cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alojzije Stjepan Mišić
Administrativna organizacija
Mišić je 22. maja 1922 izmijenio peticiju i predstavio je kao svoju. Jedina razlika između ove dvije verzije bila je u tome što u Mišićevoj verziji nema razlike između sadašnje i buduće župe koje bi trebalo osnovati. Razlog za takvu promjenu bio je to što je prethodna verzija bila u suprotnosti s odredbama kanonskog prava, koje je određivalo da svaka novoosnovana župa nastala izdvajanjem iz vjerske župe pripada na slobodno raspolaganje biskupu, a ne vjerskoj zajednici. Kongregacija za vanredne crkvene poslove zatražila je od Mišića da im dostavi spisak župa koje bi biskupu bile na raspolaganju.
Nakon što je Kongregacija odbila da prihvati peticiju, Mišić se oglušio o cijelu stvar. Tek na Bubalovo insistiranje, Mišić je pristao da pošalje peticiju, ali je tražio od Bubala da je napiše. Bubalo je napisao još jednu peticiju 20. maja 1923 godine. U ovoj molbi tražio je da se franjevcima, uz 25 župa koje im pripadaju po "Odluci", dodijeli još 27 župa, od kojih 13 još nije osnovano, dok će 21 župa biti rezervirana za eparhijsko svećenstvo (tada je bilo samo 8 takvih parohija). Njegov zahtjev dobio je Mišićevu preporuku, uz odobrenje arhijerejskog konzistorija, koje je sastavio Boras i eparhijski svećenik Marijan Kelava, 3. juna 1923 Bubalo je uputio zahtjev prokuratoru Franjevačkog reda u Rimu 12. juna 1921 godine. Džemat je reskriptom 22. lipnja 1923 odlučio da biskup može dati tražene župe franjevcima dok Sveta Stolica ne odluči drugačije. Ovaj događaj označio je početak "Hercegovačke afere". Svojim postupcima i netočnim informacijama koje je poslao Vatikanu o stanju Crkve u Hercegovini, dodatno je zaoštrio spor.
Dana 26. aprila 1924 Bubalo je od Generalnog definitorija Franjevačkog reda tražio dozvolu da preuzme župe. Kongregacija za ustanove posvećenog života i društva Apostolski život dala je 27. maja 1924 ovlaštenje generalu Franjevačkog reda da odobri zahtjev hercegovačkih franjevaca, a general je odobrio zahtjev 30. maja 1924 Prema tome, 10. januara 1925 Bubalo je tražio od Mišića da usvoji reskript iz 1923, budući da su hercegovački franjevci dobili potrebno odobrenje od Generalnog definitorija. Mišić je donio reskript 15. maja 1925 sa promjenama, stavljajući Gabelu i Glavatičevo pod franjevačku umjesto biskupijske uprave, dok su Prisoje i Dobrič stavljeni pod biskupijsku upravu. Nezadovoljni izmjenom, franjevci su tražili od Mišića da ne mijenja reskript, ali je Mišić to smatrao dobrom odlukom i promjena je ostala. Marko Perić piše da je mogući motiv za promjenu bila Mišićeva nada da će franjevci odbiti promjene, pa će cijela stvar ponovo doći pred Rim. Mišić nikada nije javno objavio svoj ukaz iz straha od reakcije eparhijskog svećenstva.
Dijecezansko svećenstvo je saznalo za zajednički napor Mišića i franjevaca da se odluka Vatikana promijeni tek 1937. Kada je arhivar i dijecezanski svećenik Petar Čule obavješten o reskriptu i njegovom usvajanju, Mišićev sekretar fra Boris Ilovača uvjeravao ga je da reskript nije izvršen, iako je on sam zabilježio i reskript i Mišićev ukaz o njegovom izvršenju. 1935. Mišić je Čulu povjerio brigu o školovanju eparhijskih svećenika. Njihov broj je počeo rasti, a mnogi franjevci su komentirali da za njih neće biti dovoljno župa. 1937, eparhijsko svećenstvo župe Drinovci upoznalo se sa reskriptom i njegovim donošenjem, što je dovelo do zabune u njihovim redovima. Njihovu zabrinutost iznijeli su pred Ilovač, koji ih je još jednom razuvjerio, lažno tvrdeći da Mišić nije potvrdio reskript. Mišić je malo mario za vlastito svećenstvo, pa je zaredio samo 27 eparhijskih svećenika, protiv 160 franjevaca. 1939 ograničio je broj biskupskih kandidata iz hercegovačkih biskupija u sjemeništu u Travniku na samo 33, vjerojatno pod utjecajem franjevaca.
1937. su franjevci na provincijskom kapitulu Hercegovačke franjevačke provincije zatražili od biskupa da osigura hercegovačkog franjevca za svog nasljednika postavljanjem biskupa koadjutora. U tom pismu su napisali da je Hercegovina "franjevačka već sedam stoljeća, natopljena njihovim znojem i mučeničkom krvlju" i da su franjevci "očuvali Hrvatsku i hercegovačko katoličanstvo". Napisali su i da je Mišić "veliki sin franjevačkog reda" i da "u njemu živi sveti franjevački duh i neće dopustiti da se taj duh umanji ili smanji". Ne znajući za zahtjev franjevaca, dijecezanski svećenici su održali svoj godišnji sastanak sa kojeg su biskupu poslali memorandum u kojem su ga pitali o situaciji sa župama, međutim Mišić nikada nije odgovorio.
1939 eparhijski svećenici su ipak obavijestili nadbiskupa vrhbosanskog mitropolita Ivana Šarića o situaciji sa župama, a on je zauzvrat obavijestio apostolskog nuncija u Beogradu. Tako je stvar ponovo stigla do Rima. 1940 o tome se raspravljalo pred Propagandom i Kongregacijom za vanredne crkvene stvari. Kardinal Giuseppe Bruno, koji je potpisao reskript iz 1923, tvrdio je da je molba franjevaca napisana neistinama ili prikrivanjem istine, jer su tražili župe koje su u to vrijeme još nije uspostavljena. 1941, Bruno ponovo piše o ovom pitanju, navodeći da mu nije predana 21 župa koja je trebala biti pod biskupom. Štoviše, Bruno je tvrdio da je 1923 reskript ništavan jer franjevci nisu dobili potrebnu dozvolu od Kongregacije za ustanove posvećenog života i društava apostolskog života da preuzmu župe određen za eparhijsko svećenstvo. Međutim, reskript je ukinut tek 1965. godine.
