cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plinije Stariji
Savremena istraživanja
Kremen ispisan slovima C. PLIN. je napravio Cades (v. 211) od originala iz Vannutellijeve zbirke. Predstavlja antičkog Rimljanina sa skoro potpuno ćelavim čelom i dvostrukom bradom. Skoro je sigurno da je to portret, ne Plinija Starijeg, već Pompeja Velikog. Sjedeći kipovi obojice Plinija, odjevenih u odijelo naučnika iz 1500. godine, mogu se vidjeti u nišama na objema stranama glavnog ulaza u katedralu u Comu.
Anegdote Plinija Starijeg o grčkim umjetnicima pomogle su Vasariju s različitim temama na fresakama koje još uvijek ukrašavaju unutrašnjost njegovog bivšeg doma u Arezzu.
Defter
Defter ili tefter je katastarski porezni popis koje je veoma uredno vodilo Osmanlijsko Carstvo, skoro od samog početka. Defteri su sadržavali podatke o selima, kućanstvima i broju čeljadi (odrasli muškarci i udovci), kao i etničkim grupama na prostoru carstva.
Sve zvanične knjige osmanske administracije i računovodstva, svi zapisnici i protokoli, kao i svi pojedinačni akti koji imaju karakter nekog popisa, spiska ili obračuna nazivaju se defteri. Defter (tefter) dolazi od grčke riječi diphtera – koža, koja se u nedostatku papirusa koristila za pisanje. Ova riječ je ušla u perzijski jezik u obliku defter a u značenju pergament, iako je već u starom vijeku u perzijskom jeziku ta riječ označavala posebnu vrstu zvaničnih spisa, popis, spisak. Iz perzijskog ta je riječ prešla u arapski i turski i u sve mongolske jezike. U savremenom turskom jeziku defter znači svaku svesku, bilježnicu.
Zbog šireg značenja riječi defter, raznovrsni defteri kao osmanski popisi su bliže označavani dodavanjem drugih riječi koje su bliže određivale njihovu vrstu i karakter. Osmanske katastarske knjige nazivaju se Tapu defterleri (popisne knjige). One su proizvod rada specijalnih državnih komisija koje su na licu mjesta popisivale izvore državnih prihoda radi oporezivanja posjeda. Komisija (u sastavu emin-povjereni i katib-pisar) je dalje utvrđivala podjelu tih prihoda među osmanskim feudalcima.
Tapu defteri se dijele na pojedinačne, detaljne deftere (Defter-i mufassal; Esami defterleri) i zbirne, sumarne deftere (Defter-i müdžmel; Defter-i idžmal). Pojedinačni defteri su oni u kojima je poimenično popisano stanovništvo i pojedinačno nabrojani svi izvori prihoda određene popisivane oblasti. To su sve lične feudalne dažbine potčinjenog stanovništva. (Takav primjer je objavljeni defter za Hercegovački sandžak 1477). Zbirni defter predstavlja rekapitulaciju podataka detaljnog popisa i raspodjelu prihoda na hasove, zijamete i timare (Takav primjer je popis krajišta Isa bega Ishakovića 1455).
Većina sačuvanih deftera čuva se u Arhivu Predsjedništva vlade u Istanbulu u Turskoj. Osmanski katastarski popisi vršeni su ozbiljno i podaci u njima se uzimaju sa punim povjerenjem jer su rađeni prvenstveno sa aspekta feudalnih prihoda i obaveza potčinjenog stanovništva i njhove raspodjele u kojoj se morala poštovati tačnost. Defteri predstavljaju jedan od najznačajnijih segmenata izvorne građe za proučavanje historije osmanskog doba u Bosni i Hercegovini. Izuzetno su značajni za izučavanje demografije, društva, ekonomije, topografije i uopće svih sfera osmanskog prisustva u Bosni. Izuzetan je značaj prvih deftera za praćenje stanja koje Osmanlije zatiču, a koje je zapravo posljednja slika koju pruža historija srednjovjekovne Bosne.
Među osmanistima koji su najviše doprinijeli publikovanju i proučavanju osmanske arhivske građe su Hazim Šabanović, Nedim Filipović, Hamid Hadžibegić, Adem Handžić, Ešref Kovačević, Muhamed Mujić, Avdo Sućeska, Branislav Đurđev, Dušanka Bojanić, Ahmed Aličić i drugi prije svega djelatnici okupljeni oko Orijentalnog instituta u Sarajevu i saradnici u časopisu Prilozi za orijentalnu filologiju.
Glavni niz
mini|200px|Hertzsprung-Russellov dijagram. Glavni niz (en. main sequence) je područje u Hertzsprung-Russellovom dijagramu koje je ucrtano u dijagramsku liniju od desno dolje (crvene i relativno hladne zvijezde) do lijevo gore (plave i relativno vruće zvijezde).
Na Hertzsprung-Russelovovom dijagramu ucrtano je 22,000 zvijezda iz Hipparchos kataloga i oko 1000 zvijezda iz kataloga obližnjih zvijezda Gliese. Najuočljivija pojava na dijagramu je takozvana vodoravna pruga na kojoj se nalaze zvijezde glavnog niza. Ove zvijezde imaju u prosjeku najdužu zvjezdanu evoluciju. Vodik se, tokom nuklearne reakcije, direktno pretvara u helij. U donjem lijevom dijelu nalaze se bijeli patuljci, a u gornjem desnom dijelu zvijezde divovi i superdivovi. Sunce se nalazi na glavnom nizu sa sjajem 1 i temperaturom od 5500-6000 K.
Zvijezde glavnog niza su zvijezde V svjetlosne klase, takozvani patuljci koji čine oko 90% svih zvijezda. Sunce se nalazi u dijagramu praktično u sredini.
Nuklearna reakcija
Zvijezde ostaju duži dio evolucije u području glavnog niza. Nuklearna reakcija je stabilna, vodik fuzionira u helij, koja se odvija kroz dva paralelna procesa.
Proton-proton ciklus
Prvi je proton-proton ciklus koji se odvija na temperaturama od 5*106-15*106 K. Ciklus se odvija u 3 koraka:
CNO ciklus
CNO ciklus (Bethe-Weizsäckerov ciklus) dominira kod temperatura 15*106-30*106 K. Ugljik, nitrogen i kisik (C,N,O) služe kao katalizatori. Nakon svakog ciklusa količina ugljika, nitrogena i kisika ostaje ista. Vrijeme reakcije traje 105-108 godina. CNO ciklus je kod težih (vrućih) zvijezda brži, tj. stapanje vodika u helij se odvija brže nego proton-proton ciklus kod hladnijih zvijezda. Vremenska skala ovisi o masi zvijezde. CNO ciklus se odvija u 6 koraka:
Crveni div
Kada zvijezda napusti glavni niz, nakon što je kompletan vodik jezgre spojen u helij, postaje crveni div. Gorenje vodika se odvija u ljusci, što dovodi do širenja zvijezde. Povećanje volumena zvijezde dovodi do pada efektivne temperature dok sjaj zvijezde raste.
