cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Multipla skleroza
Nalaz u likvoru
Nalaz u likvoru je vrlo bitan u postavljanju dijagnoze multiple skleroze. Parametri koji se gledaju pri analizi likvora su: postojanje oligoklonalnih traka, bijelih krvnih ćelija i ukupnih proteina (bjelančevina). Više od 80% bolesnika sa mutiplom sklerozom ima pozitivne oligoklonalne trake u likvoru i one su zlatni standard u istraživanju likvora, odnosno u dijagnostičkoj potvrdi ove bolesti. Oligoklonalne trake su antitijela koja proizvode imunski sistem u borbi protiv infekcije. Proizvodnja antitijela kod zdravih osoba se ne događa unutar centralnog nervnog sistema, i zato njihova pojava kod bolesnika sa multiplom sklerozom upućuje na autoimunske poremećaje u centralnom nervnom sistemu. Poteškoće u dijagnostici se mogu javiti zbog mogućnosti da i druge autoimune bolesti koje zahvataju dio centralnog nervnog sistema mogu biti praćene stvaranjem oligoklonalnih traka, te njihov nalaz nije specifičan (patognomičan) za navedenu bolest.
Procjena oštećenja kod bolesnika sa MS
Stepen invalidnosti kod bolesnika sa multiplom sklerozom procenjuje se uz upotrebu standardizovanih skala oštećenja od kojih je najpoznatija, (engleski: Kurtzke Expanded disability status scale) (EDSS skala). EDSS skala je metoda za kvantifikaciju invalidnosti kod bolesnika sa multiplom sklerozom. Npr EDSS 1,0 do 4,5 odgovara bolesnicima sa multiploplom sklerozom, koji su samostalno pokretni. EDSS od 5,0 do 9,5 govori o prisustvu težeg poremećaja kretanja.
Uz pomoću ove skale procjenjuje se stepen oštećenja u 8 funkcionalnih sistema:
EDSS skala
Standardizovana Kurtckeova proširena skala stanja invaliditeta u MS – (EDSS)
Tipovi bolesti
Postoje tri osnovna tipa multipla skleroze.
1. Relapsno remitentni oblik multiple skleroze (RRMS) se karakteriše naizmjeničnom pojavom i povlačenjem simptoma bolesti. Kod ovog tipa multiple skleroze ljudi pokazuju simptome bolesti, ali izgleda i da se oporavljaju jer se više manjih simptoma mogu spontano povući nakon 24 sata ili nakon nešto dužeg vremena, (najčešće nakon dvije do tri sedmice). Zbog spontanog povlačenja simptoma bolesnici se često i ne javljaju ljekaru na početku bolesti. Poslije nekog vremena, simptomi se ponovo javljaju, i tada su obično, druge lokalizacije, i najčešće se javljaju nakon dva ili više mjeseci, a ponekad i nakon više godina. Simptomi intenzivnijeg karaktera u ovoj fazi bolesti često se ne mogu povući bez primjene intenzivnog liječenja. Ciklus od simptoma do oporavka se nastavlja tokom vremena. Ovo je najuobičajeniji tip multiple skleroze.
1.1. Sekundarno progresivni oblik bolesti (SPMS) se javlja kod oko 70% bolesnika, a prema nekim istraživanjima, kod 90% nelječenih bolesnika. SPMS oblik se može javiti nakon kraćeg ili dužeg vremena. Dok relapsno remitentni oblik MS odgovara upalnoj, demijelinizacionoj i potencijalno reverzibilnoj fazi bolesti, sekundarno progresivni oblik bolesti odgovara prijelazu u degenerativnu fazu bolesti, kada je veći oporavak simptoma nemoguć. SPMS oblik bolesti karakteriše postepena progresija i kliničko pogoršanje bolesti u kojoj se više ne mogu prepoznati šubovi (relapsi) bolesti, nego se uočava postepeno pogoršanje kliničkih simptoma. Posljedica ovakvog (u praksi nezaustavljivog) napredovanja neuroloških simptoma je oštećenje nervnih vlakana.Oštećenje nerava nastupa zbog dugotrajnog oštećenja mijelinske opne koja ishranjuje nervno vlakno, a moguće je da je ono izazvano direktnim uticajem patološkog procesa na nervna vlakna.
2. Primarno progresivni oblik multiple skleroze se karakteriše stalnom progresijom bolesti sa kratkim razdobljima poboljšanja ili stabilizacije. Ovaj oblik pogađa oko 10-15% bolesnika nakon početnih simptoma MS i nikada nema period remisije. Odlikuje se postupnim pojačavanjem težine bolesti i invaliditetom od samog početka, bez ili sa rijetkim i minimalnim poboljšanjem stanja bolesti. Nastaje najčešće kod starijih bolesnika, otprilike oko 40 do 50 godina starosti.
3. Benigni oblik multiple skleroze karakteriše se malom nesposobnošću mnogo godina nakon dijagnoze, ili vrlo sporom akumulacijom nesposobnosti tokom vremena. Kod manjeg broja bolesnika (oko 10%) bolest ostaje na relapsno remitirajućem obliku i nikada ne prelazi u sekundarno progresivni oblik. Kod takvih bolesnika radi se o dobroćudnom ili benignom obliku multiple skleroze. Dijagnoza benigne MS može se postaviti tek nakon višegodišnjega trajanja bolesti, jer na njenom početku nije moguće sa sigurnošću utvrditi u kom će se pravcu kretati i kada će pokazati progresivni, a kada blaži klinički tok. Nakon 15 do 20 godina može se sa većom vjerovatnoćom zaključiti da se radi o benignom obliku bolesti.
Kliničkih oblici MS
Posljednja dva oblika ne pokazuju odgovor na liječenje, i javljaju se kod bolesnika kod kojih se MS razvija nakon četrdesete godine života.
Diferencijalna dijagnoza
Dvije najčešće greške koje se javljaju i koje kompromituju dijagnostiku MS su:
Walter Warlimont
Walter Warlimont je rođen 3. oktobra 1894 u Osnabrücku, a umro je 9. oktobra 1976 u Kreuth na jezeru Tanger. Bio je oficir Njemačke vojske i završio je karijeru kao general artiljerije u vodnom štabu njemačke vojske (Wehrmachtsführungsstab). Poslije Drugog svjetskog rata, Warlimont nastavlja karijeru u vojsci savezne republike Njemačke, da bi je završio kao njemački vezni oficir u štabu sjeverno atlanskog pakta (NATO) u činu generala artiljerije.
