cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Srebrenica
Srednji vijek
Razvijena je bila i kultura ove gradske sredine. Postojao je lokalni manir ukrašavanja odjeće (ukras na haljini 'a modo di Srebrenica' 1454). Jedan ugovor o prodaji kuće sastavljen je u Srebrenici 1430. 'in lettera et lingua sclaua'. Topionice su zagađivale vazduh i ugrožavale zdravlje stanovnika pa je grad slovio i kao nezdravo mjesto. Dubrovčani su 1435. tražili od despota izmještanje peći izvan grada. Grad je stradao od požara 1411. i 1428. Grad je imao kanalizaciju. Od 1417. se obnavlja kovnica a novac je imao natpis 'Nova ceka gospodina despota'. Uz kneza u ovo doba postoji i vojvoda, zapovjednik tvrđave i glavni predstavnik ('upravnik vlasti') despota u Srebrenici.
Od 1415. se spominje srebrenički mitropolit pravoslavne crkve pa se vjeruje da je tu bilo i sjedište pravoslavne mitropolije (Desanka Kovačević-Kojić). Žitije despota Stefana Lazarevića od Konstantina Filozofa ukazuje na prisustvo 'bogumilske jeresi' u Srebrenici.
Osmanlijsko doba
Osmanlije su zauzele Srebrenicu poslije pada Despotovine, krajem 1459. i početkom 1460. U sastavu je Smederevskog sandžaka, a od 1480. pripada Zvorničkom sandžaku. Sjedište je nahije i kadiluka. Uz Gornji, srednjovjekovni, pod Osmanlijama se razvija donji, zvani Turski grad. Prema jednom izvještaju iz 1476. tu je bilo oko 700 kuća, odnosno oko 3.500 stanovnika. Uz opadanje značaja grada u osmansko doba opada i broj stanovnika. Prema popisu iz 1512. ima 260 kuća i 52 neoženjena. U rudarskom zakonu za Srebrenicu (1488) Osmanlije preuzimaju odredbe iz starog rudarskog zakona (iz vremena vojvoda Kovačevića). Evlija Čelebi 1660. bilježi grad sa posadom od 40 vojnika kojima je zapovjedao dizdar. Sultan Bajazid II potvrdio je 1499]]. franjevcima u Srebrenici privilegiju (zaštitnu povelju, Ahd-namu) koju je njegov otac Mehmed II Osvajač dao franjevcima 1463. Podjelom Bosanske franjevačke vikarije 2514. stvorena je [[Bosna Srebrena|Provincija Bosna Srebrena (Provincia Bosnae Argentinae), koja je ime dobila po Srebrenici, a koja je obuhvatala sve franjevačke crkve pod osmanskom vlašću. Crkva sv. Marije i franjevački samostan propali su u ratovima u 18. st.
Srebrenica ima status trgovišta 1879, a 1895. stječe status grada sa pratećom sreskom urbanom infrastrukturom. Godine 1910. ima 421 kuću i 1.612 stanovnika (većina: 909 muslimana, 576 pravoslavnih, 99 katolika, 21 jevreja).
Moderno doba
Kraj osamdesetih godina prošlog vijeka Srebrenicu je zatekao u pokušajima da privrednim razvojem uhvati korak sa svijetom. Stanovništvo ovoga grada, stisnutog planinskim obroncima u neposrednoj blizini rijeke Drine, i preostalih tridesetak hiljada koliko je živjelo u okolnim naseljima, život je zasnivalo na radu u moderniziranim fabrikama, te na poljoprivredi od koje je živjela jedna četvrtina stanovništva općine Srebrenica. Od sredine prošle decenije u Srebrenici je zabilježen nagli porast odlazaka na studiranje širom ex-Jugoslavije. mini|desno|265px|[[Memorijalni centar Srebrenica - Potočari]]
Genocid
mini|desno|265px|Priprema za dženazu 775 ubijenih Bošnjaka Udružene srpske jedinice iz Srbije i sa područja Bosne i Hercegovine, pod komandom generala Ratka Mladića uz direktnu podršku vojno-političkog rukovodstva Savezne Republike Jugoslavije, 11. jula 1995. u prisustvu holandskih jedinica u sastavu UNPROFOR-a, zauzimaju Srebrenicu i u roku od tri dana čine genocid nad nevinim bošnjačkim civilnim stanovništvom. Lokalno stanovništvo nije imalo mogućnost da pruži odbranu, jer je svo naoružanje, oduzeto 1993. godine, bilo uskladišteno kod UN snaga. Na preliminarnom spisku ubijenih Srebreničana trenutno se nalazi 8372 imena, a oko 12000 ljudi vodi se kao nestalo.
Politika
Općinom rukovodi načelnik općine koji se bira na lokalnim općinskim izborima svake četiri godine, na kojima se bira i Republike Srpske i statutom općine.
Načelnik općine
Na Općinskim izborima održanim 7. oktobra 2012. godine za načelnika općine Srebrenica izabran je nezavisni kandidat Ćamil Duraković, sa 47,10% ili ukupno 4.455 glasova.
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće, održanim 7. oktobra 2012. godine, izabrano je 7 predstavnika stranke SDA-SBIH, 6 predstavnika Savez nezavisnih socijaldemokrata - Milorad Dodik|Saveza nezavisnih socijaldemokrata - Milorada Dodika]] (SNS-Milorad Dodik), 3 iz Srpske demokratske stranke (SDS), 2 iz Socijaldemokratske partije BIH (SDP BIH), 2 iz Saveza za bolju budućnost Bosne i Hercegovine (SBB BIH), 1 iz Demokratskog narodnog saveza (DNS), 1 iz stranke [[Napredna Srebrenica SNS i DP, te jedan nezavisni kandidat kao predstavnik nacionalnih manjina.
Kultura
mini|desno|265px|Stari grad u Srebrenici
Metvica
Metvica, menta ili nana, u narodu poznata kao jedna od ljekovitih biljaka, pogodna je za pripremu čajeva kao i začin uz razna jela, posebno jela od mesa i od divljači. Ima ugodan miris mentola, pa otuda i nosi naziv menta. Postoji više vrsta. Pripada familiji usnatica kao i mnoge druge slične biljke kao što su: origano, majčina dušica, ruzmarin, lavanda, bosiljak i druge.