Drugi svjetski rat
1940 i početkom 1941, Kraljevina Mađarska, Kraljevina Rumunija i Kraljevina Bugarska pristale su da se pridruže Silama Osovine. Hitler je zatim izvršio pritisak na Jugoslaviju da se također pridruži Trojnom paktu. Regent, Knez Pavao, popustio je ovom pritisku i proglasio pristupanje Jugoslavije Trojnom paktu 25. mart 1941. Ovaj potez je bio krajnje nepopularan u oficirskom koru u kome su dominirali Srbi i u većini javnosti: kod velikog dela srpskog stanovništva kao kao i liberali i komunista. Vojni oficiri su izvršili državni udar 27. mart 1941 i prisilio regenta da podnese ostavku, dok je Kralj Petar II., iako je imao samo 17 godina, proglasio se punoljetnim. Nakon što je čuo vijesti o puču u Jugoslaviji, Hitler 27. marta izdao direktivu kojom se traži da se Jugoslavija tretira kao neprijateljska država. Nijemci su započeli invaziju zračnim napadom na Beograd 6. aprila. Istog dana, Italijani su započeli bombardiranje Mostara, koje je trajalo nekoliko dana, tokom kojeg su mnogi objekti i katolička crkva su oštećeni.
Dana 10. aprila 1941 uspostavljena je Nezavisna Država Hrvatska (NDH), koja je podijeljena linijom razgraničenja između Njemačke i Italije. Mostarsko-duvanjska i Trebinjsko-mrkanska biskupija potpuno su potpale pod talijansku zonu utjecaja. Istog dana, došlo je do sukoba između ustaških pristalica i jugoslavenskih trupa u Mostaru, koje su preuzele kontrolu nad gradom. Ostaci Jugoslavenske vojske, kojom je komandirao general Janković, zauzeli su brdo iznad Vladičanskog ordinarijata i otvorili vatru iz topova i mitraljeza. Da bi smirio situaciju i izbjegao dalje razaranje, Mišić je pozvao franjevca Lea Petrovića i uglednog advokata Cvitana Spuževića da ugovore mirovne pregovore sa generalom Jankovićem. Katastrofa je izbjegnuta, a Janković je štetu nadoknadio iz vojnog budžeta. Jugoslavenska vojska je napustila grad, a talijanska ga je zauzela 16. aprila. Talijani su upravljali gradom do 28. aprila, kada su prenijeli vlast na novouspostavljenu vlast NDH.
U okružnici od 9.maja 1941 katoličkim župama Mostarsko-duvanjske i Trebinjsko-mrkanske biskupije, Mišić je pozdravio osnivanje NDH. U njemu je poglavara NDH, poglavicu Antu Pavelića, nazvao "uzornim kršćanskim katolikom". Nakon što je jugoslavenska vojska napustila to područje, je niz zločina nad srpskim stanovništvom. Odmetnički ustaški odredi su bez ikakve kontrole masakrirali Srbe u Prebilovcima. Katoličko svećenstvo je protestiralo protiv ovih ubistava. Zločine su crkvenim vlastima prijavili ovdašnji paroh Jozo Zovko i Andrija Majić, koji su „uplakano pričali o strahotama“. Nakon prikupljanja dokaza, Mišić je poslao Majića da prijavi zločine zagrebačkom nadbiskupu Alojzije Stepinac.
Uz zagrebačkog nadbiskupa Alojzija Stepinca, Mišić se ubraja u katoličke prelate koji su se protivili ustaškom nasilju. Srbi u Ljubinju, Stocu, Gornjem Hrasnom, Klepcima, Šurmancima, Mostaru, Ljubuškom i Međugorju. 7. novembar Mišić je napisao izvještaj Predsjedništvu Biskupskih konferencija NDH, govoreći o zločinima na području Mostara: „Ljudi su hvatani kao zvijeri. Zaklali, ubili, - bacili žive u provaliju. U jame su bacane žene, majke sa djecom, odrasle djevojke, ženska i muška djeca. Podžupan mostarski gospodin.[ospodin] Baljić, muhamedanac, javno izjavljuje da kao službenik treba da šuti da ne bi otkrio da je u Ljubinju samo u jednu jamu bačeno 700 raskolnika [pravoslavaca]. Željeznica je iz Mostara i Čapljine odvezla šest vagona punih žena, majki i djevojčica, djece mlađe od deset godina do stanice Šurmanci, gdje su izvučeni iz vagona, odvedeni u brda, a žive majke i djeca su odvedeni. bačen u duboke kanale. Sve je srušeno i pobijeno. U župi Klepci iz okolnih sela N. N. ubijeno je 3.700 raskolnika. Jadni ljudi, bili su mirni. Neću dalje nabrajati. Otišao bih predaleko. U samom gradu Mostaru na stotine ih je svezano, izvedeno van grada, a pobijena je i perad djece čiji je muž odveden i ubijen. 28. juna pojavile su se glasine da će uslijediti velika odmazda nad srpskim stanovništvom, pa je Pavelić izdao naredbu kojom je zaprijetio teškim kaznama onima koji počine zločine nad Srbima. Međutim, naredba je imala samo privremeni efekt Dana 30. juna 1941 Mišić je napisao još jednu okružnicu tumačeći naredbu Pavelića. U njemu se Mišić osvrnuo na petu zapovijest i zatražio da se ubijanja prestanu, te se osvrnuo na primjer Isusa, navodeći da je dopunio petu zapovijest i pozvao vjernike ne samo da ne ubijaju, već i da se ne ljute, a ne osvete se jer ""po bogu svaki je brat".
Pavelić je 3. maja 1941 proglasio zakonsku odredbu „„O prelasku iz jedne vjere u drugu““, a Ministarstvo bogoštovlja i obrazovanja objavilo je 27. maja 1941 "Upute o prelasku iz jedne religije u drugu". Nakon toga, mnogi nekatolici, uglavnom pravoslavni Srbi, tražili su obraćenje. Mišić je 8. jula 1941 poslao još jednu cirkular u vezi s tim. Mišić je u ovoj okružnici pisao protiv prisilnog i nasilnog pokrštavanja i tražio da obraćenici budu iskreni u svojoj namjeri. Mišić je rekao da su svi dobrodošli u Katoličku crkvu, ali je poručio svećenstvu da bude oprezan prema intelektualcima, kao što su svećenici, učitelji i bogataši, ali da treba da budu ljubazniji prema običnim građanima, radnicima i zanatlije. Učio je svećenstvo da bude otvoreno i predusretljivo prema katekumenima i da istakne zajedničku vjeru između pravoslavlja i katoličanstva. Također, Mišić kaže da Katoličke crkve trpe nasilje i suprotstavljaju se prozelitizmu.
