cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džemaludin Čaušević
Reforma arebice
Čaušević je radio na opismenjavanju običnog naroda, kako bi poboljšao ukupan položaja samih Bošnjaka. Prvi konkretan korak koji poduzima Čaušević u cilju poboljšanja života Bošnjaka jeste reforma pisma. Znao je da mora reformirati pismo, ali isto tako je dobro znao da Bošnjaci u većini ne žele da se odreknu arapskog pisma za koje su ih vezivali sveti razlozi njihove vjere. Čaušević reformira arebicu za potrebe pisanja bosanskim jezikom unoseći u nju palatale đ, nj, lj i ć, te vokale o, i, e. Tako preuređena arebica nazivana je arabica, reformirana arebica ili mektebica. Na njegov nagovor Islamska dionička štamparija nabavlja slova Čauševićeve arabice, koja je izlio njegov prijatelj još iz Istanbula Agof ef. Zeronian, štampar iz Plovdiva. Tako je otklonjena još jedna zapreka na putu arebice. Ove svoje ideje je Čaušević propagirao i kao urednik sedmog godišta Behara, obrazlažući potrebu uvođenja vjerske obuke na bosanskom jeziku. Krčeći put novom pismu Mehmed Džemaludin Čaušević izdaje za hidžetsku godinu 1325. (1907/8) prvo godište kalendara Mekteb, u kome pored ostalog tiska svoj Ilmihal (Osnovi islamske vjere) i Sufaru (Početnicu arapskog pisma). Na taj način je pokazao kako se uče osnovi svoje vjere i kako treba učiti arebicu.
Godine 1908. Čaušević počinje izdavati arebicom i list Tarik. Pored njega u listu sarađuju i drugi eminentni novinari. U listu se najviše raspravlja o reformi nastave u mektebima, praktičnosti arebice i potrebi za vjeronaučnim knjigama na maternjem jeziku. Tarik je dobro primljen kod naroda, posebno omladine. Pored Tarika, Čaušević počinje izdavati i vjerske knjige štampane arebicom. Prevodi sa turskog jezika poznato djelo Muhameda Bergivije Vasijjetnamu svome sinu, u kome ga upućuje u osnove temelje islamske vjere. Pored Bergivije, Čaušević izdaje i Mevlud od hfz. Saliha ef. Gaševića. Oba djela su doživjela više izdanja. I drugi pišu ili prevode vjerske knjige i štampaju ih arebicom. Sve te knjige izlaze uglavnom o trošku Mehmeda Džemaludina Čauševića. Do početka Prvog svjetskog rata arebicom je tiskano preko dvadeset raznih knjiga od kojih su mnoge uvedene kao udžbenici u mektebima, a kasnije i nekim medresama. Kasnije će arebicom biti tiskani i listovi Muallim i Misbah.
Međutim u Bosni i Hercegovini je bilo dosta protivnika ovog Čauševićevog poduhvata. Ovo njegovo pismo nazivano je ne arebicom, nego matufovicom (od arapske riječi "matuh", što znači osoba koja je počela zaboravljati). Poruka njegovih protivnika je bila nedvosmislena: Čaušević ovim pismom islam tumači samo onim koji su ''"senilni".
Reforma školstva
Reformom arebice, Čaušević je zapravo htio reformirati školstvo. Da ga u tome nije spriječio Prvi svjetski rat, on bi brže i lakše proveo zamišljene reforme. Pored teškoća na koje je nailazio, on postepeno provodi do kraja reformu mekteba, kasnije i medresa, te osniva Okružnu medresu u Sarajevu. Njegovim nastojanjem osniva se i posebna gimnazija za muslimane (Šerijatska gimnazija) iz koje bi svršenici prelazili u Šerijatsku sudačku školu, koja je trebala biti podignuta na rang fakulteta. Njegova je zasluga i za održavanje Druge vjersko-prosvjetne ankete (1920. i 1921) na kojoj su se našli programi za mektebe i medrese, osnovne i srednje škole, kao i dati okvirni planovi za izradu udžbenika za vjeronauk u osnovnim i srednjim školama. Pokrenuo je uvođenje latinice i ćirilice u vjerskoj štampi, nastojao modernizirati prezentaciju islama samim vjernicima. Davao je podršku izučavanju predmeta matematike, fizike, hemije i biologije, koje su neki vjernici u to vrijeme nazivali "nevjerničkim predmetima".
Ženska prava
Čauševićeva borba u ovom pogledu ide dvosmjerno. On se zalaže za osnivanje takvih škola gdje će biti sačuvan i zaštićen ljudski integritet svake, pa i muslimanki. Govorio je: "Više volim vidjeti muslimansku djevojku bez feredže koja pošteno zarađuje za život, nego djevojku koja obdan hoda po ulicama s feredžom na licu, a večer provodi u kafani". Smatrao je veoma važnim da djeca imaju obrazovane roditelje, te je u tom smislu posebno isticao važnost obrazovanja muslimanki: "Kazao sam da je dužnost svim muslimanima da prošire nauku, kako za muške tako i za svoje ženske. Tumačio sam poteškoće kada je riječ o pregledavanju muslimanskog ženskinja kod liječnika (muškarca), pa sam naglasio da trebamo muslimanke i kao doktorice i da je to farzi – kifaje", govorio je Čaušević.
Za njega muslimanke nisu bile dužne pokrivati svoja lica. Za primjer je uzimao Istanbul, gdje su se otvarale najviše ženske škole, gdje su sve nastavnice bile muslimanke, ali su hodale otvorena lica. Navodio je primjer Egipta, gdje žene rade u polju otkrivena lica. Čaušević se borio protiv svođenja ženskog društvenog života na kućaniću, želio ih je ohrabriti na javno školovanje. Njegova preporuka upućena muškarcima je bila da, umjesto fesa, nose šešir. Objelodanjujući svoje stavove i mišljenja o svim ovim pitanjima izazvao je buru protesta – držali su se govori protiv njega i pisali pamfleti, a Islamsko vijeće u Sarajevu objavilo je svoj službeni stav u kojem je osudilo njegove poglede. Čaušević nije ostajao dužan, pa ih je optuživao da raspravljaju o šeširu, gaćama i palengaćama, o feredžama, pa tako sebe i njega opterećavaju nepotrebnim temama.
Novinarstvo
Kao student u Istanbulu, Čaušević je počeo pisati u mnogim tadašnjim listovima. Osobito mu je uspješna suradnja bila u listovima Tercünam-i hakitat, Tasvir-i efkâr, a u rodnoj Bosni i Hercegovini u tom periodu je uređivao listove Behar (1906-1907), Tarik i Mekteb. Kao dopisnik listova Tercünam-i hakitat i Tasvir-i efkâr proputovao je Arabiju, Jemen i Egipat. Iz tih zemalja je slao vrlo zapažene tekstove o stanju i prilikama tamošnjih stanovnika. Tom prilikom je obavio i hadž. U Egiptu je boravio preko tri mjeseca. Kada se vratio u Bosnu, bio je suradnik u novinama Biser (1918), Sarajevski list (1918), Gajret (1925), Novi behar (1927–37), Jugoslavenski list (1929), Islamski svijet (1933–35), Narodna uzdanica (1933 –37) i dr. Menakibe, svoja sjećanja i doživljaje iz života bosanskohercegovačkih muslimana, objavio je u listu Tarik, a surađivao je i u Muallimu (1910–12).