Multipla skleroza
Diferencijalna dijagnoza
U diferencijanoj dijagnozi multiple skleroze treba imati u vidu sljedeće bolesti ili poremećaje :
Terapija
Multipla skleroza je bolest nepoznatih uzroka, i zbog toga se u njenom liječenju ne primjenjuje metoda liječenje prema uzroku bolesti. Iako još nema pravog lijeka za multiplu sklerozu, postoje brojni medikamenti koji utiču na tok bolesti, oporavak od relapsa, i znake i simptome bolesti. Primjenom brojnih kombinacija lijekova poboljšava se kvaliteta života bolesnika sa multiplom sklerozom.
Kako je multipla skleroza bolest koja se razlikuje od bolesnika do bolesnika, pa čak i kod pojedinih bolesnika u različitim fazama bolesti, liječenje simptoma bolesti nije istovjetno kod svih bolesnika. Tokom liječenja multiple skleroze izuzetno je važno pažljivo praćenje bolesnika kako bi se izbjegao razvoj degenerativne faze bolesti, koja u velikoj mjeri ograničava dalji uspjeh liječenja. Mnogi bolesnici mogu živjeti i bez terapije, što zavisi od samog toka bolesti. Neki lijekovi imaju loše prateće pojave i rizike (prvenstveno kortikosteroidi). Prirodno pojavljivanje spontanih remisija (povlačenja simptoma) otežava utvrđivanje terapeutskih efekata eksperimentalnih tretmana. Ipak, uz pomoć magnetne rezonance moguće je registrovati razvoj lezija što omogućava određivanje najpovoljnije terapije. Do nedavno većina ljekara koristila je u tretiranju multiple skleroze steroide koji posjeduju protiv-upalna svojstva.
Walter Warlimont
Njegovi zadaci
Warlimont je jedan od oficira koji su u generalštabu Wermachta razradili plan napada na Sovjetski Savez. Osim toga je tužen za učešće na komesarskoj naredbi (Kommissarbefehl) kojim Hitler naređuje ubijanje svih političkih (komunističkih) komesara pri zarobljavanju i to na licu mjesta. Pri atentatu na Hitlera 20. jula 1944. koji je izveden od Stauffenberga, Warlimont je ranjen u ruku. Po nekim izvorima on je taj oficir koji je slučajno pomjerio tašnu sa bombom, i tako neznajući spriječio ubistvo Hitlera. Poslije jedne posjete frontu u Francuskoj u augustu 1944, on, kao i Rommel, vidi da je rat izgubljen. Kada je to primijetio nasuprot Jodlu, ovaj daje skupljati kompromitirajući materijal na čijem uvidu Hitler gubi povjerenje u Warlimonta i otpušta ga u rezervu.
Multipla skleroza
Terapija
Momentalno terapija koja najviše djeluje je primjena beta interferona. Ova terapija djeluje tako što smanjuje broj relapsa (pogoršanja) i time usporava progresiju bolesti. Ako se relaps ipak pojavi, on je kraći i slabiji. Dodatno, magnetna rezonanca pokazuje da beta interferon smanjuje broj lezija u nervnom sistemu. Konstantno se ispituju novi lijekovi za liječenje multiple skleroze.
Podjela MS lijekova
'''Lijekovi koji se primjenjuju u liječenju multiple skleroze se mogu podjeliti u sljedeće grupe.
Liječenje akutne faze bolesti
U liječenju neurološkog pogoršanja (relapsa) standardno primjenjeni lijekovi su kortikosteroidi, čija se uloga u liječenju MS ogleda u:
Walter Warlimont
Njegovi zadaci
Na Nürnberškim procesima, Warlimont je osuđen na doživotnu robiju da bi ova presuda bila prepravljena na 18 godina. 1954. je otpušten iz zatvora i nastavlja svoju karijeru u vojsci Savezne Republike Njemačke.
Multipla skleroza
Liječenje akutne faze bolesti
mini|desno|Hemijska struktura Alemtuzumaba Na početku uvođenja kortikosteroida u terapiju MS primjenjivale su se male doze u toku više godina, što se pokazalo kao pogrešan način liječenja. Ovo je u izraženoj suprotnosti sa znatno korisnijom pulsnom terapijom kortikosteroidima. u kojoj se velike doze kortikosteroida primjenjuju u kraćem vremenskom periodu od 3 do 7 dana zavisno od upotrebljene doze.
Budući da primjena kortikosteroida ima i neželjena dejstva (oštećenje sluznice želudca i osteoporozu), uz kortikosteroidnu terapiju daju se i lijekovi koji štite želudačnu sluznicu kao što su Peptoran® ili Ranital® i [[vitamin D (5000 jedinica na dan), i tablete kalcijuma (za sprečavanje nastanka osteoporoze.). Od ostalih nuspojava kortikosteroii mogu izazvati crvenilo u licu, prolazno uvećanje krvnog pritiska i nivoa šećera u krvi, pojačano nakupljanje tečnosti, nemir i nesanicu, ali su te nuspojave obično blage i prolazne. Dugotrajna upotreba kortikosteroida, danas se izbjegava (kada je to moguće), jer ona može izazvati ozbiljnije nuspojave kao što su porast telesne težine, šećerna bolest, akne, osteoporoza (stanjivanje i pojačana lomljivost kostiju). Prema nekim preporukama, terapiju velikim dozama kortikosteroida ne bi trebalo primjenjivati više od 3 puta godišnje, ali zbog čestih relapsa kod nekih bolesnika, ona se mora primijeniti i češće.
Osim za liječenje relapsa, kortikosteroidi se u MS primjenjuju u liječenju i drugih oblika primarnih demijelinizacionih poremećaja kao što je CIS i ADEM također u velikoj dozi. Primjena kortikosteroida, daje dobre rezultate i kod bolesnika sa optičkim neuritisom, kod kojeg ona može imati preventivno dejstvo i sprječiti pojavu kliničkih simptoma čak i u naredne dvije godine, nakon čega njihovo dalje dejstvo prestaje. Kod malog broja bolesnika, mogu se javiti: alergijske manifestacije na liječenje kortikosteroidima ili odsustvo povlačenja relapsa.
Ako bolesnik ne reaguje na liječenje kortikosteroidima, ili ispoljava alergijske manifestacije, što se može dogoditi kod određenih bolesnika u akutnoj fazi bolesti, mogu se primijeniti drugi postupci liječenja kao što su: plazmafereza, primena imunoglobulina, ili imunosupresivna terapija.
1. Osnovna terapija
Najveći napredak u sprečavanju progresije bolesti, počinje 1993]], sa otkrićem betainterferona Betaferon®. Prije ovog otkrića kod velikog broja bolesnika vrlo brzo su se razvijali teški neurološki ispadi, najčešće motorička slabost u donjim udovima, sa otežanim kretanjem i nestabilnošću u hodu. Nakon otkrića interferona beta 1b Betaferon® ubrzo su pronađeni i interferon beta 1a pod nazivom Rebif® i interferon beta 1a Avonex®, čime je za bolesnike s multiplom sklerozom nastao značajan pomak u usporavanju razvoja simptoma bolesti i promjeni njenog daljeg toka. Beta interferoni su zbog njihovog uticaja na prirodni tok multiple skleroze nazvani i imunomodulacijski lijekovi.