Mišić je kasnije u svojoj kronici zapisao da su se preobraćenja dogodila u Ravnom, Stocu, Mostaru, Goranci, Mostarski Graca, Ljutom Dolcu, Gabeli, Klepcima i Humcu. Mišić piše da su proces konverzije izvršili pojedinci koji su se javljali civilnim vlastima i javno izjavljivali da prelaze u katolicizam. Potom bi potvrdu o namjeri preobraćenja donosili u župni ured, gdje bi dobili potvrdu da su primljeni u katoličku zajednicu. Tada bi dobili vjeronauku, a novorođenčad bi se krstila kao katolici. Mišić napominje da su neki "ustaški odmetnici" hapsili i odvodili preobraćene Srbe na masovno ubijanje. Navodi:, koji žive pomiješani sa katolicima, registriranima u Katoličkoj crkvi; idi St. Mise, uče katoličku vjeru, krste djecu, - uljezi izdaju naredbe dok su novoobraćenici još u crkvi sv. masa, hvataju ih, staro i mlado, muško i žensko, jure ih kao robove... dok malo tko u masi u vječnosti...''"
Mišić je u svojim bilješkama napisao da je "sve to štetilo hrvatskoj i katoličkoj stvari" i da se "da je bilo drugačijeg pristupa moglo dogoditi da katolici, sa onima koji se preobrate, postanu većina u BiH, a oni i čine ne zavisi od milosti muhamedanaca, koji su poznati po svojoj prevrtljivosti, po vremenu su ono što im je najviše odgovaralo''". Mišić je u vezi Jevreja, u istoj cirkulariji napisao da treba da budu ""izuzetno oprezni i suzdržani"". Ali, kako bi da bi ih spasio od progona, Mišić je naložio svećenicima da izdaju potvrdu o preobraćenju u Jevreje, iako nikakav postupak konverzije nije sproveden.
Mišić je Stepincu poslao dva pisma. Tijekom ljeta 1941 dio hrvatskih dobrovoljaca upućen je na Istočni front. Dana 11. jula 1942. Mišić je tražio od Stepinca da katoličkim vojnicima osigura katoličke kapelane. U svom drugom pismu Stepincu, Mišić traži pomoć u zaštiti nedavnih preobraćenika Srba koji su odvedeni u koncentracione logore i traži njihovo oslobađanje. Stepinac je proslijedio pismo Andriji Artukoviću kojim se traži da bude pušten iz logora.
Odnosi između Mišića i hercegovačkih franjevaca su se pogoršali nakon uspostave NDH. Kardinal Eugène Tisserant rekao je neslužbenom predstavniku NDH u Rimu Nikoli Rušinovića, da su se tokom rata franjevci u Bosni i Hercegovini ponašali „odvratno“ izbjeglicama, talijanskim vojnim i civilnim vlastima, biskupima i predstavnicima Svete Stolice u NDH. Optužbe su uključivale učešće u nasilnim događajima tokom rata, bavljenje sekularnim poslovima i neposlušnost crkvenoj vlasti i Svetoj Stolici.
Smrt i nasljedstvo
Neposredno prije smrti, Mišić je pokušao da dobije nasljednika. Najprije je htio da ga zamijeni neko iz redova bosanskih franjevaca, a onda je tražio nekog od hercegovačkih franjevaca za svog nasljednika. Međutim, Sveta Stolica je šutjela na njegove prijedloge. 1937, franjevci zamolio ga da jednog od njih postavi za episkopa koadjutora Mišić 28. juna 1940 predložio Propagandi da ga postavi za episkopa koadjutora, ali nije dobio odgovor. Krajem 1939 biskup Mišić je Propagandi poslao tri kandidata za nasljedstvo: fra Vendelin Vasilja, fra |p=109}}
Iako je izgleda dobrog zdravlja, Mišić je iznenada preminuo od moždanog udara 26. Marta 1942 oko podneva sjedeći za stolom. Njegovo tijelo pronašao je njegov sekretar fra Boris Ilovača. Pošto mu je tijelo još bilo toplo obavljeni su posljednji obredi. Odslužena je misa zadušnica 29. marta u Mostaru, a predvodio ju je Ivan Šarić, nadbiskup vrhbosanski. Istog dana, njegovo tijelo je prebačeno u manastirska crkva u Petrićevcu gdje je 31. marta održana je još jedna misa zadušnica koju je predvodio biskup banjalučki Jozo Garić, nakon čega je tamo po vlastitoj želji i sahranjen. Potres 1969 uništio je crkvu i manastir u Petrićevac, pa su Mišićevi posmrtni ostaci prebačeni na mjesno groblje u ljeto 1970.
U trenutku smrti biskupa Mišića, Mostarsko-duvanjska i Trebinjsko-mrkanska biskupija je imala tri savjetnika, dr. don Petra Čula, brata Borisa Ilovaču i fra Leona Petrovića. Spomenuta dva monaha nisu imala potrebna odobrenja Svete Stolice, niti su ikada zatražena. Dakle, u skladu sa Kodeksom kanona Zakona, nadbiskup vrhbosanski Ivan Šarić imenovao je don Petra Čulu za kapitularnog vikara. Propaganda je odobrila njegovo imenovanje 10. aprila 1942. Iako su se franjevci nadali da će Mišićev nasljednik biti franjevac, a njihova nada je ojačana obećanjima vođe NDH Ante Pavelića franjevcu Radoslavu Glavašu da će franjevac naslijediti Mišića, 15. aprila 1942 Sveta Stolica imenovala Čulu za novog biskupa.
Vrtlište
Vrtlište je naseljeno mjesto u općini Kakanj, Bosna i Hercegovina.
Tržište
Tržište prema najkraćoj definiciji predstavlja mjesto gdje se susreću ponuda i potražnja. Osnovna definicija tržišta polazi od toga da je riječ o mjestu razmjene proizvoda i usluga, kupaca i prodavaca.
Savršena konkurencija
250px|mini|Wet market in Singapore Savršeno konkurentno tržište je ono koje se sastoji od velikog broja nezavisnih malih preduzeća od kojih nijedno nije u mogućnosti uticati na tržišne cijene. Na takvom tržištu postoji apsolutna sloboda ulaska drugih preduzeća. Faktori proizvodnje su savršeno pokretljivi. Postoji savršena informisanost o onom što se događa na tržištu. Sva preduzeća nude homogeni proizvod.
Kriva potražnje preduzeća jednaka je krivoj prosječnog prihoda odnosno krivoj graničnog prihoda':
(D = AR = MR = P).
Zbog visokih profita u privrednu granu ulaze i druga preduzeća uslijed čega se povećava ponuda pa cijene padaju. Pad tržišnih cijena uzrokovat će i pad graničnog prihoda odnosno profita.
Nesavršena (nepotpuna) konkurencija
Tržište nepotpune konkurencije je ono gdje:
1. postoji mogućnost određivanja cijena od strane kako ponude tako i potražnje. Pretpostavka te mogućnosti je ograničeni broj privrednih subjekata.
2. Privredni subjekti na tržištu nesavršene konkurencije su price makeri. U svojoj poslovnoj politici se rukovode određivanjem cijena i količina.
3. Postoji veća ili manja ograničenost ulaska i izlaska drugih privrednih subjekata u granu.
4. Za razliku od savršeno konkurentnih preduzeća čija je kriva potražnje horizontalna kriva potražnje preduzeća u nepotpunoj konkurenciji je negativnog nagiba.
