1906, u Rusiji, anonimnu brošuru o „Homaranizmu“. Najpoznatiji francuski esperantista toga vremena De Bofron ga žestoko napada u časopisu „L'Esperantiste“, i Zamenhof mu odgovara, ali uvijek anonimno. Jula 1911. prisustvuje Međunarodnom antirasnom kongresu u Londonu gdje predstavlja svoj projekt u kome kaže, da „će međuplemenska različitost i mržnja potpuno nestati kada cijelo čovječanstvo bude govorilo jednim jezikom i imalo jednu religiju“. Kasnije, da bi pokušao što što lakše da brani svoja religijska ubjeđenja, a da ne prouzrokuje štetu esperantskom pokretu 1912, na Svetskom esperantskom kongresu u Krakovu, javno se distancira od svake buduće uloge u esperantskom pokretu. Sljedeće godine, objavljuje novu kompleksniju verziju svoje ranije brošure pod nazivom „Deklaracija o Homaranizmu“: očigledno u želji da aludira na „Deklaraciju o Esperantizmu “, koju beše obznanio na Prvom kongresu u Bolonji.
Bio je zamislio da organizuje kongres svojih religijskih pristalica u Parizu kada ga u tom trenutku prekida iznenadna ratna eksplozija. Morao je da se vrati u Varšavu preko Švedske i Finske. Vrativši se natrag u svoj grad, nastavio je neumorni rad. Završava 4 toma Andresenovih bajki, prijevod Starog zavjeta; istovremeno on završava cirkularno pismo sazivajući sastanak svih intelektualaca koji bi bili voljni da organizuju Opći svjetski kongres za novu (neutralnu) sveopću religiju. Usred tih nastojanja sustiže ga smrt 14. aprila 1917. Ostao je do posljednjeg daha vjeran svojim idealima, koje je tako lijepo opisao u dole citiranom pismu Alfredu Mišou (Alfred Michaux).
Alabama
Alabama (skraćenica: AL) jest savezna država na jugoistoku SAD-a. Graniči sa Tennesseejem na sjeveru, Georgijom na istoku, Floridom i Meksičkim zalivom na jugu i Mississippijem na zapadu. Ona je 30. savezna država po veličini i 23. po broju stanovnika među svim američkim saveznim državama. Sa 2.100 km, Alabama je jedna od država koja ima najduže plovne riječne puteve u SAD. Od građanskog rata do Drugog svjetskog rata, Alabama je, poput mnogih južnjačkih država, patila zbog ekonomskih poteškoća, djelimično zbog njene stalne zavisnosti od poljoprivrede. I pored rasta velikih industrijskih i urbanih centara, u zakonodavnim tijelima je prevlast imao bijelački ruralni lobi sve do 1960tih, dok su afroamerikanci i interesi gradskog stanovništva bili marginalizirani. Afroamerikanci i siromašni bijelci su gotovo bili lišeni građanskih prava 1901. godine, a takav status su zadržali sve do 1965. godine.
Nakon Drugog svjetskog rata, Alabama je doživjela rast nakon što je ekonomija države prošla kroz tranziciju od one primarno zasnovane na poljoprivredi do ekonomije sa raznolikim interesima. Osim toga, širenje i izgradnja vojnih struktura i baza Američkih vojnih snaga dalo je poticaj državnoj privredi i pomoglo da se smanji jaz između poljoprivredne i industrijske privrede tokom sredine 20. vijeka. Danas početkom 21. vijeka ekonomija Alabame je zasnovana na menadžmentu, industriji automobila, finansijskom sektoru, aeronautici, rudarstvu, obrazovanju, trgovini i tehnologiji.
Nezvanični nadimak savezne države Alabama je Yellowhammer State (bos. Država zlatnog djetlića) po djetliću Colaptes auratus, simbolom Alabame. Osim toga, Alabama ima i nadimak Heart of Dixie (Srce američkog juga) i država pamuka. Drvo simbol Alabame je dugolisni bor, dok je cvijet kamelija. Glavni grad je Montgomery. Najveći grad po broju stanovnika je Birmingham, a po površini je Huntsville. Najstariji grad je Mobile, kojeg su osnovali francuski kolonisti. Alabama je savezna država Sjedinjenih Američkih Država od 1819. godine.
Etimologija
thumb|lijevo|Jedan od ulaza u pećinu Russell u okrugu Jackson. [[Ugalj iz ognjišta domorodačkih kampova u pećini datiran je u period između 6550 i 6145 p.n.e.]] Evropsko-američko ime rijeke Alabame kao i cijele savezne države potiče od domorodačkog naroda Alabama, plemena koje je govorilo Muskogean jezikom, a čiji su članovi živjeli neposredno ispod ušća rijeka Coosa i Tallapoosa, u gornjem toku rijeke. U jeziku plemena Alabama, riječ za pripadnika plemena Alabama je Albaamo (odnosno Albaama ili Albàamo u različitim dijalektima; oblik množine glasi Albaamaha). Vjeruje se da je riječ Alabama došla iz srodnog Choctaw jezika i da je usvojena od strane plemena Alabama kao njihovo vlastito ime. Ortografija riječi nije jednoznačna i varira značajno u brojnim historijskim izvorima. Jedna od najranijih zabilježenih upotreba riječi su tri izvještaja sa de Sotove ekspedicije 1540. godine sa Garcilaso de la Vegom, kada je zabilježio ime Alibamo, dok su the Knight of Elvas i Rodrigo Ranjel zapisali Alibamu i Limamu, respektivno, u pokušajima da transkribiraju pojam. Zabilježeno je da su Francuzi 1702. to pleme zvali Alibamon, a francuske mape su rijeku zabilježile pod imenom Rivière des Alibamons. Druge varijante ovog pojma uključuju Alibamu, Alabamo, Albama, Alebamon, Alibama, Alibamou, Alabamu i Allibamou.
Izvori se ne slažu u potpunosti u značenju riječi. U članku u Jacksonville Republicanu iz 1842. godine navedeno da znači Ovdje se odmaramo. Ova naznaka je popularizirana tokom 1850tih u knjigama Alexander Beaufort Meeka. Međutim, istraživači koji su proučavali Muskogean jezik nisu mogli dokazati da je ovaj prevod tačan.