NGC 5323
NGC 5323 (također poznat kao IRAS 13451+7704, MCG 13-10-12, PGC 48785 i UGC 8719) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 91 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali medvjed. Najveći prečnik je 1,40 (37 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (11 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. decembra 1797. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 1036
NGC 1036 (također poznat kao IC 1828, IRAS 02376+1904, MCG 3-7-41, PGC 10127 i UGC 2160) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 36 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 1,50 (16 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. novembra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3820
NGC 3820 (također poznat kao MCG 2-30-14 i PGC 36308) je galaksija koja je udaljena oko 280 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,70 (57 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (33 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 29. aprila 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gazela (most)
Gazela je najprometniji beogradski most na Savi. Dnevno preko njega pređe više od 165.000 vozila iako je most projektiran za oko 40.000. Građen je od 1966. do 1970. kao dio gradskog autoputa i autoputa "Bratstvo i jedinstvo" koji je trebao povezati ondašnje republike SFRJ: Makedoniju, Srbiju, Hrvatsku i Sloveniju. Rekonstrukcija mosta trajala je u više faza od 2010. do 2012.
Historija
Most je otvoren 4. decembra 1970. u prisustvu Josipa Broza Tita i Branka Pešića.
Kao vjerovatna posljedica neodržavanja mosta u posljednjih 40 godina, 29. januara 2010. zbog pukotine na glavnom nosaču mosta došlo je do djelomičnog preusmjeravanja teretnog saobraćaja na druge mostove, za vozila preko 3 tone. Naređena je sanacija u trajanju od 15 dana.
Tehničke karakteristike
Most je kombinacija grede i luka, dugačak 332 m, a širok 27,5 m. Ukupna širina kolovoza je 21,8 m (po 3 trake u oba smjera, širine 10 m s razdvojnicom od 1,5 m). Dijelom dužine mosta postoje i 2 pješačke staze širine po 3 m.
"Gazela" se iznad Save izdiže 22,8 m tokom srednjeg vodostaja.
Glavni projektant mosta bio je profesor Građevinskog fakulteta Milan Đurić. Ime mu je dao Đorđe Lazarević, predsjednik konkursne komisije za gradnju mosta, rekavši jednom prilikom: "Ovaj most je preskočio Savu kao gazela u skoku".
TV Beograd direktno je prenosila ispitivanje nosivosti mosta.
Gradnju mosta izvelo je poduzeće "Mostogradnja" iz Beograda u saradnji s poduzećem "Goša" iz Smederevske Palanke.
Vaše
Vaše je naseljeno mjesto u sastavu općine Medvode, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Šiška.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Vaše je imalo 535 stanovnika.
Saturn (mitologija)
mini|297 px|Stupovi Saturnovog hrama, u Rimu Saturn (latinski: Saturnus) je jedan od glavnih rimskih bogova, bog poljoprivrede i žetve. U srednjem vijeku je poznat kao rimski bog poljoprivrede, pravde i jakosti, a drži srp u svojoj lijevoj ruci i snop pšenice u desnoj. On je identificiran u Grčkoj sa grčkim božanstvom Kronom i mitovi o ovim bogovima su obično pomiješani. mini|354 px|Giorgio Vasari: Kastriranje Urana (Celovog pandana), Saturn kastrira svog oca
Kastriranje Cela, kastriranje Saturna i dolazak Jupitera na vlast
mini|lijevo|190 px|Peter Paul Rubens: Saturn proždire svog sina, Saturn jede bebu Plutona, ova je slika inspirirala Goyu mini|180 px|Astrološki znak boga i planete Saturna Saturn je sin Oca Neba Cela i njegove žene Terre, Majke Zemlje. Njihov je najmlađi sin Titan. Saturn je kastrirao svog oca kako bi zavladao svemirom. Njegove je testise bacio u more – iz njih je nastala Venera, najljepša božica. Saturn se oženio Ops i nastalo je zlatno doba. Tako je Saturn, iako je kastrirao Cela kad je htio spavati sa Terrom, postao dobri bog. Saturn je zaštitnik polja i žetve. Saturnu je Ops rodila Vestu, Cereru, Junonu, Plutona i Neptuna, a Saturn ih je sve progutao. Kad je Ops rodila Jupitera, sakrila ga je. Kad je Jupiter odrastao, kastrirao je Saturna, osvećujući svog oca. Oženio se Cererom, a poslije i Junonom. Postao je novi vladar svijeta. Prije nego što je uspio uhvatiti Saturna, Jupiter ga je morao potražiti jer je Saturn pobjegao u Rim. Zbog toga što je Saturn učinio strašno djelo kastriravši svog oca, smatra se zlim, iako je vladar zlatnog doba i žetve. U vrijeme tog doba, ljudi su sve činili ispravno, nisu griješili, a nije bilo ni smrti. Danas se planeta Saturn, nazvana po drevnom bogu, smatra kod astrologa zlom. Znak Saturna na nebu je i sazviježđe Jarac.
Opservatorija Arecibo
Opservatorij Arecibo nalazi se pokraj mjesta Arecibo na Portoriku. Izgrađen je u periodu između 1960. i 1963.
Opservatorij djeluje kao američki Nacionalni centar za astronomiju i ionosferu (National Astronomy and Ionosphere Center - NAIC) i njim upravlja američki Univerzitet Cornell.
U Arecibu se nalazi najveći radioteleskop na svijetu. Prečnik njegovog tanjira je 305 metara. Radioteleskop u Arecibu jedinstveno je projektovan da bi tražio signale vanzemaljskog života, usredotočujući se prema hiljadama sunčevih sistema u dometu od 1.000 do 3.000 MHz. Takvi signali još nisu nađeni.
Pored primarnog zadatka, u Arecibu se obavljaju i druga astronomska istraživanja, a upotrebljavan je i u svrhe vojne špijunaže u vrijeme hladnog rata.
Saturn (mitologija)
Saturn i hrišćanstvo
mini|220 px|Francisco Goya: Saturn proždire svog sina, Saturn najvjerojatnije proždire Plutona, svog najstarijeg sina Hrišćani su Saturnaliju preoblikovali u Božić. Kad bi festival završio, ponovno bi se uveli zakoni. Postoji teorija prema kojoj bi se hrišćansko trojstvo – Bog Otac, Isus i Duh Sveti – može smatrati trojstvom koje čine Cel, Saturn i Jupiter, odnosno, u grčkoj mitologiji, Uran, Kron i Zeus.
Opservatorija Arecibo
Danas su svi rezultati istraživanja u Arecibu dostupni javnosti.