Rasprostranjenost
Metvica je stara ljekovita biljka koja datira još iz 17 vijeka. Nastanjenost metvice počinje u Dalekom istoku da bi prelazeći dospjela u Evropu i krajem 17 vijeka nastanila se u Englesku.
Karakteristike
Metvica je višegodišnja zeljasta biljka, visine od 30 do 80 cm, sa uspravnom razgranatom stabljikom. Biljka je prijatnog i vrlo aromatičnog mirisa. Vrijeme cvjetanja joj je od juna do augusta.
Hemijski sastav
Sadrži eterično ulje koga prosječno ima u biljci 1 % .Sastav eteričnog ulja je 50-90 % mentola i do 10 % mentona. Sadrži gorke supstance, tanin i fermente.
Upotreba
Eterično ulje metvice se unosi u organizam u vidu tableta i pastila, a postoje i kapi od metvice, kao i mentina voda koja je znatno slabija od kapi. Ulje ostavlja znatan utjecaj i pokazuje veliki napredak u liječenju živaca osjetljivih na hladnoću. Spoljašnja upotreba: masiranjem pomaže kod truhljenja kože, otklanja glavobolju. Unutrašnja upotreba: svojim sastojcima djeluje na pojačanje izlučivanja žuči, smiruje grčeve (želučane i crijevne), postepeno otklanja nagon za povraćanjem i doprinosi smirivanju svih nervoznih smetnji kao što je lupanje srca.
RK Sloga Gornji Vakuf-Uskoplje
RK Sloga Gornji Vakuf Uskoplje je rukometni klub iz Gornjeg Vakufa-Uskoplja, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u Premijer ligi, prvom rangu bosanskohercegovačkog rukometa.
Historija
Najveći rival kluba je Iskra iz Bugojna. Navijači RK Sloge nazivaju se "Red Union". U sezoni 2017/18. Sloga je izborila plasman u Premijer ligu BiH.
Uspjesi
1: pozicija nakon polusezone
2: rezultat je još aktivan
IC 230
IC 230 (također poznat kao MCG -2-7-16 i PGC 9436) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 228 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,40 (26 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (20 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Sherbourne Wesley Burnham 8. oktobra 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Biber
Biber ili papar je biljka penjačica iz porodice Piperaceae, uzgaja se zbog svojih plodova, koji se obično suše i koriste kao začin. Njen plod, poznat kao zrno bibera kada je osušen, je oko 5 milimetara u prečniku, tamno crvene boje kad je potpuno zrelo, a, kao i sve koštunice, sadrži jednu sjemenku. Zrna bibera, kao i prah biber koji se dobije njihovim meljenjem, može se opisati samo kao biber, ili tačnije kao crni biber (kuhano i sušeno nezrelo voće), zeleni biber (sušeno nezrelo voće) i bijeli biber (sušene zrele sjemenke).
Crni biber je porijeklom iz južne Indije, te se intenzivno uzgaja i drugdje u tropskim krajevima. Trenutno Vijetnam je najveći svjetski proizvođač i izvoznik bibera, sa proizvodnjom 34% svjetskog usjeva bibera od 2008. godine.
Sušeni mljeveni biber je bio korišten još od starog vijeka zbog svog okusa kao i ljekovitog svojstva. Crni biber je začin kojim se najviše trguje u svijetu. To je jedan od najčešćih začina koji se dodaje evropskoj kuhinji i njenim potomcima. Ljutoća crnog bibera je zbog hemijske tvari piperin. Sveprisutan je u industrijaliziranom svijetu, često se uparuje s kuhinjskom soli.
Karakteristike
Stabljika bibera je izdržljiva loza koja raste na drveću nagore i može biti oko deset metara visoka. U kulturi uobičajeno se biljka drži na visini od tri do četiri metra. Mali, neprimjetani cvijetići su u oko 10 centimetara dugim šiljcima sa 50-150 pojedinačnih latica koje su kod uzgojenog bibera, za razliku od divljih vrsta, za najveći dio (90 posto) hermafrodit.
Zreli plodovi (koštunice) obično se razviju 8 do 9 mjeseci nakon oplodnje. Od jedne biljke bibera može se dva puta godišnje brati biber, a biljke ostaju produktivne do 30 godina.
Rasprostranjenost
Biber potiče iz Indije i prije 1000 godina uzgoj se raširio u tropskim krajevima jugoistočne Azije. Najveći izvoznici bibera danas su Vijetnam, Indonezija, Indija, Brazil i Malezija. U Evropu je karavanima stizao još u antičko doba i bio cijenjen kao i zlato. 1498. godine Vasco de Gama uspio je brodom dopremiti biber iz Indije.
Upotreba
Kao začin upotrebljava se plod biljke, koji je u obliku malih zrna. U upotrebi je više vrsta bibera, a vrste se razlikuju po načinu pripreme zrna u fazi pripreme za tržište. Najčešće se koristi sitno mljeven, ali i u zrnu. Upotrebljava se za sosove, marinade i uopšte za poboljšanje okusa svim slanim jelima. Jedan je od najstarije poznatih začina u ljudskoj ishrani.
Vrste bibera
mini|lijevo|Zeleni, bijeli i crni biber
Hemijski sastav
Biber je bogat alkaloidima, a svoj pikantni ukus zahvaljuje alkaloidima piperinu, piperetinu, piperylinu i chavicinu. Bijeli biber sadrži oko 2,5% eteričnih ulja, a u zelenom i crnom su do 4,8%. 50% zrna čini gustin, do 6% masti i flavonoid i glukoza.
Narodno vjerovanje
Zbog visoke vrijednosti koju je imao, biber je dugo smatran ljekovitim, naročito zbog njegove sposobnosti da druge namirnice čini trajnijim. Na brodovima je gotovo trulo meso začinjeno biberom, zbog njegovog antimikrobičkog sastava, bivalo jestivo.
Vinnufossen
Vinnufossen je najviši vodopad u Evropi i šesti najviši na svijetu, a nalazi se u Norveškoj, odmah istočno od sela Sunndalsøre u općini Sunndal u okrugu Møre og Romsdal. Ukupna visina vodopada je 860 m, a najduži slap dug je 420 m. Vinnufossen je dio rijeke Vinnu, koja teče s planine Vinnufjellet, a vodu dobija iz lednika Vinnufonne. Ovaj vodopad pada u rijeku Drivu u blizini sela Hoelsanda.