Monopol
Oblik nesavršene konkurencije gdje cjelokupnu ponudu kontrolira samo jedno preduzeće. Javlja se u proizvodnji onih dobara i usluga koji nemaju svojih supstituta. Javlja se u onim privrednim granama u kojima je ulazak konkurentima veoma otežan ili onemogućen.
Duopol
Oblik nesavršene konkurencije gdje cjelokupnu ponudu kontrolišu dva preduzeća. Javljaju se u onim privrednim granama gdje je ulazak konkurentima veoma otežan. Proizvodi duopolista mogu biti homogeni, ali i diferencirani.
Oligopol
Oblik nesavršene konkurencije u kojoj nekoliko preduzeća učestvuje u cjelokupnoj ponudi. Javljaju se u onim privrednim granama gdje je ulazak konkurentima otežan. Proizvodi oligopolista su homogeni ali i diferencirani. Tipično oligopolno tržište je tržište automobila.
Nesavršena konkurencija na strani potražnje
Monopson: takvo tržišno stanje gdje je samo jedan kupac na strani potražnje.
Duopson: takvo tržišno stanje u kojoj na strani potražnje učestvuju samo dva kupca.
Prefontaine Classic 2014.
Prefontaine Classic 2014. bio je 39. izdanje godišnjeg atletskog mitinga u Eugeneu i treća stanica Dijamantne lige 2014.
Investicija
Investicija je pojam s nekoliko povezanih značenja u ekonomiji i financijama. U najširem smislu riječi, investicija je akumulacija u sadašnjosti s nadom dobitka u budućnosti.
U makroekonomiji, ukupne (agregatne) investicije su jedna od komponenata bruto domaćeg proizvoda. U izračun BDP-a ulaze samo nefinancijske investicije. Investicije su promjenama najpodložniji dio BDP-a. Prema makroekonomskoj teoriji, investicije (I) moraju biti uravnotežene s ukupnom štednjom (S) S = I.
S = PS (osobna štednja) + GBS (bruto štednja poduzeća) + GS (državna štednja)
I = Bi (bruto investicije) + X (neto izvoz)
Ni (neto investicije) = Bi (bruto investicije) - Dp (amortizacija)
NGC 4631
NGC 4631 (također poznat kao Arp 281, IRAS 12396+3249, MCG 6-28-20, PGC 42637 i UGC 7865) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 28 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 15,20 (123 hiljade sg) a najmanji 2,8 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. marta 1787. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Rim
mini|Piazza di Spagna Rim jest glavni i najmnogoljudniji grad Italije i ujedno i glavni grad regije Lazio, grad bogate historije poznat i pod imenom Vječni grad. Rim je centar bogate antičke kulture, od koje je ostalo mnogo spomenika do današnjih dana, a jedan od najvećih svakako je Koloseum. Smješten je u donjem toku Tibera, u neposrednoj blizini Sredozemnog mora i jedan je od najvećih centara Sredozemlja. U okviru gradskog područja Rima nalazi se i Vatikan, crkvena država i sjedište rimokatoličke crkve i pape.
Rim je najveći grad Italije i ima 2.837.332 stanovnika (2019), a procjenjuje se da u cijeloj aglomeraciji živi i do 4,3 miliona stanovnika.
Historija
mini|Forum Romanum Rim se može pohvaliti dugom i raznolikom historijom, koja je često bila veoma burna i ne rijetko prožeta ratovima, sukobima, paljevinama, bolestima i epidemijama. Rimska historija duga je gotovo 3.150 godina i u tom je vremenu Rim bio sjedište Rimskog carstva, Rimske republike, Rimskog kraljevstva, Papinske Države, Kraljevine Italije i Republike Italije.
Osnivanje grada
Legenda kaže da je Rim osnovan 21. aprila 753. godine p. n. e., i da mu je osnivač Romulus (Romul), koji je tada ubio svog brata Remusa (Rema). Ovaj datum je uziman kao osnova rimskog i julijanskog kalendara (Ab urbe condita). Romul i Rem su, prema toj legendi, sinovi Marsa (Aresa) i svećenice Rhea Silvie, kćeri Numitora, kralja Albalonga. Braća su sklonjena da bi ih se spasilo od mržnje Amuliusa, pretendenta na albalonganski tron, a odgojila ih je vučica, koja je i danas simbol grada Rima.
Porijeklo imena Rim je nerazjašnjeno, iako je još od antičkog doba u opticaju nekoliko teorija. Najmanje vjerovatna je ona koja kaže da je naziv od grčke riječi Ρώμη (hrabrost, kuraž). Nešto vjerovatnija je ona koja ime izvlači iz korijena rum (rum - sisa), što se vjerovatno povezuje sa vučicom (na latinskom lupa, interesantno riječ koja ujedno znači i prostitutka) koja je odhranila (dojila) Romula i Rema.
Antičko doba
Od ranog 3. vijeka stvari se mijenjaju. Rim formalno i dalje ostaje glavni grad, ali imperatori provode sve manje i manje vremena u njemu. 330. godine Konstantin uspostavlja Konstantinopol kao drugi glavni grad Carstva, a neki kasniji "zapadni" carevi smještaju svoja sjedišta i u Milanu ili čak Ravenni, umjesto u Rimu. Ipak mjesto u Senatu je, uprkos gubitku moći samog Senata, još uvijek ostalo stvar prestiža, a proglašenje kršćanstva zvaničnom religijom Carstva, je od biskupa Rima (kasnije nazvanog Papa) načinilo najznačajniju religijsku ličnost zapadnog Carstva. Takođe, sada je Carstvo bilo izloženije napadima izvana, glavni bedemi grada bili su sagrađeni 270. godine, ali ni oni nisu uspjeli spriječiti prodor prvo Alara 410. godine, a potom Geisera 455. godine.
Obrazovanje
Rim je važno središte visokog obrazovanja. Prvi univerzitet u gradu jest La Sapienza, osnovan 1303, koji je i najveći evropski univerzitet, s približno 150.000 studenata. Ostala dva gradska univerziteta jesu Tor Vergata, osnovan 1982, i Treći rimski univerzitet, osnovan 1992.
U gradu je i veliki broj papinskih univerziteta, uključujući Univerzitet sv. Tome Akvinskog i Gregorijanski univerzitet (najstariji isusovački univerzitet na svijetu, osnovan 1551).
Ovdje su i brojni privatni univerziteti, kao LUMSA, Katolički univerzitet Svetog Srca, LUISS, Evropski institut za dizajn, Univerzitet "Giovanni Cabbotto", IUSM, Američki univerzitet u Rimu, Univerzitet "Guglielmo Marconi" i drugi.
Znamenite ličnosti
mini|Piazza del Campidoglio mini|Kapitol
Iranski narodi
mini|292px|desno|[[Faravahar]] Iranski narodi su, u etničko-jezičkom smislu, potomci iranske grane starih Indoiranaca. Ime Iran potiče od riječi Arya, tj. Arijan.