Saturn (mitologija)
Astrološka vjerovanja
Kod srednjovjekovnih i renesansnih znanstvenika Saturn je povezan sa tugom. Liječnici, znanstvenici, filozofi, pisci i muzičari pokazuju da imaju jak Saturnov uticaj. Dobra strana je da Saturn može dati mir i mudrost, a mudrost Saturna je mudrost Zemlje. Astrološki je Saturn uvijek vezan uz zakone. Subota je posvećena Saturnu. Gdje je svjetlo Saturn donosi mrak, gdje ima topline Saturn donosi hladnoću, gdje je radost Saturn donosi tugu, gdje je život Saturn donosi smrt, gdje je sreća Saturn donosi neuspjeh (a ponekad i teške posljedice za loše prosudbe ili pogreške), gdje je jedinstvo Saturn donosi izolaciju, gdje je znanje Saturn donosi strah, gdje postoji nada Saturn donosi skepticizam i odugovlačenje. U medicinskoj astrologiji bog-planeta Saturn je loš za naše kosti, koljena, a tretmani poput hemoterapije koje uništava rak gdje je vidljiva bolest ćelija su uzrokovani njegovim djelovanjem. Smrt, posebno u starosti, je povezana sa Saturnom od antičkih vremena. Saturnova je boja crna. Saturn ukazuje na roditelja koji želi da mu djeca budu kao što je i on, te da žive prema strogim pravilima. Saturn nam daje tužne osjećaje. Saturn, dakle, predstavlja naša ograničenja u snazi i kontroli. Saturn u vezi s poljoprivredom sugerira prirodi vremena. Sjemenje treba sijati u propisanom vremenu. lijevo|mini|190 px|Caravaggio: Saturn, kao bog plodnosti
Opservatorija Arecibo
Poruka poslana iz Areciba
16. novembra 1974. iz Areciba je poslana radioporuka u svemir i na taj se način obilježio rad na usavršavanju radioteleskopa. Poruku je osmislio Frank Drake, a napisana je u binarnim brojevima.
Saturn (mitologija)
Umjetnost
U umjetnosti se Saturn najčešće prikazuje kako jede svog sina. Saturn proždire svog sina je ime dano slici španijskog umjetnika Francisco Goya. Ona prikazuje Saturna koji jede svog sina. Goya nije ovoj slici dao ime, ona je poslije nazvana Saturn ili Saturn proždire svog sina. Peter Paul Rubens je također naslikao sliku nazvanu Saturn proždire svog sina. Rubensova slika prikazuje Saturna kao starijeg čovjeka koji grize svog sina, naslikanog kao bespomoćna beba. Pritom Saturn stoji na oblacima. Goyina slika prikazuje Saturna kao odvratno čudovište koje jede sina, ali već odraslog. Po jednoj teoriji, bog na slici ima falus, što bi značilo da je Saturn falični bog, što su Merkur i Mutinus Mutunus. Caravaggio ga prikazuje kao dobrog i pravednog boga plodnosti, pa bi Saturn mogao biti i falični bog.
Opservatorija Arecibo
Opservatorija Arecibo u popularnoj kulturi
Opservatorij Arecibo bio je lokacija snimanja više filmova, kao što su neki od filmova o Jamesu Bondu, film Kontakt, TV-serija Dosjei X i dr.
Juraj Dalmatinac
mini|230px| Spomenik Jurju Dalmatincu u [[Zadar|Zadru]] mini|230px| Spomenik Jurju Dalmatincu u [[Šibeniku]] Juraj Dalmatinac (latinski: Georgius Mathaei Dalmaticus, italijanski: Giorgio di Matteo, Giorgio Orsini, a u međunarodnoj literaturi i Giorgio da Sebenico), (Zadar, početak 15. vijeka — Šibenik, 1473/75) bio je hrvatski i italijanski skulptor i arhitekta.
Opservatorija Arecibo
Opservatorija Arecibo u popularnoj kulturi
Radioteleskop Arecibo je 1999. počeo skupljati podatke za projekt SETI@home.
Juraj Dalmatinac
Ime
Juraj Dalmatinac je prijevod njegovog umjetničkog imena "Georgivs Dalmaticvs". Druga verzija pohrvaćenog Orsinijevog imena је Juraj Matejević. Ovo ime je transliteracija "Georgivs Mathei" (Giorgio, Matijin sin) teksta ugraviranog u mramor katedralne crkve svetog Jakova u Šibeniku. Hrvatski autor Fisković tvrdi da Orsini nije nikad koristio svoje prezime nego je to prezime "prisvojio" Giorgiov sin nakon Giorgiove smrti. Fisković svoju tvrdnju ne dokazuje nikakvim dokumentima iz vremena života i rada Giorgia Orsinija. Fiskovićevu tvrdnju pobija engleski arhitekt Jackson koji navodi ugovor o kupovini kuće (sklopljen u junu 1455) koju je Orsini kupio od lokalnog šibenskog plemića Simeonića i gdje je Giorgio Orsini imenovan kao kupac, te dva italijanska autora koji potvrđuju da su Giorgio sin Mateo i unuk Giovanni koristili zvanično prezime Orsini i da im je venecijanski guverner Dalmacije Valerio Orsini priznao pripadnost plemićkoj kući Orsinijevih 1540. godine.
Biografija
Do 1441, kada dolazi u Šibenik, živi u Veneciji, gdje ima porodicu i kuću. U to doba već je afirmirani umjetnik, pa se vjerovatno na njega odnose navodi Filaretea, a po njemu i Vasarija, o kiparu "Schiavonu koji je učinio značajne stvari u Veneciji". Njegovi radovi u Veneciji nisu dokumentirani. Na osnovu stila radova u domovini može se zaključiti da je radio u radionici kipara Giovannija i Bartolomea Bona. Pretpostavlja se da je bio njihov saradnik pri izradi kipova i ukrasa na Porta della Carta, a kao samostalni rad pripisuje mu se reljef Sv. Marka s bratimima u luneti portala Scuole di San Marco. Neki detalji s Arca Foscari Duždeve palače su vrlo slični konstruktivnim i dekorativnim rješenjima koja je Giorgio ostvario poslije na šibenskoj katedrali.
U Veneciji, Giorgio Orsini usvaja stil kićene gotike, koji je tada bio na vrhuncu, ali sudeći po njegovim prvim radovima u domovini, prihvata i elemente novog stila, toskanske renesanse. Stvaralačka i individualna sinteza gotike i renesanse prisutna je u cijelom Giorgievom djelu te je on prvi i najosebujniji predstavnik mješovitog gotičko-renesansnog stila, koji obilježava regionalnu umjetnost Dalmacije druge polovine 15. i početka 16. vijeka. Giorgio djeluje u Dalmaciji kao graditelj i kao kipar 1441-1473. Pozvan je u Šibenik iz Venecije da nastavi gradnju katedrale započete 1431. u stilu venecijanske gotike.
mini|220px|lijevo|[[Katedrala Sv. Jakova (Šibenik)|Katedrala Svetog Jakova u Šibeniku]] Do njegovog dolaska bili su izgrađeni bočni zidovi, dio pročelja, dva portala, a izgradnjom kapela bio je definiran izgled bočnih brodova. Svojom koncepcijom istočnog dijela crkve, Giorgio je katedrali dao monumentalan oblik. Apside je započeo zidati 1443, kako je zabilježeno na svečanom natpisu koji pridržavaju dva renesansna putta na pilastru uz sjevernu apsidu. Tu je majstorov potpis: "hoc opus cuvarum fecit magister Georgius Mathaei Dalmaticus".
