cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raffaello Santi
Rimsko doba
mini|desno|Papa Julije II Krajem 1508. po preporuci Bramantesa Raffaello dobija poziv od pape Julija II da dođe u Rim da bi ukrasio privatne odaje sa freskama u Vatikanu. U Rimu dobija nalog za nalogom od pape, da freskama uljepša tri sale (Stance). Devet godina je radio na te tri Stance u Vatikanu:
1511. godine Raffaello upoznaje Mikelanđela koji je radio plafon poznate Sikstinske Kapele. Kroz poznanstvo sa Sebastijanom del Pjombom, koji je također u to vrijeme radio u Rimu, Raffaello se upoznaje sa venecijanskim slikarstvom. Kod svih fresaka koje je Raffaello uradio za Vatikan, pomagali su mu učenici iz njegove radionice kao i ostali radnici koje je on angažovao.
Kod programa za Sala di Constantino za koju je Raffaello napravio idejnu skicu očigledno je malo figura koje je on lično svojom rukom nacrtao, dalje izvođenje preuzeli su njegovi učenici od 1520. do 1524. Giulio Romano i Giovanni Francesco Penni.
Tokom radova na stancama umire papa Julije II 21. februara 1513. i Giovanni de Medici dolazi kao papa Leo X na prijestolje 11. marta. I novi papa je također bio privržen Raffaellu i nakon smrti Bramantesa 11. marta 1514. proglašen je za nasljednika, i već 1. aprila te iste godine Raffaello postaje arhitekta i izvođač radova.
1515. postaje konzervator antičkih monumenata u Rimu, a pri tom ga podržava njegov prijatelj Baldasare Kasfiljone, novembra te godine kupuje Raffaello kuću u Borgo. 20. decembra 1519. su prvih sedam tepiha koji su u Flamenskoj tkani, okačeni na zidove u "Sikstinskoj Kapeli".
Na veliki petak, 6. aprila 1520. u 37. godini života Raffaello umire od neprekidne visoke temperature. Sahrana se izvršila sljedećeg dana uz veliku počast, a sahranjen je u Panteonu.
Sepp Blatter
250px|mini|Sepp Blatter, [[2015. godine]] Joseph "Sepp" Blatter (10. mart 1936.) jeste bivši švicarski nogometni administrator i nekadašnji predsjednik FIFA-e, osmi po redu na toj funkciji. Za predsjednika je izabran 8. juna 1998. godine, naslijedivši Dr. João Havelangea iz Brazila. Blater je 29. maja 2015. godine na predsjedničkim izborima u FIFA-i dobio svoj peti mandat, ali je četiri dana kasnije podnio ostavku zbog velikog pritiska javnosti poslije hapšenja nekolicine visokih zvaničnika FIFA-e u istrazi američkih vlasti o korupciji u svjetskom fudbalu.
Biografija
Sepp Blatter je rođen u Vispu u kantonu Valaisu, Švicarska, a diplomirao je u Švicarskoj prije dobijanja bakalaureata u "HEC Lausanne-u", udruženoj poslovnoj školi Univerziteta Lausanne.
Njegova duga i razna povijest uključuje položaje poput glavnog člana Odnosa s javnošću turističke agencije Valaisan u Švicarskoj, i glavnog tajnika Švicarskog saveza hokeja na ledu. Uz to, bio je i upravitelj sportskog vremena i odnosa s javnošću kompanije Longines S.A., te bio uključen u organizaciju Olimpijskih igrara 1972. i 1976. godine. Ranih 1970ih, Blatter je izabran za predsjednika Svjetskog društva prijatelja remena, organizacije koja je pokušavala spriječiti žene da mijenjaju obješene pojase sa ženskim čarapama.
Od 1975. godine, Blatter je radio u FIFA-i, najprije kao tehnički upravnik (1975.-1981.), zatim kao glavni sekretar (1981.-1998.), a nakon toga i predsjednik FIFA-e od 1998. godine. Ponovo je izabran za predsjednika 2002. godine, pobijedivši Issa Hayatoua u izborima, kao i 31. maja 2007. godine, iako ga je nominiralo samo 66 od 207 člana FIFA-e. Ovo je možda i učvrstilo tvrdnje o nogometnoj korupciji koja je stalno povezana s njim za vrijeme predsjedanja FIFA-om.
Sepp Blatter je 2007. godine uvršten u englesku nogometnu Kuću slavnih, u posebnu kategoriju nogometnih ambasadora. 29. aprila 2009. godine, japanska vlada je najavila da će Blattera nagraditi velikim kordonom Reda izlaska sunca (eng. Order of the Rising Sun; jap. 旭日章, Kyokujitsu shō).
Evropski put E1
desno|300px|mini|Evropski put E1 Evropski put E 01 (danas poznat, jednostavno, kao E 1) predstavlja seriju puteva u Evropi, dio međunarodne mreže E-puteva Ujedinjenih nacija, koji se proteže od Larne, Sjeverna Irska do Seville, Španija. Na ovom putu postoji morski prijelaz između luke Rosslare, u Irske, i A Coruñae, ali bez trajektnih usluga. Put, također, prolazi kroz Portugal – pored grada Porto, kroz glavni grad, Lisbon, te južno prema Algarveu, prolazeći pored Faroa prije prelaska španske granice zapadno od Huelvae.
Irska
Put nastavlja kroz teritoriju Irske kao N1, kojim se od Ballymascanlana u, Grofovija Louth, pa nadalje, vozi po propisima koji važe za autoputeve, a označen je kao autoput M1. Put slijedi M1 južno do Dublina, gdje se, u sjevernim pregrađima, sastavlja sa Dublinovim prstenastima putem, autoputem M50. Put slijedi M50 kroz vanjska predgrađa Dublina sve dok se ne spoji sa kratkim autoput M11 blizu Shankilla. M11 nastavlja kao autoput, N11, južno od Braya, Grofovija Wicklow. Ova dionica prolazi kroz prirodni rezervat "Glen of the Downs". Između Rathnewa i Arklowa u Grofoviji Wicklow, put ide južno od Goreya, Grofovija Wexford. Ostatak puta prolazi kroz nekoliko gradova i sela. N11 nastavlja prema Wexfordu, gdje se na raskršću izvan grada spaja sa Put N25 (Irska)putem N25 od Corka. Put slijedi N25 d njegovog konačnog odredišta u Irskoj - Evroluka Rosslare.
E 1, kao i svi ostali E-putevi, nije označen u Republici Irskoj sve do 2007. godine. Dionica, kojom se zaobilazi Gorey, otvorena je 2007. godine, je prva dionica u Irskoj koja je nosila oznaku "E 01", iako se broj rute pojavljivao samo na znakovima za potvrdu rute - te ni na jednoj drugoj oznaci smijera - na zaobilaznici, te je najčešće malog oblika. Broj je dodat većini znakova za potvrdu rute ma autoputu M1 u julu 2008. godine, te se postepeno dodaju i na putu N11.
