cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
List
Raspored na stablu
Za opis rasporeda lišća na stabljici obično se upotrebljavaju različiti izrazi (filotaksis): thumb|150px|Listovi ove biljke su raspoređeni u paru, nasuprotno jedan s drugim, u uzastopnim parovima pod pravim uglom jedan prema drugom ( dekusatni ) duž crvene stabljike; pupoljci su u osovinama ovih listova. Kako „stabljika“ raste, lišće izgleda raspoređeno oko nje na način koji optimizira iskorištenje svjetlosti. U osnovi, lišće tvori heliks obrazac, usredotočen oko stabljike ili u smjeru kazaljke na satu ili obrnuto ili u smjeru suprotnom od kazaljke na satu, s istim uglom odstupanja (ovisno o vrsti). Postoji pravilnost u tim uglovima i oni slijede brojeve u Fibonaccijevog niza: 1/2, 2/3, 3/5, 5/8, 8/13, 13/21, 21/34, 34/55, 55/89. Ova serija teži zlatnom uglu, što je otprilike 360° × 34/89 ≈ 137.52° ≈ 137° 30′. U seriji, brojnik označava broj potpunih zavoja ili "đira" dok list ne dođe u početni položaj, a nazivnik označava broj listova u rasporedu. To se može pokazati sljedećim:
Oblici liske (plojke)
thumb|150px| List s laminarnom strukturom i perastom nervaturom Prema obrascu podijeljenosi liske (lamine, plojke) mogu se opisati dva osnovna oblika listova.
Svojstva petiole (peteljkice)
thumb|150px|Prerasle peteljkice [[rabarbara ("Rheum rhabarbarum") su jestive.]] Petiolirani listići imaju petiole (lisne drške), a za njih se kaže da su petiolatne. Sesilni ili sjedeći (epetiolatni) listovi nemaju peteljke i liska se pričvršćuje direktno na stabljiku. Subpetiolatni listovi su gotovo petiolatni ili imaju izrazito kratku peteljku i mogu izgledati kao da sjede.
Marija I, kraljica Engleske
Vladavina polubrata
Nakon Henrikove smrti 1547. godine, na tron dolazi Edvard VI, prvi engleski protestantski vladar koji je, putem regentskog vijeća i svoga lorda protektora, u vjerski i politički život Engleske počeo uvoditi, ponekad i nasilnim metodama, protestantske običaje i pravila.
List
Svojstva petiole (peteljkice)
U listovima stezanja ili dekurentnih liski, one djelomično okružuje stabljiku.
Marija I, kraljica Engleske
Vladavina polubrata
Marija, predana katolkinja baš poput svoje majke, tražila je od brata vlastitu kapelu, u kojoj bi se mogla moliti. Njen zahtjev ne samo da je odbijen, već su joj vlasti potpuno zabranile da prakticira svoju vjeru. Marija se zato obratila caru Karlu V, koji je Engleskoj zaprijetio ratom ukoliko se Mariji i dalje budu narušavale vjerske slobode. Nakon toga se na dvoru više nisu mješali u njene vjerske običaje i slobode, ali je ovaj čin ozbiljno uticao na Marijin odnos sa Edvardom.
Nakon Edvardove smrti 6. jula 1553. godine, krunu je, prema njegovoj oporuci, naslijedila Jane Grey. Jane je proglašena kraljicom 10. jula 1553. godine. U trenutku proglašenja, tada u narodu mnogo popularnija Marija, pobjegla je u Suffolk. Tu je skupila vojsku od 20.000 ljudi i do 19. jula, sa Elizabetom umarširala u London gdje su zbacile Jane Grey s trona.
Vladavina
mini|200px|Pobjednički ulazak Marije i Elizabete u London
U početku svoje vladavine Marija I je težila da bude milosrdna vladarica te je pustila Jane Grey na slobodu, budući da je smatrala da je krunu preuzela pod prisilom svekra. Svečanost na kojoj je Marija I okrunjena održana je 1. oktobra 1553. godine, a zvanična titula u trenutku kada je došla na tron glasila je: "Marija, milošću Božijom, kraljica Engleske, Francuske i Irske, branitelj vjere, vrhovni poglavar Crkve Engleske i također Crkve Irske". Marija vrlo vjerovatno nije nikada koristila ovu titulu jer se kosila sa njenim vjerskim uvjerenjenima, te ju je u decembru 1553. godine zvanično odbila koristiti.
Prva Marijina odluka kao kraljice bila je da je ponovno, retroaktivno, učini brak svojih roditelja valjanim. Sa sebe je tako skinula etiketu kopileta, dok se Elizabeta nije nikada trudila to učiniti.
Restauracija katoličanstva
Već u januaru 1554. godine, tek šest mjeseci nakon što je krunu preuzela Marija, svi važni protestantski svećenici bježe u njemačke zemlje kako bi izbjegli persekuciju oženjenog svećenstva. U martu naredila je svim biskupima da uklone oženjene svećenike. Parlament se sastao u aprilu i složio se sa Marijinom odlukom da uspostavi zakone koji kažnjavaju heretike, pod uslovom da ona zaboravi na povrat zemlje samostanima.
Tokom svoje vladavine Marija je svu svoju pažnju posvetila tome kako bi na neki način poništila posljedice Henrikovog raskola sa papom i Katoličkom crkvom, te pravne i vjerske posljedice vladavine njenog polubrata. Trudila se vratiti Crkvu Englesku u okrilje Rimokatoličke crkve. Sa tim ciljem parlament je poništio sve zakone iz doba Edvarda VI, a glavne protagoniste prethodne protestantske vlasti progonila je svim sredstvima. Oko tri stotine njih je dala pogubiti spaljivanjem na lomači. Prvi pogubljenik bio je John Rogersm čovjek koji je Bibliju preveo an engleski jezik, a među pogubljenim bio je i Thomas Cranmer, svećenik koji je aranžirao poništenje braka Marijinih roditelja.
Marija je bila odlučna vratiti cijelo kraljevstvo katoličanstvu, počevši od svoga dvora. Zbog opredjeljenja za protestantizam i sumnji da je učestvovala u pobuni protiv nje, Marija je dva mjeseca držala Elizabetu zatvorena u Toweru. Ministar cara Karla V upozorovao je Mariju da joj tron neće biti sguran dok god je njena polusestra u životu, ali članovi vlade koji su simpatisali Elizabetu savjetovali su Mariju da je u nedostatku dokaza poštedi. Marija je na kraju odlučila poštediti Elizabetu i odredila joj je šestomjesečni kućni pritvor.
Brak
mini|lijevo|200px|Marija i Filip
Marija, neudata 37-godišnjakinja, trudila se održati katoličanstvo u Engleskoj. Da bi joj to uspjelo morala je osigurati da njen nasljednik bude katolik. Kako su njena sestra i svi bliski rođaci bili protestanti, jedini način da ostvari taj cilj bio je da se uda za katolika i rodi katoličko dijete. Car Karlo V sugerirao joj je da se vjenča s njegovim jedinim sinom, nadvojvodom Filipom, što se nije svidjelo engleskom plemstvu, a ni narodu budući da je postojao strah da bi Španija putem njihovih potomaka mogla zavladati Engleskom. Ovaj strah prouzročila je činjenica da je Marija bila prva vladarica Engleske (zanemari li se kratke i upitne vladavine Jane Grey i carice Matilde.