Naučnici vjeruju da je riječ potekla iz riječi Choctaw jezika alba (u značenju "biljke" ili "korovi") i amo ("rezanje", "šišanje" ili "sakupljanje"). Približno značenje bi moglo biti oni koju uklanjaju žbunje ili sakupljači bilja, aludirajući na pripremu zemlje za kultiviranje ili sakupljanje ljekovitih biljaka. Osim imena države, u Alabami postoje brojni toponimi koji imaju ime domorodačkog porijekla.
Položaj
Alabama je trinaesta savezna država po veličini u SAD, ukupne površine 135.760 km2, od čega se 3,2% odnosi na vodene površine, čime je Alabama 23. država po vodenim površinama i na drugom mjestu u SAD po veličini unutrašnjih vodenih puteva (rijeka i jezera). Oko tri petine države čine pretežno ravničarsko zemljište, uglavnom nagnuto ka rijeci Mississippi i Meksičkom zalivu. Područje sjeverne Alabame je uglavom brdovito, kuda je rijeka Alabama usjekla velike doline. To područje je bogato brojnim vodotocima, potocima, rječicama i jezerima.
NGC 470
NGC 470 (također poznat kao Arp 227, IRAS 01171+0308, MCG 0-4-84, PGC 4777 i UGC 858) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 109 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 2,90 (92 hiljade sg) a najmanji 1,7 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. decembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Alabama
Položaj
Alabama se graniči sa Tennesseejem na sjeveru, Georgijom na istoku, Floridom na jugu i Mississippijem na zapadu. Na krajnjem južnom dijelu države, Alabama ima izlaz na Meksički zaliv. Nadmorska visina u Alabami se kreće od nivoa mora u zalivu Mobile do preko 550 m u Apalačkom gorju na sjeveroistoku zemlje.
Između rijeka Coosa River i Auburn nalazi se visoravan Piedmont sa crvenim tlom, koje sadržava visoki procenat željezne rude; na jugu i zapadu su uglavnom pustinjski predjeli prema Meksičkom zalivu. Veliki dio države prekriven je šumom.
Procjenjuje se da je u Alabami 2013. godine živjelo 4.833.722 stanovnika (2013.).
Podjela
Alabama je teritorijalno podijeljena na 67 okruga: Okrug Autauga, Baldwin, Barbour, Bibb, Blount, Okrug Bullock, Butler, Calhoun, Chambers, Cherokee, Okrug Chilton, Choctaw, Clarke, Clay, Cleburne, Coffee, Okrug Colbert, Okrug Conecuh, Okrug Coosa, Covington, Okrug Crenshaw, Okrug Cullman, Okrug Dale, Dallas, DeKalb, Elmore, Escambia, Okrug Etowah, Fayette, Franklin, Okrug Geneva, Greene, Hale, Henry, Houston, Jackson, Jefferson, Lamar, Lauderdale, Lawrence, Lee, Limestone, Lowndes, Macon, Madison, Okrug Marengo, Marion, Marshall, Okrug Mobile, Monroe, Montgomery, Morgan, Perry, Pickens, Pike, Randolph, Russell, Shelby, St. Clair, Sumter, Talladega, Tallapoosa, Tuscaloosa, Walker, Washington, Wilcox, Winston.
Historija
Poštanska marka američke pošte povodom 150-godišnjice ulasaka Alabame u SAD iz 1969. godine|desno|mini Prije otprilike 9500 godina naselili su se prvi Indijanci na današnje područje Alabame. Do dolaska prvih Evropljana na sjeveru su živjeli Cherokee i Chickasaw indijanci. Na jugu su živjeli Choctaw i Creek indijanci. Oni su trgovali sa plemenima na sjeveroistoku preko rijeke Ohio još od perioda 1000 p.n.e. sve do dolaska evropskih kolonizatora.
Nakon što su Francuzi izgubili Sedmogodišnji rat protiv Britanaca, ona je postala dio britanske Zapadne Floride od 1763. do 1783. Nakon pobjede revolucionarnih američkih snaga u ratu za američku nezavisnost, teritorija je podijeljena između SAD-a i Španije. Španija je zadržala kontrolu nad ovom zapadnom teritorijom od 1783. do predaje španskog garnizona u Mobilu snagama SAD-a 13. aprila 1813. godine.
Thomas Bassett, lojalist britanske monarhije tokom revolucionarnog perioda, bio je jedan od najranijih bijelih naseljenika u državi izvan grada Mobile. On se naselio u distriktu Tombigbee početkom 1770tih. Granice distrikta bile su ugrubo ograničene na područje unutar nekoliko milja od rijeke Tombigbee i uključivalo je dijelove današnjeg južnog okruga Clarke, najsjevernije područje okruga Mobile i veći dio okruga Washington.
Sa izuzetkom područja oko grada Mobile i Yahoo zemalja, područje južne trećine današnje Alabame je bilo dio teritorije Mississippija kada je ta teritorija organizirana 1798. godine. Yazoo zemlje su dodane teritoriji 1804. nakon skandala. Španija je zadržala pretenzije na svoju bivšu teritoriju Zapadne Floride, što su kasnije postali obalni okrugi do sporazuma Adams-Onís kojim su oni zvanično pripojeni SAD 1819. godine.
14. decembra 1819. Alabama konačno postaje 22. savezna država SAD-a.
Privreda
Alabama je dosta investirala u avioindustriju, obrazovanje, zdravstvo, bankarstvo i neke teške industrije, uključujući proizvodnju automobila, rudarstvo i izdvajanje minerala, proizvodnju čelika i metaloprerađivačku industriju. Po podacima iz 2006. godine, biljna i životinjska proizvodnja u Alabami je bila u vrijednosi od 1,5 milijarde US$. Za razliku od primarne poljoprivredne ekonomije iz prethodnog vijeka, danas ona sačinjava samo oko 1% bruto domaćeg proizvoda države. Broj privatnih farmi je znatno opao i stagnira još od 1960tih, kada je zemlja prodana šumarskim kompanijama, građevincima i velikim farmerskim konglomeratima.