Španija
E1 ima dvije dionice u Španiji. Sjeverne dionica se proteže između A Coruñae i Tuia na portugalskoj granici. Put slijedi autoput AP-9, te prolazi kroz gradove A Coruña, Santiago de Compostela, Pontevedra i Vigo. Granica je na rijeci Rio Minho, kod grada Tui.
Portugal
U Portugalu, trasa se sastoji od slijedećih dionica, uvijek kao autoput (zvan auto-estrada u portugalskom jeziku):
Španija
Druga španska dionica se proteže između Ayamontea na portugalskoj granici i Seville. Put slijedi autoput A-49, te prolazi blizu grada Huelvae. Granica je na rijeci Guadiana.
Frente Democrático Nacional
mini|desno|180px|Grb Perua
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1966.
= Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u Engleskoj 1966.=
Za Svjetsko prvenstvo u Engleskoj 1966 godine bilo je prijavljeno ukupno 71 reprezentacije i to:
mini|350px|Države koje su kvalificirale na Svjetsko prvenstvo
Pored 71 prijavljene ekipe, tri su se još ekipe prijavile za učestvovanje u kvalifikacijama. Reprezentacija Filipina nije smjela učestvovati, zbog neplačene kvalifikacione upisnine, reprezentacija Gvatemale je zakasnila sa prijavom, dok je reprezentacija Demokratske republike Konga zakasnila sa pismenom prijavom.
NGC 5234
NGC 5234 (također poznat kao ESO 220-24 i PGC 48129) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 169 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 1,30 (64 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (39 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 6. jula 1834. godine.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1966.
= Evropa / UEFA =
Grupa 1
Odlučujuća utakmica
Grupa 2
Rezultati utakmica
Grupa 4
Rezultati utakmica
Grupa 5
Rezultati utakmica
Evropski put E8
desno|150px mini|250px|Karta Evropskog puta E 8 mini|250px|Znak na finskoj granici na putu E 8 kod Kilpisjärvia (na [[Finski jezik|finskom, švedskom i Sjevernosamskom jeziku)]] Evropski put E 8 je put, dio međunarodne mreže E-puteva, koji se proteže od Tromsøa, Norveška do Turkua, Finska. Dužina puta iznosi 1.410 km.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1966.
Grupa 7
Rezultati utakmica
Evropski put E8
U Finskoj, put E 8 slijedi:
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1966.
Grupa 8
Rezultati utakmica
Grupa 9
Rezultati utakmica
Odlučujuća utakmica
=Južna Amerika= 150px|lijevo
Grupa 1
Rezultati utakmica
Grupa 2
Odlučujuća utakmica
Grupa 3
Rezultati utakmica
= Sjeverna i Srednja Amerika = 150px|lijevo
Finale
Rezultati utakmica
Afrika, Asien, Ozeanien
150px|lijevo 150px|lijevo 150px|lijevo
Predtakmičenje Afrika
Afričke su reprezentacije bile podijeljene u šest grupa, iz kojih su poBjednici u međusobnom susretu trebali odlučiti tri reprezentacije koje bi učestvovale u polufinalu sa azijskim ekipama. Odustajanjem svih ekipa, reprezentacije iz Azije I Okeanije su se dalje kvalificirale bez takmičenja.
1. Runda
2. Runda
Predtakmičenje Azija / Okeanija
= Ekipe sa brojem učestvovanja na svjetskim prvenstvima =
8 prvenstava
6 prvenstava
Cerovac (Trebinje)
Cerovac je naseljeno mjesto u gradu Trebinju, Bosna i Hercegovina.
Ribe
Ribe ne postoje kao taksonomska skupina, već se njihovom mjestu nalaze:
Ribe se općenito dijele na morske i slatkovodne.
Nauka koja se bavi ribama je ihtiologija. mini|230px|desno|Konzumne pastrmke u ribogojilištu u [[Sinac|Sincu, Gacko polje, Hrvatska]]
Ribe su vrlo stara i velika grupa kičmenjaka, koja se odlikuje znatnom raznolikošću. One su široko rasprostranjene u skoro svim vodama na zemlji: susrećemo ih od visokoplaninskih potoka i jezera (jezero Titicaca, 4.572 m) do najvećih morskih dubina Marijanska brazda, 10.912 m), te od voda koje su blizu tačke zamrzavanja do toplih izvora. U savremenoj fauni postoji oko 28 000 vrsta riba. U tom mnoštvu susrećemo i prave divove duge do 20 metara i teške 15 - 20 tona, kao što je morski pas Rhincodon typus, kao i patuljke koji ne narastu više od jednog centimetra.
Od morskih riba u Jadranskom moru je do sada zabilježeno oko 400 vrsta: oko 350 iz razreda Osteichthyes (koštunjače) i 50 vrsta iz razreda Chondrichthyes (hrskavičarke), što iznosi oko 70% poznatih vrsta riba u Sredozemnom moru (ukupno 579 vrsta i podvrsta).
Iako slatke vode predstavljaju tek mali dio ukupne vodene površine, jedna trećina svih riba primarno su slatkovodne. Do danas je opisano oko 10.000 slatkovodnih riba, a svake godine otkrije se još po oko 200 novih vrsta. Evropska ihtiofauna uključuje oko 316 vrsta slatkovodnih riba, a smanjenje njene raznolikosti posljedica je djelovanja ledenih doba.
Evolucija
Ribe su se kao kičmenjaci razvile kao sestrinska grupa tunikata. Kako su se tetrapodi pojavili duboko u grupi riba, kao sestrinska grupa, karakteristike riba obično dijele tetrapodi, uključujući i kičmene pršljenove i kranij. thumb|[[Dunkleosteus bio je gigantska prahistorijska riba iz razreda Placodermi, dužine oko 10 m Imala je velika usta, dug rep, veoma malo leđno peraje i spojena grudna peraja, koji se nalaze prema dnu tijela, pa nalikuju nogama guštera po razmjeru i razvijenosti. ]] thumb|Donje vilica plakodermne vrste [[Eastmanosteus pustulosus, sa strukturama koje podsjećaju na „zube“ na oralnoj površini; iz devona]] Rane ribe iz fosilnih zapisa predstavljene su skupinom malih oklopnih riba, bez vilica poznatih kao ostrakoderme. Ribe bez čeljusti uglavnom izumiru. Postojeći kladus, lampetra može biti priblizak drevnim ribama koja su bile predvilične. Prve vilice nalaze se u fosilima Placodermi. Nedostajali su im diferencirani zubi, pa su umesto njih oralne površine pločaste vilice izmijenjene kako bi služile različitim zubnim namjenama. Raznolikost viličastih kičmenjaka može ukazivati na evolucijsku prednost usta sa vilicama. Nejasno je da li je prednost zglobne vilice veća snaga ugriza, poboljšano disanje ili kombinacija oba  faktora.