Nakon što je uspješno savladala Wyattevu pobunu, vjenčala se sa jedanaest godina mlađim Filipom. Brak je sklopljen 25. jula 1554. godine u Katedrali Winchester. Kako je on kasnije postao prvi kralj ujedinjene Španije, ona je postala i kraljica Španije. Parlament je Filipu dodijelio titulu kralja i odredio da će biti nominalni suvladar, ali da neće smijeti uvoditi strance u englesku politiku. Bračni ugovor odredio je da će se likovi Filipa i Marije zajedno pojavljivati na kovanicama i pečatu kraljevstva, da će se parlament sazivati u ime para, te da će zajedno potpisivati državne dokumente. Marijin grb je spojen s Filipovim. Ipak, parlament nije dozvolio da Filipov autoritet nadmaši Marijin, te Filip nikada nije bio okrunjen za kralja Engleske i nikada mu nije bilo dozvoljeno miješanje u politiku Engleske. Njihova puna, zajednička titula glasila je: "Filip i Marija, milošću Božijom, kralj i kraljica Engleske, Španije, Francuske, Jerusalema, obiju Sicilija i Irske, nadvojvode Austrije, vojvode Burgundije, Milana i Brabanta, grofovi Habsburga, Flandrije i Tirola, branitelji vjere".
Dok je Marija bila opsjednuta ljubavlju prema Filipu, on je nju smatrao neprivlačnom i nakon samo četrnaest mjeseci braka otputovao u Španiju. Zbog ovog braka Marija je u narodu izgubila početnu potporu i postala izrazito nepopularna.
Politika
Na vanjskopolitičkom planu Marija I se, na nagovor svog supruga Filipa, uključila u rat protiv Francuske, koji je završio pogubno za interese Engleske; izgubljen je i posljednji komadić francuskog teritorija kojim je vladala Engleska - grad Calais. Uprkos braku Marije i Filipa, Engleska se nije okoristila ogromnom zaradom od trgovine sirovinama iz Novog svijeta, kojeg je Španija gotovo cijelog kolonizirala.
Milje (Trnovo, FBiH)
Milje su naseljeno mjesto u općini Trnovo, Bosna i Hercegovina.
Marija I, kraljica Engleske
Smrt i ostavštvina
Iako je u svojoj oporuci zatražila da bude sahranjena pored svoje majke u katedrali Peterbourough, Marija je sahranjena u Westminsterskoj opatiji. U isti grob će četiri decenije kasnije biti sahranjena i njena polusestra Elizabeta. Natpis na njihovom grobu, kojeg je dodao Jakov I Engleski, na latinskom kaže: "Partneri i na tronu i u grobu, ovdje leže dvije sestre, Elizabeta i Marija, nadajući se uskrsnuću".
List
Svojstva petiole (peteljkice)
Kad baza lišća potpuno okruži stabljiku, za listove se kaže da su perfoliatni, kao što je primjerice u Eupatorium perfoliatum.
U štitastim (peltatnim) listovima, peteljke se vežu za lisku unutar njene margine.
Kod nekih vrsta roda Acacia, kao što je drvo koa (Acacia koa), peteljke se proširuju ili šire i funkcioniraju poput lisnih listića; nazivaju se filode. Na vrhu filode mogu postojati normalni perasti listovi. Sporedni listićI ili stipule, prisutni su na listovima mnogih dikotiledona; oni su dodatak na svakoj strani na dnu peteljke, nalik malim listovima. Stipule mogu biti trajne i ne mogu se skinuti (narezani listovi, kao što su kod ruža) i graha, ili otpadaju dok se list širi, ostavljajući izražen ožiljak na grančici (list izdvajanja ). Stanje, uređenje i struktura stipula naziva se "stipulacija".
Nervatura ili venacija
mini|150px| Grananje vena na donjoj strani listova [[taro]] mini|150px|Nervatura unutar brakteja [[lipa|lipe]] 150px|mini|[[Mikrografija lisnog skeleta]] Vene ili nervi čine jednu od vidljivijih osobina listova. Predstavljaju vaskularnu strukturu organa, koja se proteže u listu preko petiola) i omogućavaju transport vode i hranjivih sastojaka između lista i stabljike i imaju presudnu ulogu u održavanju stanje vode listova i fotosintetskog kapaciteta. . Oni također igraju ulogu u mehaničkom učvrćivanju lista. U okviru lamine lista, dok neke vaskularne biljke posjeduju samo jednu venu, u većini se ta vaskulatura uglavnom dijeli (razgranava) prema različitim obrascima (venacija) i oblikuje cilindrične snopove, obično ležeći u srednjoj ravnini mezofila, između dva sloja epiderme. Ovaj obrazac je često specifičan za taksone, a od kojih kod angiospermi postoje dva glavna obrasca paralelni i mrežasti ( retickulatni)]. Općenito, paralelna venacija je tipska za monokotiledone, dok je mrežasta više tipska za eudikotiledonee i magnolidne ("dikotiledone"), iako postoje i mnogi izuzeci.
Vena ili vene koje uđu u list iz peteljke nazivaju se primarne ili vene prvog reda. Vene koje se granaju od ovih su vene sekundarnog ili drugog reda. Te se primarne i sekundarne vene smatraju glavnim venama ili venama nižeg reda, mada neki autori uključuju I treći red. Svako naredno grananje se redno broji, a to su vene višeg reda, a svaka grana je povezana s užim promjerom vena. U paralelnim venastim listovima, primarne vene teku paralelno i podjednako jednake drugoj većini dužine lista, a zatim se konvergiraju ili spajaju (anastomozma) prema vrhu. Obično mnogo manjih malih vena povezuje ove primarne vene, ali mogu završiti I vrlo finim venskim završecima u mezofilu. Male vene su tipičnije za angiosperme koje mogu imati čak četiri viša reda. } Nasuprot tome, kod listova s mrežastom venacijom postoji jednostruka (ponekad i više njih) primarna vena u sredini lista, koja se naziva srednje rebro ili skelet, a kontinuirana je sa vaskulaturom bliže peteljke. Srednjinerv se potom grana na niz manjih sekundarnih, poznatih i kao vene drugog reda, koje se protežu prema ivicama listova. One se često završavaju u hidatodama, sekretornim organima, na margini. Zauzvrat, manje vene granaju se iz sekundarnih vena, poznatih kao vene trećeg (ili višeg reda), tvoreći gusti mrežasti obrazac. Područja ili otoci mezofila koji leže između vena višeg reda nazivaju se areole. Neke od najmanjih vena (veneleta = venica) mogu imati završetke u areolama, što je proces poznat kao areolacija. Ove manje vene djeluju kao mjesta razmjene između mezofila i vaskularnog sistema biljke.. Tako male vene sakupljaju proizvode fotosinteze (fotosintate) iz ćelija u kojima se odvija, dok su glavne vene odgovorne za njihov transport van lista. Istovremeno se voda prnosii u suprotnom smjeru.