Definisanje iranskih naroda
U iranske narode spadaju narodi koji govore iranske jezike, u smislu da iranski podrazumijeva veoma rastegljiv pojam koji se može primijeniti na različite narode i jezike, od kojih mnogi dijele zajedničko porijeklo od posebne grane starih Arijanaca (Iranaca). Mada je moderna država Iran usvojila ovo ime, zamjenjujući prethodni naziv Persija, 1935, Iran nema isključivo pravo polaganja na izraz iranski ili iranski narod(i). Ovaj naziv nose ne samo Iranci i Tadžici u Iranu, Afganistanu i Tadžikistanu, nego i Paštuni, Kurdi, Osetijci, Baluč i ostale manje etničke grupe.
Hirurgija trbušnog zida
= Hirurgija trbušnog zida =
Hernije
Hirurgija trbušnog zida prije svega podrazumijeva tretman hernija (latinski hernia). Sinonimi koji se koriste su kila, bruh (njemački Bruch ili zaboravljene riječi kao prodor. Rijeđe se bavi kožnim tumorima koji uglavnom pripadaju domenu plastične hirurgije. Hernija predstavlja nenormalnu protruziju jednog anatomskog prostora u drugi ili prema vani. Prisustvo hernija može biti praćeno bolom, pokazati se kao vidljiva izbočina a u sebi može sadržavati preperitonealno masno tkivo ili organ. To mogu biti crijeva ili želudac kod hijatalne hernije koji se tada nalazi u grudnoj duplji.
Najčešće se javljaju slijedeće kile koje su u vezi sa abdominalnom dupljom:
Dijagnostika hernija
Za dijagnostiku hernija se obično koristi fizikalni pregle a u rijetkim slučajevima UZ pregled, CT ili MRI trbušnog zida u situacijama kada je dijagnoza upitna.
Tretman hernija
Bez obzira na uzrok ili lokaciju tretman kile je uvijek operativni. Prije operacije se uradi preoperativna priprema, pacijent uradi osnovne laboratorijske nalaze, pregled pulmologa i interniste i pregled interniste koji donosi odluku o operativnom riziku i mogućim metodama anestezije. Koristi se lokalna, spinalna ili opća anestezija. Operativni zahvat podrazumijeva šivanje oslabljenog tkiva i/ili ugradnju polipropilenske mrežice (polimer propilena). Postoje i druge mrežice koje se zbog cijene rijeđe koriste. Funkcija mrežice je zamjena oslabljenog tkiva a u mrežicu urasta vezivno tkivo koje čini barijeru kroz koja unutarnji organi ne mogu izaći.
CH3    H             CH3   H   CH3   H     \    /               |    |    |    | C==C      ->    -- C -- C -- C -- C -- /   \               |    |    |    |     H      H              H    H    H    H  propilen monomer      polipropilen polimer
Postoperativni tok
Postoperativno pacijenti treba da izbjegavaju fizičko naprezanje dokle god traje stvaranje ožiljka i zarastanje tkiva.Nakon par mjeseci pacijent može raditi sve normalne životne aktivnosti. Ekstremni fizički napori treba da se izbjegavaju.
Recidivi
Recidiv označava povratak nekog oboljenja. U zadnje vrijeme se recidivi rijetko javljaju (manje od 5% slučajeva) zahvaljujući mrežicama koje su se masovno počele koristiti u zadnjih deset godina.
Holstebro
Holstebro je grad na zapadu poluostrva Jutland u Danskoj. Ima 33.548 stanovnika (2007) i najveći je grad općine Holstebro. Holstebro je važan trgovački grad sa mrežom pješačkih ulica i industrijom (prehrambena, željezna i mašinska, drvna, tekstilna i hemijska industrija). Ulice grada krase mnoge moderne skulpture i umjetnički radovi. U općini Holstebro živi 56.949 stanovnika, među kojima se nalazi i određen broj bosanskohercegovačkih građana koji su se tu naselili početkom zadnje decenije 20. vijeka zbog rata u domovini.
Historija
Ime grada se prvi put spominje 1274. godine kao Holstatbro, Holstathbroo (1340), Holstebroff (1418), Holstebrow (1638), a današnje ime Holstebro 1844. Od sredine 19. vijeka grad je zahvatio talas industrijalizacije. Luka kod Struera je osnovana 1854-1855, a željeznička pruga do Struera je napravljena 1866. Gradska klaonica svinja je osnovana 1858., a 1869. Rasmus Færch je napravio svoju fabriku duhana u gradu.
Obrazovanje
U Holstebru se nalaze mnoge obrazovne institucije kao npr.:
NGC 6061
NGC 6061 (također poznat kao MCG 3-41-118, PGC 57137 i UGC 10199) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 508 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 1,00 (148 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (118 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. juna 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kartel
Članice kartela su potpuno samostalne i nezavisne u svom poslovanju, ali su obvezne poštovati odredbe sporazuma o kartelu za cijelo vrijeme postojanja kartela. Da bi mogao djelovati u skladu s ciljevima udruživanja, kartel treba imati najveći udio u proizvodnji, potrošnji, trgovini ili drugoj djelatnosti ili grani u kojoj se osniva. U protivnom, djelovanje kartela na tržištu ne bi bilo djelotvorno niti bi njegovo osnivanje bilo opravdano jer bi konkurentne firme koje nisu u kartelu mogle ometati ili sprječavati njegovo djelovanje.
Osnovni cilj kartela je uklanjanje međusobne konkurencije i stvaranje uslova za monopolski položaj i monopolsko ponašanje, a može se ostvariti, u principu, na dva načina:
S obzirom na područja prostiranja i djelovanja, karteli mogu biti nacionalni i međunarodni.
Modificirana Mercallijeva skala intenziteta
Mercalli-Cancani-Siebergova ljestvica (MCS ljestvica), češće nazivana samo kao Mercallijeva ljestvica, definira pojave i promjene koje potresi izazivaju kod ljudi i životinja uz ocjenu veličine štete na objektima te sagledavanje promjena u prirodi kao posljedice potresa. U bivšoj Jugoslaviji je u službenoj upotrebi od 1964. godine. Naziv je dobila po inicijalima seizmologa Mercalli, Cancanija i Sieberga, koji su je i definisali.
Modificirana Mercallijeva skala intenziteta (MM, MMI ili MCS ), razvijena iz Mercallijeve skale intenziteta Giuseppea Mercallija iz 1902. godine, jest skala seizmičkog intenziteta koja se koristi za mjerenje intenziteta potresa uzrokovanog zemljotresom. On mjeri efekte potresa na datoj lokaciji, za razliku od inherentne sile ili jačine potresa mjerene skalama seizmičke magnitude. Dok je podrhtavanje uzrokovano seizmičkom energijom koju oslobađa potres, potresi se razlikuju po tome koliko se njihove energije zrače kao seizmički valovi. Dublji potresi također imaju manju interakciju s površinom, a njihova energija je raspoređena po većem volumenu. Intenzitet podrhtavanja je lokaliziran, uglavnom se smanjuje s udaljenosti od epicentra potresa, ali se može pojačati u sedimentnim bazenima i određenim vrstama nekonsolidiranih tala.