Muhamed Skejo Prozorac
Muhamed Skejo Prozarac (? - 1812.), je bio muftija, kadija, bosanskohercegovački teoretičar države i prava i filozof.
O životu i radu Muhameda Prozorca nema sačuvanih izvora izuzev onoga što je zabilježeno u uvodnom dijelu njegovog poznatog djela: "Upustvo o uređenju države na osnovu islama". Nešto malo uspomena na Prozorca sačuvalo se u narodu. U narodnom predanju uz njegovo ime vezuje se i prezime Skejo (Sćajo). Rođen je u Prozoru, obavljao je dužnost kadije i muftije u Pruscu i živio je na prijelazu iz XVIII u XIX vijek. O Njegovom socijalnom porijeklu, školovanju nemamo nikakvih podataka, ali kako je obavljao dužnost kadije i muftije u Pruscu, može se pretpostaviti da je završio visoke skole. Muhamed Prozorac je među malim brojem intelektualaca otvoreno podržao reforme sultana Selima III.
Djelo "Uputstvo uređenju države na osnovu islama" napisao je 1801/2. godine i predao ga sultanu Selimu III i tadašnjem sejh-ul islamu Omeru Hulusiji. O Muhamedu Prozorcu u Salnami 1884. godine prvi put je pisao Ibrahim-beg Bašagić.
Sokol (čvor)
Sokol može biti:
We Will Rock You
Magazin Rolling Stone je pjesmu 2004. godine rangirao na 330. mjesto njihove liste 500 najboljih pjesama svih vremena u izboru časopisa Rolling Stone. Prema ispitivanju na uzorku od 1.000 slušalaca koje je izvršio UCI Cinemas, izabrana je za rock himnu svih vremena. Pjesma je davne 1977. potisnula hit pjesmu grupe koja ih je proslavila, Bohemian Rhapsody, u drugi plan. U Francuskoj je bila prva na top-listi 12 sedmica. Bila je na 1. mjestu i na Novom Zelandu.
Deset malih crnaca
Deset malih crnaca ( ili And Then There Were None) kriminalistički je roman Agathe Christie koji je 6. novembra 1939. izdao Collins Crime Club. Prvo američko izdanje izdali su Dodd, Mead and Company u januaru 1940. Roman govori o deseterici stranaca, ljudi koji naizgled nemaju nikakve veze jedan s drugim, ali zapravo su svi krivi za neko ubistvo za koje nisu osuđeni. Iako su njih 10 jedini gosti na otoku, jedan po jedan počinje umirati, a uzrok njihove smrti prati stihove poznate pjesme "Ten Little Niggers".
Radnja
Deset ljudi, koji se međusobno ne poznaju, dolaze iz različitih društvenih slojeva i koji, naizgled, nemaju nikakvu međusobnu vezu, bivaju pozvani na izmišljeni Nigger Island, inspiriran otokom Burghom, koji se nalazi u blizini obale Devona. Po dolasku, saznaju da su njihovi ekscentrični domaćini, izvjesni g. i gđa U. N. Owen (Ulick Norman Owen i Una Nancy Owen), trenutno odsutni, no da će im se pridružiti. U međuvremenu, o njima će se brinuti posluga, supružnici Thomas i Ethel Rogers. Gosti odlaze u svoje sobe gdje, svaki od njih, pronalazi čudni dio bric-à-braca, te uokvirenu dječiju brojalicu Deset malih crnaca. Prije večere, gosti su u dnevnoj sobi primijetili tacnu sa 10 figurica malih crnaca na njemu. U toku večere Rogers je, prema natuknici U. N. Owena, upalio gramofon i pustio ploču na kojoj je neidentificirani glas optužio svakog od gostiju za ubistvo. Marston je optužen za ubistvo dvoje djece zbog neoprezne vožnje, Rogersi za ubistvo svoje bivše poslodavke, Jennifer Brady, general MacArthur za ubistvo Arthura Richmonda, ljubavnika svoje supruge, Emily Brent za ubistvo svoje bivše sluškinje, Beatrice Taylor, sudija Wargrave za ubistvo Edwarda Setona, čovjeka za koga se smatralo da nije kriv, dr. Armstrong je u pijanom stanju ubio Louisu Clees za hirurškim stolom, Blore je optužen da je lažnim svjedočenjem uzrokovao smrt Jamesa Landora, Lomabrd je uzrokovao smrt 21 člana jednog afričkog plemena, a Vera Clythorne je optužena za ubistvo mladog Cyrila Hamiltona. Nakon početnog šoka (gđa Rogers je čak izgubila svijest), svaki od gostiju priznaje da je svjestan ubistva (ili da je u nekom obliku upleten u njega), ali negira bilo kakvu podložnost zakonskom procesu.
Ubrzo gosti shvate kako je dolazak na otok zapravo prevara, ali ne mogu otići. Narracottova brodica više ne dolazi, a oluja je izolirala otok. Ubrzo, jedan po jedan, gosti bivaju ubijeni prema stihovima brojalice, a nakon svakog ubistva, jedna figura maloga crnca biva uklonjena.
Prvi koji je preminuo bio je Anthony Marston, nakon što se ugušio od posljedica trovanja cijanidom koji mu je ubačen u piće. Gđa Rogers je tokom noći primila smrtonosnu dozu lijeka za spavanje, što je uzrokovalo njenu smrt i uperilo prst sumnje u njenog supruga. Sljedećeg jutra gosti kreću u potragu za g. Owenom, no ubrzo ustanove kako je otok prazan. General MacArthur je, u međuvremenu, boravio na plaži, s nostalgijom se sjećajući svoje supruge, da bi, na koncu, Veri Claythorne predvidio kako niko od njih neće napustiti otok. Dok je boravio na otoku, stijenom mu je smrskana lobanja, čime je postao treća žrtva. Istovremeno ustanove kako već 3 figurice malih crnaca nedostaju s pladnja. Sudija Wargrave, kao iskusni pravnik koji se susreo s raznim slučajevima, postavlja se za vođu grupe i prvi, javno i otvoreno, govori kako je ubica zapravo jedan od njih. Tada je zahtijevao da svako ispriča svoju priču, što je u ovoj ili onoj mjeri i uspio, a uspio je i pojasniti komično značenje imena U. N. Owen, što je protumačio kao "unknown" (engleski: "nepoznati"). Iste večeri Rogers je, iz predostrožnosti, zaključao figure malih crnaca, no sljedećeg je jutra nestao. Ubrzo su ga pronašli u vrtu, sasječenog napola pomoću sjekire kojom je cijepao drva, a nestao je i još jedan mali crnac. Gosti se počinju grupirati i upirati prst sumnje u ostale. Tog popodneva u kuhinji je, ubrizgavanjem cijankalija u vrat, ubijena Emily Brent, i to pomoću Armstrongove injekcije, zbog čega je isprva izgledalo kao ubod insekta, no kasnije je ta injekcija pronađena u vrtu, ispod prozora. Preostalih 5 gostiju postaje iznimno preplašeno, paranoično, pa čak i manično u jednom trenutku.