Struktura nepoljoprivredne zaposlenosti u 2008. godini bila je sljedeća: 121.800 osoba je bila uposleno u menadžmentu, 71.750 u poslovnim i finansijskim aktivnostima, 36.790 u zanimanjima u vezi računara i matematike, 44.200 u oblasti arhitekture i inženjeringa; 12.410 u prirodnim i društvenim naukama; 32.260 u socijalnim i društvenim uslugama; 12.770 u pravnoj oblasti; 116.250 u obrazovanju; 27.840 u umjetnosti, medijima i dizajnu; 121.110 u zdravstvu; 44.750 u vatrogasnoj službi, osiguranju i administraciji; 154.040 u proizvodnji i preradi hrane; 76.650 u građevinarstvu i određavanju; 53.230 u privatnim uslugama; 244.510 u trgovini; 338.760 u poslovnoj i administrativnoj podršci; 20.510 u ribarstvu, šumarstvu i srodnim granama; 120.155 u naftnoj industriji i rudarstvu; 106.280 u oblasti održavanja instalacija i popravkama; 224.110 u proizvodnji i 167.160 zaposlenih u saobraćajnim granama.
Prema podacima američke agencije za ekonomske analize, ukupni bruto državni proizvod Alabame u 2008. godini iznosio je 170 milijardi US$ odnosno 29.411US$ po glavi stanovnika. BDP Alabame u 2012. godini porastao je za 1,2% u odnosu na 2011. godinu. Najveće pojedinačno povećanje se odnosilo na područje informacionih tehnologija. U 2010. godini dohodak po glavi stanovnika u saveznoj državi iznosio je 22.984 US$.
Prosječna sezonska stopa nezaposlenosti u Alabami po podacima iz februara 2014. godine iznosila je 6,4%. Ova stopa je u rangu američke sezonske stope nezaposlenosti od 6,7%.
Vlada
Osnivački osnovni dokument vlade Alabame je Ustav Alabame, koji je zvanično ratificiran 1901. godine. Sa gotovo 800 amandmana i 310 hiljada riječi, to je jedan od najdužih ustava na svijetu i oko četrdeset puta je duži od američkog Ustava. Postoji značajan pokret i inicijativa za moderniziranje i izmjenu ustava Alabame.
Kritičari sugeriraju da ustav Alabame daje znatno centraliziranu vlast vladi u Montgomeryu te lokalnu vlast praktično ostavljaju bez ikakvih nadležnosti. Bilo koja promjena politike koja se predloži na državnom nivou mora biti odobrena od strane cijelokupne zakonodavne vlasti Alabame, a često i putem državnog referenduma. Jedna od kritika trenutnog ustava navodi njegovu zamršenost i dužinu namjerno ostavljenu da bi zakonski omogućila segregaciju i rasizam.
Vlast u Alabami je podijeljena na tri nivoa vlasti:
Članovi Zakonodavne skupštine preuzimaju dužnost odmah nakon novembarskih izbora. Zvaničnici na državnom nivou, kao što su guverner, zamjenik guvernera, državni pravobranilac i drugi preuzimaju dužnosti u januaru sljedeće nakon izbora.
Stanovništvo
Prema podacima iz popisa 2010. Alabama je imala 4.779.736 stanovnika. Rasni sastav stanovništva u saveznoj državi bio je sljedeći:
Etničke zajednice
Indijanci kojima je Alabama domovina: Alabama, Apalachee, Apalachicola, Koasati, Mobile, Muklasa, Muskogee, Napochi, Osochi, Sawokli, Tohome i Tuskegee.
John Komlos
John Komlos (rođen 28. decembra 1944) jest američki ekonomski historičar mađarskog porijekla i bivši šef katedre za ekonomsku historiju na Univerzitetu u Münchenu. Tokom 1980-ih, Komlos je bio ključan u nastanku antropometrijske historije, studije o uticaja ekonomskog razvoja na ljudske biološke ishode kao što je fizički rast.
Karijera
Komlos je stekao doktorat iz historije 1978. i drugi doktorat iz ekonomije 1990. na Univerzitetu u Chicagu, gdje je pod uticajem ekonomskog historičara Roberta Fogela istraživao ekonomsku historiju ljudskog fizičkog rasta. Komlos je ovu novu disciplinu 1989. nazvao "antropometrijska historija". Bio je saradnik u Populacijskom centru "Carolina" na Univerzitetu Sjeverne Karoline u Chapel Hillu od 1984. do 1986.
Komlos je također predavao na Univerzitetu Harvard, Univerzitetu Duke, Univerzitetu Sjeverne Karoline u Chapel Hill, Univerzitet u Beču i Ekonomskom univerzitetu u Beču. Do odlaska u penziju, osamnaest godina je radio kao profesor ekonomije i ekonomske historije na Univerzitetu u Münchenu. Također je bio osnivač i urednik časopisa Ekonomija i ljudska biologija 2003. godine. Kroz ovaj istraživački program postao je humanistički ekonomist shvatajući da konvencionalna ekonomija ne prikazuje adekvatno na koji način realna ekonomija funkcionira. Od finansijske krize 2008. piše o aktuelnim ekonomskim temama iz humanističke perspektive. Njegova knjiga Osnove realne ekonomije: šta svaki student ekonomije treba da zna zalaže se za "kapitalizam s ljudskim licem". Knjiga je prevedena na pet jezika. Komlos je 2013. izabran za člana kliometrijskog društva. Komlos je također pisao blogove za PBS o aktuelnim ekonomskim pitanjima.
Vlada Republike Srpske Radovana Viškovića II
Sedamnaesta Vlada Republike Srpske je osnovana 21. decembra 2022, a za predsjednika je drugi put za redom izabran Radovan Višković.
Napomene
<references group="lower-alpha" />
Glumina (Neum)
Glumina je naseljeno mjesto u općini Neum, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Glumina je jedno od manje grupe naselja koja nose zajednički naziv Gornje Hrasno. Smještena je gotovo u sredini Hrasnog, u kraškoj udolini ukliještenoj među brdima. Od Hutova je udaljena oko 5,5 km. Put za Gluminu odvaja se nakon 4 km sa puta (Gornje) Hutovo – Velja Međa (Popovo polje), gdje se kod umjetnog jezera Vrutak put penje ka selu Glumini.