Skale intenziteta empirijski kategorizuju intenzitet potresa na osnovu efekata koje su prijavili neobučeni posmatrači i prilagođene su efektima koji se mogu primijetiti u određenom regionu. Budući da ne zahtijevaju instrumentalna mjerenja, korisni su za procjenu magnitude i lokacije historijskih (predinstrumentalnih) potresa: najveći intenziteti općenito odgovaraju epicentralnom području, a njihov stupanj i opseg (moguće uvećani poznavanjem lokalnih geoloških uvjeta) mogu se uporediti sa drugim lokalnim potresima kako bi se procijenila magnitude.
Italijanski vulkanolog Giuseppe Mercalli formulisao je svoju prvu skalu intenziteta 1883. Imala je šest stepeni ili kategorija, opisana je kao "samo adaptacija" tadašnje standardne Rosi-Forelove skale od 10 stepeni, a sada je "manje-više zaboravljena". Merkalijeva druga skala, objavljena 1902. godine, također je bila adaptacija Rosi-Forelove skale, zadržavajući 10 stepeni i proširujući opise svakog stepena. Ova verzija je "naišla na naklonost korisnika", a usvojila ju je italijanska centralna kancelarija za meteorologiju i geodinamiku.
Godine 1904. Adolfo Cancani je predložio dodavanje dva dodatna stepena za veoma jake zemljotrese, "katastrofu" i "ogromnu katastrofu", stvarajući tako skalu od 12 stepeni. Budući da su njegovi opisi bili manjkavi, August Heinrich Sieberg ih je povećao tokom 1912. i 1923. i ukazao na maksimalno ubrzanje tla za svaki stepen. Ovo je postalo poznato kao "Mercalli-Cancanijeva skala, koju je formulisao Sieberg", ili "Mercalli-Cancani-Siebergova skala", ili jednostavno "MCS", i bila je u velikoj mjeri korištena u Evropi i ostaje u upotrebi u Italiji od strane Nacionalnog instituta za geofiziku i vulkanologiju (INGV).
Dr. Strangelove
Priča se odnosi na neuračunljivog generala Američkog ratnog vazduhoplovstva koji naređuje prvi nuklearni napad na Sovjetski Savez. Predsjednik Sjedinjenih Američkih Država, njegovi savjetnici, Združeni generalštab, i oficir Kraljevskog ratnog vazduhoplovstva (RAF) pokušavaju da opozovu bombardere kako bi se spriječila nuklearna apokalipsa. Film posebno prati posadu jednog B-52 bombardera dok pokušavaju da ispale bombu na cilj.
Kongresna biblioteka je 1989. uvrstila film u prvoj grupi filmova odabranih za očuvanje u Nacionalnom filmskom registru. Također je uvršten kao treći na listi AFI-jevih 100 godina ... 100 smijehova.
Radnja
Brigadni general Američkog ratnog vazduhoplovstva Jack D. Ripper (Sterling Hayden) je komandant vojne baze Burpelson Air Force Base, u kojoj se nalazi i Strateška vazduhoplovna komanda jedinice 843. Bomb Wing, opremljena sa B-52 bombarderima. 843. jedinica se trenutno nalazi u letu na redovnoj patroli, nekoliko sati leta od sovjetske granice. General Ripper naređuje svom podređenom, britanskom kapetanu RAF-a Lionelu Mandrakeu (Peter Sellers), da stavi bazu u stanje pripravnosti. Ripper također naređuje primjenjivanje "Plana R" svim avionima koji su patrolirali, a jednim od njih komandovao je major TJ "King" Kong (Slim Pickens). Svi avioni su započeli let s ciljem napada na Rusiju i svu radio komunikaciju prebacuju samo preko CRM 114 (fiktivni uređaj), koji je programiran da prenese samo komunikacije preko tajna tri koda poznatih samo generalu Ripperu.
Mandrake otkriva da nema nikakve ratne naredbe koju je izdao Pentagon i zatim pokušava da zaustavi Rippera, ali on ga zaključava u svojoj kancelariji. Ripper kaže Mandrakeu da on smatra da Sovjeti pomoću fluora pokušavaju zagaditi američke vode i "plemenite tjelesne sokove" Amerikanaca; u ovom trenutku, Mandrake shvata da je Ripper poludio.
Turgidson pokušava uvjeriti Muffleya da pusti da se napad nastavi i da iskoriste element iznenađenja i tako unište sovjetske vojne kapacitete prije nego što budu u mogućnosti da uzvrate; Muffley, međutim, odbija da bude učesnik u prvom nuklearnom udaru. Umjesto toga, on dovodi sovjetskog ambasadora Alekseja de Sadeskog (Peter Bull) u ratnu sobu, i poziva sovjetskog premijera Dimitrija Kisova telefonom preko "vruće linije". Muffley upozorava premijera na predstojeći napad i nudi mu da otkrije položaje i ciljeve aviona, tako da se Rusi mogu sami zaštititi.
Nakon žučne rasprave na ruskom sa premijerom, ambasador obavještava predsjednika Muffleya da je Sovjetski Savez stvorio "oružje sudnjeg dana", koje se sastoji od mnogih podzemnih kobaltnih bombi "Cobalt-Thorium G" povezanih sa kompjuterskom mrežom postavljenom na automatsko detoniranje ukoliko se dese nuklearni napadi na zemlju. U roku od dva mjeseca nakon detonacije, Kobalt-Thorium G bi okružio Zemlju u radioaktivni oblak, brišući sav život ljudi i životinja, čineći da površina zemlje bude nenastanjiva 93 godine. Uređaj se ne može zaustaviti ili "deaktivirati", pošto je programiran da eksplodira ako bi bilo kakvog pokušaja da se zaustavi. Kada predsjednikov naučni savjetnik u invalidskim kolicima, bivši nacistički dr. Strangelove (opet, Peter Sellers), ističe da bi takvo oružje sudnjeg dana bilo efikasno sredstvo odvraćanja, samo ako bi svi znali za to. De Sadeski odgovara da je ruski premijer planirao da otkrije svijetu njegovo postojanje naredne sedmice za rođendan vođe.