Od interferona u našem organizmu nastaju interferon alfa i gama. U liječenju multiple skleroze može se upotrijebiti i primijeniti samo interferon beta. Dejstvo beta interferona je pozitivno u oko 37% bolesnika. Na osnovu iskustava i prakse prihvaćen je stav da je beta interferon efikasniji ako se u liječenju primjeni, odmah nakon utvrđivanja dijagnoze bolesti, u većoj dozi i sa učestalim režimom primjene.
Osim interferona beta, u tretmanu multiple skleroze se koristi i glatiramer acetat, poznat pod nazivom Copaxon®. Copaxon® se primjenjuje potkožnim injekcijama svakodnevno, i vrlo dobro se podnosi. Mehanizam dejstva Copaxona® je drugačiji od interferona beta. Prema dosadašnjim istraživanjima, on je imao kod oko 29% bolesnika nešto manji učinak od beta interferona.
Imunomodulacijsko liječenje pokazuje sljedeće pozitivne rezultate kod bolesnika s multiplom sklerozom:
Dok su beta interferon i Copaxon® standardni oblici liječenja relapsno remitirajućeg oblika bolesti, za liječenje sekundarno progresivnog oblika multiple skleroze u većini zemalja Evrope, SAD i Kanade, umjesto njega primenjuje se blaži citostatik Mitoxantron®.
2. Eskalaciona terapija
Kod bolesnika kod kojih je neophodna intenzivnija imunosupresivna terapija u evropskim zemljama upotrebljava se monoklonalno antitijelo Tysabri®. Ovaj lijek nije bio odmah prihvaćen u svijetu, i bio je povučen iz upotrebe kada su se pojavile rijetke komplikacije (progresivna multifokalna leukoencefalopatija). Juna 2006. FDA je ponovo odobrila Tysabri® kao monoterapiju kod relapsne forme MS.
Ovaj lijek se može primijeniti samo kod pojedinih bolesnika koji u početnoj fazi bolesti, imaju učestale relapse, pokazuju slabiji oporavak, i izostanak zaustavljanja bolesti primjenom konvencionalnog načina liječenja. Tysabri® se primjenjuje prema određenom protokolu i kriterijumima zbog mogućih ozbiljnih neželjenih dejstava, koji se mogu izbjeći samo pažljivim izborom i posebnim nadgledanjem bolesnika prije primjene ovog lijeka.
3. Alternativna terapija
Osim nabrojenih lijekova, koji imaju uticaj na tok bolesti primjenjuju se intravenski imunoglobulini, uglavnom nakon porođaja (istraživanja su pokazala da se učestalost recidiva simptoma multiple skleroze nakon porođaja može sprječiti imunoglobulinom). Nažalost neka novija istraživanja ne potvrđuju njihovu veću efikasnost u sprječavanju relapsa.
Osobe sa MS mogu slobodno koristiti i ovu vrstu terapije radi smanjenja nekih simptoma bolesti, ali se nakon primjene, veoma teško može procijeniti njen realan učinak. Neki oblici alternativne terapije koji danas privlače pažnju istraživača su: suplementacija vitaminom D i vitaminima antioksidantima, dijete sa malom količinom zasićenih masti i visokim količinama masnih kiselina.
4. Zamjena plazme
Plazmafereza (zamjena plazme) je vrsta terapije koja se obično razmatra kod oko 10% bolesnika sa MS koji nisu dobro reagovali na terapiju steroidima, ili kod onih bolesnika kod kojih je potrebno smanjiti dozu kortikosteroida kako bi se izbjegle komplikacije koje mogu nastati zbog njihove dugotrajne upotrebe. Kod plazmafereze zamjenjuje se tečni dio krvi bolesnika (krvna plazma.) u kojoj se nalaze [[antitijelo|antitijela, za koje se pretpostavlja da napadaju mijelin nervnih ćelija.
5. Terapija trudnica, porodilja i dojilja sa MS
Primjena Mitoksantrona® i drugih citostatika u trudnoći je kontraindikovana. Za interferon beta ne postoje dokazi o njegovom štetnom dejstvu na plod. Zato se liječenje interferonom ne prekida u trudnoći ukoliko je bolesnica na samom početku trudnoće bila na ovoj terapiji. Veliki broj žena koje su liječene interferonom-beta tokom prvih nekoliko mjeseci trudnoće imale su normalnu trudnoću, porođaj i razvoj djeteta. Međutim, ovaj lijek povećava rizik od nastanka spontanih pobačaja, tako da se ova terapija treba obustaviti, tokom trudnoće, kada to priroda bolesti dozvoljava „U svakom slučaju, terapiju interferonom beta ili glatiramer acetatom treba obustaviti ukoliko se trudnoća planira zbog nepoznanica o dejstvu ovih lijekova na plod“
Dojenje se preporučuje i ne povećava rizik za pojavu pogoršanja, međutim potreban je veći oprez ako majke uzimaju lijekove koji se izlučuju preko mlijeka. Dojenje se zabranjuje ukoliko majka prima kortikosteroide ili Mitoksantron® i ne preporučuje se tokom terapije interferonom beta i glatiramer acetat|glatiramer acetatom, jer nije poznato da li se navedeni lijekovi izlučuju putem majčinog mlijeka.
4. Simptomatska terapija
Simptomi u multiploj sklerozi su nepredvidljivi i različiti kod različitih bolesnika, kao i kod istog bolesnika u različitim fazama bolesti. Dok pojedini simptomi dolaze i prolaze, drugi mogu biti dugotrajniji, ali i stalni. Za liječenje ovih simptoma se osim promjene u načinu života, primjenjuje:
Primjena simptomatske terapije, prije svega treba da spriječi ozbiljne komplikacije kao što je: upala pluća, plućna embolija, tromboembolija, osteoporoza, dekubitus, kontrakture, infekcije mokraćnog sistema i dehidracij].
Komplikacije
Najčešće moguće komplikacije multiple skleroze kod pojedinih bolesnika su
Prognoza
desno|mini|250p|Invaliditet osoba sa MS, na 100.000 stanovnika u [[2002., prema podacima SZO ([[Svjetska zdravstvena organizacija|WHO.).
{{legend|#fff200|13–16}}
]]
Na početku bolesti, gotovo je nemoguće predvidjeti njen dalji tok, što na izvjestan način djeluje depresivno na oboljele od MS. U posljednjih nekoliko godina, objavljeno je nekoliko epidemioloških studija o mogućoj prognozi multiple skleroze. Rezultati su bili izuzetno pozitivni i pokazali su da je bolest često manje teška nego što se do sada pretpostavljalo. Ova tvrdnja temelji se na studiji kojom je analizirano 1.059 bolesnika sa MS u Minhenu, i koja je u obradi podataka koristila pojedinačne profile rizika, koji su se zasnivali na: toku bolesti, proširenoj skali (engleski: Disability Status Scale), trajanju bolesti, učestalosti javljanja, starosti bolesnika, i vremenu kada se bolest razvila.