Ribe su možda evoluirali iz stvorenja sličnog koralu, ascidiji, čije larve jako podsjećaju na primitivne ribe. Prvi preci riba možda su imali oblik larve u odrasloj dobi (kao što to imaju neke morske špricaljke danas), mada je možda obrnuto.
Građa
Tijelo je vretenasto i bočno spljošteno, hidrodinamičnog oblika. Na tijelu razlikujemo
Glava
Tu se nalaze parni nosni otvori i velike oči bez očnih kapaka. Sa strane glave su veliki škržni poklopci ispod kojih su škrge. Neke vrste (grabljivice) u usnoj šupljini imaju zube.
Trup i rep
thumb|350px|Anatomija Lampanyctodes hectoris (1) – Operkulum (škržni poklopac), (2) – bočna linija, (3) – leđno peraje fin, (4) – masno peraje, (5) – repno stablo, (6) – repno peraje, (7) – analno peraje, (8) – otfofore, (9) – karlična peraja fins (parna), (10) – grudna peraja (parna) Od početka trupa do repa proteže se bočna linija. Na granici trupnog i repnog dijela tijela nalazi se analni otvor, a iza njega na mokracno-spolnoj kvržici najprije je spolni, a zatim mokraćni otvor. Ribe imaju parne i neparne peraje. Parne peraje postavljene su usporedno s tijelom. Parne peraje su prsne i trbušne. Prsne peraje ucvršcuju se na oplečje iza škržnog otvora. Trbušne peraje nisu fiksirane za osni skelet, pa mogu biti smještene na razlicitim dijelovima tijela. Neparne peraje su leđna, repna i podrepna. Repna peraja kod koštunjača je homocerkalna (rep je izvana simetričan ali iznutra kičma završava u gornjem kraku). Vrste repnih peraja:
Repna peraja je glavni organ za pokretanje. Postoji jedna ili dvije leđnih peraja i jedna podrepna. Postoji još i masno peraje (kod por. Salmonidae, Ameiuridae i dr.) koje je smješteno s leđne strane, a ne sadrži nikakve koštane potpore.
Koža
Sastoji se od dva sloja, tanke pousmine i deblje usmine. Pousmina sadrži dvije vrste sluznih žlijezda koje luče sluz, smanjujući tako trenje pri plivanju. U vrijeme mrijesta na površini se javljaju biserni organi, orožnali dio pousmine. Usminu grade stratum spongiosum i stratum compactum. Tu je vezivno tkivo, živci, pigmentne ćelije i ljuske (koje se preklapaju). Pigmentne ćelije su melanofori, guanofori i ksantofori. Ljuske koje nastaju iz osteoblasta građene su od od dva sloja, gornjeg koštanog i donjeg koji čini vezivno tkivo prožeto vapnencem. Takve ljuske nazivamo elasmoidnima (koštanim). U šaranki ljuske su okruglog oblika – cikloidne, a u grgečki češljastog oblika – ktenoidne. Na ljuskama se uočavaju zone prirasta. Zimi je metabolizam ribe sporiji, a ljeti brži. U skladu s tim ide i rast ribe pa se zimi javljaju na ljuskama tamnije, a ljeti svjetlije zone. Mogu se nalaziti i višećelijske žlijezde koje su postale organi koji emitiraju svjetlost – fotofori. U usmini se nalaze dva snopa kolagenih vlakana u suprotnim spiralama, tako da se riba može pregibati bez da joj se koža nabora.
Kostur
Mozak i kičmena moždina su zaštićeni lubanjom i kralježnicom. Skeletni sistem građen je od koštanog tkiva koje grade dva tipa kostiju: kožne ili pokrovne i hrskavične ili zamjenske kosti.
Lobanja
Lobanja je tropibazalnog tipa (očne orbite blizu, tj. odvojene samo tankim septumom). Donja čeljust je za lobanju pričvršćena hiostilički. Hrskavične kosti nastaju zamjenom hrskavice koštanim tkivom. Kožne kosti nastaju iz usmine. Lobanja se može podijeliti na živčani i škržni dio. Živčanu lobanju – Neurocranium – čine zatiljna (occipitale), tjemena (parietale), čeona (frontale) i nosna (nasale) regija. Škržnu lobanju - Splanchocranium – čini pet pari škržnih lukova i čeljusne luk. Čeljusni luk čine gornja i donja čeljust. Peti škržni luk je jako reduciran i tu se mogu nalaziti ždrijelni zubi, dopunski uredaj za žvakanje. Škržne lukove pokrivaju škržni poklopci – operculumi.
Kičma
Funkcija kičme je sprečavanje skraćivanja tijela prilikom mišićnih kontrakcija. Građena je od koštanog tkiva (kod koštunjača), te se na njoj razlikuju trupna i repna regija. Čine je prsljenovi koji se sastoje od tijela (centrum), živčanih lukova koji završavaju leđnim trnastim nastavkom, a u repnih prsljenova krvni lukovi završavaju trbušnim trnastim nastavkom. Trupni kralješci nemaju donjih lukova već nastavke parapofize na koje se nastavljaju rebra. Tijelo kralješka je udubljeno s obje strane – amfičelni ili dvočaškasti prsljenovi. U prostorima između pojedinih kralješaka je ostatak svitka, koji daje veću izdržljivost i gibljivost kralješnice. Dva su tipa rebara, pluralna koja idu između mišića i dorzalna koja su intramuskularna i to su međumišićne košćice koje nastaju od vezivnog tkiva. Oba tipa su pričvršćena na tijelo kralješaka. Neke ribe imaju i gornja rebra (srdela i losos).
Udovi
Neparne leđne peraje (pinnae dorsalis - D) sastoje se od unutarnjih koštanih šipćica – radialia i od vanjskih perajnih šipćica – lepidotrichia. Peraje su pomoću perajnih potpora povezane s kosturom. Parne prsne peraje (pterygia pectoralia - P) sastoje se od radialia i lepidotrichia. Preko oplečja su pričvršćene na slušni dio lubanje. Oplečje je čvrsto vezano na osni kostur tako da su peraje nepokretne. Oplečje čine – lopatica (scapula), vranjača (coracoideim), dovranjača (masocoracoideum) te kožna kost grlenjača (cleithrum).
Parne trbušne peraje (pterygia ventralia - V) iste su građe, ali vezane su na kukovlje, koje je građeno od jedne trouglaste kosti – basopetrygium. Kukovlje nije vezano na osni kostur. Peraje služe kao organi za dizanje i spuštanje. Prsne peraje služe za okretanje i održavanje u određenom položaju. Leđne i trbušne peraje ne učestvuju kod aktivnog pokretanja, ali daju tijelu pokretljivost. Repna peraja služi kao kormilo.