Na frizu koji teče oko apsida isklesao je 71 ljudsku glavu, galeriju realističkih portreta tipova ljudi, volumenom i detaljima precizno definiranog karaktera i izraza. U unutrašnjosti katedrale uzdignuo je svetište za šest stepenica i podignuo četiri velika stuba s kapitelima od kovrčavog lišća, nad kojima je poslije bila podignuta kupola na osmostranu tamburu. Njegovo djelo su i izražajni kipovi apostola Petra i Pavla u tabernakulima na vrhu sjevernog portala, te ležeći kip biskupa Šižgorića. Krstionica katedrale je sagrađena 1443. pod južnom apsidom. Taj mali prostor, presvođen kupolom sastavljenom od devet velikih kamenih ploča, ispunjen je bogatim gotičko-renesansnim ukrasom. Na pojasnicama iznad nosećih pilastara nalaze se izražajni likovi proroka pod gotičkim tabernakulima, a u poljima između njih renesansni anđeli u plitkom reljefu.
Uporedo s radovima na šibenskoj katedrali, koju je naposljetku ostavio nedovršenu, Giorgio preuzima i poslove u drugim dalmatinskim i italijanskim gradovima. U Zadru 1444. radi na uređenju svetišta nad svodovima u franjevačkoj crkvi, od čega su ostale sačuvane samo dvije karakteristično ukrašene konzole, a 1450. rekonstruira biskupsku palaču; u Splitu 1446-1448. gradi kapelu Sv. Arnira uz predromaničku crkvu Sv. Eufemije u sklopu samostana benediktinki. U kapeli (danas jedinom sačuvanom dijelu porušenog samostana) postavio je oltar-grobnicu (od 1835. u Kaštel Lukšiću); na njoj je isklesao ležeći lik biskupa Arnira i prikaz njegovog kamenovanja u reljefu renesansne kompozicije, na kojem pojedini likovi i podsjećaju na antičku umjetnost.
Godine 1448. prihvata narudžbu da u splitskoj stolnoj crkvi izradi kapelu i ''oltar Sv. Staša''. Premda se u radu morao držati osnovnog oblika kapele Sv. Dujma s druge strane glavnog oltara, koju je 1427. izradio Bonino da Milano, Giorgio je nadmašio svog prethodnika u ukrasu i plastičnoj snazi realističkih skulptura. Ciborij kapele ukrašen je kasnogotičkim lišćem, a na vrhu zabata su kipovi Navještenja i anđela. U gornjem dijelu oltara leži Sv. Staš, dok su s prednje strane u reljefu prikazana četiri crkvena oca i prizor Bičevanja Krista, jedno od najboljih Giorgievih ostvarenja. U Splitu se iskazao i kao izvrsan graditelj gospodskih palača, sagradivši sa saradnicima veliku palaču porodice Papalić s bogato ukrašenim portalom, ložom u dvorištu i dvoranom. U gotičkom stilu je pregradio romaničku palaču pokraj "Zlatnih vrata", a njegov stil je uočljiv na tzv. Maloj Papalićevoj palači, portalu kuće Cipci i jednom portalu na Dosudu.
U Pagu je zabilježena njegova aktivnost vezana uz gradnju novog naselja 1443; na tom velikom gradilištu prisutan je 1449, 1451. i 1457, kada zajedno sa saradnicima ugovara izradu dijela zidina i utvrda. S biskupom Palčićem sklapa 1465. ugovor o gradnji biskupske palače. Radove na pročelju župne crkve, koje je povjerio svojim saradnicima, ugovorio je 1466. godine 1464-1466. Giorgio Orsini je u službi Dubrovačke republike zaposlen na gradnji utvrda; po njegovom modelu izgrađena je kula Sv. Katarine i dovršena Minčeta, na kojoj je ranije zidao italijanski graditelj Michelozzi. U to vrijeme nastao je i njegov jedini skulptorski rad u Dubrovniku, snažni kip Sv. Vlaha koji se nalazi u Sorkočevićevom ljetnikovcu.
Giorgio Orsini je mnogo radio i u Italiji; godine 1454. vozi kamen s Brača u Rimini, 1461. spominje se u Ravenni, 1466. u Urbinu, a pred kraj života radio je na pročelju crkve Santa Maria u Citta Nuova u Markama. O tim radovima nije ništa pobliže poznato. U Anconi, gdje je najviše radio, sačuvana su tri njegova velika djela. Godine 1451. ugovara izradu Lože trgovaca (Loggia dei Mercanti), na kojoj radi sve do 1458. Raskošno pročelje zgrade otvoreno je u prizemlju šiljastolučnim arkadama. Tu su pod baldahinima postavljene četiri alegorijske figure svjetovnih krjeposti, među kojim se po realističkim oblicima renesansnog ženskog akta ističe Milosrđe. Uporedo s gradnjom Lože trgovaca radi i monumentalni, bogato ukrašen portal crkve San Francesco delle Scale s četiri velika kipa u tabernakulima sa strane portala. Slične koncepcije i ukrasa je i portal za crkvu anconskih augustinaca, naručen 1460, na kojem se posebno ističe reljef ''Sv. Augustina u borbi protiv hereze''. Giorgio ga nije dovršio; učinili su to 1494. italijanski majstori.
Pri radovima u hrvatskim primorskim i italijanskim gradovima Giorgiu su pomagali brojni saradnici i učenici, kojim je povjeravao i samostalne radove po svojim nacrtima. Najvažniji su Andrija Aleši, koji se kasnije razvio u plodnog i samostalnog umjetnika, te Ivan Pribislavić, s kojim je radio u Šibeniku, Rabu i Anconi. Giorgiova umjetnička snaga i razgranata djelatnost odlučno su utjecale na daljnji razvoj dalmatinske arhitekture. S velikog gradilišta šibenske katedrale, na kojoj je radio sve do smrti 1473/1475, širili su se po čitavoj Dalmaciji arhitektonski, dekorativni i skulptorski oblici koje je on razvio. Analiza renesansne komponente u Giorgievim skulpturama i pojedinim arhitektonskim ostvarajima pokazuje niz dodirnih tačaka s Donatellovim i Michelozzijevin radovima. Stoga Giorgiev dolazak i rad u Dalmaciji dovode do snažnog proširenja kasnogotičke dekoracije venecijanskog karaktera, kao i do prvog prodora najrazvijenijih firentinskih renesansnih oblika. Time je Giorgio, po svojoj darovitosti jedna od najjačih pojava starije hrvatske umjetnosti, zauzeo ravnopravno mjesto među najvažnijim evropskim renesansnim kiparima sredine 15. vijeka.