Predviđeni budući razvoj bolesti za osobe sa multiplom sklerozom zavisi od:
Bolest se razvija i napreduje u toku narednih nekoliko desetina godina, a 30 godina se uzima kao prosječan broj godina od početka bolesti do smrti bolesnika.
Očekivano trajanje života bolesnika sa MS je 50 godina, što je 10 godina manje od trajanja života drugih osoba. Gotovo 40% bolesnika doživljava 70 godina života. Ipak, dvije trećine smrtnih slučajeva, među ljudima sa MS direktno je povezan sa posljedicama bolesti. Veoma česta je pojava je da infekcija i komplikacije značajno povećavaju rizik i potenciraju razvoj samoubistvenih ideja kod osoba sa MS. Samoubistva su također česta. Ona su i do 7 puta češća kod osoba sa MS, nego kod osoba nepogođenih MS..
Iako većina bolesnika gubi sposobnost hodanja prije kraja života, oko 90% bolesnika sa MS su još uvijek u stanju da hodaju samostalno 10 godina nakon početka bolesti, a 75% nakon 15 godina.
Hronična cerebrospinalna venska insuficijencija
Još daleke 1863]]. dr. E. Rintflajš (E. Rindfleisch) je primijetio tokom obdukcije bolesnika sa MS da se u ... „fokusima (žarištima) u mozgu i golim okom mogu se vidjeti mali krvni sudovi prepunjeni krvlju“... Tokom 1937]]. godine dr. T. Dž. Putman, u svojoj studiji (engleski: Evidence of vascular occlusion in multiple sclerosis), opisuje da tromboza malih vena u oštećenom nervnom tkivu može biti uzrok multiple skleroze.
Veliku pažnju javnosti zadnjih nekoliko godina, privlači teorija proistekla iz istraživanja prof. Paola Zambonija (Ferara, Italija.) i dr Živadinova ([[Buffalo, SAD.) o povezanosti hronične cerebrospinalne venske insuficijencije (CCSVI), ([[engleski: Chronic Cerebrospinal Venous Insufficiency) i multiple skleroze. Ova dva autora su iznijela pretpostavku da hronična cerebrospinalna venska insuficijencija, kod koje krv iz mozga i kičmene moždine ima zastoj (otpor) u povratku ka srcu, što uzrokujuje zastoj u kretanju krvi na nivou moždanog tkiva, što može biti jedan od uzroka pojave multiple skleroze. Ovakav zastoj uslovljen je stenozom (suženjem), hipoplazijom (manjim promjerom nego normalno) ili trombozom jugularne vene na vratu i/ili vene azigos koja se nalazi duž kičmenog stuba. Ove dvije vene su u ljudskom organizmu glavne za povratak krvi iz mozga i kičmene moždine ka srcu. Urođen ili stečen poremećaj tokom života, u oticanju krvi iz mozga glavni je razlog, po teoriji ovih autora, za nagomilavanje krvi u moždanom ili tkivu produžene moždine.
Ovako uzrokovan zastoj venske krvi, može potencijalno imati različite posljedice.
Ukoliko se dijagnostikom dokaže suženje (stenoza), vene jugularis i/ili vene azigos ulazi se u proceduru njihovog rastezanja. Ova procedura je bezbolna, iako je bolesnik sve vrijeme svjestan. Neki autori primarno (odmah) stavljaju stent (armaturu) u venu, ali ova procedura uvijek sa sobom nosi i rizik od tromboze pomenutog stranog tijela. Flebografija (snimanje vena) sa njihovim rastezanjem traje najčešće oko 30 minuta. Prema dosadašnjim iskustvima kod operisanih bolesnika, popravlja se fizička aktivnost, smanjuje se spazam mišića, a govor se u potpunosti normalizuje.
Hiperbarična oksigenacija u liječenju MS
U toku nekoliko zadnjih godina, sve više je aktuelna vaskularna teorija o nastanku multiple skleroze. Ova teorija pretpostavlja da je mogući uzrok za nastanak MS vaskularno-ishemijska bolest krvnih sudova mozga, koja je praćena oštećenjem malih krvnih sudova mozga, i transformacijom endotelnih ćelija ka fagocitnoj aktivnosti. Ovi poremećaji izazivaju prekid kontinuiteta u postkapilarnim venulama, što izaziva formiranje otoka, posljedičnu ishemiju i sekundarnu imunološku reakciju. Polazeći od ovih pretpostavki istraživači su došli do zaključka da reaktivni oksidacioni proces i povišena lipidna peroksidacija kao posljedica ishemije, može dovesti do pojave procesa demijelinizacije u centralnom nervnom sistemu. Imajući u vidu ova otkrića, brojni istraživači započeli su sa primjenom hiperbarične oksigenoterapije u liječenju MS. mini|desno|300p|Liječenje bolesnice u jednomjesnoj hiperbaričnoj komori Nažalost primjena ove metode nailazi, u medicinskim krugovima, na razna oprečna mišljenja i stavove. Dok je jedni prihvataju i primenjuju u praksi, kod drugih ona nailazi na otpor i odbijanje. Zato danas kod nas i u svetu veliki broj istraživača studiozno radi na ovom problemu.
Kiseonik pod povišenim pritiskom ([[hiperbarična medicina|hiperbarična oksigenoterapija.) ima značajno mjesto u lečenju MS jer:
Primjena hiperbarične oksigenoterapije kod MS, na osnovu sprovedenih brojnih istraživanja, dala je dobre rezultate, ali samo kod bolesnika kod kojih se sa liječenjem započelo u ranoj fazi bolesti (uglavnom u mlađih bolesnika sa MS). Nakon liječenja u hiperbaričnim komorama, bolesnicima sa MS značajno je produženo vrijeme trajanja remisije bolesti, značajno redukovan spazam mišića, i poboljšano opšte stanje organizma uz redukciju stepena invalidnosti za preko 2 poena po EDSS Skali).
Liječenje hiperbaričnom oksigenoterapijom se obično sprovodi u jednomjesnim ili višemjesnim hiperbaričnim komorama, sa 100% medicinskim kiseonikom u inicijalnoj seriji od 20 jednodnevnih tretmana na apsolutnom pritisku od 1,5 do 2,0 bara. Zatim se liječenje nastavlja stabilizirajućim seansama na svaka tri mjeseca u serijima od 5 - 8 jednodnevnih boravaka u barokomori u narednih 12 do 18 mjeseci.