Prijevod Kur'ana
Nakon što se povukao sa dužnosti reis-ul-uleme 1930. godine, u penziji Čaušević sa Muhamedom Pandžom započinje raditi na prvom prijevodu Kur'ana na bosanski jezik, čiji prijevod 1937. godine objelodanjuje u Sarajevu sa sadržanim Uvodom, Tumačenjem i Bilješkama. Međutim, prijevod Kurana konzervativna islamska ulema nije dočekala s oduševljenjem. Naime, centralnu ulogu u kritičkim napadima na prijevod Čauševića i Pandže imao je Muhamed Pašić. Novine El-Hidaje su 1937. i početkom 1938. godine objavile tekstove u kojima se ogleda srž Pašićeve kritike. U tekstovima, Pašić upozorava čitaoce da Čauševićev prijevod nije baziran na tradicionalnim izvorima, te optužuje prevoditelje za kidanje islamskog jedinstva. On tvrdi da je prijevod Kurana obojen derviškim simbolizmom, za šta Čaušević i Pandža u svoju odbranu navode da je nužno kur'anski tekst u različitim vremenima različito razumijevati. Polemika koja se izrodila između uleme i prevoditelja Kur'ana se okončala bez značajnih rezultata u oblasti prevođenja Kur'ana na maternji jezik. Ipak, ona je ostala kao svjedok žestokih otpora prevođenju Kur'ana s arapskog jezika na bilo koji drugi jezik.
Smrt
Nekoliko mjeseci nakon objavljivanja prijevoda Kur'ana, Čaušević umro je u Sarajevu 28. marta 1938. . Dženazu je klanjao Esad Sabrihafizović, imam Gazi Husrev-begove džamije. Ukopan je u haremu Gazi Husrev-begove džamije u sarajevske na desnoj strani od minareta, između mezara Mehmed-bega Mutevelića i Mustaj-bega Fadilpašića.
Spomen
thumb|Mezar Mehmeda Džemaludina Čauševića u Sarajevu Mostarski list Biser, izdanje od 1. decembra 1913. godine, donosi na svojoj naslovnoj stranici, jednu pjesmu pohvalnicu pod naslovom Našem novom Reisu.
Riječi klika što se hrani korom tuđeg kruha odnose se na muslimanske intelektualce koji su se sasvim priklonili Austro-Ugarskoj i koji nisu vodili računa o Bošnjacima i njihovim interesima.
Danas su imenom Mehmeda Džemaluddina Čauševića nazvane ulice u mnogim bosanskohercegovačkim gradovima i mjestima. U Cazinu je njegovim imenom nazvana medresa, a u Sarajevu osnovna škola. U njegovom rodnom mjestu Arapuša 2011. je osnovano Udruženje "Reis Mehmed Džemaluddin ef. Čaušević" koja čuva od zaborava lik i djelo ovog reis-ul-uleme. Godinu dana kasnije (2012), isto udruženje je započela izgradnju "Spomen-kuće Reis Mehmed Džemaluddin ef. Čaušević", koju je u 2018. godine i otvorila za javnost. Svakog augusta od 2011. godine u Arapuši se održavaju "Susreti hadžija", a 2018. godine održavaju se i "Dani reisa Čauševića". Datum obilježavanja ovih manifestacija Bosanska Krupa uvrstila je u registar, kao jedan od bitnijih datuma i sjećanja na lik i djelo Mehmeda Džemaludina Čauševića.
Moškanjci
Moškanjci (njem. Moschganzen) su naseljeno mjesto u sastavu općine Gorišnica, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Moškanjci su imali 688 stanovnika.
Historija Sjedinjenih Američkih Država
Datum početka historije Sjedinjenih Američkih Država je predmet stalnih rasprava među historičarima. Stariji su udžbenici počinjali dolaskom Christophera Columba na Američko tlo 1492. godine i naglašavali evropsko porijeklo. U posljednjih nekoliko decenija američke škole i fakulteti izvršili su pomak i uključili kolonijalni period i historiju indijanskih naroda.
Domorodačko stanovništvo je živjelo na prostoru današnjeg SAD-a hiljadama godina prije nego što su evropski kolonisti počeli da pristižu, uglavnom iz Engleske. Zatim su došli španci 1600. godine i naselili Floridu i jugozapad SAD-a, a francuzi su se kasnije naselili pored rijeke Mississippi i Meksičkog zaliva. Do 1770. godine, u trinaest britanskih kolonija živjelo je dva i po miliona ljudi koji su živjeli od Atlanskog okeana do Apalačkih planina. 1760-ih britanska vlada je nametnula niz novih poreza i odbila je američki argument da svaki novi porez mora biti odobren od strane poreznika. Porezni otpor, a posebno Bostonska čajanka (1774.) dovela je do kaznenih zakona kako bi se okončala samouprava u Masachusetsu. Američki Patrioti (kako su sebe nazivali) su poštovali političku ideologiju pod nazivom republikanizam koji je naglašavao građansku dužnost i vrlinu, a opozicija je željela korupciju, luksuz i plemstvo.
Svih trinaest kolonija su se ujedinili u Kongresu te su počeli da pišu ustav nove države. Nakon oružanog sukoba koji je počeo u Massachusettsu, Patrioti iz svake kolonije su se okupljali na masovnim skupovima i konvencijama. Tako su svi Patrioti u kolonijama jednoglasno osnažili svoje delegate u Kongresu kako bi proglasili nezavisnost. Godine 1776., Kongres je proglasio novu nezavisnu državu, Sjedinjene Američke Države, koja se sastojala od bivših kolonija. Uz veliku vojnu i finansijsku podršku Francuske i vojnog vrha generala Georgea Washingtona, američki Patrioti su se pobunili protiv britanske vlasti i uspjeli u revoluciji. Mirovnim sporazumom 1783. godine stvorena je nova država istočno od rijeke Mississippi (osim Floride i Kanade) a Velika Britanija je priznala kao Sjedinjene Američke Države. Centralna vlada osnovana od strane članova Konfederacije se pokazala neefikasnom u pružanju stabilnosti, jer nije imala ovlasti u prikupljanju poreza i nije imala predsjednika države. Zbog toga se Kongres tajno sastao u Filadelfiji 1787. godine kako bi revidirao Statut Konfederacije. Napisan je novi ustav koji je usvojen 1789. godine. Godine 1791. dodan je Zakon o pravima koji je garantirao neotuđiva prava. Stvorena je centralna vlada sa Washingtonom kao prvim predsjednikom države i Aleksandrom Hamiltonom kao glavnim političkim i finansijskim savjetnikom. Kada je Thomas Jefferson postao predsjednik, kupljena je teritorija Louisiana od Francuske, čime je udvostručena veličina Sjedinjenih Američkih Država. Drugi i konačni rat sa Velikom Britanijom se dogodio 1812. godine.