U evolucijskom smislu, rane nastajući rani taksone imali su tendenciju da kasnije nastaju dihotomna grananja sa mrežicama. U žilama su se pojavile vene u permskom period (prije 299–252 miliona godina), prvo kod angiospermi u trijasu (prije 252–201 miliona godina), tokom kojeg venska hijerarhija izgleda da omogućava veće funkcije, većih dimenzija lista i prilagođavanje raznim klimatskim uslovima. Iako je to složeniji obrazac, čini se da su granaste vene pleziomorfne i u nekom obliku bile prisutne u drevnim sjemenjačama još prije 250 miliona godina. Pseudomrežasta venacija koja je zapravo vrlo modificirana perastoparalelna je autapomorfija kod nekih pripadnika porodice ‘’ Melanthiaceae’’, koji su monokotiledonr; npr. Paris quadrifolia. Na lišću s mrežaste nervature formiraju matricu skela koja listovima daje mehaničku čvrstinu.
Obilježja srednje skale
Listovi su obično jako vaskularizirani i obično imaju mreže vaskularnih snopova koji sadrže ksilem, koji opskrbljuje vodom fotosinteza, i floem, koji prenosi šećere proizvedene fotosintezom. Mnogi su listovi prekriveni trihomima (malim dlačicama) različitih struktura i funkcija. center|600px|Dijagram srednje skale unutrašnje anatomije lista
Epiderma
thumb|[[Skenirajući elektronski mikroskop|SEM slika lisne epiderme  Nicotiana alata, sa trihomima (dlskolikom dodscima) i stome  (prorezi u obliku očiju, vidljivi u punoj rezoluciji).]]
epiderma je vanjski sloj ćelija koji pokriva list. Prekriven je voštanim kutikulom koja je nepropusna za tekuću vodu i vodenu paru i tvori granicu koja razdvaja unutarnje biljne ćelije od vanjskog svijeta. Kutikula je u nekim slučajevima tanja na donjoj epidermi nego na gornjoj, i obično je gušća na lišću iz suhog podneblja u usporedbi s onima iz vlažnih klimata. Epiderma ima nekoliko funkcija: zaštita od gubitka vode putem transpiracije, regulacija razmjene plinova i izlučivanje metaboličkih spojeva. Većina listova pokazuje dorzoventralnu anatomiju: Gornja (adaksijalna) i donja (abaksijalna) površina imaju nešto drugačiju konstrukciju i mogu služiti različitim funkcijama.
Tkivo epiderme uključuje nekoliko diferenciranih tipova ćelija; ćelije epiderme, epidermne dlake (trihomi), ćelije u stomimog komplekau; čuvarske ćelije i pomoćne ćelije. Ćelije epiderme su najbrojnije, najveće i najmanje specijalizirane i čine njenu većinu. U listovima monokotiledona obično su više izduženi nego u listovima dikotiledona.
U ćelijama epiderme, hloroplasti su uglavnom odsutni, izuzev su zaštitnih ćelija stoma. Stomne pore perforiraju epidermu i okružene su sa svake strane zaštitnim ćelijma koje sadrže hloroplaste, te dvije do četiri pomoćne ćelije kojima nedostaju hloroplasti, tvoreći specijaliziranu ćelijsku skupinu poznatu kao stomni kompleks. Otvaranje i zatvaranje stomnog otvora kontrolira stomani kompleks i regulira razmjenu plinova i vodene pare između vanjskog zraka i unutrašnjosti lista. Stome zato imaju važnu ulogu u omogućavanju fotosinteze, a da se list ne osuši. U tipskom listu, stome su mnogobrojnije u abaksialnoj (donjoj) epidermi od adaksialne (gornje) i mnogo su brojniji u biljkama iz hladnijih klimata.
Mezofill
Veći dio unutrašnjosti lista između gornjeg i donjeg sloja epiderme je parenhim (temeljno tkivo) ili hlorenhim,  tkivo koje se naziva  mezofil (grčki naziv za "srednji list"). Ovo asimilacijsko tkivo je primarna lokacija fotosinteze u biljci. Proizvodi fotosinteze nazivaju se "asimilati".
U paprati i većini cvjetnica, mezofil je podijeljen u dva sloja: Listovi su obično zeleni, zbog hlorofila u hloroplastims u mezofilnim ćelijama. Biljke kojima nedostaje hlorofil ne mogu obavljati fotosintezu.
Razvoj lista
Prema teoriji Agnes Arber delimičnih izdanaka lišća, listovi su i definirani kao djelimični izdanaci i potiču iz listova primordijalnog vrha izdanka.
Složeni listovi bliži su izdancima nego jednostavni. Istraživanja razvoja pokazala su da se složeni listovi, poput izdanka, mogu granati u tri dimenzije. Na osnovu molekularne genetike, Eckardt i Baum (2010) su zaključili da je "sada opšte prihvaćeno da složeni listovi ispoljavaju i  i lisna i izdanačka  svojstva."
Biomehanika
Biljke reagiraju i prilagođavaju se faktorima okoliša, kao što su svjetlo i mehanički stres od vjetra. Listovi trebaju podržati vlastitu masu i uskladiti se na takav način da optimiziraju izlaganje suncu, uglavnom manje ili više vodoravno. Međutim, horizontalno poravnanje maksimizira izlaganje silama savijanja i vodi neuspjehu uslijed naprezanja tokom vjetra, snijega, tuče, padajućih krhotina, životinja i abrazije sa okolnog lišća i biljnih struktura. Listovi svih tipova su relativno lepršavi, s obzirom na ostale biljne strukture poput stabljika, grana i korijena. Plojka lista i struktura peteljki utiču na reakciju lista na sile poput vjetra, dopuštajući stupanj premještanja da bi se minimiziralo povlačenje] i oštećenja, za razliku od otpora. Pomicanje listova poput ovog također može povećati turbulenciju zraka blizu površine lista, koji razrjeđuje granični sloj zraka odmah pokraj površine, povećavajući kapacitet za izmjenu plina i topline, kao i fotosinteze. Snažne sile vjetra mogu rezultirati smanjenim brojem listova i površine lista, što uz smanjenje pokretljivost, uključuje odstupanje i smanjuje intenzite fotosinteze. Stoga dizajn listova može uključivati kompromis između povećanja dotoka ugljika, termoregulacije i gubitka vode s jedne strane, i troškova održavanja statičkih i dinamičkih opterećenja. U vaskularnim biljkama, okomite sile se šire na većem području i relativno su fleksibilne pri savijanju i torziji], omogućujući elastično deformiranje bez oštećenja.