U međuvremenu, Armija Sjedinjenih američkih država dolazi do baze Burpelson, koja je utvrđena po naredbi generala Rippera. Nastaje krvava borba, a snage Armije konačno preuzimaju bazu. Ripper izvršava samoubistvo, bojeći se da će biti mučen kako bi otkrio kod za opoziv udara. Vojnik po imenu pukovnik "Bat" Guano (Keenan Wynn) provaljuje u Ripperovu kancelariju, gdje zatiče Mandrakea koji uspijeva da identificira Ripperov CRM kod koristeći podsjetnik sa njegovog stola ("OPE", varijanta sintagmi Mir na Zemlji i čistoća suštine).. Mandrake sa poteškoćama dojavljuje kod Pentagonu putem javnog telefona, koji je bio jedini način komunikacije. Korištenjem koda za opoziv, SAC uspješno vraća većinu aviona; Međutim, Muffley saznaje da je raketa zemlja-zrak probila spremnik za gorivo u Kongovom avionu i uništila njegov komunikacijski uređaj, što je onemogućilo da se obavijesti posada aviona čak i uz ispravan kod opoziva. Predsjednik Muffley otkriva Sovjetima cilj aviona kako bi im pomogao da ga pronađu, ali zbog oštećenja aviona, major Kong je odabrao bliži cilj. Dok se avion približava novom cilju, posada ne može otvoriti oštećena vrata za izbacivanje bombe. Major Kong silazi i podešava žice, nakon čega se vrata otvaraju. Zajedno sa Kongom koji je zajahao bombu, nuklearna bomba pada i detonira se, i tako pokreće oružje sudnjeg dana.
Dr. Strangelove preporučuje da predsjednik skupi nekoliko stotina hiljada ljudi koji bi živjeli u dubokim rudnicima gdje zračenje neće prodrijeti. On predlaže omjer 10 žena na jednog muškarca kao program rasplođavanja, kako bi ponovo nastanili Zemlju kada zračenje oslabi. Turgidson, zabrinut da će Sovjeti učiniti isto, upozorava na "jaz u rudarskom oknu", ali tada dr. Strangelove koji je bio vezan za invalidska kolica iznenada ustaje i kaže: "Mein Führer, ja mogu hodati!!". Film tada prikazuje montažu nuklearnih detonacija, u pratnji pjesme Vere Lynn "Mi ćemo se ponovo sastati".
Višestruke uloge Petera Sellersa
Sellers je na kraju dobio da igra tri od ukupno četiri uloge koje su pisane za njega. On je očekivao da igra majora T. J. "King" Konga, pilota i komandira bombardera B-52, ali od samog početka Seller je bio neodlučan. Osjetio je da bi mu posao bio pretežak i bio je zabrinut da neće ispravno prikazati lik sa teksaškim naglaskom. Kubrick se izjasnio za Sellersa i pitao je scenaristu Terrya Southerna (koji je odrastao u Texasu) da snimi kasete sa Kongovim dijalozima sa teksaškim naglaskom. Koristeći Southernovu traku, Sellers je uspio savladati naglasak, i počeo je snimati scene u avionu, ali onda je on iščašio gležanj i nije više mogao raditi u tijesnoj kabini na setu. Sellers je rekao da je improvizirao veći dio svog dijaloga, a Kubrick je uključio ove "ad-libs" u pisanu verziju scenarija, tako da su improvizirani dijalozi postali dio kanonskog scenarija, praksa danas poznata kao retroskripcija.
Prema filmskom kritičaru Alexanderu Walkeru, autoru biografija o Sellersu i Kubricku, uloga kapetana Lionela Mandrakea je bila najlakša od tri uloge koje je Sellers igrao, jer je on imao iskustva sa oponašanjem svojih nadređenih dok je služio u RAF-u tokom Drugog svjetskog rata.
Za svoj nastup kao predsjednik Merkin Muffley, Sellers je morao prikrivati svoj prirodni engleski naglasak kako bi što više ličio na američki naglasak srednjeg zapada. Sellers je našao inspiraciju za ulogu po stvarnom liku Adlai Stevensona, bivšeg guvernera države Illinois koji je bio Demokratski kandidat na predsjedničkim izborima 1952 i 1956 i ambasador u Ujedinjenim nacijama tokom Kubanske raketne krize. Na početku snimanja, Sellers je glumio simptome prehlade kako bi naglasio očiglednu slabost lika. To je izazvalo smijeh među filmskom ekipom, pa su morali da snimaju scene iz više pokušaja. Kubrick je na kraju smatrao da je ovakav pristup prikazivanja lika bio neprikladan, jer je osjećao da Muffley treba biti ozbiljan lik. U kasnijim scenama Sellers je igrao ulogu u ozbiljnom tonu, iako se predsjednikova prehlada i dalje primjećuje u nekoliko scena. U skladu sa satiričnom prirodom imena likova, "merkin" je perika koja se stavlja na stidne dlake. Predsjednik je ćelav, a njegovo prezime je "Muffley"; oba termina dodatno podsjećaju na periku.
Dr. Strangelove je bivši nacistički naučnik, što podsjeća na Operaciju spajalica, u kojoj su SAD zaposlili tim njemačkih tehničkih talenata na kraju Drugog svjetskog rata. On služi kao naučni savjetnik predsjednika Muffleya u ratnoj sobi. Kada general Turgidson pita naglas kakvo je to ime "Strangelove", rekavši gospodinu Stainsu (Jack Creley) da to nije "krautsko ime,"; Stains odgovara da prezime Strangelove potiče od originalnog njemačkog prezimena "Merkwurdigliebe", ne spominjući da se "Merkwurdigliebe" prevodi kao "Strangelove" na engleskom jeziku. Dva puta u filmu, Strangelove "slučajno" oslovljava predsjednika kao "Mein Führer". Lik dr. Strangelovea nije postojao u knjizi Crvena uzbuna.
upright|left|thumb|[[John von Neumann predlagač strategije osiguranog uzajamnog uništenja]]
Lik je spoj stvarnih likova Hermana Kahna stratega RAND korporacije, Johna von Neumanna matematičara i direktora Projekta "Manhattan", Wernhera von Brauna raketnog naučnika, koji je bio centralna figura u nacističkoj Njemačkoj za razvoj raketnog programa a regrutovan je od strane SAD-a nakon rata, i Edwarda Tellera, "oca hidrogenske bombe." Postoji pogrešno shvatanje da je lik bio zasnovan na Henryu Kissingeru, ali Kubrick i Sellers su to negirali; Sellers je rekao: "Strangelove nikada nije bio stvaran po uzoru na Kissingera - to je zabluda. To je uvijek bio Wernher von Braun."