Ohrabreni idejom Manifest sudbine, federalna teritorija se proširila sve do Pacifika. Amerika je uvijek bila velika u smislu prostora, ali je imala malo stanovništvo, samo 4 miliona 1790. godine. Rast stanovništva je bio brz, dostižući 7,2 miliona 1810. godine, 32 miliona 1860. godine, 76 miliona 1900. godine, 132 miliona 1940. godine i 321 miliona 2015. godine. Ekonomski rast u smislu ukupnog BDP-a je bio čak i brži. Međutim, nacija je bila ograničena vojnom snagom sve do 1940. godine. Širenje zemlje je podstaklo potragu za jeftinim zemljištem za poljoprivrednike i robovlasnike. Ekspanzija robovlasništva je bila sve kontroverznija i podstakla je političku i ustavnu borbu koja je riješena kompromisom. Ropstvo je ukinuto u svim državama sjeverno od Mason-Dikson linije do 1804. godine, a na jugu se to nije desilo zbog proizvodnje pamuka čija se potražnja povećavala u Evropi. Na predsjedničkim izborima 1860. godine republikanac Abraham Lincoln je obećao da će okončati širenje ropstva i njegovo ukidanje. Zbog toga se sedam država otcijepilo i osnovalo Konfederaciju mjesec dana prije Lincolnove inauguracije. No SAD nikad nisu priznale Konfederaciju napadajući Fort Sumter 1861. godine. Talas nacionalističkog bijesa na sjeveru je podstaknuo Američki građanski rat (1861. - 1865.). zbog ogromnog ljudstva i vojne mašinerije pobjeđuje Sjever koji se pokazao jačim u dugom građanskom ratu. Rezultat rata je bila obnova saveza, osiromašenje juga i ukidanje ropstva. U eri obnove (1863. - 1877.) pravna i glasačka prava su proširena na oslobođene robove. Nastala je Nacionalna vlada koja je postala mnogo jača zbog 14. amandmana koji joj je dao izričitu obavezu da štiti prava pojedinca. Međutim, kada su demokrate povratile svoju moć na jugu tokom 1870-ih, usvojili su zakone Jima Crowa kako bi zadržali bijelu nadmoć a sprečavali afroamerikance da glasaju. Ovaj zakon je bio na snazi sve do revolucije pokreta za građanska prava 1960-ih i sprovedbe ustavnih prava.
SAD su postale vodeća svjetska industrijska sila na prijelazu 20. stoljeća zbog otvaranja mnogih tvornica na sjeveroistoku i srednjem zapadu što je dovelo do migracije miliona radnika i poljoprivrednika iz Evrope. Nacionalna željeznička mreža je završena zahvaljujući kineskim doseljenicima koji su radili u rudarstvu i industriji na sjeveroistoku i srednjem zapadu. Masovno nezadovoljstvo, korupcija, neefikasnost i tradicionalna politika su stimulisali progresivni pokret od 1890-ih do 1920-ih godina, što je dovelo do mnogih društvenih i političkih reformi. Godine 1920. usvojen je 19. amandman na ustav koji je garantovao pravo glasa za žene. Također je usvojen 16. i 17. amandman 1913. godine koji je ustanovio prvi nacionalni porez na dohodak i direktan izbor američkih senatora u Kongresu. U početku neutralna za vrijeme Prvog svjetskog rata, Amerika je objavila rat Njemačkoj 1917. godine i počela finansirati saveznike. Nakon prosperitetne decenije 1920-ih, krah na Wall Streetu 1929. godine označio je početak Velike depresije širom svijeta. Demokratski predsjednik Franklin D. Roosevelt je prekinuo republikansku dominaciju u Bijeloj kući i implementirao je New Deal program oporavka i reformi. New Deal, koji je definisao moderni američki liberalizam, je uključio olakšanje za nezaposlene, podršku poljoprivrednicima, socijalnu sigurnost i minimalnu zaradu. Nakon japanskog napada na Pearl Harbour 7. decembra 1941. godine, SAD su ušle u Drugi svjetski rat zajedno sa Velikom Britanijom i Sovjetskim Savezom. Američki ulazak u rat je doprinio porazu nacističke Njemačke u Evropi i Japanskog carstva u ratu na Pacifiku.
NGC 2273B
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Historija Sjedinjenih Američkih Država
SAD i SSSR i postale rivalske supersile nakon Drugog svjetskog rata. Za vrijeme Hladnog rata, SAD i SSSR su započeli svjetsku trku u naoružanju, svemirskoj trci, ratnoj i propagandnoj kampanji. Američka vanjska politika za vrijeme Hladnog rata je izgrađena oko podrške zapadne Evrope i Japana, zajedno sa politikom "obuzdavanja" i zaustavljanje širenja komunizma. Amerika se pridružuje ratovima u Koreji i Vijetnamu u pokušaju da zaustavi širenje komunizma. 1960-ih godina zbog snaga pokreta za građanska prava, novi val socijalnih reformi je donio provođenje prava glasanja i slobode kretanja Afroamerikanaca i drugih rasnih manjina. Također je porastao indijanski aktivizam. Hladni rat se završio raspadom SSSR-a 1991. godine, ostavljajući SAD kao jedinu svjetsku supersilu. U 21. stoljeću, međunarodni sukob se centrirao na Bliski istok nakon napada Al-Kaide na SAD 11. septembra 2001. godine. SAD su 2008. godine imale najgoru ekonomsku krizu od Velike depresije, koja je praćena sporijom stopom ekonomskog rasta koja je počela 2010. godine.
Pretkolumbovska Amerika
Glavni članci: Prahistorija SAD-a i Pretkolumbovska Amerika
O dolasku tih ljudi u Ameriku i njihovom načinu života se vrlo malo zna, jer je ostalo relativno malo arheoloških dokaza, mnogi od kojih su nestali kada je prestalo ledeno doba, otopili se ledenjaci i porasla razina mora, potopivši dijelove kopna s dokazima njihovog prisustva. Potomci prvih doseljenika u Ameriku su danas poznali poznati pod nazivom Indijanci. Sve do kraja 1400-ih oni nisu imali nikakvih dokumentiranih kontakata s kulturama i narodima iz drugih krajeva svijeta, te su se razvijali samostalno.