Mnogi se listovi oslanjaju na hidrostatičke nosače smještene oko skeleta vaskularnog tkiva zbog svoje snage, što ovisi o održavanju stanja vode u listovima. I mehanika i arhitektura lista odražavaju potrebu za transportom i podrškom. Read i Stokes (2006) uzimaju u obzir dva osnovna modela, "hidrostatičkog" i oblik "čvrstog snopa" (vidi sliku). Hidrostatički listovi kao u Prostanthera lasianthos su krupni i tanki i mogu uključivati potrebu za višestrukim lišćem, a ne samo jednim velikim listom, zbog količine vena potrebnih za podržavanje periferije velikih listova. Ali velike dimenzije listovaa pogoduju efikasnosti u fotosintezi i očuvanju vode, što uključuje daljnje kompromise. S druge strane, listovi kratkog snopa, poput onog kod vrste Banksia marginata, uključuju specijalizirane strukture ukrućivanja. Ove I-zrake nastaju od proširenja omotača sklerenhimskog snopa, koji se uklapa u ukrućene subepidermne slojeve. To prebacuje ravnotežu sa oslanjanja na hidrostski pritisak na strukturnu potporu, što je očita prednost tamo gdje je količina vode relativno mala.{{sfn|Read|Stokes|2006}]
Interakcije sa ostalim organizmims
thumb|Neki [[insekti, kao Kallima inachus, oponašaju listove]] Iako nije tako hranjivo kao i drugi organi kao što su plodovi, lišće pruža izvor hrane za mnoge organizme. List je biljni vitalni izvor proizvodnje energije, a biljke su razvile zaštitu od životinja koje ga konzumiraju, poput tanina, hemikalija koje ometaju varenje proteina i imaju neugodan okus. Životinje koje su specijalizirane za jelo lišća su poznate kao folivori.
vrste imaju prilagodbe pomoću kojih koriste lišće u izbjegavanju predatora. Naprimjer, gusjenica porodice Tortricidae , od uvaljanog lišća stvorit će malu kućicu, presavijajući je nad sobom. Neke Pamphiliidae na sličan način prevrću lišće biljaka i hrane se lišćrm, savijenim u tube. Ženke Attelabidae, takozvanih valjaoničara njime, polažu jaja u lišće koje potom uvaljaju, kao zaštitno sredstvo. Ostali biljojedi i njihovi grabežljivci oponašaju izgled lista. Gmizavci, poput nekih kameleona i insekti slični nekim katidama također oponašaju oscilirajuće pokrete lišća na vjetru, krećući se sa strane naprijed ili naprijed i naprijed, izbjegavajući moguću prijetnju.
Sezonsko gubljene listova
thumb|U jesen lišće mijenja boju) Lšće u umjerenom, borealnom ekosistemu i sezonski suhim zonama može biti sezonsko (listopadno; opadati ili umirati tokom nepovoljne sezone za vegetaciju). Ovaj mehanizam za odbacivanje lišća naziva se apscizija. Kada se list prorijedi, na grančici ostaje njihov ožiljak. U hladnim jesenima se ponekad promijene boju i pretvore u žutu, svijetle, kao što su narandžasta], ili crvena, kao različiti dodatni pigmenti karotenoidi i ksantofili ispoljavajuju se kada drvo reaguje na hladnoću i smanjuje sunčeva svjetlost] ograničavanjem proizvodnje hlorofila. Smatra se u listu dok ugiba stvaraju  crveni antocijaninski  pigmenti,  moguće da prikrivaju žutu nijansu preostalu kada se izgubi hlorofil, pa izgleda da žuto lišće privlači biljojede poput lisnih ušiju. Optičkim maskiranjem hlorofila antocijanima, smanjuje se rizik od foto-oksidativnog oštećenja lisnih ćelija dok stare, što u suprotnom može smanjiti efikasnost pronalaženja hranjivih sastojaka iz jesenskog lišća koje ostarijava
Evolucijske adaptacije
thumb|Brakteje kod [[Poinsettia su listovi koji  su evoluirali pojavom crvene pigmentacije,  kako bi privukli insekte i ptice u središnje cvjetove. To je prilagodljiva funkcija koju obično imaju  latice (koje su i same liskovi, izmijenjeni tokom evolucije]] U toku evolucije listovi su se prilagodili različitim biofizičkim okruženjima na sljedeće načine:
Terminologija
thumb|350px|right| Morfološki termini lista
Oblik
thumb|200px| Listovi ispoljavaju različite morfologije. U smjeru kazaljke na satu s gornje lijeve strane: tripartitna lobacija, eliptična s serulatskim rubom, prstasta venacija, oštri neparni perasti (u sredini), perasto podijeljeni, režnjeviti, eliptični s cijelom marginom
Površina
Površina lišća je također domaćin velikog broja mikroorganizama; u ovom kontekstu naziva se filosfera.
Dlakavost
thumb|Listovi obična divie ([[Verbascum thapsus) prekriveni su gustim zvjezdastim truhomima.]] thumb|Slika dlačica na donjoj površini lista Coleus blumei, pod elektronskim mikroskopom
"Dlake" na biljkama pravilno se nazivaju trihomi. Listovi mogu ispoljavati nekoliko stupnjeva dlakavosti. Značenje nekoliko sljedećih izraza može se preklapati.
Provodno (vaskularno) tkivo
thumb|Nervatura lista [[kupina|kupine.]] Nervatura lista je vaskularno tkivo lista i locirana je u spužvastom sloju mezofila. Obrazac sistema vena naziva se venacija ili nervatura. U angiospermi venacija je tipski paralelna u monokotiledons, a tvori povezanu mržu u biljkama širokog lišća. Nekad se smatralo da su tipski primjeri formiranje obrasca putem ramifikacije, ali umjesto toga mogu se uočitii obrasci  formirani u stresnom tenzorskom polju. Vena je sastavljena od vaskularnog (provodnog) snopa. U jezgri svakog snopa su grozdovi od dvije različite vrste vodećih ćelija:
Ksilem je obično na adaksiksijalnoj strani vaskularnog snopa, a floem obično na abaksiksalnoj strani. Oba su ugrađena u gusto tkivo parenhima, nazvano omotač, koje obično uključuje neko strukturno tkivo kolenhima.
IC 5
IC 5 (također poznat kao IRAS 00148-0951, MCG -2-1-47 i PGC 1145) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 309 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,90 (81 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 27. septembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kilis (pokrajina)
Pokrajina Kilis (tur.: Kilis ili) je pokrajina na jugu Turske. Na površini od 1.428 km2 živi 114.724 stanovnika. Pokrajina je do 1994. godine bila dio pokrajine Gaziantep. Glavni grad pokrajine je Kilis i u njemu živi oko 2 trećine ukupnog stanovništva pokrajine jer su ostali gradovi i naselja pokrajine relativno mala.