Na sljedećem sastanku Wargrave predloži da na jedno mjesto zaključaju sva potencijalna oružja, uključujući i Armstrongovu liječničku opremu, te njegove vlastite tablete za spavanje. Lombard priznaje kako je sa sobom ponio revolver, ali kad ga krenu potražiti, ustanove da je nestao. Svi sumnjaju kako ga je Lombard namjerno sakrio, te kako je on ubica, no on njihove argumente pobija tako što kaže da im, da stvarno jest ubica, sigurno ne bi rekao da ima revolver. Odlučivši kako je to najbolji način, dogovore se kako će se stalno držati zajedno, a skupinu će, u jednom trenutku, moći napustiti samo jedna osoba. Prva koja je iskoristila to pravo je Vera Claythorne, koja je otišla u svoju sobu na sprat, no ubrzo se odozgo začuje stravičan vrisak. Blore, Lombard i Armstrong potrče gore samo kako bi ustanovili da je Veru preplašila morska trava koju je neko položio na kuku u sredini njene sobe. Kako je na otoku nestalo struje, a već je bio mrak, Vera se prepala da je neko u sobi. Uskoro gosti ustanove da sudija Wargrave nije među njima, te brzo potrče dolje samo da bi se uvjerili u novo ubistvo. Sudija je stavljen u stolicu, s komično nataknutim komadom bijele vune Emily Brent na svojoj glavi (simbol sudstva) i s rupom od metka na čelu. Armstrong ode do njega i potvrdi da je zaista mrtav. Pokriju sudijino tijelo i odu na počinak, a Lombard uskoro ustanovi kako mu je pištolj vraćen.
Iste noći Blore je čuo korake u hodniku i otišao probuditi Lombarda kako bi istražili. Uskoro otkrivaju kako je Armstrong nestao. Bude Veru i njih troje provodi noć van kuće. Ujutro Blore odluči otići do kuće kako bi nešto pojeo, ostavivši tako Veru i Lombarda same. Uskoro, nakon što su rekli kako si međusobno vjeruju, čuju tup udarac. Odlaze provjeriti o čemu se radi samo da bi otkrili mrtovg Blorea, kome je glava smrskana velikim satom u obliku medvjeda koji je bačen iz Verine sobe. Isprva misle kako je Armstrong u kući, no ubrzo otkriju njegovo truplo u vodi. Nastupio je trenutak opće paranoje i obećanje da vjeruju jedno drugom palo je u vodu - počeli su međusobno sumnjati jedno u drugo. Vera tada lukavo zamoli Lombarda da izvuku Armstrongovo tijelo iz vode, na što se ovaj ironično nasmije. Dok su vukli tijelo, Vera mu je izvukla revolver iz džepa i uperila u njega. Lombard joj ga je pokušao preoteti, ali neuspješno, te ga je ova hladnokrvno propucala. Vera se tada zadovoljna, ali na rubu psihičkog sloma, vraća u kuću samo da bi u svojoj sobi našla omču i stolicu. Nastupio je psihički slom, kombiniran s traumom i grižnjom savjesti, koji je rezultirao time da se Vera popela na stolicu, stavila omču oko vrata i počinila samoubistvo, time dovršivši početni plan misterioznog domaćina U. N. Owena.
Epilog
Inspektor Maine, detektiv koji vodi slučaj na Nigger Islandu, raspravlja u Scotland Yardu sa sir Thomasom Leggeom o pojedinostima ovog tajanstvenog slučaja. Na samom otoku nema nikakvih tragova, a čovjek koji je kupio vilu za "U. N. Owena" dobro je prikrio svoje tragove, a i ubijen je na dan kada su putnici otišli na otok. Jedini trag koji im je ostao jesu dnevnici putnika, koji im omogućuju da djelomično utvrde hronologiju događaja, no smrti Blorea, Armstronga, Lombarda i Vere Claythorne ostaju misterij: Blore nije mogao baciti sat sam na sebe; Armstrongovo tijelo izvađeno je iz mora; Lombard je upucan na plaži, dok je njegov revolver pronađen ispred Wargraveove sobe. Činjenica da su na Lombardovom revolveru pronađeni Verini otisci prstiju, te da je sat kojim je ubijen Blore došao iz njene sobe upućuju na to da je Vera Claythorne "U. N. Owen", no jedan, ključni dokaz dokazuje suprotno. Stolica koju je Vera iskoristila kako bi se objesila kasnije je pomaknuta i pozicionirana uza zid, što znači da ona nikako nije mogla izvesti taj čin. Činjenica da je otok bio potpuno izoliran od kopna sprečavala je bilo koga da ode ili dođe na otok, što znači da je ubica morao biti jedan od njih. No, kako je policija pronašla sva trupla, svih 10 gostiju, inspektori ostaju u čudu zbog činjenice da ne mogu pronaći nikakvo valjano objašnjenje za slučaj.