Američki Indijanci su uglavnom živjeli kao lovci-sakupljači, ali su se s vremenom razvile i neke starosjedilačke kulture, a u istočnom dijelu današnjih SAD se oko 2.500. godine p.n.e. razvila poljoprivreda temeljena na domestikaciji suncokreta. Kasnije se na teritoriju današnjih SAD iz Meksika počeo širiti kukuruz.
Usprkos postojanja poljoprivrede, pa i nekih naselja koja bi se mogla nazvati primitivnim gradovima, na teritoriji SAD se među domorocima, za razliku od Mezoamerike, nisu razvile civilizacije i države.
Odisej
mini|Odisej, grčka skulptura, [[2. vijek p. n. e.]]
Odisej (grč. Ὀδυσσεύς, Odusseús) glavni je lik u Homerovoj Odiseji koja opisuje Odisejeve pustolovine. Odisejeve su karakteristike mudrost, lukavost i oštroumnost.
Etimologija
Odisejevo grčko ime ima nekoliko verzija: Ὀλυσσεύς, Olysseus, Οὐλιξεύς, Oulixeus, Οὐλίξης, Oulixes. U rimskoj mitologiji bio je znan kao lat. Ulixes ili Ulyssess (otud drugi naziv - Uliks).
Prema Homeru njegovo ime znači "sin boli". Moguće je da dolazi od grčke riječi οδηγός, odēgós = vodič. Može značiti i "bol" u smislu da pati, jer na posljetku, Odisej u cijeloj priči boluje, ili psihički ili fizički.
Čest mu je epitet Λαερτιάδης, Laertiades = Laertov sin. Njegov lik i priče posudili su i Etrušćani nazvavši ga Uthuze.
Prije Trojanskog rata
Odisej je bio jedan od Heleninih prosaca. Tezej i Pirit zavjetovali su se da će oženiti Zeusove kćeri, a Tezej je izabrao Helenu. On i Pirit oteli su je i zadržali sve dok nije bila dovoljno zrela za udaju. Pirit je izabrao Perzefonu, Hadovu ženu. S Tezejevom majkom, Etrom, otišli su u Had oteti Perzefonu. Had se pravio gostoljubiv, ali čim su sjeli za gozbeni stol, zmije su ih prikovale za mjesta. Helenu su spasila njena braća Kastor i Polideuk i vratila je u Spartu.
Kad je došlo vrijeme za Heleninu udaju, mnogi su prosci došli po njenu ruku iz cijelog svijeta. Među proscima bili su Odisej, Menest, Ajant, Patroklo, Idomen, ali je favorit bio Menelaj, koji nije došao osobno - predstavljao ga je njegov brat Agamemnon. Helenin otac Tindarej nije znao kako će otpraviti preostale prosce, a da ne započne svađu. Odisej je obećao da će on to riješiti ako ga zauzvrat podrži u njegovu udvaranju Penelopi. Tindarej se složio, a Odisej je rekao da svi prosci moraju položiti zakletvu da će prihvatiti i poslije braniti izabranog muža. Na posljetku se Helena udala za Menelaja. Nakon Tindarejeve smrti, Menelaj je postao kralj Sparte, jer Tindarejevi sinovi Kastor i Polideuk bili su već mrtvi i uzneseni na Olimp.
Kad je Helenu oteo Paris, Menelaj je, pozvavši se na zakletvu, pozvao prosce da mu pomognu da je vrati. Budući da je proročica prorekla da se neće dugo, dugo vratiti, Odisej nije želio ići u rat, nego se pravio da je lud tako što je orao i sijao sol, a ne sjemenke. Agamemnon, Menelajev brat poslao je Palameda da uvjeri Odiseja da se priključi proscima. Palamed je bio inteligentan te je stavio Telemaha, Odisejeva novorođena sina ispred pluga. Odisej ga nije mogao ubiti te je otkrio da je mentalno zdrav pa je krenuo u Trojanski rat.
Agamemnon je, sad kad je imao Odiseja, u svojoj vojsci htio i Ahileja, jer proročanstvo govori da Troja bez njega ne može biti osvojena. Odisej je bio jedan od poslanika koji su otišli uvjeriti ga da se pridruži vojsci.
mini|[[Jan de Bray: Otkrivanje Ahileja među Likomedovim kćerima, 1664.]]
Naime, proročica je predskazala da će ili živjeti dug ali dosadan život ili kratak ali uzbudljiv; tako da se Ahilej bojao ratnih posljedica. Vrač Kalhant prorekao je da mu je suđeno da umre u Troji. Tetida ga je stoga odvela na Skiru, kralju Likomedu i prerušila ga u djevojku. Na tom je dvoru s Didamijom imao sina Neoptolema. Odisej je pitao može li prinijeti darove ženama te je izložio dragulje, a također i oružje - mač, koplje i štit. Sve su se djevojke divile nakitu, a samo se Ahilej divio oružju te ga je Odisej tako prepoznao. Odisej mu je dopustio da zadrži oružje, a potom su krenuli u rat. Druga verzija mita govori da se začula ratna trublja te da je Ahilej instinktivno zgrabio oružje.
Prije rata, Odisej se pridružio Menelaju i Palamedu u pokušaju da mirno vrate Helenu, ali nisu uspjeli. Nakon diskusije na Prijamovu dvoru, Trojanci su vrijeđali Menelaja i Odiseja, osim Antenora koji je bio gostoljubiv. Zbog toga su ga poštedjeli u razrušenju Troje.
Za vrijeme Trojanskog rata
Odisej je bio jedan od glavnih junaka u Trojanskom ratu koji Homer vjerno opisuje u svojoj Ilijadi.
Kad su ahejski brodovi pristali na trojanskim obalama, niko nije prvi izašao, jer je prorečeno da će prvi Ahejac koji stane na trojansko tlo umrijeti. Odisej je bacio svoj štit na obalu i skočio na štit. Slijedio ga je Protesilaj koji je skočio na tlo i poslije prvi umro.
Odisej nikad nije oprostio Palamedu raskrinkavanje njegova "ludila" te mu je podmetnuo izdajništvo. Naime, uvjerio je trojanskog zarobljenika da napiše pismo koje je izgledalo kao da ga je Palamed poslao, a u pismu je bio zahtjev da mu se pošalje zlato kao nagrada za izdaju. Odisej je ubio zarobljenika i skrio zlato u Palamedov šator. Namjestio je da pismo bude pronađeno te je Agamemnonu dao upute kako da dođe do zlata. Grci su potom kamenovali Palameda. Druga verzija mita govori da su Diomed i Odisej potaknuli Palameda da se spusti sa zida, tvrdeći da je blago na dnu. Kad se Palamed spustio, kamenovali su ga.
mini|lijevo|Odisej i [[Diomed kradu Rezove konje, 4. vijek p. n. e.]]