Geografija
Pokrajina Kilis se nalazi na južnom kraku planine Taurus, zapadno od rijeke Eufrat, na sjevernoj ivici sirijske ravnice. Pokrajina sadrži mnoga poljoprivredna dobra, navodnjavana malim rijekama a oko 68% zemljišta pokrajine se nalazi pod plantažama. Oko 4% ukupne turske proizvodnje grožđa dolazi sa plantaža ove pokrajine.
Svijet
mini| Geopolitička [[karta svijeta obalnih linija i državnih granica iz 2016. u obliku Robinsonove projekcije ]] Svijet jest planeta Zemlja i sav život na njoj, uključujući i ljudsku civilizaciju. U filozofskom kontekstu "svijet" je cjelina fizičkog svemira, ili ontološkog svijeta tj. "svijet" pojedinca. U teološkom kontekstu svijet je materijalna ili svjetovna sfera, za razliku od nebeske, duhovne, uzvišene ili svete sfere. Scenariji "kraja svijeta" odnose se na kraj ljudskog postojanja, često u religijskim kontekstima.
Svijest svijeta obično se shvaća kao obuhvaćanje glavnih geopolitičkih zbivanja u oko pet milenijuma, od prvih civilizacija do danas. U terminima kao što su svjetska religija, svjetski jezik, svjetska vlada i svjetski rat, pojam svijet sugerira međunarodni ili interkontinentalni opseg bez nužnog podrazumijevanja sudjelovanja svakog dijela svijeta.
Svjetsko stanovništvo jest zbir čitavog ljudskog stanovništva u bilo kojem trenutku; slično tome, svjetska ekonomija je zbir ekonomija svih društava ili država, posebno u kontekstu globalizacije. Izrazi poput kao što su "svjetsko prvenstvo", "bruto svjetski proizvod" i "svjetske zastave" podrazumijevaju zbir ili kombinaciju svih suverenih država na svijetu.
NGC 191
NGC 191 (također poznat kao Arp 127, MCG -2-2-77 i PGC 2331) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 279 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,40 (114 hiljade sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (97 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. novembra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Milje
Bosna i Hercegovina:
Slovenija:
Kuk
Kuk (lat. coxa) je zglob između bedrene i karlične kosti. To je kuglasti zglob, u kojem je izbočeni dio – glavica bedrene kosti (caput femoris), a udubljenije dio zglobna čašica karlične kosti zvana acetabulum.
Karlični pojas i kuk su značajna podrška izvođenju pokreta u svim smjerovima, iako su neki od ograničeni hrskavičnim proširenjima zglobna čašice koju oblažu hrskavičnim slojem labrum articulare. Unutrašnja konstrukcija kuknog zgloba je učvršćena snažnim ligamentima. Najdjelotvorniji je između bedrene (femur) i bočne kosti zdjelice, označen kao iliofemoralni ligament. To je najsnažnija veza u ljudskom tijelu, u obliku obrnutog slova Y. Prekriva prednju površinu zgloba i sprečava pregibanje kuka unatrag i podsržava održavanje uspravnog položaja tijela dvonožaca, bez naprezanja mišića u pojasu kuka.
Pregled
Kuk – u anatomiji u kičmenjaka, a u medicinskoj terminologiji koksa – je termin koji se odnosi na anatomsku regiju ili zglob.
Regija kuka se nalazi lateralno i sprijed glutealnog područja (tj. zadnjici), iza ilijačnog grebena, a prekrivaju ga veliki trohanter femura ili "bedrena kost". U odraslih osoba, u kukovima ili čašici, spajaju se tri kosti karlice koji čini dio regije kuka. Zglob kuka, naučno označen kso acetabulofemoralni zglob (coxae), je zglob između femura i acetabuluma u karlici, a njegova osnovna funkcija je da izdrži težinu tijela u statičkom (npr. stajanje) i dinamskom (npr. hodanje ili trčanje) položaju. Zglobovi kuka su najvažniji dio u održavanju ravnoteže. Nagib karlice, koji je najvažniji element držanja ljudskog tijela, uglavnom se podešava u kukovima. Bol u kuku može biti rezultat brojnih uzroka, uključujući nervne, osteoartritične, infektivne, traumatske i genetičke.
Regija
Na donjoj bočnoj granici krstačne kosti (sakruma) postoji pet kvržica i ishadična kvrga ("sjedna kost").
Zglobljavanje
thumb|Radiografski snimak zgloba u zdravom kuku čovjeka
Zglob kuka je sinovijalni (sa posebnom tekućinom) koji formira artikulaciju zaobljene glave femura i kupolike čašice (acetabuluma) u karlici. To predstavlja primarnu vezu između kostiju donjih ekstremiteta i osovinskog kostura trupa i karlice. Obje zglobne površine površine su prekrivene snažnim, ali podmazanim slojem zglobne hijaline hrskavice. Obrasci kupaste čašice omogućavaju jedinstvo tri karlične kosti: ilium (karlična kost), pubis (stidna kost) i ischium (išjadićna kost). Y-olika ploča rasta koja ih razdvaja, u triradiatne hrskavice, je spojena definitivno u dobi od 14-16 godina. To je posebna vrsta sferoidnog ili kugličnog zgloba, gdje se otprilike sferne glave femura u velikoj mjeri uklapaju u čašice i imaju prosječni radijus zakrivljenosti od 2,5 cm. Čašica obuhvata skoro pola femoralne loptu, a drška je pojačana prstenom u obliku fibrokartilagine usne, na površini acetabulumske usne (labruma), koja se prostire na zglobu izvan ekvatora. Glava femura je pričvršćena na osovinu tankom regijom vrata koji je, kod starijih osoba, često sklon lomovima, što je uglavnom posljedica degenerativnih efekata osteoporoze.
Čašice je orijentiran prema femuru (nadolje), bočno i spreda, dok je vrat femura superiorno usmjeren, tj. medijalno i malo sprijeda.
Uglovi zglobova
desno|350p|Uglovi zgloba u kuku mini|250px|desno|Zglob kuka: sprijeda mini|250px|Zglob kuka: otraga
Ugao femurskog vrata
Ugao između uzdužne ose vratu femura i osovine se zove kut ili CCD ugao (Caput-Collum-Diaphyseal), obično mjeri oko 150° u novorođenčadi i 126° kod odraslih (Coxa norma). Nenormalno mali ugao je poznat kao coxa vara, a nenormalno veliki ugao kao coxa valga. Zbog promjene u obliku femura, prirodno utiče na koljena. Coxa valga je često u kombinaciji sa genu varum (krivonogost), dok coxa vara dovodi do genu valgum (krckanja koljena). Promjene u kvržičastim obrascima nastaju zbog izmenjenog ugla CCD. Coxa valga dovodi do kompresije trabekule, a coxa vara izaziva veću napetost trabekula. Promjene u uglu CCD su posljedica rezultat promjena u obrascima stresa pri opterećenju na zglob kuka. Takve promjene, uzrokovane npr. dislokacijam, mijenja obrasce tuberkula unutar kosti. Dva kontinuirana sistema kvržica u nastaju na površini meandra sakroilijačnog zgloba i međusobnim ukrštanjem kostiju kuka, glave femura, vrata, osovine.