Fraxinus
Ovaj rod cvjetnica uključuje  45–65 vrsta,  obično srednjih do velikih stabla šica, uglavnom listopadnih, iako je nekoliko suptropskih vrsta zimzeleno. Rod je rasprostranjen u većem dijelu Europe, Azije i Sjeverne Amerike.
Odabrane vrste
Na osnovu filogenetske analize, vrste jasena raspoređene su u sekcije.
Jean Cruveilhier
Jean Cruveilhier je bio francuski anatomist. Cruveilhier bio vrlo utjecajan anatom, i napravio je važan doprinos u svojim studijama vezanim za nervni sistem. On je opisao patologiju neurona promatranih kod pacijenta koji je bolovao od onoga što je danas poznato kao multipla skleroza, te je te nalaze i ilustracije objavio 1842. Bio je i prvi čovjek koji je uzeo anamnezu pacijenta koji je imao multiplu sklerozu. Međutim, tek 1868. multipla skleroza je otkrivena od strane neurologa Jeana-Martina Charcota i opisana kao zasebna bolest.
Jakob Sabar
Jakob Sabar (mađ.: Szabár Jakab) (Židan, Mađarska, oko 15. juli 1802. ili 1803 – Črenšovci, Mađarska, danas Slovenija 14. decembar 1863.) vjerski pisac i rimokatolički svećenik. Sabar je bio mađarski Hrvat, a pisao na slovenskom i mađarskom jeziku.
Rođen kod Kisega (Kőszeg), roditelji su mu bili seljaci, Josip Sabar i Ilonka Čarič. U Kisegu i Sambotelu (Szombathely) se školavao, bio je posvečen 1826. godine. Svećenik bio u Prekmurju, u Kančevcima (Kancsócz/Alsószentbenedek) u crkvi Svetog Benedikta, 1833.-1835. godine, pred njim kapelan u Cankovima (Vashidegkút) i Turnišću (Bántornya). Od 25 godine (1835.-1859.) Sabar bio gradišćanski (Felsőlendva) duhovni pastir, napokon doćio u mjestu Črenšovcima (Cserensócz/Cserföld) kod Lendve.
Sabar je posebno pisao vjerska djela (naprimjer: o križnom putu). Nažalost za slovensku zajednicu u Mađarskoj i očuvanje slovenskog jezika među njima, Sabar je hvalio i forsirao upotrebu mađarskog jezika među Slovencima u Mađarskoj, utjecavši tako na odnarođivanje Slovenaca.
Na bosanskom jeziku:
Zeničko-dobojski kanton
Zeničko-dobojski kanton (ZDK) jest jedan od deset kantona Federacije Bosne i Hercegovine. Sastoji se od grada Zenice i još 11 općina.
Zeničko-dobojski kanton na sjeveroistoku i sjeveru graniči sa Republikom Srpskom, na sjeveroistoku i istoku sa Tuzlanskim kantonom, na jugu sa Sarajevskim, na jugozapadu i zapadu sa Srednjobosanskim te na istoku sa Republikom Srpskom. Sa 385.067 stanovnika (2013) Zeničko-dobojski je, nakon Sarajevskog i Tuzlanskog, treći kanton po broju stanovnika u Federaciji BiH, dok je sa 3.343,3 km2 treći po površini u FBiH, što čini 12,81% površine Federacije Bosne i Hercegovine i 6,72% površine Bosne i Hercegovine.
Geografija
Kanton je smješten u centralnom dijelu Bosne i Hercegovine sa sjedištem u Zenici. Kroz kanton teku rijeke Krivaja, Usora te Bosna, na kojoj dolini leži većina općina u ZDK. Najveća planina Zeničko-dobojskog kantona je planina Tajan, nalazi se između Kaknja i Zavidovića. Najviši vrh Tajana nalazi se na 1297 metara nadmorske visine. Na području od 50 km2 2008. godine proglašen je spomenik prirode Tajan. Veliki dio površine kantona je pod šumama (59%) s velikim zalihama drvne mase u iznosu od oko 40 miliona m3.
Historija
Prije početka rata u Bosni i Hercegovini općine Doboj-Jug i Usora pripadali su Doboju i Tešnju. Historija današnjeg Zeničko-dobojskog kantona počinje 18. marta 1994, potpisivanjem Vašingtonskog sporazuma. Zeničko-dobojski kanton zvanično je konstituiran 20. septembra 1995. kao jedan od deset kantona Federacije Bosne i Hercegovine.
Politika i administracija
Zeničko-dobojski kanton je prema zakonu jedan od deset kantona Federacije Bosne i Hercegovine, koji je jedan od dva entiteta Bosne i Hercegovine.
Građani Zeničko-dobojskog kantona svake četiri godine na općim izborima glasaju za ukupno 35 zastupnika u Skupštini Zeničko-dobojskog kantona.
Na lokalnom nivou građani Zeničko-dobojskog kantona glasaju svake četiri godine na lokalnim izborima za lokalnu vlast u 9 općina i 3 grada. mini|Lokalne zajednice kantona
Metro-linija 13 (Pariz)
mini|Plan linije Metro-linija u Parizu je  linija Pariskog metroa u gradu. Povezuje stanice Asnières - Gennevilliers Les Courtilles i Saint-Denis - Université na sjeveru, sa stanicom na jugu Châtillon - Montrouge.
Zeničko-dobojski kanton
Privreda
Sa značajnim nalazištima uglja, željezne rude i drugih mineralnih sirovina, u Zeničko-dobojskom kantonu je izrazito razvijena metalurška i metaloprerađivačka industrija. Ostale važne privredne grane u Zeničko-dobojskom kantonu su drvna industrija, proizvodnja celuloze i papira, tekstilna industrija, proizvodnja struje i poljoprivreda.
Historija metalne industrije na području današnjeg ZDK počela je 1892. godine, kada je sa radom počela Željezara u Zenici. Vrhunac rada imala je krajem 1980-ih godina, kada je broj zaposlenih iznosio rekordnih 24.000 i proizvodnja čelika iznosila 1,87 miliona tona. Međutim, osim te grane industrije u prijeratnom periodu značajne grane bile su i tekstilna industrija (Koteks u Visokom), proizvodnja celuloze i papira (Natron u Maglaju), drvna industrija (Krivaja u Zavidovićima), proizvodnja struje i rudarstvo (Termoelektrana u Kaknju i brojni rudnici u Zenici, Kaknju, Varešu i Brezi) i poljoprivreda. Zbog ratnih razaranja i nestanka tržišta tokom i nakon rata u Bosni i Hercegovini, veliki broj industrijskih pogona prestali su s radom ili rade sa smanjenim kapacitetom. Pozitivni primjeri uspješne privatizacije su Natron u Maglaju ili zenička željezara, koja je jedan od najvećih izvoznika Bosne i Hercegovine i među najvećim željezarama na području bivše Jugoslavije. mini|[[Zenica, glavni grad kantona.]]