Odisej je bio jedan od najuticajnijih grčkih prvaka u ratu, savjetnik i borac. Kad je Agamemnon, da bi provjerio ahejski moral, predložio povlačenje, Odisej je vratio red u taborima. Poslije, mnogi su junaci ležali ozlijeđeni, uključujući i samog Odiseja i Agamemnona, ali je Odisej uvjerio Agamemnona da se ne povuku. Također je bio u poslaništvu koje je pokušalo uvjeriti Ahileja da učestvuje u ratu, usprskos svojoj srdžbi koja je i glavna okosnica Homerove ''Ilijade.
Kad je Hektor predložio dvoboj koji bi sve riješio, Odisej se dobrovoljno javio (premda se na posljetku borio Ajant). Odisej je pomogao Diomedu da ubije Reza, jer bilo je proreknuto da ako njegovi konji piju vodu iz rijeke Skamandar, Troja neće moći biti osvojena.
Nakon što je Patroklo ubijen, Odisej je uvjerio Ahileja da pusti Ahejce da jedu i da se odmore, a Ahilej je odmah htio sve Trojance ubiti.
Poslije, kad su držane pogrebne igre u Patroklovu čast, Odisej se hrvao s Ajantom, a također i učestvovao u utrci. Atena mu je pomogla te je pobijedio u utrci i izvukao neriješeno u hrvanju, bez obzira na Apolona koji je pomagao ostalima.
mini|lijevo|Borba Odiseja i Ajanta, [[6. vijek p. n. e.]]
Kad je Ahilej ubijen u bitki, Odisej i Ajant vratili su njegovo tijelo te oružje. Za vrijeme pogrebnih igara u Ahilejevu čast, Odisej se opet borio s Ajantom. Tetida je rekla da će njegovo oružje ići najhrabrijem Grku. Obojica su se borila da bi dobila taj naslov i Ahilejevo oružje, ali Grci nijednog nisu htjeli proglasiti pobjednikom, da onog drugog ne bi uvrijedili. Nestor je predložio da trojanski zarobljenici odluče o pobjedniku. Moguće je da je tajni glas Grka odlučio o pobjedniku. U svakom je slučaju Ajant izgubio, podivljao i na posljetku se ubio mačem koji mu je darovao Hektor, a do toga ga je dovela Atena da bi zaštitila Odiseja od osvete.
Poslije se ispostavilo da se rat ne može dobiti bez Heraklova luka koji je bio kod napuštenog Filokteta. Naime, ranjenog su Filokteta ostavili na ostrvu. Odisej i Diomed pošli su vratiti luk, a prema drugim izvorima, bili su to Odisej i Neoptolem. Filoktet je, premda je patio, bio gnjevan i željan osvete. Bez obzira na to, Odisej i njegov pratitelj smirili su Filokteta uz pomoć bogova, a na posljetku su se vratili s Filoktetom te lukom i strijelama. Još je jedno proročanstvo govorilo da se rat ne može dobiti bez Ahilejeva sina Neoptolema te je Odisej otišao po njega, a poslije mu je podao oružje njegova oca.
Poslije je, u ratu, Odisej zarobio Prijamova sina, proroka Helena koji im je rekao da Troja ne može biti osvojena, ako ne otmu Palladium koji je štitio grad. Odisej i Diomed krenuli su po nj. Prema nekim verzijama mita, Diomed je na Odisejevim ramenima ušao u grad i nije pustio Odiseja. Poslije je Odisej, kad se Diomed vratio s plijenom, bio bijesan. Htio ga je ubiti i sebi pripisati zaslugu, potegao je mač, ali je Diomed vidio odraz u mjesečini te se okrenuo i razoružao ga. Potom su se vratili u tabor. Druga verzija mita govori da su zajedno ušli u grad i obavili zadatak. Prema nekim verzijama mita, Odisej je sam potajno ušao u grad prerušen u prosjaka odjevena u krvave krpe. Niko ga nije prepoznao osim Helene i Hekabe, tako da se s plijenom vratio neozlijeđen u grčke tabore.
mini|lijevo|[[Giovanni Domenico Tiepolo: Odisejev trojanski konj, detalj ]]
Odisej je također smislio poznatog Trojanskog konja. Ogromnog, drvenog konja sagradio je Epej, a unutar njega sakrili su se veliki grčki ratnici predvođeni Odisejem. Menelaj se složio s time da se konj dovede pred trojanska vrata, kao "dar", a ostatak grčke vojske skrio se iza Tenedosa. U međuvremenu je grčki špijun Sinon uvjerio Trojance da je to dar, bez obzira na Laokontova i Kasandrina upozorenja. Budući da su Trojanci, misleći da su se Grci povukli, slavili kraj opsade, napili su se i slavili te su na posljetku uveli drvenog konja u grad. Grčki su ratnici iskočili iz konja i otvorili vrata tako da i ostali Grci mogu ući.
Razrušili su grad, ubili muškarce, a žene i djecu prodali kao roblje. Prvo su izišli Odisej i Menelaj koji su se otišli boriti s princom Difobom, Prijamovim sinom i Heleninim trećim mužem. Menelaj je također htio ubiti Helenu jer ga je ostavila, ali ga je Odisej spriječio i natjerao ga da se zakune da je neće ubiti. Druga verzija mita govori da je Menelaj potegao mač na nju, ali ga je zaslijepila njena još uvijek očaravajuća ljepota te je odustao od ubistva.
Zbog svojih zločina, uključujući ubistvo tebanskih ratnika dok su spavali, bogovi su osudili Odiseja da izdrži deset godina nevolja prije nego što se vrati kući. No, ostali su Grci počinili teške zločine, primjerice ubistvo kralja Prijama ili Ajantovo silovanje Kasandre, što je razbjesnilo Atenu jer Kasandra bješe njena svećenica. Odisej je potom savjetovao Grke da kamenuju Ajanta zbog njegova zločina, ali su Grci odbili, a gnjevna je Atena poslala oluju koja je uništila većinu grčke flote.
Kikonci
Nakon što se Odisej sa svojim suborcima vratio iz Troje, pristali su blizu euriloške zemloje, uvjerivši Odiseja da su bogovi na njihovoj strani. Potom su opljačkali grad Ismaru koji se odmah predao bez borbe. Odisej je mudro rekao suborcima da se brzo ukrcaju u brodove, ali oni su odbili te se najeli i zaspali na plaži. Sljedećeg su se jutra Kikonijci (Kikonci), trojanski saveznici i veliki ratnici, vratili su se naoružani i bijesni. Odisej i Ahejci pobjegli su u svoje brodove, ali sa žrtvama.
Lotosojedi
Kad su Odisej i njegovi ljudi stigli na ostrvo Lotosojeda, Odisej je poslao izviđačku grupu koja je jela lotos s urođenicima. Ovo ih je uspavalo i prestali su brinuti o povratku kući. Odisej je potom otišao po te ljude i prisilno ih vratio na brod te su otplovili dalje.