Na bočnoj strani zgloba kuka je fascia lata kpja ojačava formiranje iliotibialnog trakta, koji funkcionira kao napeta traka i smanjuje opterećenja savijanja na proksimalnom dijelu femura.
Kapsula
Kapsula se veže za kosti kuka van acetabularne usne koja se na taj način projicira u kapsulski prostor. Na femurskoj strani, razmak između hrskavičavog ruba glave femura i dodatka kapsule, na bazi vrata je konstantan, što vankapsularni dio vrata ostavlja širim na leđima nego sprijeda. Snažna ali labava vlaknasta kapsula zgloba kuka dozvoljava mu da ima drugi najširi spektar pokreta (širi imaju ramena ) i izdrži težinu tijela, ruku i glave. Kapsula ima dva seta vlakana: uzdužna i kružna.
Ligamenti
Zgloba kuka je pojačana sa četiri ligamenata, od kojih su tri ekstrakapsularna i jedan intrakapsularni. Vankapsulski ligamenti su iliofemoralni, ischiofemoralni i pubofemoralni ligamenti, koji su priključeni na kosti karlice (karlične kosti, odnosno ischium i pubis). Sva tri ojačavaju kapsulu i sprečavaju prekomjerni opseg pokreta u zglobu. Od njih, u obliku slova Y, polazi uvrnuti iliofurski ligament, koji je najjači ligament u ljudskom tijelu. U uspravnom položaju, sprečava trup od pada unazad, bez potrebe za mišićnom aktivnosti. U sjedećem položaju, postaje opušten, tako da dozvoljava karlici nagnutost unazad u dnevnoj poziciji. Iliofemurski ligament sprečava prekomjernu addukciju i internu rotaciju kuka. 'Ischiofemoralni ligament sprečava medijalnu (internu) rotaciju, dok pubofemoralni ograničava abdukciju i interne rotacije zgloba kuka. Zona orbicularis, koja se nalazi kao ogrlicu oko najvišeg uskog dijela vrata femura, pokriva druge ligamente koji djelomično zrakasto ulaze u nju. Zona orbicularis djeluje kao rupica na glavi femura i pomaže u održavanju kontakta u zglobu. Sva tri ligamenta postaju napeta kada je zglob produžen, što ga stabilizira, a smanjuje potrebe za energijom mišića kada se stoji. Unutarkapsulskii ligament je ligamentuma u nizu, koji je priključen na depresiju u čašici (u acetabulskom zarezu) i depresiju na glavi femura (fovea'' glave). Isteže se samo kada je kuk dislociran, a zatim može spriječiti daljnju dislokaciju. To je veoma važan ligament, a često može biti od vitalnog značaja i kao kanal male arterije glave femura, koja je je fovealna arterija. Ova arterija nije uvijek prisutna, ali može postati jedini dotok krvi do kosti u glavi femura, kada je slomljena ili prekinuta povredama u djetinjstvu na vratu femura.
Prokrvljenost
Zglob kuka dobija priliv krvi iz medijalne circumfleksne femurske i bočne cirkumfleks-femurske arterije, koje su i obično ogranci duboke butne arterije (profunda femoris), ali postoje brojne varijacije i jedan ili oba mogu nastati direktno iz femurske arterije. Tu je i mali doprinos iz fovealne arterije, mali sud u ligamentu glave femura koji je ogranak zadnjeg dijela opturatorne arterije, što postaje važno za izbjegavanja avaskularne nekroze glave femura, kada je prekinut dotok krvi iz medijalne i lateralne cirkumfleksne arterije su (npr. nakon preloma vrata femura). Kuk ima dvije anatomski važne anastomoze: ukrštenu i trohanternu, od kojih potonja daje najviše krvi u glavu femura. Ove anastomoze postoje između femurske arterije ili profunda femoris i gluteusnih sudova.
Mišići i pokreti
thumb|220px|lijevo|Mišići kuka: izgled sprijeda thumb|220px|Mišići kuka: izgled otraga
Mišići kuka djeluju na tri međusobno okomita glavna pravca, od kojih svi prolaze kroz centar glave femura, što rezultiralo u tri stepena slobode i tri para glavnih pravaca: fleksija i ekstenzija oko poprečne osi (lijevo-desno); lateralna i medijalna rotacija oko uzdužne osi (uz bedro), te abdukcija i addukcija oko sagitalne osi (naprijed-nazad) i kombinacija tih pokreta (tj. cirkumdukcija, spoj pokreta u kojem površina noge opisuje nepravilni konus).Treba napomenuti da neki od mišića kuka mogu djelovati i kičmene zglobove ili zglob koljena, koji su, velikim područjem počinjanja i/ili hvatišta, drugi dio pojedinih mišića koji učestvuju u vrlo različitim pokretima. Pritom opseg pokreta varira sa položajem zgloba kuka. Osim toga, donji i gornji musculus gemellus se mogu nazvati triceps coxae, zajedno sa m. opturator internus, a njihova jednostavna funkcija je da pomažu drugim mišićićima. Pokrete zgloba kuka na taj način obavlja niz pomenutih mišića koji su važni opseg pokreta iz neutralne pozicije nula stepeni, kako je naznačeno:
Bočna ili vanjska rotacija (ekstenzija: 30° –fleksija: 50 ° ): musculus gluteus maximus, musculus quadratus femoris, musculus obturator internus, dorzalna vlakna musculus gluteus medius i mucsulus gluteus minimus, musculus iliopsoas (uključujući musculus psoas major iz kičmenog stuba), musculus obturator externus, musculus adductor magnus, musculus adductor longus, musculus adductor brevis, minimus, piriformis i musculus sartorius. Iliofemurski ligament inhibira bočne rotacije i ekstenzije, pa zato kuk može rotirati bočno u većoj mjeri kada je fleksiji.
Medijalna ili interna rotacija (40°): prednja vlakna musculus gluteus medius i musculus gluteus minimus, musculus tenzor fasciae latae dio musculus adductor magnus hvatište u adduktorskoj kvrgi i s nogu musculus pectineus.
Ekstenzija ili retroverzija (20 °): musculus gluteus maximus (ako je isključen, aktivnost iz sjedećeg položaja nije moguća, ali omogućava stajanje i hodnjea na ravnoj površini), dorzalna vlakna musculus gluteus medius i musculus gluteus minimus, musculus adductor magnus i musculus adductor piriformis. Osim toga, ekstenziju kuka omogućavaju slijedeći butni miši: musculus semimembranosus, musculus semitendinosus i duga glava musculus biceps femoris. Maksimalnu ekstenziju inhibira iliofemurski ligament.