Historija
Oko sela se nalazi nekoliko prahistorijskih tumula u nizu iz vremena Ilira. Iznad sela je brdo Gradina. U podnožju Gradine su brojne suhozidne omeđine brojnih zgrada. U selu je bunar koji mještani zovu “Grčki bunar”, te staro groblje sa malom crkvom i nekropolom od 5-6 stećaka. U Glumini je postojala i crkva sv. Petra, srušena u potresu 1667. godine. Na osnovu ovih zapažanja i imena sela koje se rijetko sreće u ovim krajevima iznesena je pretpostavka da i dalje treba računati sa mogućnošću da je Galumainik Konstantina Porfirogeneta bio u selu Glumini.
Područje Hrasna pripadalo je u srednjem vijeku humskoj župi Žabi čiji vlastelini su bili neposredni vazali bosanskog kralja, a češće vazali Sankovića u Popovu i Kosača. Nekropola sa 62 stećka nalazi se oko 1.5 km jugozapadno od naselja. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
U Hercegovački sandžak iz vremena Osmanlija ulazi početkom 1470. godine
Gaston IV
Gaston IV (? – 1131) bio je francuski plemić, vikont Béarna u srednjem vijeku (1090 – 1131). Poznat je i kao Gaston Krstaš (francuski: le Croisé) jer je postao krstaš te je sudjelovao u Prvom krstaškom ratu.
Bio je sin vikonta Centulea V i njegove rodice Gisle (Gizela); par se rastao zbog incesta nakon rođenja Gastona. Gaston je nazvan po svom dedi, Gastonu III (koji možda nije bio pravi vikont).
Balaguša džamija
mini|desno|Čaršijska džamija u Livnu Džamija Bali-age Ljubunčića, Balaguša džamija ili Čaršijska džamija se nalazi u starom dijelu grada Livna, na Staroj čaršiji, po kojoj je i dobila svoje kolokvijalno ime. Jedna je od nekoliko potkupolnih džamija u Livnu, za koju se smatra da je podignuta nakon 1530. i prije 1550. godine. Nacionalni je spomenik kulture Bosne i Hercegovine i pod zaštitom države.
Gaston IV
Gaston IV je pobijedio Dax te preuzeo kontrolu nad sljedećim mjestima, imena – Mixe, Orthez (Ortès) i Ostabat-Asme. Ipak, i dalje je tehnički bio vazal vojvode Akvitanije.
Balaguša džamija
Balaguša džamija, kao i sve livanjske potkupolne džamije, pripadaju osmanlijskom tipu jednoprostorne džamije sa trijemom potkrivenim sa tri male kupolice. Visoka kupola, koja se nalazi u visini šerefe, nizak tambur i nizak minaret sa niskom krovnom konstrukcijom, izdvajaju livanjske potkupolne džamije u posebnu grupu bosanskohercegovačkih džamija. Po konstrukciji podsjećaju na potkupolne džamije iz 14. stoljeća u Izniku (Nikeji).
Gaston IV
Na povratku iz rata u Béarn, Gaston je dao podići mnoge crkve te je smatran pobožnim katolikom. On sam je smatrao da katolici i muslimani mogu živjeti u miru skupa.
Balaguša džamija
Teško čitljiv natpis na Balaguša džamiji glasi: <blockquote style="border: 1px solid blue; padding: 2em;"> ''Neka Allah sa čašću i plemenitosti oprosti Dobrotvoru i ostalim vjernicima, i Dobrotvoru neka podijeli obilnu nagradu. Postavismo kronogram sa zlatnim perom.''
Gaston IV
Brak
Gastonova supruga je bila španska plemkinja Aragonije, Talesa Sánchez (Talèse d'Aragon). Imali su djecu:
Gostović (rijeka)
mini|Vodopad na Gostoviću. Gostović je rijeka u Srednjoj Bosni i desna pritoka Bosne.
Rijeka Gostović teče na prostoru općine Zavidovići. Izvire ispod planine Tajan, a završava svoj tok ulijevanjem u rijeku Bosnu kod Zavidovića. U sljevu rijeke Gostović nalaze se i ostaci srednjovjekovnog hrišćanskog (pravoslavnog) manastira Udrim.
Pored nekoliko vodopada visokih par metara, Gostović je bogat brojnim ribljim vrstama. Rijeka protiče kanjonom i stvara prelijepe pejzaže. Rijeka Gostović je omiljena destinacija stanovnika Zavidovića i okolnih gradova koji dolaze na istu tokom ljeta kako bi se osvježili.
NGC 2174
NGC 2174 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 6. februara 1877. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
192.
Godina 192. (CXCII) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Elija i Pertinaksa (ili, rjeđe, godina 945. Ab urbe condita). Oznaka 192. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Umjetnička zbirka Draginje i Voje Terzić
Historija
Bračni par Terzić, rođeni su u Sarajevu, većinu svog života posvetili su kolekcionarstvu, prikupljanju umjetnina, a da su pri tom imali skromne novčane prihode (po zanimanju su bili domaćica i vozač). Njihova strast javila se ubrzo nakon Drugog svjetskog rata, kada upoznali su slikara i likovnog kritičara Kostu Strajnića. Pomagali su ih umjetnici, ustupajući im svoja djela za simbolične sume novca ili su im ih darovali. Grad Banja Luka 1977. godine zaključio je ugovor o doživotnom izdržavanju Terzića. Terzići su gradu darovali 238 umjetnina, a za uzvrat su dobili veći stan za stanovanje, sa odvojenim, galerijskim prostorom za smještaj i izlaganje zbirke, kao i mjesečnu novčanu potporu. Terzići nisu imali potomstva.
Nepoznati provalnici ušli su u stan Terzića 2003. god. i odnijeli 44 umjetnička predmeta.