Polifem
mini|lijevo|[[Jakob Jordaens: Odisej u Polifemovoj pećini, 17. vijek]] mini|100p|Odisej pruža [[vino Polifemu]] mini|100p|Odisej bježi [[Polifemu, 5. vijek p. n. e.]]
Odisej mu je dao nerazrijeđena vina da ga napije. Kad ga je Polifem pitao kako se zove, Odisej je rekao - Niko. Da bi mu zahvalio na vinu, Polifem je rekao da će ga posljednjega pojesti. Kad je div pijan zaspao, Odisej i njegovi ljudi pretvorili su bor u veliko koplje, koje su pripremili dok je Polifem vani čuvao svoje stado, i oslijepili ga. Polifem je jecao i zapomagao, a ostali su ga Kiklopi čuli i pitali tko mu je probo oko. On je uzvratio - Niko. Kiklopi su otišli misleći da je poludio ili je žrtva bogova.
Ujutro je Polifem maknuo kamen s ulaza da bi pustio ovce na ispašu. Budući da je bio slijep, nije mogao vidjeti Odiseja i njegove ljude, ali je opipao vrhove ovaca, da ih slučajno nisu zajahali. Međutim, oni su se privezali ispod ovaca i tako pobjegli i uskočili u svoje brodovlje.
Kad su odmakli, Odisej je viknuo Polifemu svoje ime i pobjedonosno uzviknuo. Gnjevni je Polifem bacio ogromnu stijenu na njih, ali je promašio jer ih nije mogao vidjeti. Potom se pomolio svome ocu Posejdonu, znajući sada Odisejevo ime, da ne dopusti Odiseju da se vrati na rodnu Itaku ili da samo on stigne u stranome brodu, a da mu cijela posada umre.
Eol
Odisej je došao i u Eoliju, dom Eola, boga vjetra. Eol je bio gostoljubiv prema Odiseju i njegovoj posadi, a Odisej mu je zauzvrat pričao zanimljive priče. Eol mu je također dao vreću ispunjenu vjetrovima koji bi ga odveli kući. Odisejevi su ljudi pomislili da je unutra blago jer je Odisej stalno čuvao vreću ne spavajući. Odlučili su je otvoriti prije nego što su stigli kući, a odmah ih je jaka oluja vratila u Eoliju, a Eol im više nije htio pomoći jer je mislio da su ih bogovi prokleli. Odisej je morao opet krenuti na put iz Eolije na Itaku.
Lestrigonci
mini|150p|[[John William Waterhouse: Kirka pruža Odiseju šalicu]]
Stigli su do Telepila, Lamova uporišta, kralja Lestrigonaca. Odisej je poslao dva vojnika i glasnika koji su susreli urođenicu. Pričekali su njenog muža, a kad je stigao, razderao je glasnika, a vojnici su kroz prozore pobjegli na brod. Lestrigonci su bili ljudožderi i napali su Odisejeve ljude stijenama, potopivši sve brodove osim jednog.
NGC 5249
NGC 5249 (također poznat kao MCG 3-35-15, PGC 48134 i UGC 8618) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 353 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,60 (164 hiljade sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (123 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. marta 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Odisej
Kirka
Kirka se zaljubila u Odiseja i nije htjela da ode, ali ih, nakon godinu dana, pustila da odu.
Na Kirkinu ostrvu Elpenor, najmlađi član Odisejeve posade, je umro. Prema jednoj verziji mita pao je sa Kirkinog krova te ga je pad ubio, a prema drugoj umro je nakon što je otišao s ostrva kad ga je otpuhao snažan vjetar te je umro na brodskoj palubi. Posada je, nakon što je umro, vidjela bijelu pticu koja je proletjela, te su to shvatili kao da ih njegova duša vodi dalje, a da je samu smrt uzrokovala božica Atena.
Putovanje u podzemni svijet
mini|150p|[[Johann Heinrich Füssli: Odisej i Tiresija, 1780. - 1785.]]
Odisej je želio razgovarati s Tiresijom te su se uputili do rijeke Aheront u Had gdje su prinijeli žrtve da bi mogli razgovarati s mrtvim dušama. Odiseju su njegova majka, suborac Elpenor i Ahilej dali razne savjete kako da prođe prepreke koje ga čekaju. Odisej je žrtvovao ovna te je krv privukla duhove. Zadržao ih je u zaljevu i zahtijevao da razgovara s Tiresijom koji mu je rekao kako da prođe Helijeva stada i vrtlog Haribdu.
Sirene
mini|150p|lijevo|[[John William Waterhouse: Odisej odolijeva Sirenama, 1891. ]]
Nakon putovanja u Had opet se vratio na Kirkin ostrvo, a Kirka ga je upozorila na Sirene koje bi ga mogle uništiti te mu je savjetovala da ili začepi uši ili, ako baš mora čuti njihov pjev, bude privezan za jarbol, tako da ne može slijediti zvuk i tako postati nepovratno izgubljen. Potom su krenuli s Kirkina ostrva.
Njegovi su ljudi začepili uši voskom, a on im je zapovjedio da ignoriraju njegova zapomaganja. On je sam bio privezan za jarbol - htio je iz znatiželje čuti pjesmu, a suborcima je rekao da mu je Kirka rekla da je mora čuti. Tako su uspjeli proći pokraj Sirena.
Skila i Haribda
Kirka mu je također bila rekla da će imati izbor - može proći ili prvim putem koji su prošli samo Jazon i Argonauti kojim mogu umrijeti ili svi ili niko, ali Odisej bira drugi put. Na njemu su bile dvije strašne nemani - Skila i Haribda. Skila je imala šest glava i mogla je pojesti šest ljudi. Odisej je poslušao savjet i plovio blizu Skile koja je pojela šest njegovih ljudi, ali ostale nije dirala. Odisej nije prije toga rekao svojoj posadi što ih čeka da se ne bi uspaničili jer bi onda svi završili u personifikaciji vrtloga - Haribdi. Ovo je pobunilo posadu, ali su nastavili dalje.
mini|lijevo|[[Pellegrino Tibaldi: Odisejevi ljudi kradu Helijevo stado, 1554. - 1556.]]
Helijeva stada
Odisej je s posadom stigao na ostrvo Trinaciju gdje je Helije držao svoja sveta stada. Tiresija je upozorio Odiseja da ne diraju tu stoku. Odisej nije htio isprva pristati na ostrvo, ali je izbila pobuna u posadi te je nevoljko pristao, ali im je zapovjedio da ne diraju stoku. Posada je ipak odlučila uhvatiti i pojesti životinje. Čuvarice ostrva - Lampetija i Fetusa - rekle su svom ocu Heliju što se dogodilo. Helije se požalio Zeusu rekavši da će skriti Sunce ako ih ne izvede pravdi. Zeus je uništio brod munjom i ubio sve ljude osim Odiseja.