Post scriptum
Nakon što se riješio prvih 5 žrtava, Wargrave je lako nagovorio naivnog Armstronga da odglume sudijinu smrt, podmećući tako "crnu sipu" (u izvorniku "red herring" - "crvena haringa", tj. lažni trag; u prijevodu Mirana Stihovića koristi se fraza "crna sipa") pravom ubici, koji bi postao iznimno rastresen i lagahna meta za neizgled mrtvog sudiju. Iste večeri dogovorio je sastanak s Armstrongom samo da bi ga gurnuo s litice u njegovu smrt. Wargrave je, kao izvrstan psiholog, znao da će Armstrongov nestanak uzrokovati sumnju kod preostalih. Dok su istraživali otok, Wargrave se slobodno šetao kućom da bi, na koncu, iz Verine sobe bacio teški metalni sat u obliku medvjeda Bloreu na glavu, tako ga ubivši. Nakon toga je sa zadovoljstvom posmatrao kako Vera ubija Lombarda, te kako se na koncu i sama objesi. Wargrave je vratio stolicu koju je lukavo podmetnuo kako bi natjerao ionako rastresenu Veru da u psihotičnom napadu počini samoubistvo, napisao poruku, stavio ju u bocu i bacio je u more. Wargrave je priznao kako je žudio za posthumnim uvažavanjem ove njegove igre. Čak i ako se ovo pismo ne pronađe (sam je procijenio kako je šansa da se pronađe 1/100), ostavio je 3 traga koja optužuju direktno njega, ali je (tačno) pretpostavio kako slučaj neće biti riješen:
Na kraju, Wargrave opisuje kako planira ubiti sam sebe: kroz pištolj će provući elastičnu nit, vežući jedan kraj za svoje naočale, a drugi za vrata, Tada će, pomoću maramice (kako ne bi ostavio otiske), uzeti pištolj i ustrijeliti se u glavu. Njegovo će tijelo pasti unazad i biti u istom položaju u kojem ga je Armstrong ostavio. Inercijska sila koju će proizvesti pištolj povući će ga sve do vrata i odbaciti vani, u hodnik, i na kraju uzrokovati da se vrata zatvore. Nit će neprimjetno visiti s njegovih naočala, a maramica ne bi trebala uzrokovati sumnju. Tako će policija pronaći 10 trupala i nerješiv zločin na Nigger Islandu.
Wargrave se na kraju pokazao kao izniman psiholog. Uspio je, nakon samo jedne bezazlene ideje, skrojiti nevjerovatno ingeniozan plan, napraviti nedokučivu igru u kojoj on izlazi kao sigurni pobjednik i još, uz sve to, detaljno predvidjeti ponašanje svih prisutnih. Ako se izuzmu ona ubistva koja je sam počinio, možemo govoriti o briljantnosti njegovog plana nakon pakta s Armstrongom. Za svog je saveznika uzeo čovjeka koji je pod svaku cijenu želio preživjeti, čovjeka koji bi, vjerovatno, napravio sve samo da izvuče živu glavu i zato je, vrlo precizno, odabrao samo njega. No, znao je da će ga upravo ta njegova želja za životom koštati tog istog života. Blorea, lukavog detektiva, uspio je efektno namamiti do kuće i ubiti bez većih problema, a nakon toga je na red došla njegova teorija. Lombard je u sebi imao onaj životinjski instinkt za preživljavanje, ali Wargrave je znao šta se skriva u Veri Claythorne. Ona je bila potpuno psihički rastrojena, u stanju psihičkog sloma i bila je spremna učiniti sve, pa čak i ubiti Lombarda, kome je koliko toliko vjerovala, da preživi. Wargrave je to znao i (tačno) predvidio. Nakon toga, na red je došao posljednji čin njegove igre. Vera, uvjerena kako je preživjela igru, vraća se u kuću samo da bi, u svojoj sobi, našla omču. Njeno manično veselje se raspada, njena ličnost nestaje, ona postaje kao hipnotizirana u trenutku kad ugleda tu omču. Claythorne je doživjela onaj konačni psihički i nervni slom koji je Wargrave predvidio od samoga početka, i morala se, suočena sa grižnjom savjesti, činjenicom da je ubica i činjenicom da ipak nije pobijedila u toj igri, objesiti. Ona je, nesvjesno, izvršila Wargraveov naum i potvrdila njegov genij i znanje psihologije. Wargrave se tako na kraju, iako hladnokrvni, sadistički ubica, postavlja u ulogu neobičnog pravednika, čovjeka koji nekažnjena ubistva, najgore zločine, kažnjava na jednak način. On jest kriv, ali je kriv samo u toj mjeri što je neprimjerenom metodom učinio ono što je pravosuđe već davno trebalo učiniti. Potpunu osudu njegova lika sprečava jedino taj neosporivi osjećaj pravde koji je imao i koji ga je spriječio da nedužne osobe kazni bez povoda i opravdanja, a nije ga spriječio da rukom pravde dohvati one koji su to zaslužili. Sve u svemu, Wargraveov lik treba biti osuđen zbog 10 ubistava koje je izveo i/ili prouzročio, ali je ujedno i toliko kompleksan da se mora pogledati i s druge strane, čime se automatski ublažava njegova osuda, jer ipak on nije tipični ubica (iz romana Agathe Christie) - on je ubica koji ubija za pravdu.
Likovi
Ovaj opis i spisak likova preuzet je iz romana. Imena likova ili neki detalji vezani uz njih često su mijenjani prilikom filmskih ili pozorišnih adaptacija, tako da je sudija Wargrave u jednoj verziji bio sudija Quincannon, a Lombard je otpužen da je skrivio smrt svoje trudne djevojke.
Historija izdanja
Roman je izvorno štampan u Britaniji 1939. pod naslovom Ten Little Niggers (Deset malih crnaca). Sve ono što je kasnije preimenovanu u "Indijance" u izvornom romanu bilo je vezano uz "crnce", pa se tako i neslavni otok zove Nigger Island, a ne Indian Island, dok je pjesma također govorila o crncima, a ne o Indijancima.
U SAD-u serijalizacija je štampana u Saturday Evening Postu u 7 dijelova, od 20. maja do 1. januara 1939, s ilustracijama Henryja Raleigha. Knjiška verzija izdana je samostalno u januaru 1940. Oba izdanja romana koristila su "blaži" naziv And Then There Were None (I ne ostade nijedan). Ekranizacija iz 1945. također je nosila ovaj naslov, a izdanje drame iz 1946. nosilo je naslov Ten Little Indians (Deset malih Indijanaca), pod kojim je i izvedena na Broadwayju. Američko izdanje iz 1964. također je nosilo ovaj naslov.