Opis
Po svom profilu Umjetnička zbirka Draginje i Voje Terzić je likovno-umjetnička zbirka sa 1030 sakupljenih umjetnina nastalih uglavnom na prostoru bivše SFR Jugoslavije, od druge polovine X I X  vijeka do današnjih dana. Umjetnine su radovi od oko 150 različitih umjetnika i predstavljaju značajnu i široku kolekciju jugoslovenske umjetnosti. U zbirci se mogu izdvojiti tri cjeline.
Dubrovačka cjelina se najbrže popunjavala pod utjecajem Strajnićevih sugestija i predloženih kontakata.
Jugoslovenska cjelina je najbrojnija i po zastupljenim umjetninama, vrlo vrijedna, te zajedno sa prethodne dvije cjeline zaokružuje razdoblje moderne proteklog vijeka na prostoru SFR Jugoslavije.
Ostavinskom raspravom, jedan dio djela pripao je gradu Banjaluka u trajno vlasništvo, a ostala su povjerena Muzeju savremene umjetnosti Republike Srpske na čuvanje. Za obnavljanje prostorija i oživljavanje duha poznate banjalučke porodice postoji projekat.
Svjetska banka
Svjetska banka je međunarodna finansijska institucija koja daje zajmove i grantove vladama zemalja sa niskim i srednjim dohotkom u svrhu realizacije kapitalnih projekata. Svjetska banka je zajednički naziv za Međunarodnu banku za obnovu i razvoj (IBRD) i Međunarodnu asocijaciju za razvoj (IDA), dvije od pet međunarodnih organizacija u vlasništvu Grupacije Svjetske banke. Svjetska banka je osnovana 27. decembra 1945. godine na konferenciji u Bretton Woodsu, a počela je s radom 26. juna 1946. godine. Nakon sporog početka, njen prvi zajam bio je Francuskoj 1947. godine. 1970-ih se fokusirala na kredite zemljama u razvoju, odstupajući od te misije 1980-ih. U posljednjih 30 godina, uključila je nevladine organizacije i ekološke grupe u svoj kreditni portfolio. Na njenu kreditnu strategiju utiču ciljevi održivog razvoja, kao i zaštite životne sredine i društva.
Od 2022. Svjetskom bankom upravljaju predsjednik i 25 izvršnih direktora, kao i 29 različitih potpredsjednika. IBRD i IDA imaju 189 odnosno 174 zemlje članice. Najveću moć glasanja imaju SAD, Japan, Kina, Njemačka i Velika Britanija. Banka cilja kredite zemljama u razvoju kako bi pomogla u smanjenju siromaštva. Banka je uključena u nekoliko globalnih partnerstava i inicijativa, i preuzima ulogu u radu na rješavanju klimatskih promjena. Svjetska banka upravlja brojnim krilima za obuku i radi sa Inicijativom za čisti zrak i UN Development Businessom. Radi u okviru Inicijative za otvorene podatke i ugošćuje Open Knowledge Repository.
Svjetska banka je kritikovana da promoviše inflaciju i šteti ekonomskom razvoju, što je izazvalo proteste 1988. i 2000. godine. Također je bilo kritika na račun upravljanja bankom i odgovora na pandemiju COVID-19.
Struktura Svjetske banke
Grupacija Svjetske banke se sastoji iz sljedećih organizacija:
Međunarodna banka za obnovu i razvoj]] (IBRD) - ovo je prijašnji naziv za grupaciju svjetske banke
Za Međunarodnu banku za obnovu i razvoj (IBRD) i Međunarodno udruženje za razvoj (IDA) se često koristi naziv Svjetska banka, dok se pod grupacijom Svjetske banke podrazumijevaju sve gore navedene institucije.
Historija
Svjetska banka je osnovana na konferenciji u Bretton Woodsu 1944. godine, zajedno sa Međunarodnim monetarnim fondom (MMF). Predsjednik Svjetske banke je tradicionalno Amerikanac. Svjetska banka i MMF imaju sjedište u Washingtonu, D.C., i blisko sarađuju jedni s drugima.
Iako su mnoge zemlje bile zastupljene na konferenciji u Bretton Woodsu, Sjedinjene Američke Države i Ujedinjeno Kraljevstvo bile su najmoćnije prisutne i dominirale su pregovorima. : 52–54  Namjera koja stoji iza osnivanja Svjetske banke bila je da se daju privremeni kediti zemljama sa niskim dohotkom koje nisu mogle dobiti kredite komercijalno. Banka također može davati kredite i zahtevati reforme politike od primalaca.
1944–1974
U svojim ranim godinama, Banka je počela sporo iz dva razloga: bila je nedovoljno finansirana i bilo je borbe za liderstvo između američkog izvršnog direktora i predsjednika organizacije. Kada je Marshallov plan stupio na snagu 1947. godine, mnoge evropske zemlje počele su primati pomoć iz drugih izvora. Suočena s ovom konkurencijom, Svjetska banka je svoj fokus prebacila na neevropske saveznike. Do 1968. godine, njeni krediti su bili namijenjeni za izgradnju infrastrukturnih radova, kao što su pomorske luke, sistemi autoputeva i elektrana, koji bi generisali dovoljan prihod da omogući zemlji zajmoprimcu da otplati kredit. 1960. formirana je Međunarodna asocijacija za razvoj (za razliku od UN fonda pod nazivom SUNFED), koja je davala povoljne kredite zemljama u razvoju. Prije 1974. godine, krediti Svjetske banke za obnovu i razvoj bili su relativno mali. Njeni zaposlenici su bili svjesni potrebe da se ulije povjerenje u banku. Vladao je fiskalni konzervativizam, a zahtjevi za kredit su morali ispunjavati stroge kriterije.: 56–60
Prva zemlja koja je dobila kredit Svjetske banke bila je Francuska 1947. Tadašnji predsjednik Banke, John McCloy, izabrao je Francusku u odnosu na dva druga kandidata, Poljsku i Čile. Kredit je iznosio 250 miliona dolara, polovinu traženog iznosa, i dolazio je pod strogim uslovima. Francuska je morala pristati na izradu uravnoteženog budžeta i davanje prioriteta otplati duga Svjetskoj banci u odnosu na druge vlade. Osoblje Svjetske banke pažljivo je pratilo korištenje sredstava kako bi osiguralo da francuska vlada ispunjava uslove. Osim toga, prije nego što je kredit odobren, State Department Sjedinjenih Država rekao je francuskoj vladi da će njeni članovi povezani s Komunističkom partijom prvo morati biti uklonjeni. Francuska vlada se povinovala i uklonila vladu komunističke koalicije – takozvanu tročlanu. Nekoliko sati kasnije odobren je kredit Francuskoj.