Homer to opisuje posebno i u invokaciji Odiseje: <i> Ali ni tako drugova on ne spase, ako i želje
Jer smrt nađoše sami zbog svog drskog grijeha
Jesti idući stado, ludaci, Hiperiona
Helija, koji je dan za povratak uzeo njima
</i>
mini|[[Arnold Böcklin: Kalipso i Odisej, 1883.]]
Kalipso
Odiseja je, nakon brodoloma, more izbacilo na Ogigiju gdje je živjela nimfa Kalipso, Atlantova kći. Bili su ljubavnici sedam godina i nije ga pustila da ode, obećavši mu besmrtnost ako ostane. Odiseja je jako privlačila po noći, ali je po danu plakao za svojim domom i porodicom.
Nakon sedam godina, bogovi su odlučili da je vrijeme da ga Kalipso pusti. Zeus je, na Ateninu intervenciju, poslao Hermesa da to kaže nimfi. Odisej je potom otišao na splavi opskrbljenoj s hranom, vodom i vinom.
Alkinojev dvor
mini|lijevo|[[Francesco Hayez: Odisej na Alkinojevu dvoru, 1813. - 1815. ]] mini|[[Charles Gleyre: Odisej i Nausikaja]]
Ubrzo je njegov stari neprijatelj Posejdon poslao oluju koja ga je izbacila na ostrvo Sheriju gdje su živjeli Feačani. Ondje ga je pronašla Nausikaja, kći kralja Alkinoja. Uz malu Ateninu pomoć, stigao je do dvora.
Ondje ga je kralj velikodušno primio. Na gozbi je dvorski pjevač pjevao o Trojanskom ratu, a Odisej je zaplakao. A potom je kralju ispričao tko je i sve o svojim doživljajima. Nakon toga, Feačani su mu ponudili da ga brodovima odvedu na Itaku. Bez obzira na Posejdona koji je htio spriječiti Odisejev povratak, Zeus ga je uvjerio da to ne učini te je okrenuo brod i poslao Odiseja kući.
Itaka
mini|[[Christian Gottlob Heyne: Odisej i Eurikleja]]
Na Itaki, Odisejeva žena Penelopa odbijala je mnoštvo prosaca. Odisejev je sin Telemah odrastao, njegov otac Laert bio je shrvan, ali je njegova majka Antikleja umrla od tuge. Odiseja je, pri dolasku, Atena pretvorila u prosjaka, da bi se mogao osvetiti proscima.
Odisej je, pod imenom Eperit, stigao do svoga doma, gdje ga je njegov vjerni pas Arg prepoznao i mahao repom, ali je Odisej morao biti ravnodušan da ga se ne bi otkrilo, a pas je umro od tuge. Odiseja je potom dočekao njegov čuvar svinja, Eumej, koji ga nije prepoznao, ali ga je ugostio i lijepo se odnosio prema njemu te se pokazalo da mi je još uvijek vjeran.
mini|[[Francesco Primaticcio: Odisej i Penelopa, 1563.]]
Došao je na dvor rekavši da ima vijesti o Odiseju za Penelopu. Dok mu je prala noge, prva ga je prepoznala njegova stara dadilja Eurikleja po ožiljku, ali joj je on zapovjedio da šuti. Odisej je također doznao da mu je Penelopa cijelo vrijeme vjerna (što se za njega i ne bi moglo reći). Naime, ona je rekla da će se udati kad završi s tkanjem pogrebne tkanine, ali ju je svaki noći, nakon što bi je istkala, ponovno rasparala. Na posljetku ju je jedna sluškinja izdala proscima koji su potom zahtijevali da izabere sebi muža. Prosci su potom jeli, pili i pustošili Odisejev imetak.
Prerušeni je Odisej rekao Penelopi da je vidio Odiseja i da je on rekao da Penelopinu ruku može dobiti onaj tko odapne stijelu preko dvanaest držaka sjekira. Naime, to je išlo u Odisejevu korist, jer samo on mogao je upravljati vlastitim lukom. Penelopa je potom proglasila što je Odisej rekao. Prosci su pokušali, ali nijedan nije uspio. Potom je Odisej uzeo luk u ruke i uspio. Atena ga je raskrinkala, a on je uz njenu te Telemahovu i Eumejevu pomoć ubio sve prosce, osim Medona i Femija. Medon je bio pristojan prema Penelopi, a Femije je bio mjesni pjevač koji je bio prisiljen pomoći proscima.
Penelopa još uvijek nije bila sigurna je li to njen muž te ga je podvrgla iskušenju. Pred njim je rekla sluškinji da napravi Odisejev krevet i da ga makne iz spavaonice. Odisej je bio začuđen jer je znao da je krevet sagrađen iz debla maslinova drveta koje je ujedno bilo i temelj cijele kuće - krevet se stoga nije mogao pomaknuti. To joj je rekao, a budući da je to samo njih dvoje znalo, Penelopa mu se bacila u zagrljaj.
Na posljetku Odisej sreće svoga oca Laerta, a Atena je smirila zaraćene strane - porodice prosaca koje su se htjele osvetiti. Ovdje Homerova Odiseja završava, ali bi Odisej trebao napraviti još jedno putovanje, prema Tiresijinim riječima, da bi mogao živjeti sretno i umrijeti mudar u dubokoj starosti.
Odisejeva porodica
Odisejeva žena zvala se Penelopa s kojom je imao sina Telemaha. Otac mu je bio Laert, a majka Antikleja.
Odisej i nije bio potpuno vjeran Penelopi. Naime, ovo su njegovi potomci s drugim ženama:
Telegonija (Τηλεγόνεια, Θεσπρωτίς)
Telegonija je ep - nastavak Odiseje. Odisejev i Kirkin sin Telegon dolazi na ostrvo Itaku tražiti oca te u jednom pljačkaškom pohodu ubije Odiseja ne znajući da mu je on otac.
NGC 6712
NGC 6712 je kuglasto zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Štit. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 16. juna 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 2076
IC 2076 (također poznat kao ESO 202-?24) je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Dlijeto. Ovaj objekat je zapisao DeLisle Stewart u decembru 1899. godine.
NGC 3740
NGC 3740 (također poznat kao MCG 10-17-23, PGC 35883 i UGC 6573) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 149 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,90 (39 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (17 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 19. marta 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Željeznički saobraćaj u Bosni i Hercegovini
mini|300x300piksel|Mreža željezničkih pruga na teritoriji [[Bosna i Hercegovina|Bosne i Hercegovine i Hrvatske]] mini|250x250piksel|Putnički voz Željeznica Federacije BiH mini|200px|Lokomotiva Željeznica Republike Srpske u Dobrljinu Željeznički saobraćaj u Bosni i Hercegovini predstavlja značajan vid transporta koji datira još od polovine 19. vijeka. Prva željeznička pruga na području Bosne i Hercegovine puštena je u promet 24. decembra 1872. godine, na relaciji Dobrljin – Banja Luka. Ekspanzija u izgrađnji željezničkih pruga nastupila je za vrijeme SFRJ, kada su izgrađene nove pruge a neke od postojećih su modernizovane i elektrificirane. Krajem 1980-ih željeznice Bosne i Hercegovine su ostvarile rekorde po pitanju prevezene količine robe i broja putnika. Rat u Bosni i Hercegovini je uticao na drastičan pad privrednih aktivnosti što se odrazilo na brojke o prevezenoj robi i broju putnika a devastirajući karakter rata se odrazio i na željezničku infrastrukturu. Ukupna dužina željezničkih pruga iznosi 1031 km, od čega je u Federaciji BiH 608,495 km čemu treba dodati i industrijske kolosijeke do svakog značajnijeg proizvodnog kapaciteta. Ovo željezničkim operatorima daje mogućnost direktnog pristupa u preuzimanju i isporuci svih vrsta robe.