Mišićni sistem
Pravilna segmentacija mišića s dvostrukim W rasporedom miomera i miosepti. Razlikujemo bijele i crvene mišiće. Bijeli mišići se kontrahiraju anaerobno pa za energiju koriste glukozu pri čemu nastaje laktat – mliječna kiselina. Crveni se mišići kontrahiraju aerobno, za energiju koriste masti, a nastaje ugljik dioksid
Sistem za varenje
Javlja se čeljust sa zubima. Zubi su okrenuti prema natrag i uglavnom služe za pridržavanje hrane. Većina riba je karnivorna. Ribe ne mogu žvakati hranu jer bi im to blokiralo protok vode kroz škrge. Zubi na čeljusti i na nepcu služe za pridržavanje pljena.Za mehaničku razgradnju hrane služe ždrijelni zubi. Ima i malo herbivornih riba, ribe koje se hrane detritusom, omnivorne, koje se hrane suspenzijom pa i paraziti koji sišu tjelesnu tekućinu drugih riba. Crijevo koje se nastavlja na želudac je u karnivora kratko a u herbivora dugo. U većini slučajava hrana se ne razgrađuje u želucu pomoću enzima nego se razgradnja i apsorpcija događa u crijevu. U pilorićkim nastavcima se nalaze enzimi i oni imaju glavnu ulogu u apsorpciji masti. Tiflozolis povećava površinu crijevnog epitela kako bi se povećala površina apsorpcije hrane.
Jetra
Jetra je nepotpuno podijeljena na desni i lijevi režanj, a ima žučni mjehur. Gušterača je podijeljena na endokrini i egzokrini dio. U većine riba postoji žučni mjehur gdje se pohranjuju sekreti jetre. Uloga jetre je još i pohrana glikogena. Gušterača je mala i povezana sa žučnim kanalom. Gušterača i jetra mogu biti spojene u hepatopankreas. Slezena se nalazi u zavoju duodenuma. Slezena je tamnocrvena piramidalna struktura koja se nalazi iza želuca ili je s njim povezana. Nema digestivnu ulogu već učestvuje u stvaranju krvnih ćelija ili u razgradnji krvnih ćelija. Plivaći mjehur nastaje kao leđna izbočina jednjaka. Proteže se između probavila i bubrega duž cijele leđne strane trbušne šupljine. Ispunjen je plinom i bogat krvnim žilama. Plivači mjehur i jednjak kod zrakovodnica (physostoma) ostaju povezani pomoću zrakovoda Ductus pneumaticus te se taj kanal otvara u ždrijelo te se kroz njega mjehur napuni zrakom (one gutaju zrak). Ako mjehur nije povezan s jednjakom, kao kod bezzrakovodnica (physochlista) one ne gutaju zrak jer imaju crvenu plinsku žlijezdu koja iz krvi preuzima plinove kojima puni mjehur. Stjenka plivaćeg mjehura ima kapilarna razgranjenja, rete mirabile, u kojima krv teče u suprotnom smjeru od smjera u arterijama i venama. Plinove u plivaćem mjehuru čine 83% dušik, 15% kisik i 21% ugljik-dioksid.
Položaj plivaćeg mjehura zavisi od a) bez zračnih kanala, b) sa zračnim kanalima
Uloge ribljeg mjehura
Zid plivaćeg mjehura sastoji se od Tunica externa - kompaktno vezivno tkivo; submucosa- rastresita vezivna tkiva, krvne žile i živci. plivaći mjehur je homologan plućima jer omogućuje korištenje atmosferskog kisika za disanje. Ribe su teže od vode pa bi bez plivaćeg mjehura tonule.
Krvotok
Srce je vensko. Sastoji se od venskog zatona, pretklijetke i klijetke. Iz srca izlazi trbušna aorta. Započinje proširenjem, aortinom glavicom, a kasnije se iz trbušne aorte odvajaju 4 dovodne škržne arterije koje vode vensku krv u škrge. 4 odvodne škržne arterije nose arterijsku krv u glaveni krug, circus cephalicus, te u parne korijene leđne aorte. Iz glavenog kruga izlaze glavine arterije koje nose arterijsku krv u mozak. Venski sistem čine portalni optok bubrega i jetre, dva prednje i dvije stražnje glavne vene koje vode krv u srce preko Cuvierovih protoka. U krvi se nalaze eritrociti s jezgrom, leukociti, granulociti, monociti i limfociti. Limfni sistem dobro je razvijen ispod kože u mišićima i mezenterama.
Nervni sistem
Prednji mozak je malen i ima parne hemisfere. Iz ventralne regije idu vlakna za mirisne režnjeve. Osnovna mu je uloga organizacija i koordinacija mehanizama koji nastaju u drugim dijelovima mozga. Ima važnu ulogu u ponašanju prilikom razmnožavanja. Međumozak sadrži epifizu sa fotoreceptorima i hipotalamus na koji se s donje strane nastavlja lijevak na koji priliježe hipofiza, krvožilni mješčić i donji režnjevi.
Srednji mozak -Najveći je dio mozga kod riba. Sastoji se od krova, tectum opticum u koji ulaze optička vlakna, vlakna iz bočne pruge, dišnih organa i stražnjeg mozga. Kontrolira ponašanje, učenje i ostale oblike kompleksnog ponašanja. Tu se nalaze i motorički centri. Najviše se ističu vidni režnjevi. Stražnji mozak =Velik je kod dobrih plivaća. Kontrolira precizne i tempirane pokrete. Primozak =iz njega izlazi 10 pari lubanjskih živaca i na njega se nastavlja leđna moždina. Autonomni živčani sistem sastoji se od 11 pari moždanih živaca.
Čula
Oči: Najosjetljivije na žutozelenu boju, a to je ona valna dužina koja najdublje prodire u vodu. Sastoji se od spljoštene rožnice čiji vanjski sloj zamjenjuje očne kapke, velike leće, hrskavične bjeloočnice i 6 mišića za pokretanje očne jabučice. Musculus retractor lentis povlaći leću prema mrežnici (fokusiranje) iza koje se nalazi žilnica iz koje izlazi srpasti izdanak processus falciformis koji probija mrežnicu. U žilnici se nalazi i rete mirabile (čudesna mrežica) te ona ima hranjivu ulogu. Oko sadrži zrcalo, to je poseban sloj krvnih žila bogat kristalićima koji reflektiraju svijetlo. Ima još i šarenicu.
Batipelagijske ribe (koje žive na dubinama od >1000m) nemaju funkcionalne oči, a mezopelagijske 200–1000 m, imaju vrlo velike oči sa specijalnim prilagodbama na slabi intenzitet svijetla - teleskopske oči (velika leća, tanka rožnjača, dodatna retina). Indeks loma svjetlosti zraka iznosi 1,00. Rožnjača ima indeks loma svjetlosti oko 1,37. Indeks loma vode iznosi 1,33. Zrake svijetlosti se lome na granici vode i rožnice, puno manje nego na granici zraka i rožnice. Kod riba se cijela leća pomiče od ili ka mrežnici (m. retractor lentis), da bi se fokusirao objekt.