1974–1980
Od 1974. do 1980. godine, banka je bila koncentrisana na zadovoljavanje osnovnih potreba ljudi u zemljama u razvoju. Veličina i broj kredita zajmoprimcima su se znatno povećali, kako su se ciljevi kredita proširili sa infrastrukture na socijalne usluge i druge sektore.
Ove promjene se mogu pripisati Robertu McNamari, kojeg je 1968. godine Lyndon B. Johnson imenovao na mjesto predsjednika. : 60–63  McNamara je zamolio blagajnika banke Eugenea Rotberga da traži nove izvore kapitala izvan sjevernih banaka koje su bile primarni izvori finansiranja. Rotberg je iskoristio globalno tržište obveznica da poveća kapital koji je na raspolaganju banci. Jedna od posljedica perioda davanja kredita za smanjenje siromaštva bio je brz porast duga trećeg svijeta. Od 1976. do 1980. godine, dug svijeta u razvoju je rastao po prosječnoj godišnjoj stopi od 20%.
Upravni sud Svjetske banke osnovan je 1980. godine, da odlučuje o sporovima između Grupacije Svjetske banke i njenog osoblja u kojima nije ispoštovana tvrdnja o nepoštivanju ugovora o zapošljavanju ili uslova imenovanja.
1980–1989
McNamaru je 1980. naslijedio kandidat američkog predsjednika Jimmy Cartera, Alden W. Clausen. Clausen je zamijenio mnoge članove McNamarinog osoblja i postavio drugačiji naglasak na misiju. Njegova odluka iz 1982. da zamijeni glavnog ekonomistu banke, Hollisa B. Cheneryja, sa Anne Krueger bila je primjer ovog novog fokusa. Krueger je bila poznata po svojoj kritici finansiranja razvoja i po tome što je vlade Trećeg svijeta opisala kao "države koje traže rentu".
Tokom 1980-ih, banka je stavljala naglasak na kreditiranje za servisiranje duga trećeg svijeta i politike strukturalnog prilagođavanja osmišljene da pojednostave ekonomije zemalja u razvoju. UNICEF je izvijestio kasnih 1980-ih da su programi strukturnog prilagođavanja Svjetske banke bili odgovorni za „smanjenje nivoa zdravlja, ishrane i obrazovanja za desetine miliona djece u Aziji, Latinskoj Americi i Africi“.
1989–
Počevši od 1989. godine, kao odgovor na oštre kritike mnogih grupa, banka je počela da uključuje ekološke grupe i nevladine organizacije u svoje kredite kako bi ublažila prošle efekte svoje razvojne politike koja su izazivale kritike. : 93–97  Takođe je formirala i organizaciju za provedbu, u skladu sa Montrealskim protokolima, da zaustavi oštećenje Zemljine atmosfere zbog oštećenja ozonskog omotača postepenim ukidanjem upotrebe 95% hemikalija koje oštećuju ozonski omotač, sa ciljnim datumom 2015. Od tada, u skladu sa svojim tzv. pod nazivom "Šest strateških tema", banka je sprovela razne dodatne politike za očuvanje životne sredine uz promociju razvoja. Na primjer, 1991. godine banka je objavila da radi zaštite od krčenja šuma, posebno u Amazoniji, neće finansirati nikakve komercijalne sječe ili infrastrukturne projekte koji štete okolišu.
Kako bi promovisala globalna javna dobra, Svjetska banka pokušava da kontroliše zarazne bolesti kao što je malarija, isporučuje vakcine u nekoliko dijelova sveta i udružuje snage s drugim organizacijama. 2000. godine banka je najavila "rat protiv AIDS-a", a 2011. godine se pridružila Partnerstvu za zaustavljanje tuberkuloze.
Tradicionalno, na osnovu prešutnog dogovora između Sjedinjenih Država i Evrope, predsednik Svetske banke biran je među kandidatima koje su predložile Sjedinjene Američke Države. Ovo je značajno jer Svjetska banka nastoji da spremnije daje kredite zemljama koje su prijateljske sa Sjedinjenim Državama, ne zbog direktnog uticaja SAD-a, već zbog zaposlenih u Svjetskoj banci. 2012. godine po prvi put su nominovana dva državljana koji nisu iz SAD.
Dana 23. 3. 2012. godine, američki predsjednik Barack Obama najavio je da će Sjedinjene Države predložiti Jim Yong Kim za sljedećeg predsjednika banke. Jim Yong Kim je izabran 27. 4. 2012. i ponovo je izabran na drugi petogodišnji mandat 2017. On je najavio da će podnijeti ostavku 1. februara 2019. godine. Na privremenoj osnovi ga je zamijenila sada bivša izvršna direktorica Svjetske banke Kristalina Georgieva, a zatim David Malpass 9. 4. 2019.
Južni pol
mini|275p|desno|Južni pol Južni pol je najjužnija tačka na Zemlji, i definisana je na nekoliko načina.
Geografski Južni pol
Geografski Južni pol je tačka gdje zemljina osa rotacije prolazi kroz površinu Zemlje. Najčešće se pod pojmom Južni pol upravo podrazumijeva ova tačka. Južni pol se nalazi na Antarktiku.
Prvi ljudi koji su došli do Južnog pola su bili Roald Amundsen i njegov tim, koji su do Južnog pola stigli 14. decembra, 1911. godine. Amundsenov glavni rival Robert Falkon Skot je do Južnog pola stigao jedan mjesec kasnije. Na povratku su Skot i cijela njegova ekspedicija umrli od gladi i ekstremne hladnoće.