Britanska izdanja koristila su originalni naslov sve do 1980-ih, a prvo izdanje koje je nosilo naslov And Then There Were None izašlo je tek 1985. Danas se u anglofonim zemljama najčešće koristi naziv And Then There Were None, dok to i nije praksa u drugim zemljama. Izdanja u drugim zemljama još su uvijek zadržala originalni naziv, tako da je u Grčkoj djelo dostupno pod naslovom Δέκα Μικροί Νέγροι, u Bugarskoj kao Десет малки негърчета, u Španiji kao Diez negritos, u Rumunija kao Zece negri mititei, u Francuskoj kao Dix petits nègres , a u Mađarskoj kao Tíz kicsi néger. Italijansko izdanje nosi naslov Dieci piccoli indiani, što je referenca na "Indijance". Holandsko 18. izdanje iz 1994. još uvijek koristi originalni naslov Ten Little Niggers. Sovjetska filmska adaptacija iz 1987. nosi naslov Десять негритят, dok računarska igra umjesto crnaca i Indijanaca naslov pjesme mijenja u "Deset malih mornara".
Na području bivše Jugoslavije do 2006. izdano je 7 izdanja ovog romana. Prvo od njih bilo je iz 1964. pod naslovom Deset malih crnaca. Prijevod je uradio Ranko Bugarski, a ovo je izdanje štampano u Sarajevu. Prvo hrvatsko izdanje iz 1977. bilo je ujedno i drugo izdanje ovog romana u Jugoslaviji. U prijevodu Sanje Tamburasev, djelo je u 261 stranici štampano u izdanju Globusa u Zagrebu. 1986. izlazi dvostruko izdanje knjige na srpskom (štampano u Novom Sadu) i hrvatskom jeziku (štampano u Zagrebu). 1993. izlazi novo srpsko izdanje štampano u Beogradu u prijevodu Ane Smiljanić. 2004. Vera Bostjančič-Turk prevela je prvo slovensko izdanje knjige pod naslovom In potem ni bilo nikogar več. Ovo je jedino izdanje knjige na području bivše Jugoslavije koje je kao naslov koristilo And Then There Were None. Najskorije izdanje knjige, ponovo pod naslovom Deset malih crnaca, izašlo je u Beogradu 2006. u prijevodu Nadežde Ciprančić. Dakle, sva izdanja na području bivše Jugoslavije (osim slovenskog iz 2004) koristila su izvorni britanski naslov Ten Little Niggers i pod naslovom Deset malih crnaca štampali knjigu u svojim zemljama. Zanimljivo je kako je čak i slovensko izdanje dramatizacije ovog romana također izdano pod naslovom Deset malih crnaca.
Značaj i kritike
Deset malih crnaca jedno je od najpoznatijih djela Agathe Christie. Pišući za The Times Literary Supplement, Maurice Percy Ashley je 11. novembra 1939. napisao: Mnogi drugi kritičari jednako su hvalili ovo djelo. Isaac Anderson je 25 februara 1940, pišući za The New York Times Book Review, detaljno obradio okolnosti radnje do trenutka kad "glas" optuži goste za njihove zločine, da bi nakon toga napisao:
Kvaliteta ove knjige bila je tolika da su je mnogi uspoređivali s njenim hitom iz 1926 - Ubistvo Rogera Ackroyda. 16. marta 1940. jedan je neimenovani recenzent za Toronto Daily Star napisao:
Ostali su kritičari doslovno slavili spletke, obrate i iznenađujući završetak ovoga djela. Maurice Richardson je u izdanju The Observera od 5. novembra 1939. napisao pomalo rapsodičnu kritiku djela: "Nije ni čudo što je ova posljednja knjiga Agathe Christie njene izdavače bacila u trans. Ipak, nećemo se upuštati u neke uvredljive usporedbe s 'Rogerom Ackroydom', već ćemo kazati kako je roman 'Deset malih crnaca' jedan od najboljih i najkompleksnijih što je Agatha Christie napisala. Također se nećemo upuštati u ozbiljnije analize jer djelo je toliko šokantno da bi i najmanja naznaka mogla pokvariti čitanje nekom čitaocu, a mislim da bi radije htjeli iskusiti užitak čitanja nego cjelovitost kritike. Naracija i karakterizacija na samom su vrhu njenog opusa. Radnja možda i jest umjetna, ali je zabavna, briljantno lukava, čvrsto konstruirana i bez ikakvih lažnih 'crnih sipa' koje katkad uništavaju djelo."
Robert Barnard, jedan noviji kritičar, složio se sa svojim kolegama i dodao: "Napeta i zlokobna kriminalistička priča/triler. Zatvorena sredina i kontinuirana ubistva završavaju jednim logičkim krajem, a nebuloze i opća čitalačka nevjerica lukavo su izbjegnuti. Vjerojatno najpoznatije njeno djelo, a sigurno među najboljima."
Neki su savremeni kritičari ipak malo negativnije pristupili analizi djela, smatrajući kako su originalni naslov djela i smještanje na Nigger Island sastavni dio djela. Alison Light tvrdi: "Ovi se elementi mogu, automatski, gledati kao nekakvi stvaraoci napete 'nepoznatosti', mjesta gdje će se otkriti ona 'tamna strana' Engleza." No, ovakvi su stavovi kritike u manjini i malo se kritičara oslanja na ovakva mišljenja. Među savremenim kritičarima koji su hvalili djelo spadaju recenzenti novina kao što su Houston Chronicle, The New York Times, People, The Atlantic Monthly, The Detroit News, Times Literary Supplement, Sunday Telegraph, Library Journal, New York Herald Tribune, Chicago Sun-Times, a na djelo se pozitivno osvrnuo i kritičar Ivica Župan.
Drama
1943. sama Agatha Christie odlučila je adaptirati svoj roman u istoimenu dramu. Tokom rada na drami, složila se s producentima kako je originalni završetak romana previše mračan za izvedbu na sceni, te kako ne bi bilo baš privlačno da na kraju ne ostane niko ko bi ispričao priču. Tako je smislila novi, alternativni kraj, u kojem se ispostavi kako Lombard i Vera nisu krivi za zločine za koje su optuženi, te kako se na kraju zaljube jedno u drugo. Došlo je i do promjene nekih imena, tako da je general MacArthur postao general McKenzie, najvjerovatnije zbog činjenice da je stvarni general Douglas MacArthur igrao vrlo važnu ulogu u Drugom svjetskom ratu. 14. oktobra 2005. Kevin Elyot piše novu verziju drame, koja je, pod režijom Stevena Pimlotta, izvedena u pozorištu "Gielgud", a razlika između ove i izvorne drame jeste ta što je Elyot vratio izvorni kraj romana u dramu, tako da su i Blore i Lombard ubijeni, a Vera se objesila.