Na osnovu dotadašnjih pogona i industrija nastale su nove grane privrede, od kojih je najznačajnija automobilska industrija. Prevent grupacija u Visokom proizvodi autoprevslake, namještaj i zapošljava više od 3000 radnika u Visokom, dok se u Tešnju, u sklopu njemačkog preduzeća Mann+Hummel proizvode filtere za auto industriju. Osim automobilske, i prehrambena industrija (AS Group u Tešnju, Akova Impex u Visokom) postale su važne grane privrede ZDK.
Prosječna plata u Zeničko-dobojskom kantonu iznosi 738 KM (januar 2017). Najveća neto plata isplaćuje se u Kaknju (981 KM), dok se najniža isplaćuje u Tešnju (583 KM). mini|Željezara u [[Zenica|Zenici]]
Putevi
Kroz Zeničko-dobojski kanton prolaze sljedeći magistralni i autoputevi:mini|[[Termoelektrana Kakanj]]Sa zapada na istok: Magistralni put M4 (Novi Grad-Karakaj),
Medveščak
mini|desno|250px|Lokacija Medveščaka unutar Zagreba Medveščak je naziv ulice u gradu Zagrebu, istoimenog potoka, djela grada i nekadašnje općine u sastavu grada Zagreba.
U sastavu uprave grada Zagreba ustanovljenoj 1999. dio oko ulice Medveščak pripada u gradsku četvrt Gornji grad - Medveščak.
Zeničko-dobojski kanton
Putevi
Sa juga na sjever: Magistralni put M5 (Izačić-Donje Vardište), M17 (Šamac-Čapljina), M18 (Bijeljina-Sćepan Polje), Autoput A1 (Svilaj-BIjača)
Ukupna dužina magistralnih puteva u Zeničko-dobojskom kantonu iznosi 138 kilometara. mini|[[Autoput A1 (Bosna i Hercegovina)|Autoput A1 kod Visokog]]
Željeznica
Vareš, Zenica, Kakanj, Žepče, Maglaj, Zavidovići, Visoko imaju priključak na prugu Šamac-Sarajevo, preko koje postoji veza sa svim velikim gradovima u Bosni i Hercegovini. Dužina pruga u Zeničko-dobojskom kantonu iznosi oko 150 kilometara, dok broj putničkih stanica i stajališta iznosi 31, od kojih šest imaju priključak na mrežu brzih vozova.
NGC 1872
NGC 1872 (također poznat kao ESO 56-SC83) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 24. septembra 1826. godine.
Zeničko-dobojski kanton
Javni prijevoz
Glavna željeznička stanica u ZDK-u je u Zenici, odakle postoji veza sa većinom lokalnih i svim brzim linijama koji prolaze kroz kanton. U Zeničko-dobojskom kantonu postoji kantonalna lokalna kantonalna linija između Zenice i Maglaja, međukantonalnih do Podlugova i Sarajeva te brzih linija do Banja Luke, Doboja (mogućnost priključka na lokalni voz Doboj-Tuzla) i Sarajeva (mogućnost priključka na brzi voz Sarajevo-Čapljina).
Obrazovanje
U Zeničko-dobojskom kantonu postoji ukupno 32 srednjih škola (školska godina 2014/15) i brojne osnovne škole. Univerzitet u Zenici, jedini univerzitet u ZDK, ima ukupno 5364 studenata (2013) i osam fakulteta.
NGC 1872
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zeničko-dobojski kanton
Kantonalna skupština
Skupštinu kantona na osnovu Općih izbora u BiH 2022. sačinjava 35 zastupnika.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
264 Libussa
264 Libussa je veliki asteroid iz Glavnog asteroidnog pojasa. Klasifikovan je kao asteroid S-tipa
Najvjerovatnije se ne sastoji od mješavine metala i silikata, i relativno je svijetle površine.
Thomas Müller (nogometaš)
Proizvod je Bayernove omladinske škole, a u prvi tim probio se u sezoni 2009/10. nakon što je za trenera postavljen Louis van Gaal; odigrao je skoro sve utakmice te sezone, u kojoj je Bayern osvojio prvenstvo i oba kupa, a plasirao se i u finale Lige prvaka. Ovi rezultati donijeli su mu poziv u A-reprezentaciju. Na SP-u 2010. postigao je pet golova u šest utakmica, a Njemačka je osvojila treće mjesto. Proglašen je najboljim mladim igračem prvenstva, a osvojio je i "Zlatnu kopačku" s pet golova i tri asistencije. Također je postigao jedini gol za Bayern u finalu Lige prvaka 2012, ali Bayern je tu utakmicu izgubio nakon izvođenja penala.
264 Libussa
Otkrio ga je Christian Heinrich Friedrich Peters 22. decembra, 1886. godine u Clintonu, a imenovan je po Libussa-i, legendarnom osnivaču Praga.
Thomas Müller (nogometaš)
Reprezentacija
Do 27. 11. 2022
Ostrovica (Hrpelje–Kozina)
Ostrovica je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrpelje–Kozina, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Ostrovica je imala 17 stanovnika.
NGC 149
NGC 149 (također poznat kao MCG 5-2-24, PGC 2028 i UGC 332) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 222 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 1,20 (78 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (45 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 4. oktobra 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Beganovi
Beganovi su naseljeno mjesto u općini Hadžići, Bosna i Hercegovina.
IC 1729
IC 1729 (također poznat kao ESO 477-4, MCG -5-5-14 i PGC 6598) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 69 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,60 (32 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (18 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. oktobra 1896. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kontroler masenog protoka
Kontroler masenog protoka (KMP) je uređaj koji se koristi za mjerenje i kontrolu proptoka plinova. Kontroler masenog protoka je dizajniran i kalibrisan da kontroliše specifičnu vrstu plina pri određenim režimima protoka. KMP se može podesiti na rad od 0 do 100% svog punog režima rada, ali se najčešće radi sa 10 do 90% njegovog punog režima, kada se ostvaruje najveća preciznost. KMP mogu biti analogni ili digitalni; digitalni kontroloro protoka obično može manipulisati sa više vrsta plinova, dok je analogni kontrolor ograničen samo na jednu vrstu plina, za koju je kalibrisan.
Svi kontrolori masenog protoka imaju ulazni otvor, izlazni otvor, senzor masenog protoka, te proporcionalni kontrolni ventil. KMP se montira zajedno sa kontrolnim sistemom, kojem se daje ulazni signal željenog masenog protoka od strane operatora (ili računara) koje on upoređuje sa vrijednostima masenog protoka iz senzora, te prilagođava proporcionalni ventil na takav način da se dobije željeni protok.