Geomagnetni Južni pol
275p|mini|desno|Položaj Južnog pola označen je zvjezdicom Južni magnetni pol je jedan od dva magnetna pola na Zemlji. On se nalazi u blizini geografskog Južnog pola.
Istraživanje Južnog pola
Prvi čovjek koji je stupio na geografski Južni pol bio je Roald Amundsen. Do Pola je stigao 14. decembra 1911. godine. Njegov glavni protivnik, Robert Falkon Skot stigao je do Pola mjesec dana kasnije. U povratku, Skot i negova četvoročlana grupa umrli su od gladi i velike hladnoće. Američki admiral Ričard Bird je 29. novembra 1929. godine postao prvi čovjek koji je preletio Južni pol.
Također pogledajte
= Reference =
NGC 5147
NGC 5147 (također poznat kao IRAS 13237+0221, MCG 0-34-33, PGC 47027 i UGC 8443) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 50 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,90 (28 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 24. januara 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Herkulovi podvizi
Herkulovi podvizi (izdat 1947.) je zbirka 12 kratkih priča Agathe Christie gdje glavnu ulogu ima Hercule Poirot.
Radnja
Dvanaest priča su:
Forenzička nauka
Forenzika ili forenzička nauka, znana i kao kriminalistika, je oblast primjene nauka u krivičnom i građanskom zakonodavstvu, uglavnom – na krivičnoj strani – tokom krivične istrage, kako je propisano prema pravnim standardima prihvatljivih dokaza i krivičnog zakona. Forenzička nauka je široko polje koje uključuje analize:
Forenzičari prikupljaju, čuvaju i analiziraju naučne dokaze tokom istrage. Dok neki forenzičari putuju na mjesto zločina kako bi sami prikupili dokaze, drugi imaju laboratorijsku ulogu, vršeći analizu predmeta koje su im donijele druge osobe u postupku. Ostali su uključeni u analizu finansijskih, bankarskih ili drugih brojčanih podataka za upotrebu u istrazi finansijskog kriminala, i mogu biti zaposleni kao konsultanti iz privatnih firmi, akademskih zajednica ili kao državni službenici.
Pored svoje laboratorijske uloge, forenzičari svjedoče kao vještaciu krivičnim i građanskim predmetima i mogu raditi za tužilaštva ili za odbranu. Iako bi bilo koja oblast tehnički mogla biti "forenzička", određeni dijelovi su se s vremenom razvili kako bi obuhvatili većinu forenzičkih slučajeva.
Forenzička nauka je kombinacija dvije različite latinske riječi: forensis i science. Prvi, forenzički, odnosi se na diskusiju ili ispitivanje koje se obavlja u javnosti. Budući da su se suđenja u antičkom svijetu obično održavala javno, ona nosi jaku sudsku konotaciju. Drugi je nauka, koja potiče od latinske riječi za 'znanje' i danas je usko povezana sa naučnim metodom, sistematskim načinom sticanja znanja. Uzeto zajedno, forenzika znači korištenje naučnih metoda i procesa za rješavanje zločina.
Etimologija
Riječ "forenzičar" dolazi od latinskog termina forēnsis, što znači "od ili prije foruma". Istorija pojma potiče iz rimskog doba, kada je krivična optužba značila iznošenje slučaja pred grupom javnih pojedinaca na forumu. I osoba optužena za zločin i tužitelj bi držali govore zasnovane na njihovoj strani priče. Slučaj bi bio odlučen u korist pojedinca sa najboljim argumentom i isporukom. Ovo porijeklo je izvor dvije moderne upotrebe riječi „forenzički“—kao oblika pravnog dokaza i kao kategorija javne prezentacije.
U savremenoj upotrebi, termin „forenzika“ umjesto „forenzičke nauke“ može se smatrati netačnim, jer je izraz „forenzika“ zapravo sinonim za „pravni“ ili u vezi sa sudovima. Međutim, pojam je sada toliko usko povezan sa naučnim poljem da mnogi rječnici uključuju značenje koje izjednačava riječ „forenzika“ sa pojmom „forenzička nauka“.
Poreklo forenzičke nauke i rani metodi
Drevni svijet nije imao standardizirane forenzičke prakse, što je omogućilo kriminalcima da izbjegnu kaznu. Krivične istrage i suđenja su se u velikoj mjeri oslanjali na iznuđena priznanja i učesnika u svjedočenju. Međutim, drevni izvori sadrže nekoliko prikaza tehnika koje nagovještavaju koncepte u forenzičkoj nauci razvijene stoljećima kasnije.
Prvi pisani izvještaj o korištenju medicine i entomologije za rješavanje krivičnih slučajeva pripisuje se knjizi Xi Yuan Lu (prevedeno kao Pranje daleko od nepravdi ), koju je napisao 1248. godine Song Ci (宋慈, 1186–1249), direktor pravosuđa, zatvora i nadzora u Kini, tokom dinastije Song.
Song Ci je uveo propise u vezi sa obdukcijskim izvještajima na sudu, kako zaštititi dokaze u postupku ispitivanja i objasnio zašto forenzičari moraju pokazati nepristrasnost prema javnosti. Osmislio je metode za pravljenje antiseptika i za podsticanje ponovnog pojavljivanja skrivenih povreda na mrtvim tijelima i kostima (koristeći sunčevu svjetlost i sirće pod kišobranom od crvenog ulja); za izračunavanje vremena smrti (uzimajući u obzir vremenske prilike i aktivnost insekata); opisao kako se oprati i pregledati mrtvo tijelo kako bi se utvrdio razlog smrti. U to vrijeme knjiga je opisivala metode za razlikovanje između samoubistva i lažnog samoubistva.
U jednom od izvještaja Song Cija („Washing Away of Wrongs“), slučaj osobe ubijene srpom riješio je istražitelj koji je svakom osumnjičenom naložio da donese svoj srp na jednu lokaciju. (Shvatio je da je to srp testirajući razne oštrice na lešini životinje i upoređujući rane.) Muhe, privučene mirisom krvi, na kraju su se skupile na jednom srpu. U svjetlu ovoga, vlasnik tog srpa je priznao ubistvo. Knjiga je također opisala kako razlikovati gušenje (voda u plućima) i davljenje (slomljena vratna hrskavica) i opisala dokaze iz pregleda leševa, kako bi se utvrdilo da li smrt je uzrokovana ubistvom, samoubistvom ili nesrećom.