IC 2186
IC 2186 (također poznat kao IC 2188, MCG 4-18-11 i PGC 20858) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 391 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Najveći prečnik je 0,90 (102 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (68 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 11. februara 1896. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nanga Parbat
Nanga Parbat (Urdu: نانگا پربت) jest planina u Pakistanu, u lancu Himalaja. Jedna je od ukupno četrnaest planina viših od 8000 metara, i s 8126 metara nadmorske visine, deveta najviša planina na svijetu. Poznata također i kao "planina ubica", smatra se trećom najpogibeljnijom planinom za alpinističke uspone nakon Annapurne i K2. Iako se danas u odnosu na polovinu 20. vijeka, broj penjačkih nesreća znatno smanjio, još uvijek se radi o vanredno teškom usponu. Nanga Parbat je ogroman i impresivan vrh koji dominira nad okolnim krajevima.
Reljef
mini|desno|200px|Pogled sa Fairy meadows. Picea smithiana i Pinus wallichiana u prvom planu. Nangu Parbat karakterizira izuzetno vertikalan reljef u svim smjerovima. Južna strana, zid Rupal, smatra se najvišom planinskom liticom na svijetu, koja se uzdiže 4600 m nad svojim dnom. Na sjeveru, nešto blaži obronci zida Rakhiot uspinju se 7000 m od rijeke Ind do vrha u samo 27 km vodoravne udaljenosti, kao jedan od 10 najvećih uspona uopće. Planina je postavljena duž dugačkog hrbata, koji čini luk s udubljenjem usmjerenim na sjever. Luk započinje na sjeveroistoku, s hridi Chongra, koja se uzdiže na Chongra Peak i sporedne vrhove, centralni Chongra Peak i južni Chongra Peak, nakon čega se svija isprva usmjeren jugozapadno, te na zapad, prateći glavni vrh. Greben se dalje nastavlja prema zapadu, potom u smjeru zapad-sjeverozapad, sjeverno od grebena Mazeno, s postepenim opadanjem. Hrid Mazeno smatra se najdužim grebenom na svijetu, te uspon tim putem još nije postignut. Od vrha planine prema sjeveru razdvaja se sporedni hrbat, koji potom naglo zaokreće prema zapadu i dotiče vrh Galano, odakle opada u smjeru zapada duž hridi Galano. Od vrha Galano odvaja se sporedni greben Jalipur, koji opada prema sjeveru. centar|mini|590px|Na prilazu baznom logoru, udaljenom oko jedan kilometar. Hrbati izdvajaju tri zone planine:
Prvi pokušaji
Pokušaji osvajanja Nanga Parbata započeli su vrlo rano. Već 1895. Albert Mummery je predvodio ekspediciju koja je dostigla 7000 m na litici Diamir, ali potom je zajedno s dvojicom Gurkha poginuo pri usponu na Rakhiot. Tokom 1930-ih nizale su se njemačke ekspedicije: prvu je 1932. predvodio Willy Merkl. Sljedeća 1934. godine se završila tragično pogibijom tri alpinista i šest Šerpa. Slična sudbina pratila je i ekspediciju 1937. predvođenu Karlom Wienom, kada lavina zatrpala logor IV zajedno s sedam alpinista i devet Šerpa. Ekspediciju 1938. spriječilo je loše vrijeme, dok je 1939. Heinrich Harrer započeo početno izviđanje, ali izbijanje Drugog svjetskog rata spriječilo je daljnje aktivnosti, te je i sam Harrer bio zarobljen u logoru u Indiji.
Prvo osvajanje
mini|desno|200px|Litica Rupal. mini|desno|200px|Bazni logor Raikhot. Nanga Parbat je prvi osvojio austrijski alpinist Hermann Buhl 3. jula 1953, kao član austrijsko-njemačke ekspedicije koju je predvodio Karl Maria Herrligkoffer, po litici Rakhiot na sjeveroistoku. Prije ove ekspedicije 31 čovjek je poginuo na ovoj planini. Uspon na vrh bio je vrlo težak i dramatičan. Na 1300 metara ispod vrha Buhl je ostao bez partnera koji se morao vratiti. Nastavio je sam, te je na vrh stigao u 17:00, jer je uspon bio teži i duži od očekivanog. Silazak je bio također usporen nakon gubitka dereze, pa je zbog mraka bio prisiljen prenoćiti u stojećem položaju na uskoj izbočini. Vratio se u logor idućeg dana u 19:00, 40 sati nakon polaska. Buhl je bio prvi alpinist koji je ostvario samostalni uspon na vrh iznad 8000 metara i bez kisika (zadnjih 1.300 m.). Istovremeno je to bio i nagovještaj mogućnosti uspona alpskim stilom na himalajske vrhove, koji će prvi izvesti 1975 godine Peter Habeler i Reinhold Messner.
Ostali istaknuti usponi
Drugi uspon postigla je 1962. njemačka ekipa u sastavu Toni Kinshofer, Sigfried Löw i Anderl Mannhardt. Tada je uspon ostvaren po rubnom dijelu litice Diamir, izbjegavavši sredinu koja je sklona lavinama. Taj put danas se smatra standardnim putem uspona. Godine 1970. Reinhold i Günther Messner prvi su osvojili vrh usponom preko zahtjevne južne strane, ali pri silasku tada još neistraženom liticom Diamir, Günther Messner je poginuo pod lavinom. Reinhold Messner na Nanga Parbat vratio se 1978, i obavio prvi u potpunosti samostalni uspon na vrh iznad 8000 metara. Godine 1984, Lilliane Barrard zajedno sa svojim suprugom Mauriceom Barrardom, postala je prva žena na vrhu te planine. Godine 2005, nakon sedmodnevnog uspona, američki alpinisti Steve House i Vince Anderson otvorili su put ka vrhu preko litice Rupal, dug 4100 metara.
Bančići (Ljubinje)
Bančići su naseljeno mjesto u općini Ljubinje, Bosna i Hercegovina.
Nacionalni park Fort Lytton
mini|desno|200px|Fort Lytton Fort Lytton je nacionalni park u Queenslandu u Australiji, 13 km sjeveroistočno od Brisbanea.
Spisak registracijskih oznaka u Njemačkoj
Tablice vozila u vozila registrovanih u Njemačkoj za putovna vozila (kamione, autobuse, radna vozila i radne strojeve, motocikle itd.).
Prva kombinacija slova (1 do 3 slova) registarske tablice označava gdje je automobil registriran. Kada se ljudi presele u drugu registracionu oblast, NE moraju više da kupuju nove registarske tablice, ali mogu da ponesu tablice sa sobom u novo mesto stanovanja.