Fleksija ili anteverzija (140 °): fleksori kuka: musculus iliopsoas (sa velikim psoasom iz kičmenog stuba), musculus tensdor fascae latae, musculus pectineus, musculus adductor longus, musculus adductor brevis i musculus adductor gracilis. Kao fleksori kuka, djeluju snažni mišići: musculus rectus femoris i musculus sartorius. Maksimalnu fleksiju inhibira bedro kojie dolazi u kontakt sa grudima. thumb|300px|[[Abdukcija i addukcija femura u odnosu na kuk]]
Abdukcija (ekstenzija: 50° – fleksija: 80°): musculus gluteus medius, musculus tensor fasciae latae, musculus gluteus maximus sa svojim priključak na fascis lata, musculus gluteus minimus, musculus piriformis i musculus obturator internus. Maksimalna abdukcije su inhibirana vratom femura, koji dolazi u kontakt s bočnim karlice. Kada su noge savijene u kukovima, to sprečava povrede jer je veći ugao.
Addukcija (ekstenzija: 30° – fleksija: 20°): musc ulus adductor magnus sa musculus adductor minimus, musculus adductor longus, musculus adductor brevis, musculus gluteus maximus sa svojim priključkom na glutealnoj kvrgi, musculus gracilis (proteže se na tibiju), musculus pectineus, musculus quadratus femoris i musculus obturator externus. Od mišića butine, u addukciju kuka posebno je uključen musculus semitendinosus. Maksimalnu addukciju onemogućava bedra, koja dolaze+i u kontakt jedno s drugim. To se može izbjeći abdukcijom suprotne noge, ili naizmjeničnim fleksijama/ekstenzijama u kuku tako da se kreću u različitim ravnima i ne ukrštaju.
Klinički značaj
Kod novorođenčadi, najćešći poremećaj kostura je luksacija kuka. Kod odraslih, kuk se može zameniti protetskom operacijom zamjene kuka. Postoji mnogo drugih uzroka bolova kuka koja može biti povezana sa nižim bolovima u leđima.
Spolni dimorfizam i kulturno značenje
Kod ljudi, za razliku od drugih životinja, kosti kuka se znatno razlikuje u dva spola. Kukovi ljudskih ženki se šire tokom puberteta. Femuri su također široko razmaknuti kod žena, tako da se karlični otvor može proširiti i na taj način olakšati porođaj. Konačno, karlične kosti i mišići su oblikovani tako da se smjeste u stražnjicu, dalje od porođajnog kanala, jer bi kontrakcije stražnjice inače mogle oštetiti bebu.
Orchis
Orchis (stgrč. ὄρχις - orchis = testis) je rod orhideja u porodici orhideja (Orchidaceae). Njegovi predstavnici javljaju se uglavnom u Evropi i Sjeverozapadnoj Africi, a na istok sve do Tibeta, Mongolije i Xinjianga.
Opis
Ovaj rod uključuje kopnene orhideje koje  imaju korijenske gomolje, umjesto pseudolukovica. Morfološki su izuzetno su raznolike. Imaju uspravne stabljike. Ocvijeće je cilindrična do globularna racema, duga 5–15 cm, sa žutim, crvenim do ljubičastim cvjetovima. Počnu cvjetati u podnožju, polahko napreduju prema gore, osim majmunske orhideje (Orchis simia), koja cvijeta obrnutim redoslijedom.
Izvorni rod Orchis pominjan je pod više od 1300 imena. Budući da je polifiletski, Pridgeon et al. podijelili su ga u nekoliko novih rodova (vidi referencu):  Ponerorchis , Schizodium ,  Steveniella . Rasprostranjeni su u tropskim kišnim šumama i polupustinjskim predjelima, blizu morske obale i u tundri. Većina neotropskih vrsta orhideja može se naći u Južnoj Srednjoj Americi i sjeverozapadu Južne Amerike.
Vrste
Od 2014., Svjetska lista potvrđenih biljnih porodica prihvata 21 vrstu, zajedno s nizom podvrsta:
Prirodni hibridi
Od juna2014., Svjetska lista potvrđenih porodica prihvata  37 hibridnih vrsta, skupa sa hibridnim podvrstama::
Rudarstvo
Rudarstvo je vađenje vrijednih minerala ili drugih geoloških materijala iz Zemlje, obično iz rudnog tijela, žila, grebena ili ležišta. Ova ležišta formiraju mineralizovani paket koji je od ekonomskog interesa za rudara. Rude prikupljene rudarenjem uključuju metale, ugalj, uljne škriljevce, drago kamenje, krečnjak, kredu, kamen, kamenu sol, kalij, šljunak i glinu. Iskopavanje je potrebno da bi se dobio bilo koji materijal koji se ne može uzgajati poljoprivrednim procesima ili proizveden na vještački način u laboratoriji ili tvornici. Rudarstvo u širem smislu uključuje vađenje bilo kojeg neobnovljivog resursa, poput nafte, prirodnog gasa, ili čak vode.
Ratni zločin
Ratni zločini su krivična djela koja podrazumijevaju: napad na civilno stanovništvo, naselje ili pojedine civilne osobe, ubijanje, mučenje, namjerno nanošenje osobi tjelesnog ili duševnog bola, preseljenje, prisilno prevođenje na drugu vjeru, prisiljavanje na prinudni rad, pljačkanje imovine stanovništva, i drugo. Zločin protiv čovječnosti i ratni zločin predstavljaju dva internacionalna krivična djela ali pored njih tu je još i terorizam i zločin protiv mira (agresija).
Rudarstvo
Ruda se kopa u rudnicima, a prerađuje se u industrijskim postrojenjima.
Ratni zločin
Iz toga razloga je bitan princip legalnosti - koji tvrdi da neko ne može biti odgovoran za krivično djelo ako ono nije zakonski uvedeno u krivična djela.
Rudarstvo
Rudarstvo u Bosni i Hercegovini
U Bosni i Hercegovini se tradicionalno 21. decembra slavi dan rudara u spomen na Husinsku bunu.
Ratni zločin
Bitno je razlikovati zločin protiv čovječnosti od agresije iz nekoliko razloga:
269 Justitia
269 Justitia je relativno velik asteroid iz Glavnog asteroidnog pojasa.
Otkrio ga je Johann Palisa 21. septembra, 1887. godine u Beču, a imenovan je po Justitiji, Rimskom ekvivalentu Grčke božice pravde - Themis (također postoji asteroid nazvan ovim imenom "24 Themis").
Radislav Krstić
Radoslav Krstić, srpski ratni zločinac i bivši aktivni general Vojske republike Srpske. Uhapšen je od strane pripadnika međunarodnih snaga u Bosni i Hercegovini (SFOR) su u Bijeljini, i predat Međunarodnom sudu za ratne zločine u Hagu. Haški sud je optužio Krstića za genocid nad bosanskim Muslimanima u Srebrenici 1995. i osudio ga 2. augusta 2001. na 46 godina zatvora. Žalbeno vijeće Haškog suda ukinulo je 19. aprila 2004. godine prvostepenu presudu i pravosnažno osudilo Krstića za pomaganje i podržavanje genocida, umanjivši mu kaznu sa 46 na 35 godina zatvora.