Metodi iz cijelog svijeta uključivali su pljuvačku i ispitivanje usta i jezika, kako bi se utvrdila nevinost ili krivica, kao prethodnica poligrafskog testiranja. U staroj Indiji, neki osumnjičeni su natjerani da napune usta sušenom rižom i ispljunu je nazad. Slično tome, u drevnoj Kini, optuženima za zločin stavljali su u usta rižin prah. U drevnim srednjeistočnim kulturama, optuženi su bili tjerani da nakratko ližu vruće metalne šipke. Smatra se da su ovi testovi imali određenu valjanost jer bi krivac proizvodio manje pljuvačke i samim tim imao suha usta; optuženi bi se smatrali krivim ako bi im se riža lijepila za usta u izobilju ili ako bi im jezici bili jako opečeni zbog nedostatka zaštite od pljuvačke.
Razvoj forenzičke nauke
U Evropi u 16. stoljeću, ljekari u vojsci i na univerzitetima počeli su da prikupljaju informacije o uzroku i načinu smrti. Ambroise Paré, francuski vojni hirurg, sistematski je proučavao efekte nasilne smrti na unutrašnje organe. Dva italijanska hirurga, Fortunato Fidelis i Paolo Zacchia, postavili su temelje moderne patologije, proučavajući promjene koje su se dogodile u strukturi tijela kao posljedica bolesti. Krajem 18. stoljeća počeli su da se pojavljuju spisi o ovim temama. Među njima je i „Traktat o sudskoj medicini i javnom zdravlju“ francuskog ljekara Francoisa Immanuela Fodéréa i Kompletni sistem policijske medicine njemačkog medicinskog stručnjaka Johanna Petera Franka.
Kako su racionalne vrijednosti epohe prosvjetiteljstva sve više prožimale društvo u 18. stoljeću, krivična istraga je postala racionalnija procedura zasnovana na dokazima – upotreba mučenja za iznuđivanje priznanja je smanjena, a vjerovanje u vještičarenje i druge moći okultnoati je uglavnom prestalo da utiče na odluke suda. Dva primjera engleske forenzičke nauke u pojedinačnim pravnim postupcima pokazuju sve veću upotrebu logike i postupka u krivičnim istragama u to vrijeme. Godine 1784, u Lancasteru, John Toms je suđen i osuđen za ubistvo Edwarda Culshawa pištoljem. Kada je Culshawovo mrtvo tijelo pregledano, umotak od pištolja (zgnječeni papir koji se koristi za pričvršćivanje praha i kuglica u njušku) pronađen u njegovoj rani na glavi savršeno se slagao s pocijepanim novinama pronađenim u Tomsovom džepu, što je dovelo do osude.
U 1816., Warwick., radnik na farmi suđen je i osuđen za ubistvo mlade sluškinje. Bila je udavljena u plitkom bazenu i imala je tragove nasilnog napada. Policija je u vlažnoj zemlji kod bazena pronašla otiske stopala i otisak od somota sa ušivenom krpom. Bilo je i razbacanih zrna pšenice i pljeve. Pregledane su pantalone radnika na farmi koji je vršio žito u blizini i tačno su odgovarali otisku u zemlji u blizini bazena.
Članak koji se pojavio u Scientific American, 1885. opisuje upotrebu mikroskopije za razlikovanje krvi dvije osobe u krivičnom predmetu u Chicagu.
Toksikologija
Metod za detekciju arsen-oksida, jednostavnog arsena, u leševima osmislio je 1773. švedski hemičar Carl Wilhelm Scheele. Njegov rad je 1806. proširio njemački hemičar Valentin Ros, koji je naučio da otkrije otrova u zidovima želuca žrtve.
Iznerviran time, Marsh je razvio mnogo bolji test. Kombinovao je uzorak koji je sadržavao arsen sa sumpornom kiselinom i cink, bez arsena što je rezultiralo plinom arsin. Plin se zapalio i razložio se do čistog metalnog arsena, koji bi se, kada bi se prešao na hladnu površinu, pojavio kao srebrno-crni talog. Test je bio toliko osjetljiv, formalno poznat kao Marshov test, da je mogao otkriti samo jednu pedesetinu miligrama arsena. On je prvi put opisao ovaj test u "The Edinburgh Philosophical Journal" 1836. godine.
Balistika
Henry Goddard u Scotland Yardu bio je pionir u korištenju poređenja metaka 1835. godine. On je primijetio nedostatak u metku koji je ubio žrtvu i uspio ga je pratiti do kalupa koji je korišten u procesu proizvodnje.
Antropometrija
Francuski policajac Alphonse Bertillon bio je prvi koji je primijenio antropološku tehniku antropometrija na provođenje zakona, stvarajući tako sistem identifikacije zasnovan na fizičkim mjerenjima. Prije toga, kriminalci su se mogli identificirati samo po imenu ili fotografiji. Nezadovoljan ad hoc metodima koje se koriste za identifikaciju zarobljenih kriminalaca u Francuskoj 1870-ih, počeo je svoj rad na razvoju pouzdanog sistema antropometrije za klasifikaciju ljudi.
Otisci prstiju
Godine 1877. u Hooghlyju (blizu Kalkute), Herschel je uveo korištenje otisaka prstiju na ugovorima i aktima, a registrovao je otiske prstiju državnih penzionera kako bi spriječio da rođaci prikupljaju novac nakon smrti penzionera.
U 1880., Dr. Henry Faulds, škotski hirurg u bolnici Tokio, objavio je svoj prvi rad na tu temu u naučnom časopisu Nature, raspravljajući o korisnosti otisaka prstiju za identifikaciju i predložio metod za njihovo snimanje štamparskim mastilom. Uspostavio je njihovu prvu klasifikaciju i takođe je bio prvi koji je identifikovao otiske prstiju ostavljene na bočici. Vrativši se u UK 1886., ponudio je koncept Metropolitanskoj policiji u Londonu, ali je tada odbačen.