Kontrolori masenog protoka moraju se opskrbljivati plinom određenog ranga pritiska. Nizak pritisak neće ubaciti dovoljno plina u KMP, te je tada teško podesiti parametre koje treba kontrolisati, dok previsok pritisak može uzrokovati neočekivana očitanja.
Prevalenca
Za razliku od prevalence koja se odnosi na sve slučajeve neke bolesti u konkretnoj populaciji, incidenca sagledava samo nove slučajeve bolesti u nekom vremenskom intervalu (najčešće je to jedna kalendarska godina).
Nerv lica
Nerv lica ili līčni nerv/živac – odomaćena tuđica facialis – lat. nervus facialis) – je sedmi moždani živac ili jednostavno VII. Izlazi iz moždanog stabla između ponsa i produžene moždine, a kontrolira mišiće izraza lica i funkcije u prenošenje osjećaja okusa siz dvije prednje trećine jezika i usne šupljine. |Također opskrbljuje preganglijska parasimpatička vlakna na nekoliko glavenih i vratnih ganglija.
Građa i organizacija
Put facijalnog nerva se može podijeliti u šest segmenata.
Motorni dio facijalisa izlazi iz jezgra facijalisa u pons, a senzorni i parasimpatički dijelovi facijalisa izlaze iz srednjeg živca. Od mozga, motorni i senzorni dijelovi facijalisa se udružuju i prolaze kroz zadnju lobanjsku jamu prije ulaska u petrozni dio sljepoočne kosti,  preko unutrašnjeg ušnog kanala. Po izlasku iz unutrašnjeg ušnog kanala, nerv onda vodi krivudavo kroz kanal lica, koji je podijeljen u segmente lavirinta, bubne opne i mastoidnog područja.
Labirintni segment je vrlo kratak, a završava gdje facijalis formira traku koja je poznata kao geniculum facijalisa ( "genu" =  koljeno), koji sadrži koljenastu gangliju za senzorne nerve tijela. Prva grana facijalisa, veliki površinski petrozni živac, nastaje ovdje iz koljenaste ganglije. Veliki petrozni  živac prolazi kroz pteroigoidni kanal i sinapsu u pterigonepčanoj gangliji. Postsinapsna vlakna velikog petroznog živca inerviraju suzne žlijezde.
U bubnom  segmentu, facijalis prolazi kroz bubnu šupljinu, medijalno do nakovnja.
Piramidna eminencija je druga traka facijalisa, gdje nerv vodi prema dolje ka mastoidnom segmentu. U sljepoočnom dijelu kanala lica, nerv  daje stapedij i chorda tympani. Chorda tympani inervira vlakna  čula okusa, na  dvije prednje trećine jezika, kao i sinapse sa podviličnoj gangliji. Postsinapsna vlakna iz submandibulske ganglije inerviraju  podjezične  i podvilične žlijezde.
Preko izlaza iz stilomastoidnog otvora, facijalis daje zadnji ušni ogranak. Facijalis zatim prolazi kroz parotidnu žlijezdu, koju ne  inervira, i formira parotidn pleksus, koji se  dijeli u pet grana koje  inerviraju   mišiće koji formiraju   izraz lica (sljepooča, jagodična, bukalna, mandibulska marginalna, vratna).
Funkcija
Facijalis živac za lice, mimički živac, koji uz motorna vlakna za mišiće lica ima i vlakna za inervaciju suzne žlijezde, kao i pridružena okusna vlakna za bočni  dio jezika. Jezgro facijalisa je u području  srednjeg dijela moždanog stabla (ponsa). Među moždanim nervina, ovaj nerv ima osobenu poziciju u inervaciji, jer njegova upala ili ozljeda izaziva perifernu paralizu sa oduzetošću svih mišića lica iste strane. Najčešća varijanta takve oduzetosti je Bellova paraliza. Ozljeda iznad njegovog jezgra uzrokuju  paralizu samo donje polovine lica oko usta. To se označava kao centralna paraliza ili pareza facijalisa. Uzrok te razlike je djelomično ukrštanje nadređenih vlakana za čelo i očne kapke, koja polaze iz područja moždane kore.
Spisak primjene nanotehnologije
Sa nanotehnologijom, velika grupa materijala i poboljšanih proizvoda se oslanja na promjene fizičkih osobina, kada se veličine elemenata smanjuju. Nanodjelići, na primjer, dobivaju prednost od dramatično povećanog odonsa između površine i zapremine. Njihove optičke osobine, npr. fluorescencija, postaje funkcija prečnika djelića. Kada se dodaju u materijale velikih zapremina, nanodjelići jako utiču na mehaničke osobine materijala, kao što su krutost i gipkost (elasticitet). Tradicionalni polimeri mogu biti ojačani nanodjelićima, što daje kao rezultat nove materijale, koji mogu biti korišteni kao lakše zamjene za metale.
Praktična nanotehnologija u osnovi povećama mogućnost manipulacije materijom (vrlo precizno), što je sa prethodnim veličinama bilo nemoguće, pokazujući mogućnosti koje se prije nisu mogle ni zamisliti - prema tome, nije iznenađujuće da je malo tehnoloških oblasti koje su izuzete od koristi koje nanotehnologija potencijalno pruža.
Ovdje je spisak oblasti u kojima se očekuje korist od primjene nanotehnologije.
Performans
Koncepti i stilovi
Umjesto traženja zabave, publika performans umjetnosti često očekuje da bude izazvana i provocirana. Gledaoci mogu biti upitani o vlastitoj definiciji umjetnosti, ali ne uvijek i na udoban ili prijatan način. Mnogi performans umjetnici ne mogu se lahko uklopiti u bilo koju stilsku kategoriju, a mnogi od njih i dalje odbijaju da se njihov rad svrstava u bilo koji poseban stil. Ovaj umjetnički pokret je proizveo raznolikost zajedničkih i preklapajućih pristupa, koji bi mogli biti identifikovani kao: akcije, Body art, dešavanja, umjetnost izdržljivosti i rituali. Iako se svi oni mogu opisati i generalizovati, njihove definicije, kao predstavnici umjetnosti performansa kao pokreta, stalno se razvijaju. I neki umjetnici su napravili posao koji spada u različite kategorije. Yves Klein, naprimjer, postavio je neke predstave koje se odnose na Fluxus pokret, a imaju osobine rituala i zbivanja, ali njegova umjetnička kreacija "Anthropometries" iz 1958. godine također se odnose na Body art.
.gd
.by je najviši Internet domen za Grenadu. Zajednica Koledža Ta Maurryshow je zadužena za ovu domenu.
Otošče
Otošče su naseljeno mjesto u sastavu općine Divača, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Otošče su imale 21 stanovnika.