To znači da automobil sa HH (Hamburg) registarskom tablicom može doći iz Göttingena (GÖ), na primjer. Slova jednostavno pokazuju gdje je automobil bio prebivalište kada je prvi put registrovan. Registrske tablice se mogu kupiti za cijelu godinu ili samo dio godine (2 do 11 mjeseci). Ovo vam omogućava prebacivanje između, na primjer, ljetnog automobila i zimskog automobila. Automobili koji se prodaju unutar istog registarskog kruga obično zadržavaju svoju staru registarsku tablicu. Mijenja se samo ime vlasnika automobila.
D
DIN   ??  (Missing)
Reference
https://www.adac.de/rund-ums-fahrzeug/auto-kaufen-verkaufen/kfz-zulassung/kfz-kennzeichen-deutschland/
https://www.bussgeldkatalog.org/autokennzeichen/deutschland/
https://www.kennzeichenmax.de/
https://www.allianz.de/auto/kfz-versicherung/kfz-kennzeichen/
Thomas Gibson
Thomas Gibson američki je glumac. Slavu je stekao ulogom Grega Montgomeryja u humorističkoj seriji Dharma & Greg. Trenutno glumi nadzornog specijalnog agenta Aarona Hotchnera, šefa FBI-jeve JAP-a, u CBS-ovoj kriminalističkoj seriji Zločinački umovi.
Rane godine
Gibson je najmlađe od četvero djece. Njegovo zanimanje za pozornicu počelo je još u djetinjstvu. Bio je fasciniran Louisom Armstrongom. On i njegova sestra bili su članovi plivačkog tima i često su nakon plivanja odlazili u piceriju. Upravo je u njoj Gibson dosta puta pjevao s dixieland-bendom, pokušavajući imitirati Armstrongov glas.
Obrazovanje
Kao dijete Gibson se upisao u Malu školu teatra, a kasnije je završio srednju školu Bishop England. Zatim je otišao na čarlstonski koledž i postao "stažist" na Alabama Shakespeare Festivalu, gdje su ga ohrabrili da se prijavi na prestižnu Juilliard School. Nakon godine i po na čarlstonskom koledžu prijavio se na Juilliard i dobio stipendiju za dramski odsjek, na kojem je diplomirao 1985.
Karijera
Počeo se družiti s pozornicom kad je imao 9 godina, u dječijem pozorištu. Pojavio se u predstavi Juliana Wilesa Seize the Street: the Skateboard Musical u historijskom pozorištu Dock Street Theatre. U tinejdžerskim godinama počeo je s klasičnom glumačkom edukacijom učlanivši se u Mladu čarlstonsku pozorišnu družinu i Footlight Players. Debitantski nastup na sceni imao je u predstavi Davida Harea A Map of the World na Njujorškom festivalu Shakespearea. Zatim je nastupio u još dosta komada producenta Joea Pappa, i u Public Theateru i u Central Parku. Idućih 10 godina nastupao je na Broadwayu i van njega u komadima Shakespearea, Marlowa, Molièrea, Tennesseeja Williamsa, Howarda Brentona, Romulusa Linneya, Noëla Cowarda, Alana Balla i mnogih drugih prije nego što je prešao na male ekrane. Također je jedno vrijeme radio i kao konobar, ali nije poznato koje godine.
Probio se na male ekrane 1987, dobivši gostujuću ulogu u CBS-ovoj advokatskoj seriji Leg Work, za kojom su uslijedila pojavljivanja u As the World Turns (CBS) i Another World (NBC). 1992. godine debitirao je na filmu ulogom Stephena Chasea u Dalekim horizontima Rona Howarda. Chase je bio glavni rival Josepha Donnellyja (Tom Cruise) za naklonost Shannon Christie (Nicole Kidman). Njegova iduća važnija filmska uloga bila je 1993. u Love and Human Remains Denysa Arcanda, gdje glumi Davida, homoseksualnog konobara. Gibson se poslije ponovo udružio s Arcandom u filmu Stardom (2000). Nakon toga je pažnju ponovo usmjerio na male ekrane, te je od 1994. do 1997. glumio dr. Dannyja Nylanda u CBS-ovoj liječničkoj seriji Chicago Hope. Zatim je došla njegova vjerovatno najpoznatija uloga u ABC-jevom sitcomu Dharma & Greg, koju je tumačio od 1997. do 2002. i za koju je dvaput nominiran za Zlatni globus. Prije toga je glumio Beauchampa Daya u mini seriji Hronike San Franciska (Tales of the City) (1993).
Lični život
Oženjen je od 1993. i sa suprugom Christinom ima troje djece: sinove Jamesa Parkera (r. 1999) i Travisa Cartera (r. 2002), te kćerku Agathu Marie (r. 2004). S porodicom živi u San Antoniju, Texas. Ljubitelj je golfa. Svake godine učestvuje na turniru AT&T Pebble Beach National Pro-Am, kao i na drugim turnirima i prijatelj je s golferom Coreyem Pavinom. Također je bio i član Organizacijskog komiteta inauguralnog turnira SAG Foundation Golf Classic (turnir je pokrenuo Ceh filmskih glumaca - SAG). Iako je ljevoruk, golf igra desnom rukom.
Vesca
Vesca je naseljeno mjesto u sastavu općine Vodice, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
NGC 1037
NGC 1037 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Kit. Ovaj objekat je zapisao Lewis Swift 29. septembra 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vesca
Stanovništvo
Napomena: ''U 2008. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Selo pri Vodicah i Vesca.''
IC 527
IC 527 (također poznat kao MCG 6-20-39, PGC 25821 i UGC 4810) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 317 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ris. Najveći prečnik je 1,20 (111 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 19. aprila 1890. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Biljke
Biljke su uglavnom višećelijske, pretežno fotosintetske eukariote carstva Plantae. Historijski gledano, biljke su tretirane kao jedno od dva carstva, uključujući sva živa bića koja nisu životinje, a sve alge i gljive tretirane su kao biljke. Međutim, sve današnje definicije Plantae, isključuju gljive i neke alge, kao i prokariote (archaea i bakterije). Po jednoj definiciji, biljke tvore kladus Viridiplantae (latinski naziv za "zelene biljke"), grupu koja uključuje cvjetnice, četinare i ostale golosjemenjače, paprati i nihove srodnike, jetrenjače, mahovine i zelene alge, ali isključuju crvene i smeđe alge.
Zelene biljke većinu energije dobijaju iz sunčeve svjetlosti putem fotosinteze u primarnim hloroplastima koji su izvedeni iz endosimbioze sa cijanobakterijama. Njihovi hloroplasti sadrže hlorofile a i b, što im daje karakterističnu zelenu boju. Neke biljke su paraziti ili mikotrofi i izgubile su sposobnost proizvodnje normalnih količina hlorofila ili fotosinteze. Za biljke su karakteristične seksualna reprodukcija i smjena generacija, mada je aseksualna reprodukcija također česta.