Grb Monaka
mini|desno|200px|Grb Monaka
Grb Monaka je kneževski grb Alberta II, kneza od Monaka.
Centralni štit sadrži motiv šahovskog polja sa poljima u obliku znaka karo. Kaluđeri koji su držači štita aludiraju na ovajanje Monaka 1297. godiine kada je Francois Grimaldi ušao u grad sa vojnicima prerušenim u kaluđere, sa mačevima sakrivenim ispod mantija. Ogrlica oko štita simbol je reda svetog Karla.
Ispod je moto porodice Grimaldi (lat. Deo Juvante, S Božijom pomoći).
T-44
T-44 je bio Sovjetski tenk koji je ušao u proizvodnju tokom posljednje godine drugog svjetskog rata
Nastanak
Još prije izbijanja Drugog svjetskog rata po prvi put se pojavljuje tenkovski projekt koji treba naslijediti T-34. Zbog katastrofalnog početka sukoba te potrebe za ubrzanom proizvodnjom trenutno dovršenih modela tenkova projekt kasnijeg imena T-44 je bio obustavljen do boljih dana. Ti dani napokon nastupaju poslije bitke kod Kurska kada dolazi do oslobađanja dijela Ukrajine u kojem započinje proizvodnja prvih primjeraka ovog tenka.
Iako je bilo proizvedeno 150 primjeraka do kraja rata T-44 niti jedan od njih nije upotrijebljen u borbama pošto su komandanti više preferirali stari pouzdani T-34, od ove "novotarije".
Oprema
T-44 je u stvarnosti bio međugeneracijski tenk između ratno popularnog T-34 i budućeg svjetski najmasovnije građenog tenka T-55. Kao takav tenk on je u sebi imao određene osobine oba navedena tenka. Gusjenice su bile preuzete od T-34, ali je sam sistem kretanja bio od ranih modela T-55. Slično tome kupola je bila preuzeta od prethodnika, dok je motor bio preuzet od nasljednika.
Oklop T-44 je bio debeo 120 mm, dok je veličina topa zavisila od verzije tenka i kretala se između 85 i 122 mm.
Spisak bosanskohercegovačkih biatlonaca
U ovom članku se nalazi spisak biatlonaca koji su nastupali za Bosnu i Hercegovinu u raznim takmičenjima (Zimske olimpijske igre, svjetskim prvenstvima u biatlonu, Juniorskim svjetskim prvenstvima u biatlonu, Svjetskom kupu i Evropskom kupu).
Miro Ćosić
Miro Ćosić, rođen 9. septembra 1983. godine u Sarajevu, je sportski trener i bivši bosanskohercegovački biatlonac i nordijski skijaš. Član je skijaškog kluba SK Igman.
Biografija
Miro Ćosić, član je bosanskohercegovačke biatlonske reprezentacije od 2000. godine. Počeo se baviti skijaškim trčanjem 1990. godine, a trener mu je bio otac Zoran Ćosić. U biatlonu se takmičio u Evropskom kupu (IBU kup) od sezone 2001/02. do sezone 2011/12, te u Svjetskom kupu od sezone SK 2001/02. do SK 2009/10.
Olimpijske igre
Nastupio je na Zimskim olimpijskim igrama 2006. u Torinu u dvije discipline: pojedinačno na 20 km, gdje je osvojio 83-će i u sprintu na 10 km, 84-o mjesto. To je od do olimpijskih igra 2014. jedini nastup jednog bosanskohercegovačkog biatlonca na Zimskim olimpijskim igrama.
Svjetski kup
U Svjetskom kupu je nastupao od sezone SK 2001/02. do SK 2009/10. U Svjetskom kupu nastupio je ukupno 44 puta.
Sezona 2001/02.
Prvi nastup u Svjetskom kupu Ćosić je imao u utrci sprinta u sezoni 2001/02. u Hochfilzenu, kada je 6. decembra 2001. godine osvojio 108-o mjesto od ukupno 123 takmičara sa četiri promašaja. Iste je godine na Svjetskom juniorskom prvenstvu u italijanskom Ridnaunu osvojio 80-o mjesto u utrci sprinta na 10 km, te 74-o mjesto u pojedinačnoj utrci na 15 km.
Sezona 2002/03.
U sezoni 2002/03. nastupio je u tri utrke Svjetskog kupa, na Svjetskom juniorskom prvenstvu u poljskom Koscieliskom osvojio 74-o mjesto u utrci sprinta na 10 km, te 73-e mjesto u pojedinačnoj utrci na 15 km. Nastupao je u Evropskom kupu i u Windischgarstenu u utrci sprinta na 10 km osvojio 37 mjesto, a u potjeri na 12,5 km 32-o mjesto, čime je ostvario potrebne bodove za ponovni nastup u Svjetskom kupu. U trećoj utrci u Evropskom kupu u Obertiliachu u sprintu na 10 km osvojio je 45-o mjesto.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Pivsko jezero
Pivsko jezero je vještačko jezero koje se nalazi u općini Plužine na sjeverozapadu Crne Gore. Najveće je vještačko jezero u Crnoj Gori. Površina jezera je 12.5 km², dužina 45 km, a najveća dubina je 188 m. Nalazi se na nadmorskoj visini od 675 m.
Nastanak
Nastalo je pregradom kanjona rijeke Pive, te izgradnjom brane Mratinje. Izgradnja brane počela je 1967, a završena je 1975. Nastankom jezera potopljeno je staro naselje Plužine, kao i manastir Piva koji je premješten na novu lokaciju. Jezero se koristi za potrebe hidroelektrane Piva i predstavlja glavni energetski potencijal zemlje.
Zemljišne knjige
Zemljišne knjige su javni registri koje vode sudovi i u koje se upisuju nepokretne stvari i stvarna prava na nepokretnostima, kao i neka obligaciona prava na ovim stvarima. U zemljišnu knjigu upisuju se dvije vrste nepokretnosti:
zemljišta
i zgrade.
Otuda naziv zemljišna knjiga ne odgovara u potpunosti pojmu koji treba da obuhvati. Zemljišne knjige su javne knjige. One su javne najprije po tome što ih vode sudovi kao organi javne vlasti. Ali javnost zemljišnih knjiga ogleda se i u tome što su podaci koji se u njih upisuju, dostupni svima. Svako može, ne navodeći čak svoj ni pravni interes tražiti da razgleda situaciju ove ili one nepokretnosti u zemljišnim knjigama ili zahtijevati pismeni izvod iz zemljišnih knjiga. U zemljišne knjige upisuju se nepokretne stvari. Zemljišne knjige, dakle, omogućuju evidenciju nepokretnosti. U tome se ogleda jedna od značjnih razlika između pokretnih i nepokretnih stvari. Za pojedine nepokretne stvari može se ustanoviti evidencija (brodovi, avioni, kulturna dobra, automobili itd.) ali se za sve pokretne stvari ona ne uvodi ni uvodi niti bi to bilo moguće uraditi.