Lik Strangelovea u invalidskim kolicima nastavak je Kubrickovog lika koji je opasan, nepokretni antagonist, prvi put prikazan kroz lik dr. Zaempfa u filmu Lolita. Naglasak Strangelovea je bio pod uticajem austrijsko-američkog fotografa WeeGee, koji je radio za Kubricka kao poseban konsultant za fotografske efekte. Nastup Strangelovea podsjeća na prototip ludog naučnika koji se vidi u liku Rotwanga u filmu Fritza Langa Metropolis(1927). Sellersov Strangelove preuzima od Rotwanga jedinstvenu crnu rukavicu (koja je u slučaju Rotwanga mehanička zbog laboratorijske nesreće), raščupana kosa i, što je najvažnije, njegova sposobnost da ne bude pod kontrolom političke moći. Prema filmskom kritičaru Alexanderu Walkeru, Sellers je improvizirao incident dr. Strangelovea kada je upotrijebio nacistički pozdrav, a od Kubricka je posudio jednu od njegovih crnih kožnih rukavica kada njegova nekontrolisana ruka čini pozdrav. Dr. Strangelove je navodno bolovao od dijagnostičke apraksije (sindrom vještačke ruke). Kubrick je nosio rukavice na setu kako se ne bi opržio prilikom rukovanja vrućeg svjetla, a Sellers, prepoznajući potencijal veze sa Langovim stvaralaštvom, shvatio je rukavicu kao uvećanje zlokobnosti.
Slim Pickens kao major T. J. "King" Kong
Slim Pickens, poznati karakterni glumac i veteran mnogih vestern filmova, na kraju je izabran da zamijeni Sellersa kao major Kong nakon Sellersove povrede. Terry Southernov biograf, Lee Hill, je rekao da je uloga napisana sa Johnom Wayneom na umu, a kad je uloga bila ponuđena Wayneu nakon što je Sellers bio povrijeđen, on ju je odmah odbio. Dan Blocker iz vestern televizijske serije  Bonanza  dobio je punudu da igra ulogu, ali prema Terryu Southernu, Blockerov agent je odbacio scenarij kao "previše ružičast". Kubrick je onda zaposlio Pickensa, kojeg je znao da je radio sa Marlonom Brandom u filmu Jednooki Jack. Kolega glumac James Earl Jones podsjeća, da je "on je bio major Kong na setu i van seta - on nije mijenjao ništa, njegov temperament, njegov jezik, njegovo ponašanje." Pickensu nije bilo rečeno da je film komedija i dobio je samo dijelove scenarija u kojem su bile njegove scene, kako bi bio što uvjerljiviji.
Kubrickov biograf John Baxter, objašnjava u dokumentarcu Unutar snimanja Dr. Strangelovea:
Pickens, koji je prethodno igrao samo manje i karakterne uloge, rekao je da je njegov nastup kao major Kong uveliko poboljšao njegovu karijeru. Kasnije je prokomentarisao: "Nakon nastupa u  Dr. Strangeloveu , uloge, svlačionice i čekovi počeli su da budu sve veći."
George C. Scott kao general Buck Turgidson
Kubrick je uz pomoć trikova uveo Scotta u ulogu generala Turgidsona i to puno više nego što je Scott bio u mogućnosti da to odradi. Kubrick je govorio Scottu da snima scene koje bi bile kao "praksa", i kako je Kubrick rekao Scottu da one nikada neće biti korištene u filmu, i da je to način da se zagrije za "pravo" snimanje. Kubrick je koristio ove scene u završnici filma, uzrokujući da se Scott zakleo da nikad više neće raditi sa Kubrickom. Tokom snimanja, Kubrick i Scott su imali različita mišljenja o nekim scenama, ali Kubrick je odobrovoljio Scotta tako što ga je nekoliko puta potukao u šahu, koji su igrali često na setu. Scott, koji je i sam bio vješt šahist, kasnije je rekao da dok se on i Kubrick nisu mogli uvijek podnositi, on je cijenio Kubrickovu iznimnu vještinu u šahu.
Roman i scenarij
Stanley Kubrick je započeo sa nejasnom idejom da se napravi triler o nuklearnoj katastrofi, oslanjajući se na široko rasprostranjeni strah od Hladnog rata. Prema istraživanju, Kubrick je postepeno postao svjestan suptilne i paradoksalne "ravnoteže straha" između nuklearnih sila. Na zahtjev Kubricka, Alastair Buchan direktor Međunarodnog instituta za strateške studije upoznaje ga sa triler romanom Crvena uzbuna koji je napisao Peter George. Kubrick je bio impresioniran sa knjigom, koju je također pohvalio teoretičar igara i budućnosti dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju Thomas Schelling, u članku napisanom za Bilten atomskih naučnika  i u magazinu Observer, Kubrick je odmah otkupio filmska prava. 2006. godine, Schelling je napisao da su razgovori između Kubricka, Schellinga, i Georgea krajem 1960 oko adaptacije Crvene uzbune i interkontinentalnih projektila, na kraju doveli do snimanja filma. U saradnji sa Georgeom, Kubrick je počeo pisati scenarij zasnovan na knjizi. Dok su pisali scenarij, oni su našli korisnim nekoliko kratkih konsultacija sa Schelingom i, kasnije, sa Hermanom Kahnom. Slijedeći ton knjige, Kubrick je isprva imao namjeru da snimi priču kao ozbiljnu dramu. Ali, kako je kasnije objasnio tokom razgovora, on je počeo da uviđa da je komedija nerazdvojiva sa idejom međusobnog sigurnog uništenja, nakon što je napisao svoj prvi nacrt scenarija. Kubrick je rekao:
Među naslovima koje je Kubrick razmatrao za film su  Dr. Doomsday ili: Kako pokrenuti III svjetski rat bez imalo truda, te Tajna upotreba urana dr. Strangelovea, i Divna bomba. Nakon odluke da se film snimi kao crna komedija, Kubrick je doveo Terrya Southerna kao saradnika na scenariju. Izbor je bio pod utjecajem čitanja Southernovog strip romana Magic Christian, koji je Kubrick dobio na poklon od Petera Sellersa, i koji je i sam kasnije postao Sellersov film iz 1969.
Setovi i snimanje
Dr. Strangelove  je sniman u Shepperton Studiosu, u blizini Londona, pošto je Sellers bio u procesu razvoda i u to vrijeme nije mogao napustiti Englesku. Setovi su okupirali tri glavne zvučne pozornice: Pentagonova ratna soba, B-52 bombarder i posljednji koji se sastojao od motelske sobe i kancelarije generala Rippera. Zgrada studija se također koristila kao eksterijer vazduhoplovne baze. Scenograf filma je bio Ken Adam, koji je radio na nekoliko filmova o Jamesu Bondu (u to vrijeme je već radio na filmu  Dr No ). Crno bijela fotografija je urađena od strane Gilberta Taylora, a montažeri su bili Anthony Harvey i Stanley Kubrick, ali Kubricku nije priznat doprinos. Prvobitna muzika za film je komponovana od strane Laurie Johnson a specijalne efekte je uradio Wally Veevers. Tema kada hor pjeva u sceni eksplozije bombe je modifikacija pjesme When Johnny Comes Marching Home. Sellers i Kubrick su slavno sarađivali na snimanju filma i dijelili su zajedničku ljubav prema fotografiji.