Postoji oko 320.000 vrsta biljaka, od kojih velika većina, otprilike 260-290 hiljada, proizvode sjeme. Zelene biljke daju značajan doprinos ukupnoj količini svjetskog molekulskog kisika, > i su osnova većine ekosistema na Zemlji. Biljke koje proizvode zrna, voće i povrće također čine osnovnu ljudsku hranu i bile su pripitomljavane hiljadama godina. Imaju i mnogo drugih namjena, kao ukrasi, građevinski materijali, materijal za pisanje i, u velikoj raznolikosti, bile su izvor lijekova i psihoakrivnih suopstanci. Nauka o biljakama poznata je pod nazivom botanika, jedna od bioloških nauka.
Definicija
Sva živa bića uobičajeno su bila svrstana u jednu od dvije grupe, biljke i životinje. Ova klasifikacija može datirati od Aristotela (384 – 322 p. n. e.), koji je napravio razliku između biljaka koje se uglavnom ne kreću i životinja koje su često kreću pri za hvatanju hrane. Mnogo kasnije, kada je Linnaeus (1707–1778) stvorio osnovu modernog sistema naučne klasifikacije, ove dvije grupe postale su carstva Vegetabilia (kasnije Metaphyta ili Plantae) i Animalia (naziva se i Metazoa). Od tada, postalo je jasno da je biljno carstvo, kao što je bilo prvobitno definirano, uključivalo nekoliko nepovezanih skupina, a gljive i nekoliko skupina algi uklonjene su u nova carstva. Međutim, ti se organizmi još uvijek često smatraju biljkama, posebno u popularnim kontekstima. Termin "biljka" općenito podrazumijeva posjedovanje sljedećih osobina:
Kada se naziv Plantae ili biljke primjenjuje na određenu grupu organizama ili takson, obično se odnosi na jedan od četiri pojma. Od najmanje do sveobuhvatnog, ove četiri grupe su: (Prema raznim izvorima)    Oni koji su nazvani "biljkama", u kladogramu  su  podebljani (neke manje grupe su izostavljene)
Način na koji se kombiniraju i imenuju grupe zelenih algi znatno se razlikuje između autora.
Pregled
Aristotel je podijelio sve žive stvari na biljke, koje se ne miču ili imaju osjetljive organe, i životinje. U sistemu podjele po Linnaeusu oni postaju: biljke - carstvo Vegetabilia (kasnije Plantae) i životinje - Animalia. Nakon toga postalo je jasno da carstvo Plantae sadrži nekoliko međusobno povezanih grupa zajedno s gljivama i nekoliko vrsta algi koje su uvrštene u novo carstvo. Bez obzira na to, one se i dalje često smatraju biljkama u mnogim kontekstima. Doduše, svaki pokušaj da se smjesti biljke u samostalnu grupu doživio je neuspjeh, zbog toga što su biljke nejasno definisane prema pravilima koje postavlja moderna klasifikacija (sistematika).
Embriofite
Najpoznatija višećelijska vrsta biljaka su embriofiti. Ona uključuje vaskularne biljke, cjelinu biljaka koje imaju lišće, stabljike i korijenje. Isto tako uključuje i nekoliko biljaka koje su u njihovom bliskom srodstvu, često ih nazivamo briofiti. Sve ove biljke imaju komplekse ćelija sa zidovima ćelija sastavljenim od celuloze, i većina od njih crpi svoju energiju pomoću procesa fotosinteze, pritom koristeći sunčevu svjetlost i ugljik dioksid za sintezu. Preko 300 vrsta biljaka ne vrše fotosintezu, ali te biljke su paraziti na drugim vrstama biljaka koje se služe fotosintezom. Biljke su nastale od zelenih algi, od kojih su evoluirale tako da su razvile specijalne reproduktivne organe zaštićene od nereprodukcije tkiva. Vrsta briofiti se prvi pojavila u doba ranog paleozoika. Vrsta može preživjeti samo gdje je vlaga dostupna većinu vremena, iako mnoge vrste tolerišu i vrijeme suše. Mnoge vrste briofita ostaju male kroz svoj životni vijek. Vaskularne biljke imaju takav broj prilagodbi koji im je omogućio savladati ograničenja koje ima vrsta briofiti. To uključuje dobar otpor suši i vaskularno tkivo koje transportuje vodu kroz organizam. Sjeme nekih biljaka može preživjeti ekstremne vremenske uvjete i razmnožavati se u njima.
Gljive i alge
Alge označavaju nekoliko različitih grupa organizama koji crpe energiju kroz proces fotosinteze. One nisu smještene u carstvo Plantae. Postoje i druge vrste algi koje uključuju i jednoćelijske organizme koji se sastoje od ćelija bez različitog tkiva. Embriofiti su potekli od zelenih algi. S nekoliko izuzetaka između zelenih algi, sve među njima imaju zidove ćelija koje sadrže celulozu i hloroplaste koji sadrže hlorofil "a" i "b" i tako crpe snagu. Hloroplasti zelenih algi su okruženi s dvije membrane, što sugeriše da su potekle direktno od cijanobakterija.
Novi primitivizam
Novi primitivizam (New Primitivism) je u početku bio potkulturni a kasnije kulturni pokret nastao u Sarajevu 1980-ih godina. Pokretači su bili Elvis J. Kurtović, dr. Nele Karajlić, Dražen Ričl, mr. Sejo Sexon, Branko Đurić - Đuro, Boris Šiber i Zenit Đozić iz sarajevskog naselja Koševo. Najpoznatiji projekti nastali iz novog primitivizma su Zabranjeno pušenje, Top lista nadrealista, Elvis J. Kurtović & His Meteors, Bombaj štampa, Plavi orkestar, Crvena jabuka. Pokret je koristio prvenstveno muzički izraz, ali je bio zastupljen i u obliku radio i TV emisija.
Biljke
Gljive i alge
Isto tako je i s crvenim algama, i za dvije grupe se vjeruje da imaju zajedničko porijeklo. Suprotno tome, mnogo drugih algi ima hloroplaste s tri ili četiri membrane. One nisu u bliskom srodstvu sa zelenim algama. Zasebno sticanje hloroplasta je simbol zelenih i crvenih algi. Za razliku od embriofita i algi, gljive ne vrše fotosintezu, ali one nabavljaju svoju hranu sastavljanjem i apsorpcijom tvari iz svoje okoline. Nisu u rodu s nijednom vrstom koja vrši fotosintezu, ali su zato usko povezane sa životinjama.
Razvoj
Kroz proces fotosinteze, biljke koriste Sunčevu energiju da iz zraka pretvore ugljikov dioksid u jednostavni šećer. Taj šećer se tada koristi kao materijal za gradnju i formu komponenti biljke. Biljke se pouzdaju u tlo kao glavni izvor vode, no isto tako pokušavaju se domoći dušika, fosfora i drugih važnih hranljivih tvari.
Novi primitivizam
Izraz novog primitivizma je bio prvenstveno humor, baziran na duhu „obične bosanske raje“ i sarajevske omladine iz underground krugova. Oni su unijeli govor sarajevskih mahala, bogat turcizmima, na zvaničnu muzičku i TV scenu. Većina njihovih pjesama i skečeva govori o malim ljudima – rudarima, sitnim kriminalcima, djevojkama iz unutrašnjosti i slično. Serijal Top Lista Nadrealista je na prostorima nekadašnje SFRJ odavno poprimio kultni status.