Organ sluha: Služi za osjet ravnoteže, ubrzanaja i za sluh. Unutrašnje uho sastoji se od vanjskog, koštanog i unutrašnjeg opnenog lavirinta. Gornji dio labirinta čine 3 polukružna kanalića i utrikulus, jajasta kesica, a donji dio sacculus, kuglasta vrećica i lagena.
Čulna mjesta su čekić, nakovanj i uzengija (utriculus, sacculus i lagena), koji sadrže slušne kamenčiće otolite (lapillus, sagitta, asteriscus). Kod riba koje čuju unutarnje uho je u kontaktu sa plivaćim mjehurom. Ribe mogu proizvoditi zvuk, za stvaranje jata, dozivanje partnera, plašenje ili upozoravanje neprijatelja. Mehanizmi proizvodnje zvuka; stimulacija trenjem kralješaka, operkuluma, kostiju oplećja, zubiju, ispuštanjem plina iz plivaćeg mjehura. Bočna pruga: čine je osjetne ćelije neuromasti s osjetnim dlačicama, koje strše u želatinoznu kupolu, koja se pomiće pokretima vode. Pomoču njih se registrira strujanje vode uzrokovano drugim organizmima. Uloga- procjena snage i pravca vodenog toka,-izbjegavanje zapreka,-hvatanje plijena.
Hemoreceptori: Osjetila za okus, nalaze se na ustima i ždrijelu, na brčićima a mogu biti i na cijelom tijelu. Osjetila za miris su također kemoreceptori. Nalaze se sa svake strane iza nosnog otvora. Postoje prednji i stražnji nosni otvori, tako da na prednje voda ulazi a na stražnje izlazi. Čulo mirisa ribe koriste za traženje hrane i prepoznavanje spola svoje vrste.
483.
Godina 483. (CDLXXXIII) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aginancija bez kolege (ili, rjeđe, godina 1236. Ab urbe condita). Oznaka 483. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Ribe
Zračni mjehur
Bubrezi - opistonephros, smješteni su na leđnoj strani tijela iznad plivaćeg mjehura. Gornji dio bubrega pronephros je limfoidni organ a donji dio opistonephros je funkcionalan. Mokraćovodi se straga proširuju u mokraćni mjehur. Otvaraju se iza analnog otvora, pa ne postoji nečisnica. Otvaraju se na mokraćnospolnoj papili, prvo spolni pa mokraćni otvor. Amonijak i urea, tj. dušični ostaci izlučuju se 6 puta više preko škrga nego preko bubrega. Morske ribe imaju manju količinu soli u krvi, nego što je u morskoj vodi zahvaljujući osmoregulatornim procesima. U slatkovodnih riba količina soli u krvi je veća nego u okolnoj vodi pa H2O radi osmoze ulazi u tijelo, te je moraju pojačano izbacivati.
Posebni organ
Električni organi: Jaka polja za napad ili odbranu, slaba za primanje električnih osjeta ili za komunikaciju, u muljevitim vodama. Nastaju preobrazbom mišića u ćelije koje se nazivaju elektrociti. To su mišićne ćelije koje su izgubile sposobnost kontrakcije, a specijalizirale su se za stvaranje ionizacijskog toka..Morske ribe su bolji vodiči električne struje od slatkovodnih. Elektroreceptori: Nastaju iz neuromasta bočne pruge. U riba koje mogu postići jaku struju električni su organi smješteni u prednjem dijelu tijela, a u ostalih u repnom dijelu. Služe za detekciju električnog polja. Svjetleći organi: nalazimo ih kod riba koje žive na velikim dubinama i 95 % riba koje žive ispod 50 metara dubine. Većinom je to plavo zelena svjetlost koju proizvode fotofore nastale iz preobraženih sluznih žlijezda. U mnogih vrsta svjetlost stvaraju svjetleće bakterije smještene u pojedinim organima. Svjetlosni organi služe za prepoznavanje spolova ili za plašenje, te osvajanje žrtve. Takvi svjetleći organi se vide i do 15 metara daleko. Ribe mogu imati i otrovne žlijezde te pomoću posebnih organa uštrcavati otrov u plijen.
Taksonomija
Riboliki organizmi su  parafiletska grupa kičmenjaka: to je  grana  (kladus) koji  obuhvata sve ribe, a također sadrži i tetrapode, koji nisu ribe. Iz tog razloga, takve grupe kao što su "klasa ribe"  koja se opisuje  u starijim referentnim radovima više se ne koriste u formalnoj klasifikaciji.
Tradiciijska podjela, ribe svrstava u tri postojeće klase (razreda);   sa izumrlim oblicima  se ponekad  svrstavaju  u stablo,  a ponekad kao posebnu klasu: Gornja podjela je jedna od onih koje se  najčešće susreću u nespecijalističkim i generalnim radovima. Mnogieod navedenih grupa su parafiletični, po tome što su dovele do  pojave uzastopnih grupa:  bezvilične su preci hrskavičavih riba (Chondrichthyes), koji su dovele do pojave hrskavičavih akantoida, predaka košljoriba (Osteichthyes). Nakon filogenetske nomenklture, riba su  podijeljene po  detaljnijijim  shemama, sa sljedećim glavnim grupama:
† - izumrli takson Neki paleontolozi smatraju da su Conodonta su hordati, a oni su primitivne ribe. Za potpunije razumijevanje ove taksonomije, pogledajte članak kičmenjaci.
Položaj u koljena Chordata još nije riješen. Filogenetska istraživanja u 1998. i 1999. godine podržala su ideju da zmijuljice i paklare formiraju prirodnu grupu, u Cyclostomata (kolouste), kojoj  je  sestrinska grupa Gnathostomata.
Različite skupine riba čine više od polovine kičmenjaka. Postoji gotovo 28.000 poznatih postojećih vrsta, od kojih su  gotovo 27.000 košljoribe, a  970  ajkule, zrakoperke i himere i  oko 108 zmijuljica  i paklara. Trećina tih vrsta spada u devet najvećih porodica; od najvećeg do najmanjeg, ove porodice su Cyprinidae, Gobiidae, Cichlidae, Characidae, Loricariidae, Balitoridae, Serranidae, Labridae i Scorpaenidae. Oko 64 porodica su monotipske, tj. sadrže samo po jednnu vrstu. Konačni ukupni broj postojećih vrsta može rasti do preko 32.500.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1966.
Predtakmičenje Azija / Okeanija
5 prvenstava
4 prvenstva
3 prvenstva
2 prvenstva
1 prvenstvo
484.