265 Anna
265 Anna je tipičan asteroid iz Glavnog asteroidnog pojasa. Još uvijek mu nije utvrđena Spektralna klasa
Otkrio ga je Johann Palisa 25. februara, 1887. godine u Beču, a najvjerovatnije je imenovan po kćerki astronoma E. Weissa.
Arthur Schopenhauer
Arthur Schopenhauer (Artur Šopenhauer; 22. februar 1788 – 21. septembar 1860), bio je njemački filozof. Bio je jedan od najbitnijih filozofa devetnaestog vijeka, najpoznatiji po svom djelu "Svijet kao volja i predodžba" (Die Welt als Wille und Vorstellung). Ovaj filozof je bio poznat po tome što je bio iracionalista, filozofski pesimista i otvoreni mrzitelj Hegela. Pod uticajem Kanta prihvatio je mišljenje da je svijet produkt subjekta. Smatrao je da je sve privid, varka i da zato ne treba tražiti suštinu u pojavnom, vidljivom svijetu. Svojim pesimizmom Šopenhauer je uticao na kulturu devetnaestog vijeka, posebno na umjetnost (Wagner).
Volja
Šopenhauer je smatrao da je bit čovjeka u intuiciji koja se ispoljava kao volja. Volja je bit svijeta i ona je organske i neorganske prirode. Volja sve pokreće, ona je gospodar, a intelekt sluga, a to je Šopenhauer obrazložio time što je rekao da ono što proturiječi srcu ne ulazi u glavu. Pojavne stvari su zakonite, volja ne podliježe zakonu, ona je slijepi nagon. Volja nastaje iz nedostatka i ona nikada ne može biti potpuno zadovoljena, pa je bol neminovna.
Ovaj njemački filozof je tvrdio da kada ostvarimo neku težnju osjećamo dosadu. Tako je čovjekov život samo smjena boli i dosade. Historija čovječanstva je besciljno lutanje i nema napretka. Šopenhauer vidi jedini izlaz u askezi, odricanju od života i utapanjem u nirvanu (ovdje je vidljiv uticaj filozofije Indije). Još jedan način oslobađanja od boli je u bezinteresnom doživljaju umjetnosti.
Šopenhauer i žene
Šopenhauer je poznat po svom eseju Über die Weiber, u kojem je izrazio svoje neslaganje sa takozvanim "teutonsko-krišćanskim" odnosom prema ženama. On je tvrdio da je " ženina priroda da služi", i protivio se Šilerovoj poemi u čast ženama, Würde der Frauen. Međutim, esej daje dva komplimenta i to: "žene su razboritije u svom sudu od muškaraca" i da su suosjećajnije prema patnjama drugih. Ovo posljednje je protumačeno kao slabost, a ne kao vrlina.
Ova veoma netolerantna mišljenja o ženama su u kontrastu sa Šopenhauerovim, mnogo liberalnijim, pogledima na društvene probleme: bio je strogo protiv tabua o problemima kao što su samoubistvo i mazohizam i osudio je postupanje sa afričkim robovima.
Corin Nemec
mini|350px|Corin Nemec Joseph Charles "Corin" Nemec IV rođen 5. novembra 1971 u Arkanzasu. On je američki glumac. Nemec je poznat po ulogama u Parker Lewis Can't Lose i Jonas Quinna u Stargate SG-1. Također je i napisao epizodu Fallout za Stargate SG-1. Tokom 90ih godina Nemec se kratko bavio Hip-hopom.
Prema Scientološko društvo web sajtu kao i Nemecovom personalnom web sajtu, on je član scientološke crkve.
Primorsko-goranska županija
Primorsko-goranska županija se nalazi na zapadu Hrvatske. Obuhvata područje grada Rijeke, sjeveroistočni dio istarskog poluostrva, Kvarnerska ostrva, Hrvatsko primorje i Gorski kotar. Sjedište joj je Rijeka, treći po veličini hrvatski grad.
Administrativna podjela
Županija je podijeljena na 14 gradova i 22 općine.
Stanovništvo
thumb|300px|Starosna piramida Primorsko-goranske županije prema popisu stanovništva iz 2011. g.
Mjerač masenog protoka
mini|Mjerač masenog protoka Mjerač masenog protoka, poznat i pod nazivima inercijalni mjerač protoka i Coriolisov mjerač protoka, je sprava koji mjeri koliko fluida protiče kroz cijev. On ne mjeri volumen fluida koji struji kroz cijev; on mjeri količinu mase koja protiče kroz napravu.
Mjerenje zapreminskog protoka proporcionalno je masenom protoku samo kada je gustoća fluida konstantna. Ako fluid ima varijabilnu gustoću, ili ako sadrži mjehuriće, tada volumski protok pomnožen sa gustoćom ne daje tačnu mjeru masenog protoka.
Kod mjerača masenog protoka fluid je sadržan unutar glatke cijevi, bez pokretnih dijelova koji bi se morli čistiti ili održavati, te koji bi ometali strujanje fluida unutar cijevi.
Principi rada
Postoje dvije osnovne konfiguracije: zakrivljeni cijevni mjerač protoka i ravni cijevni mjerač protoka. Ovaj članak govori o zakrivljenom cijevnom mjeraču i njegovom principu rada.
Kalibracija
Mjerenja i masenog protoka i gustoće zavise od vibriranja cijevi. Nadalje, vibriranje cijevi zavisi od krutosti cijevi, koje opez zavisi od njene temperature. Zbog toga se, pri proračunima, temperatura mora uzeti u obzir.
Do
Bosna i Hercegovina:
Crna Gora:
Srbija:
Vojača Kotromanić
Vojača je bila patarenka i nije bila plemenitog roda, a neki smatraju da je porijeklom bila Ramkinja.
Brak
Za Stjepana Tomaša se udala prije njegovog dolaska na prijestolje i to po bogumilskom obredu (takozvanom "običaju domovine"), što znači se Tomaš obavezao da će joj biti vjeran sve dok mu ona bude "dobra i vjerna". Sa Stjepanom Tomašem Vojača je imala sina, Stjepana Tomaševića.
Kraljica
Nakon što je Stjepan Tomaš proglašen kraljem Bosne, Vojača je postala kraljica Bosne. Međutim, nije bila smatrana podobnom za titulu bosanske kraljice pošto je moćno plemstvo nije željelo prihvatiti kao takvu, pa je Stjepan Tomaš stoga tražio ženu višeg roda. Iako je Vojačin brak sa Stjepanom Tomašem u Katoličkoj crkvi, kojoj je Stjepan Tomaš sada pripadao, smatran nevažećim, ipak se smatrao nekom vrstom predbračnog ugovora, te je papa Eugen IV morao poništiti taj "ugovor" kako bi se Stjepan Tomaš mogao ponovo oženiti. Poništenje je izdato 29. maja 1445. godine. Stjepan Tomaš je zatim oženio Katarinu Kosaču, kćer hercega Stjepana Vukčića Kosače.