Željeznički transport na području Bosne i Hercegovine trenutno obavljaju dva operatora tj. javna preduzeća u oblasti željezničkog transporta: Željeznice Federacije BiH sa sjedištem u Sarajevu i Željeznica Republike Srpske sa sjedištem u Doboju. Oba operatera su članovi Međunarodne željezničke unije, od 1992. odnosno 1998. godine respektivno. Za upravljanje željezničkom infrastrukturom osnovana je Željeznička BH javna korporacija Željeznice Bosne i Hercegovine ili ŽBH, sa sjedištem u Doboju.
Najvažnije željezničke linije su:
Historija
Historija željezničkog saobraćaja na području Bosne i Hercegovine datira još od 1872. godine kada je 24. decembra iste godine puštena u promet prva željeznička pruga Dobrljin – Banja Luka. Pruga je bila dužine od 101,6 km i predstavljala je dio planirane željezničke trase unutar Osmanlijskog carstva koja je trebala povezivati Istanbul sa Bečom.
Godine 1879. započela je izgradnja željezničke pruge kojom bi se spojio Bosanski Brod sa Sarajevom. Nakon što je pruga završena 1882. godine nastavljeno je sa izgradnjom kraka prema jugu čijim završetkom 1886. godine je ostvarena veza glavnog grada Bosne i Hercegovine sa Jadranskim morem. Do Prvog svjetskog rata izgrađeni su još neki kraći kraci glavnog željezničkog pravca, uglavnom lokalnog značaja kao i započeta pruga prama Tuzli.
U periodu između dva svjetska rata, za vrijeme Kraljevine Jugoslavije, situacija se nije mnogo popravila zbog uglavnom nedovoljno finansijskih sredstava. Gradnju pruge od Tuzle ka Zvorniku prekinuo je Drugi svjetski rat.
Značaj željeznice
Željeznice predstavljaju značajan vid transporta, pogotovo na područjima gdje preovladava bazična industrija a koja je u uskoj vezi sa industrijskim i rudarskim bazenima gdje se značajne privredne aktivnosti ostvaruju na polju prijevoza ruda i sirovina, kao i poluproizvoda. Značaj željeznica utoliko je veći usljed nedostatka plovnih puteva što je slučaj sa industrijskim područjima Bosne i Hercegovine. Glavni korisnici usluga željezničkog transporta roba na području Bosne i Hercegovine su veliki kombinati, uglavnom iz oblasti bazične industrije i rudarstva. Neka od takvih preduzeća su: hemijska industrija u Tuzli, Mittal Steel Zenica, rudnici mrkog uglja bazena u Zenici i Tuzli, termoelektrane, Rudnik željezne rude u Prijedoru, Aluminijski kombinat u Mostaru, industrijski kompleks u Sarajevu, distributeri naftnih derivata i dr.
Pored osnovne djelatnosti, prijevoza robe i putnika, željeznički operatori u Bosni i Hercegovini obavljaju i komplementarne djelatnosti kao što su; specijalni prijevozi, skladištenje, kombinirani transport, pretovar itd. Robno-transportni centri za prihvat, pretovar ili skladištenje pojedinačnih, paletnih i grupnih pošiljki, već funkcioniraju ili se obnavljaju u svim većim industrijskim centrima u Bosni i Hercegovini (Mostar, Sarajevo, Doboj, Banja Luka, Tuzla, Zenica, Brčko Distrikt, Bosanski Šamac), kao i u Pločama (Hrvatska).
Modernizacija
Od 2. jula 2018. godine ponovo je nakon 26 godina prekida uspostavljen redovni putnički voz na relaciji Sarajevo - Bihać - Sarajevo
Auguste Comte
Auguste Comte je osnivač pozitivizma, filozofskog pravca koji odbacuje svaku metafiziku i uzima iskustvo kao jedini izvor pozitivne spoznaje. Umjesto da se gubi u idealističkim špekulacijama, ljudska misao treba da prijeđe iz teološke i metafizičke faze u filozofsku, tj. pozitivnu; da se posveti proučavanju pozitivno utvrdljivih činjenica, tj. same stvarnosti. Sve nauke, od matematike kao najapstraktnije preko astronomije, fizike, hemije, biologije, konvergiraju prema nauci o ljudskim društvenim odnosima, tj. prema sociologiji. Socijalna fizika dijeli se na socijalnu statiku i socijalnu dinamiku. Statika proučava pojedince, porodicu i društvo, čvrste uvijete egzistencije društva, uvjete ravnoteže društvenog organizma, a dinamika zakone njegova napretka kojemu su pokretač ideje. Praktični cilj sociologije mora biti organizacija društva na principu pozitivne nauke. Comte je prvi mislilac koji je zakone o razvoju ljudskog društva povezao u jedinstven sistem i tako zadao temelje buržoaskoj sociologiji odnosno građanskoj sociologiji. On napredak društva shvata kao kvalitativni razvoj u okviru postoječeg reda, kao evoluciju koja ne zna ni za kakve bitne preobražaje ni revolucionarne skokove u novo kvalitativno stanje. Pojave u društvu kao i njegovi međusobni odnosi, ispituju se prema njihovoj vanjskoj "koegzistenciji i sukcesiji" empiriskim utvrđivanjem i uspoređivanjem. No on ne istražije uzorke koje te promjene rađaju, osnovne pokretačke snage društva, nego samo raščlanjuje okolnosti pod kojima su te pojave nastale, i onda ih povezuje po redu i sličnosti. Političke i ekonomske promjene po njemu nemaju uticaja na društveni proces osim ako s njima nije povezana i moralna metamorfoza individuuma. Zato je zadaća pozitivističke politike da moralno preporodi društvo, da egoizam zamjeni altruizmom. To znači da izmiri antagonizam klasa, u prvom redu radničke klase, takozvanim pozitivnim odgojem. Filozofi pozitivisti trebali bi imati vodeču ulogu u duhovnom životu. Smisao Comteovog pozitivizma u svojim krajnjim društvenim konsekvencama je izgradnja i čuvanje kapitalističkog poretka.