Godina 484. (CDLXXXIV) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Venancija i Teodorika (ili, rjeđe, godina 1237. Ab urbe condita). Oznaka 484. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
32. paralela (sjever)
mini|U [[SAD-u ova paralela čini dio granice između Novog Meksika i Texasa.]] mini|Znak koji označava 32. sjevernu paralelu u [[Yūsuiju (prefektura Kagoshima, Japan).]] 32. sjeverna paralela je paralela koja je 32 stepena sjeverno od ekvatora. Presijeca Afriku, Sredozemno more, Aziju, Tihi okean, Sjevernu Ameriku i Atlantski okean. Njena ukupna dužina iznosi 34.018 km. Udaljenost od ekvatora iznosi 3542 km, a od Sjevernog pola 6460 km.
Na ovoj geografskoj širini Sunce je vidljivo 14 sati i 15 minuta tokom dugodnevnice, a 10 sati i 3 minute tokom kratkodnevnice.
Od 27. augusta 1992. do 4. septembra 1996. ova paralela određivala je granicu južne zone zabrane leta u Iraku. Granica je tada pomaknuta na 33. paralelu.
U SAD-u ova paralela čini granicu između Novog Meksika i Texasa. To je bila predložena ruta željeznice Texas–Pacifik.
Oko svijeta
Počevši od nultog meridijana i idući u smjeru istoka, 33. sjeverna paralela prolazi kroz sljedeće lokacije ili vrlo blizu njih: ! scope="col" width="125" | Koordinate ! scope="col" | Država, teritorija ili more ! scope="col" | Napomene ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Sredozemno more ! scope="row" | ! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Sredozemno more ! scope="row" | ! scope="row" | Zapadna Obala ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" | Aksai Chin ! scope="row" | ! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Istočnokinesko more ! scope="row" | ! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Tihi okean ! scope="row" | ! scope="row" | ! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Atlantski okean ! scope="row" | ! scope="row" |
Velika nagrada Turske
Velika nagrada Turske je auto utrka Formule 1. Prvi se put održala 21. augusta 2005. godine.
Višestruki pobjednici (konstruktori)
Podebljani konstruktori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Višestruki pobjednici (motori)
Podebljani motori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Osip (tvrđava)
Osip predstavlja nedovoljno poznatu tvrđavu koja se spominje u poveljama namjenjenim vojvodi Stjepanu Vukčiću Kosači. U povelji Alfonsa V Aragonskog iz 1444. naveden je kao: Osip castello con lo contato, povelji Fridriha III iz 1448. kao: castrum Ossypp, a u drugoj povelji Alfonsa V Aragonskog iz 1454. godine kao; civitate Osip cum castris et pertinentiis suis. Raspored njegovog spominjanja u poveljama kod nabrajanja posjeda Stjepana Vukčića Kosače bio je razlogom za mišljenje Mihaila Dinića da se Osip nalazio u Podrinju. Detaljnijoj ubikaciji Osipa ne pomaže ni građa Dubrovačkog arhiva. Augusta 1435. godine spomenut je u knjigama zaduživanja Dobralj Gostišić iz Osipa (Dobragl Gostisich de Osip). On se zadužio kod dubrovačkog građanina Radoslava Turčinovića na 33,5 dukata. Ista osoba spominje se i kasnije, novembra 1444. godine a tada je označena da je iz Bosne (Dobragl Gostisich de Bossina), što je nedovoljno za preciznu ubikaciju. Opet se radi o zaduživanju i opet su isti akteri u pitanju samo su drugačiji iznosi. Poimenični popis sandžaka vilajeta Hercegovine spominje naselje Osip u nahiji Bistrici, pa bi shodno tome tvrđavu Osip trebalo situirati uz rijeku Bistricu lijevu pritoku Drine u blizini Foče.
Argon
Argon ( argó "lijen", "nereaktivan") jeste hemijski element sa simbolom Ar (do 1957. samo A ) i atomskim brojem 18. U periodnom sistemu elemenata nalazi se u 8. glavnoj grupi odnosno 18. IUPAC-grupi i ubraja se u plemenite gasove. Kao i drugi plemeniti gasovi, on je bezbojni, jednoatomni, izuzetno nereaktivni gas. Po mnogim fizičkim osobinama, poput tačke topljenja i ključanja ili gustoće, nalazi se između lakšeg neona i težeg kriptona.
Argon je najrasprostranjeniji plemeniti gas na Zemlji. Njegov udio u Zemljinoj atmosferi iznosi oko 0,934%. Time je on treći najzastupljeniji sastojak zraka, odmah nakon dušika i kisika. Tolika količina argona se najvećim dijelom objašnjava radioaktivnim raspadom izotopa kalija 40K, pri čemu nastaje izotop argona 40Ar.
Nakon što je otkriven i dobijen iz zraka, te nakon što je zbog svoje nereaktivnosti nazvan "plemeniti gas", takav naziv su dobili i svi ostali slični gasovi otkriveni nakon njega. Helij (od „helios“, grč. naziv za "sunce") je navodno otkriven prije njega pomoću spektroskopskog posmatranja Sunčeve svjetlosti kao i u zemaljskim uzorcima, a neon je otkriven nešto kasnije. Argon su dobili Lord Rayleigh i William Ramsay 1894. pomoću frakcione destilacije tečnog zraka. Kao veoma vrijedan plemeniti gas, on se proizvodi u velikim količinama i koristi kao zaštitni gas pri zavarivanju i proizvodnji nekih metala, ali i kao gas za punjenje gasnih sijalica (lampi).
Historija
160px|lijevo|thumb|Lord Rayleigh Prve naznake postojanja gasa, za koji će se kasnije ispostaviti da je argon, dao je Henry Cavendish koji je 1783. istraživao reaktivnost zraka. Vršio je električna pražnjenja u tačno određenu količinu zraka, koja je bila obogaćena kisikom u odnosu 5:3. Dušik i kisik su međusobno reagirali, te su nastali dušikovi oksidi mogli biti uklonjeni. Međutim, preostala je malehna količina gasova koji nisu reagirali. Ipak, Cavendish nije uspio prepoznati da se među njima radilo o novom elementu, te nije nastavio svoja istraživanja na tom polju.
Nakon što je John William Strutt Rayleigh 1892. odredio gustoću dušika izdvojenog iz zraka, primijetio je da dušik dobijen iz amonijaka ima neznatno manju gustoću. Nastale su razne špekulacije o ovom otkriću. Tako je naprimjer James Dewar smatra da se u tom slučaju radi o troatomnoj molekuli dušika N3, analogno kao i kod ozona. Rayleigh je ponovio Cavendishove eksperimente, tako što je u staklenoj kugli napunjenoj zrakom izazivao električne varnice i doveo do reakcije kisika i dušika. Nakon što je potvrdio Cavedishove rezultate o nereaktivnom ostatku u kugli, William Ramsay je 1894. ispitivao te ostatke, prevodeći gasove preko zagrijanog magnezija. Da su ti ostaci sadržavali dušik, došlo bi nastanka nitrida, te se iz smjese mogao izdvojiti dodatni dušik. Međutim, rezultati su pokazali da je došlo do povećanja gustoće što će kasnije dovesti do otkrića do tada još nepoznatnog, nereaktivnog gasa. Ramsay i Rayleigh su 31. januara 1895. konačno objavili otkriće novog elementa. Naziv novog elementa, argona, izveli su iz starogrčke riječi ἀργός argos, "nereaktivan", "lijen". Nakon što je William Ramsay od 1898. ispitivao argon izdvojen iz zraka, u ostacima gasova je otkrio još tri druga elementa, plemenite gasove neon, kripton i ksenon.