Film
Filmskih adaptacija ovog romana bilo je mnogo, upravo zbog zanimljive tematike i neuobičajene radnje koja se u njemu prikazuje. Prva adaptacija bila je ona iz 1945, koju je režirao René Clair, a u kojoj su glumili Walter Huston i Barry Fitzgerald. Iako se ova adaptacija nije držala originalnog kraja, postala je izuzetan hit. Sljedeća adaptacija, pod nazivom Deset malih Indijanaca, uslijedila je 1965. pod režiserskom palicom Georgea Pollocka, režisera koji se već prije istaknuo adaptacijom četiriju djela o gđici Marple, u kojima je glumila Margaret Rutherford. Ovaj film preselio je radnju s otoka na izolirano planinsko zimovalište u Austriji. Adaptacija iz 1974, u režiji Petera Collinsona po scenariju Petera Welbecka, bila je prva engleska adaptacija ovog djela snimljena u boji. Ova verzija smještena je u hotel u jednoj iranskoj pustinji, a među glumcima koji su učestvovali bili su Charles Aznavour, Richard Attenborough i Orson Welles. 1987. Stanislav Govoruhin režirao je i adaptirao roman u film pod naslovom Десять негритят. Ovo je bila prva i, za sada, jedina ruska/sovjetska adaptacija djela, ali i jedina koja je na filmskom platnu prikazala originalni kraj romana u kojem svih 10 "crnaca" umre. Istaknutu ulogu u ovom filmu zabilježio je Vladimir Zeldin, koji je vjerodostojno tumačio lik sudije Wargravea. Najnovija adaptacija je ona Alana Birkinshawa iz 1989, u kojoj se radnja dešava tokom safarija u Africi.
1965. napravljena je i indijska adaptacija romana pod naslovom Gumnaam. Radnja ovog filma smještena je u izolirano indijsko mjesto na moru. Film 5 Bambole per la Luna d'Agosto jest italijanska giallo adaptacija iz 1970, koju je režirao Mario Bava.
Ostalo
Još jedan japanski anime, Urusei Jacura, svoju 75. epizodu (nazivanu još i "And Then There Were None") temeljio je na ovom romanu. U toj epizodi, 10 od 11 likova naizgled umire i tako ostavlja jednog lika samog da otkrije ubicu. Na kraju otkrije kako je sve to zapravo lukavo konstruirana farsa koju su mu njegovi prijatelji priredili kako bi ga prestrašili. Umjesto pjesme "Deset malih crnaca", korištena je pjesma "Cock Robin".
Japanski manga Umineko no Naku Koro ni uveliko je inspiriran ovim romanom. Sličnosti su vidljive u činjenici što su likovi zarobljeni na otoku tokom jedne oluje, što umiru jedan po jedan prema tekstu jedne brojalice, te u izglednoj "nerješivosti" slučaja, kao i u nizu tzv. "closed room" situacija. 2005. godine kompanija The Adventure Company izdala je videoigru Agatha Christie: And Then There Were None, prvu iz serijala igara temeljenih na romanima Agathe Christie. Iako u velikoj mjeri prati radnju romana, igra inkorporira vlastitu varijantu kraja, drugačiju od svih prikazanih do sada, lik Freda Narracotta (koji je u romanu samo kapetan broda koji likove odvodi na Nigger Island) kao istraživača, nova mjesta (koja se u romanu ne spominju) i mogućnost tri alternativna kraja (spase se dva lika, spasi se jedan lik, svi umiru), tako da konačni ishod igre ovisi isključivo o igraču. Tokom februara 2008. igra je izašla i na Wii-ju.
30. aprila 2009. HarperCollins izdao je strip Deset malih crnaca, koji je adaptirao François Rivière, a ilustrirao Frank Leclercq.
NGC 2025
NGC 2025 (također poznat kao ESO 56-SC149) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. februara 1836. godine.
Protekcionizam
Protekcionizam je politika zaštite proizvodnje od strane konkurencije putem carina i kvota. Ekonomisti protekcionizam ne smatraju razboritom ekonomskom politikom jer prema njima teorija komparativnih prednosti omogućava povećanje probitka svim partnerima u razmjeni, što protekcionizam često ograničava.
NGC 2025
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Protekcionizam
Začetnici politike protekcionizma su F. List i A. Hamilton.
Posljedice protekcionizma:
Carine i kvote su instrumenti protekcionizma s nejednakim efektom jer carine donose prihode državi, a kvote prihode uvoznicima.
Strabizam
mini|desno|300px|Strabizam Strabizam (kose oči, razrookost, škiljavost, latinski strabismus) je pojava kada oči ne stoje paralelno, nego u određenom pravcu pogleda postoji devijacija. Vidna osovina je prâva koja prolazi kroz centar providnog dijela oka (rožnjače) i završava se u vidnom centru mrežnjače (makuli lutei). Vidne osovine oba oka po pravilu su paralelne u svim pravcima pogleda. Kod tek rođene djece i tokom nekoliko sedmica oči lutaju, ne gledaju uvijek paralelno, jer se još nije završio razvoj binokularnog vida.
U osnovi oči mogu praviti devijaciju (otklon) upolje, prema unutra, ili što je rjeđe pri pogledu gore ili dole. Ako oči prave otklon prema vani (divergiraju) govorimo o divergirajućem strabizmu (strabismus divergens), a prema unutra o konvergirajućem (strabismus convergens).
Strabizam može biti posljedica paralize jednog ili više očnih mišića, pa onda kažemo da se radi o paralitičkom strabizmu (strabismus paralyticus), a češće je uzrok nepoznat, odnosno postoji kombinacija više uzroka. Kod paralitičkog strabizma je devijacija očiju različita prema pravcu pogleda i najveća je u pravcu pogleda paralitičkog mišića. Kod neparalitičkog strabizma devijacija očiju je jednaka u svim pravcima pogleda, pa govorimo o konkomitantnom strabizmu (strabismus concomitans).