Biljke
Razvoj
Među vaskularnim biljkama u trajnice se ubraja crnogorično drvo (zimzelen - naziv za biljke koje zadržavaju svoje lišće tokom cijele godine), i bjelogorično drvo (listopadno - biljke koje gube listove u nekim dijelovima godine). U mjestima gdje vlada umjerena i sjeverna klima one većinom gube listove zimi, a mnoge tropske biljke gube svoje listove za vrijeme sušne sezone.
Raznolikost
Tabela u nastavku prikazuje procjene broja vrsta različitih taksona zelenih biljaka (Viridiplantae). To sugerira da postoji oko 300.000 vrsta živih viridiplanta, od kojih su 85–90% cvjetnice. (Napomena: budući da su iz različitih izvora i različitih datuma, oni nisu nužno uporedivi, kao i sve brojnosti vrsta, a u nekim su slučajevima podložni određenom nivou nesigurnosti.)
Imenovanje biljaka reguliše Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka i Međunarodni kodeks nomenklature kultiviranih biljaka (vidi taksonomija kultiviranih biljaka).
Evolucija
Evolucija biljaka rezultirala je povećanjem nivoa složenosti, od najranijih praalgi uvidu prostirke preko Bryophyta, Lycopoda, paprati do današnjih složenih golosjemenjača i angiospermi. Biljke u svim tim skupinama nastavljaju napredovati, posebno u okruženjima u kojima su evoluirale.
Nakupine algi formirale su se na Zemlji prije oko 1.200 miliona godina, ali najraniji fosili potiču tek iz ordovicija, prije oko 450 miliona, kada suse pojavile kopnene biljke. . Međutim, novi dokazi iz istraživanja omjera izotopa ugljika u pretkambrijskim stijenama sugeriraju da su se složene fotosintetske biljke na Zemlji razvile prije preko 1000 miliona godina. Više od jednog stoljeća pretpostavljalo se da su preci kopnenih biljaka evoluirali u vodenom okruženju, a zatim se prilagodili životu na kopnu, što je ideja botaničara Fredericka Orpena Bowera u knjizi iz 1908. “Porijeklo kopnene flore” (The Origin of a Land Flora). Nedavno alternativno gledište, potkrijepljeno genetsičim dokazima, jest da su evoluirale iz kopnenih jednoćelijskih algi, Primitivne biljke na kopnu počele su se diverzificirati u kasnom silurskom periodu, prije oko 420 miliona godina, a rezultati njihove diverzifikacije prikazani su u znakovitim detaljima u ranom devonskom fosilnom sastavu iz Rhynie chert. Ova černja sačuvala je rane biljke sa ćelijskim detaljima, okamenjenim u vulkanskim izvorima. Do sredine devоnskog perioda prisutna je većina karakteristika koje su danas prepoznate kod biljki, uključujući korijenje, lišće i sekundarno drvo, a do kasnih devоnskih vremena evoluiralo je i sjeme. Kasnodevоnske biljke su tako postigle stupanj sofisticiranosti koji im je omogućavao formiranje šuma visokih stabala. Evolucijske inovacije nastavile su se u karbonu i kasnijim geološkim periodima i traju i danas. Većina biljnih grupa bila je relativno netaknuta događajem Permo-trijaskim izumiranjem, iako su se strukture zajednica promijenile. Ovo je možda bio pokretač evolucije cvjetnica u trijasu (prije ~ 200 miliona godina), koje su eksplodirale u kredi i tercijaru. Poslednja velika grupa biljaka koja se razvijala bile su trave, koje su od oko prije 40 miliona godina postale važne u srednjem tercijaru. Trave, kao i mnoge druge grupe, razvile su nove mehanizme metabolizma kako bi preživjele niske koncentracije CO2 i tople, suhe tropske uslove tokom posljednjih 10 miliona godina.
U 1997., Kenrick i Crane, predložili su filogenetsko stablo biljaka, kako slijedi, s izmjenama za Pteridophyta, prema  Smith et al. Prasinophyceae su skup parafiletske skupine ranih divergentnih loza zelenih algi, ali se tretiraju kao grupa izvan Chlorophyta, alikasniji autori nisu slijedili ovu sugestiju.
Slijedi novija predložena klasifikacija, prema Leliaert et al. 2011 modifiirana prema Silar 2016 for the green algae clades and Novíkov & Barabaš-Krasni 2015 for the land plants clade. Notice that the Prasinophyceae are here placed inside the Chlorophyta.
Kasnije je predložena filogenija zasnovana na genima i transkriptomima 1.153 biljne vrste. Smještanje skupina algi podržava filogenije koje se temelje na genima iz Mesostigmatophyceae i Chlorokybophyceae,  koji su od tada sekvencionirani. Klasifikaciju Bryophyta podržavaju i Puttick et al. 2018,  i filogenije koje uključuju genome šiljatih mahovina koje su od tada  sekvencirane.
Fosili
Okamine biljaka uključuju korijenje, drvo, listove, sjeme, plodove, polen, spore i ćilibar (smola nastala fosilizacijom biljke). Okamine biljaka su zabilježene u zemlji, riječnim naslagama i u talogu mora. Pelud, spore i alge su korištene za određivanje vremena iz kojeg naslage taloga potiču. Ostaci fosila biljaka nisu uobičajeni kao fosili životinja, iako su fosili biljaka nađeni u obilju širom svijeta. Stariji fosili nekadašnjih biljaka pokazuju pojedine ćelije unutar tkiva biljke. Devonski period pokazuje evoluciju za koju mnogi vjeruju da opisuje prvo savremeno stablo Archaeopteris.
Ugalj je ostatak okamine biljke, u njemu se vidi detaljna struktura fosilizirane biljke. Ostaci fosila iz vremena mezozoika, crnogorična drva, korijenje, stabljike i grane, mogu se u izobilju naći u jezerima i priobalnom području uz stijene. Najčešće su to palme i hrastovi.
Klasifikacija
Danas se pod biljkama podrazumijevaju primarno fotoautotrofni, višećelijski organizmi sa specifičnim tipom vegetativnih ćelija i prisustvom tkiva, ali i srodni organizmi koji posjeduju plastide, a ranije su grupisani u alge. Prema klasifikaciji koja je predložena, u okviru carstva Archaeplastida se nalazi podcarstvo biljaka u okviru koga razlikuju tri infracarstva: Embryophyta, Chloroplantae i Charoplantae. Prema tradicionalnom shvatanju samo prvo infracarstvo obuhvata više, odnosno kopnene biljke, a druge dvije grupe obuhvataju zelene i harofitne alge.
Vikrče
Vikrče su naseljeno mjesto u sastavu općine Medvode, regija Srednja Slovenija, Slovenija.