Prvu tehničku primjenu argon je pronašao u elektroindustriji. Između ostalog, izrađivale su se takozvane tungar (skr. od "tungsten" - volfram i argon) cijevi, ispravljači na bazi tinjalice u zaštitnoj atmosferi argona.
Fizičke
thumb|lijevo|Kubična-gusto pakovana struktura čvrstog argona, a = 526 pm U normalnim uslovima pritiska i temperature, argon je jednoatomni, bezbojni gas bez mirisa i ukusa. Pri temperaturi od 87,15 K (−186 °C) se kondenzira u tečno stanje dok pri 83,8 K (−189,3 °C) prelazi u čvrsto. Kao i kod drugih plemenitih gasova, osim helija, argon se kristalizira u kubičnom kristalnom sistemu sa parametrom rešetke a = 526 pm pri 4 K.
Kao i svi plemeniti gasovi, i argon ima popunjene sve elektronske ljuske (tzv. konfiguracija plemenitog gasa). Time se može objasniti da se ovaj gas nalazi u prirodi u jednoatomnom stanju te da mu je reaktivnost zanemariva. Uz gustoću od 1,784 kg/m3 pri 0 °C i 1013 hPa, argon je teži od zraka, tj. skuplja se na dnu. U faznom dijagramu, trojna tačka se nalazi na 83,8 K i 689 hPa, kritična tačka na 150,86 K i 4896 kPa, dok mu je kritična gustoća 0,536 g/cm3.
U vodi, ovaj gas je slabo rastvorljiv. Tako se u jednom litru vode pri 0 °C i normalnom pritisku može rastvoriti najviše 5,6 grama argona.
Hemijske
Kao i svi plemeniti gasovi, argon gotovo nikako ne reagira sa drugim elementima ili spojevima. Do danas poznat je samo jedan spoj argona, argon-fluorohidrid HArF, dobijen 2000. godine u laboratoriji putem fotolize sa fluorovodikom u matrici argona pri 7,5 K, te je identificiran na osnovu novih linija u infracrvenom spektru. Međutim taj spoj se raspada na temperaturama iznad 27 K. Prema proračunima, trebalo bi postojati još spojeva argona u metastabilnom stanju koji se relativno sporije raspadaju, međutim do danas nije eksperimentalno potvrđeno njihovo postojanje. Neki od primjera su hlorni analogi argon-fluorohidrita opće formule HArCl, ali i spojevi pri kojima se proton zamjenjuje drugim grupama, kao naprimjer FArCCH kao organski spoj argona ili FArSiF3 sa vezom između argona i silicija. Argon gradi i određene klatrate, u kojima je on fizički "zatvoren" u prazne prostore između kristala. Pri −183 °C argon-hidrat je stabilan, ali je njegova brzina stvaranja veoma spora, da bi se desila prekristalizacija. Ako je sa ledom pomiješan i hloroform, klatrat se stvara već pri −78 °C. Također je stabilan i klatrat argona u hidrohinonu.
Izotopi
Poznata su ukupno 23 izotopa argona kao i nekoliko nuklearnih izomera. Među svim izotopima samo su tri stabilna: 36Ar, 38Ar i 40Ar i mogu se naći u prirodi. Među njima, najviše je izotopa 40Ar čiji udio u prirodnoj izotopskoj smjesi argona iznosi 99,6%. Izotopi 36Ar i 38Ar s udjelima od 0,34 % odnosno 0,06 % su veoma rijetki. Od nestabilnih izotopa 39Ar ima vrijeme poluraspada od 269 godina dok 42Ar ima 32,9 godina. Svi ostali izotopi se raspadaju mnogo brže te su im vremena poluraspada u nivou od 20 ns kod 30Ar do 35,04 dana kod 37Ar.
Izotop 40Ar se koristi za određivanje starosti stijena (takozvano kalij-argonsko datiranje). Pri tome do izražaja dolazi da se nestabilni 40K sadržan u stijena polahko raspada do 40Ar. Što se više kalija raspadne do argona to je određena stijena starija. Kratkoživući izotop 41Ar se može upotrijebiti za ispitivanje gasovoda i gasnih instalacija. Provodeći kroz instalacije 41Ar može se ispitivati njihova propusnost, zatvorenost ili ispravnost.
Rasprostranjenost
Argon se u svemiru ubraja među vrlo česte elemente. Tamo se njegova rasprostranjenost može uporediti sa sumporom i aluminijem. Međutim, u svemiru je argon tek treći najrasprostranjeniji plemeniti gas, nakon helija i neona. Pri tome se primordijalni argon, koji je pronađen u Suncu i gasovitim planetama poput Jupitera, sastoji gotovo isključivo iz izotopa 36Ar i 38Ar, dok se treći stabilni izotop, 40Ar, tamo nalazi u veoma malehnim količinama. Količinski odnos izotopa 36Ar naspram 38Ar iznosi približno 5,7.
Međutim, na Zemlji je argon ubjedljivo najzastupljeniji plemeniti gas. Sačinjava 0,934% zapreminskog udjela atmosfere (neračunajući vodenu paru), pa je tako, nakon dušika i kisika, treći najzastupljeniji sastojak zraka. Izotopski sastav zemaljskog argona znatno se razlikuje od primordijalnog argona u svemiru. On se sastoji iz 99% izotopa 40Ar, nastalog putem raspada izotopa kalija 40K. Nasuprot njega, primordijalni izotopi argona prisutni su u gotovo zanemarivim količinama.
Dobijanje
Dobijanje čistog argona vrši se isključivo iz zraka, po pravilu u okvirima ukapljivanja zraka tokom Lindeovog postupka. Pri tome se argon ne izdvaja u glavnoj rektifikacijskoj koloni u postupku izdvajanja "glavnih" gasova, nego u takozvanoj argonovoj koloni. U njoj se putem rektifikacije najprije dobija sirovi argon, koji i dalje sadrži od 3% do 5% kisika i 1% dušika. Dalje se sirovi argon prerađuje u sljedećim fazama. Smjesa gasova se najprije zagrijava do sobne temperature te se povećava pritisak na 4 do 6 bara. Da bi se uklonio preostali kisik, upumpava se vodik te on u prisustvu katalizatora od plemenitih metala reagira dajuću vodu. Ona se uklanja a argon, koji se nakuplja na donjem kraju kolone, uvodi se u sljedeću kolonu gdje se izdvaja preostali dušik. Na kraju procesa preostaje argon čistoće 99,9999% (oznake argon 6.0).
Drugi način dobijanja argona je proizvodnja amonijaka u Haber-Boschovom procesu kao i proizvodnja sintetskog gasa, kao što je to slučaj pri dobijanju metanola. U tom procesu, zrak se koristi kao polazna sirovina, te se tokom proizvodnog procesa argon i drugi plemeniti gasovi nakupljaju i mogu se izdvojiti iz smjese gasova. Kao i kod Lindeovog procesa, i u ovom procesu se razdvajaju različiti gasovi putem adsorpcije ili rektifikacije, pa se na kraju dobija čisti argon.
Upotreba
thumb|Boce argona za gašenje požara Kao najjeftiniji plemeniti gas, dostupan u velikim količinama, argon se koristi u mnogim oblastima. Njegova proizvodnja u 1998. iznosila je oko 2 milijarde m³ odnosno 2 km³. Najveći dio proizvodnje potrošen je kao zaštitni gas. Argon se koristi u svim slučajevima kada se jeftiniji dušik ne može upotrijebiti. U to se ubrajaju naprimjer procesi zavarivanja metala, kada dušik pri veoma visokim temperaturama reagira sa naprimjer titanijem, tantalom ili volframom. Argon djeluje kao inertni gas također i kod zavarivanja metala u zaštitnim atmosferama, zatim pri zavarivanju legura aluminija ili visokolegiranih čelika. Osim toga on služi u metalurgiji općenito kao zaštitni gas, naročito u proizvodnji titanija, silicija visokog stepena čistoće te za uklanjanje nečistoća pri topljenju i rafiniranju metala.
Argon se koristi i kao aditiv u ishrani (E 938) gdje služi također kao zaštitni ili potisni gas kod pakovanja namirnica i proizvodnji vina.
Ovaj gas se koristi i kao sredstvo za gašenje požara, pretežno u objektima gdje se nalaze električne instalacije i uređaji te pri tome potiskuje kisik onemogućavajući širenje vatre. U tu svrhu koristi se čisti argon ili smjesa gasova zajedno sa dušikom. U analitici, argon se koristi kao inertni i zaštitni gas u gasnoj hromatografiji kao i hromatografiji induktivno-svezanom plazmom (ICP-MS i ICP OES).
Pri ronjenju se koristi ovaj gas, naročito pri korištenju trimiksa sa helijem, kao i za punjenje ronilačkog odijela. U tom slučaju od velike važnosti je i slaba toplotna provodljivost argona, što doprinosi zaštiti ronioca od pothlađivanja.
Od maja 2014. argon se nalazi na listi nedozvoljenih supstanci Svjetske antidoping agencije (WADA). Udisanjem argona uzrokuje se nedostatak kisika te se snažno aktivira nastanak vlastitog eritropoetina u tijelu (EPO). Iz istog razloga zabranjen je i ksenon.
Biološki značaj
Kao i drugi plemeniti gasovi, argon zbog svoje nereaktivnosti nema nikakvu biološku funkciju ni značaj, a nije ni otrovan. U višim koncentracijama može ugušiti čovjeka, ali samo zbog nedostatka kisika. Pri pritisku od 24 bara djeluje narkotizirajuće.
Reference
🇵🇸
Haos (mitologija)
Haos (grč. Χάος, Khaos) je u grčkoj mitologiji jedan od primordijalnih bogova, stanje praznine koje prethodi stvaranju svemira (kosmosa).
Hesiod i predsokratovci koriste grčki izraz u kontekstu kosmogonije. Hesiodov Haos je tumačen ili kao "zjapeća praznina iznad Zemlje nastala kada su Zemlja i Nebo odvojeni od svog prvobitnog jedinstva" ili "zjapeći prostor ispod Zemlje na kojem Zemlja počiva." Odlomci u Hesiodovoj Teogoniji sugerišu da se Haos nalazio ispod Zemlje, ali iznad Tartara. Za Primalni Haos se ponekad govorilo da je pravi temelj stvarnosti, posebno od strane filozofa kao što je Heraklit.
Arhaični period
U Hesiodovoj Teogoniji, Haos je bio prva stvar koja je postojala: "isprva je Haos nastao" (ili je bio), ali sljedeći (vjerovatno iz Haosa) su došli Geja, Tartar i Eros (gdje se koristi ime Eros za Afroditinog sina). Nedvosmisleno "rođeni" iz Haosa su bili Ereb i Nikta. Za Hesioda Haos je, poput Tartara, također bio mjesto, daleko, podzemno i "tmurno", iza kojeg su živjeli Titani. Poput zemlje, okeana i gornjeg zraka, mogao je biti pod utjecajem Zeusovih munja.
Klasični period
U Aristofanovoj komediji Ptice prvo je bio Haos, Noć, Ereb i Tartar, iz Noći je nastao Eros, a iz Erosa i Haosa je nastala rasa ptica. "Na početku je postojao samo Haos, Noć, mračni Erebus i duboki Tartar. Zemlja, vazduh i nebo nisu postojali. Najprije je crnokrila Noć snijela jaje bez klica u njedra beskrajnih dubina Ereba, i iz toga je, nakon revolucije dugih vijekova, iznikao graciozni Eros sa svojim blistavim zlatnim krilima, brz kao vihori oluje. Pario se u dubokom Tartaru sa tamnim Haosom, krilatim poput njega, i tako izlegao našu rasu, koja je prva ugledala svjetlost. Ono od besmrtnika nije postojalo sve dok Eros nije spojio sve sastojke svijeta, a iz njihovog braka nastali su Nebo, Okean, Zemlja i neprolazna rasa blagoslovljenih bogova. Stoga je naše porijeklo mnogo starije od porijekla stanovnika Olimpa. Mi [ptice] smo potomci Erosa; postoji hiljadu dokaza koji to pokazuju. Imamo krila i pomažemo ljubavnicima. Koliko je zgodn omladine, koji su se zakleli da će ostati bezosjećajni, zbog naše moći otvorili svoja bedra i prepustili se ljubavnicima koro na kraju svoje mladosti, odvedeni darom prepelice, vodene ptice, guska ili pijetao."
U Platonovom Timaju, glavnom djelu Platonove kosmologije, koncept haosa nalazi svoj ekvivalent u grčkom izrazu chôra, koji se tumači, na primjer, kao bezobličan prostor (chôra) u kojem su materijalni tragovi (ichnê) elemenata u nepravilnom kretanju (Timej 53a–b). Međutim, platonska chôra nije varijacija atomističkog tumačenja nastanka svijeta, kao što je jasno istaknuto Platonovom izjavom da je najprikladnija definicija chôre "posudasveg nastajanja - njegova dojilja, takoreći" (Timej 49a), notabene je posuda za stvaralački čin Demijurga, tvorca svijeta.