Zmajeva nagrada
Zmajeva nagrada je jugoslavenska i srbijanska književna nagrada ustanovljena u Matici srpskoj, na njenoj Skupštini 15. marta 1953. u spomen na pjesnika Jovana Jovanovića Zmaja, povodom 120-godišnjice njegovog rođenja. Nagrada se dodeljuje za poeziju na srpskom jeziku i uručuje se na danu osnivanja Matice srpske 16. februara svake godine, na svečanoj sjednici.
Strabizam
Strabizam je kod male djece često posljedica nekorigovane refrakcione greške oka, odnosno očiju, često nastaje usljed dalekovidosti, manje usljed kratkovidosti, a ponekad usljed različite refrakcije na oba oka (anizometropije). Dalekovidno oko kod djece jače akomodira, a pošto je akomodacija povezana sa konvergencijom, onda takvo oko ide unutra, konvergira. Ordiniranjem naočala oko zauzima normalan položaj. Vrlo je važno ovaj tzv. akomodativni strabizam prepoznati na vrijeme i ordiniranjem naočala spriječiti da oko koje ide u stranu (unutra) postane slabovidno.
Zmajeva nagrada
Dobitnici
Dosadašnji dobitnici nagrade su:
Strabizam
Upravo je dužnost i roditelja i pedijatara da prepoznaju strabizam na vrijeme, jer se taj poremećaj najbolje liječi kada se liječenje počne veoma rano.
Tretman strabizma se sastoji od poboljšanja vida na jednom ili oba oka i to dobrom korekcijom i vježbama vida, a ako to ne pomogne može se uraditi i hirurški zahvat kojim se oči vraćaju u normalan položaj. Strabizam kod odraslih se teško liječi, jer su se patološki odnosi učvrstili, pa se teško podnosi uspostavljanje novog položaja očiju, naime javljaju se duple slike nakon operacije. Vraćanje slabovidnog razrookog oka hirurškim putem kod odraslih u normalnu poziciju također je samo privremeno, jer oko koje slabo vidi nema refleks zadržavanja oka u centralnoj poziciji.
IC 1927
IC 1927 (također poznat kao ESO 200-?19) je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Sat. Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 14. oktobra 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vrbanja (rijeka)
Vrbanja je rijeka u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine; uz Ugar, najveća desna pritoka Vrbasa. Njen sliv obuhvata površinu od oko 791 km2 i ima značajan hidropotencijal. Njena dužina se različito interpretira: od 84 km do 95,4 km. Procijenjeno je da srednji godišnji proticaj na ušću iznosi 16,8 m3/s, a ukupni energetski kapacitet toka 310,9 GWh godišnje.
Vrbanja izvire na planini Vlašić, uzvodno od sela Pilipovina (na visini od 1530 metara), u rejonu Prelivode – razvođu sa rijekama Ugar, Ilomska i Bila. To razvođe je u radijusu (samo) oko 2,5 km. Nalazi se na prijevoju je između Vlašića (vrh 1933 m n/v) i Meokrnja (vrh 1425 m n/v). Tu se razdvajaju slivovi Vrbanje, Ugra i Lašve, (tj. Vrbasa, na jugozapadu) i Usore (tj. Bosne, na sjeveroistoku). left|250px|thumb|Malo poznati vodopad Perla, pri izvorištu Vrbanje (fotografija: Efendija Mirzet Pezer, proljeće 2020.) Vrbanja protiče kroz Kruševo Brdo, Šiprage, Obodnik, Vrbanjce, Kotor-Varoš, Zabrđe, Čelinac i naselje Vrbanja pri ušću u Banjoj Luci. Ulijeva se u Vrbas, uz prigradsko naselje Česma kod Banje Luke, na visini koja je za 1356 metara niža od izvora.
Pritoke
Vrbanja prima mnoge pritoke sa planina Vlašić (izvorišni potoci i one do Šipraga), Čemernica i Skatavica (do Kotor-Varoši), s lijeve strane, te sa Očauša, Borja i Uzlomca, s desne. S desne strane u Vrbanju se ulijevaju Kilavac, Bobovica/Kruševica, Lopača, Trnovac, Crkvenica, Stopánski, Ulički, Maljevska rijeka, Kruševica, Jezerka, Bosanka, Jelovac, Smrdelj, Uzlomački potok, Svinjara, Crna rijeka i Jošavka, a s lijeve: Čudnić, Kovačevića potok, Crepovski potok, Tuleški potok, Ćorkovac, Demićka, Sadika, Grabovička rijeka, Duboka, Vigošća/Vigošta, Cvrcka, Dubokovac, Jakotina, Marića potok, Bijeli potok i Tovladićki potok.
Saobraćaj
Dolinom Vrbanje danas vodi regionalna cesta Banja Luka – Kotor-Varoš – Maslovare,  za Teslić i Doboj, sa priključkom za Šiprage i Kruševo Brdo (u Obodniku). Od Banje Luke do Čelinca je i dio željezničke pruge Banja Luka – Doboj – Sarajevo – Mostar – Ploče.
Antoinette, baronica od Massya
Princeza Antoinette od Monaka, baronica od Massya (punim imenom Antoinette Louise Alberte Suzanne; rođena 28. decembra 1920 - 18. mart 2011) je bila tetka trenutnog monegaškog monarha, princa Alberta II. Bila je najstarije dijete princeze Charlotte, vojvotkinje od Valentinoisa, i grofa Pierrea de Polignaca, te tako starija sestra Rainiera III, princa Monaka. Nosila je oslovljavanje Njena Svijetlost.
Prvi brak
Princeza Antoinette je 1940ih dugo bila u vezi sa Alexandre-Athenaseom Noghèsom, monegaškim pravnikom. Sa njim je imala troje djece prije nego što su se vjenčali 4. decembra 1951. godine i razveli 1954. godine. Njena djeca su bila retroaktivno ozakonjena. Dana 15. novembra 1951. dobila je titulu baronice od Massya.
Kontroverze
Nakon razvoda je sa svojim ljubavnikom, Jean-Charlesom Reyom, skovala plan da zbaci svoga brata i postavi svoga sina na prijestolje, a da mu ona bude regent. Potakla je glasine da Rainierova zaručnica, glumica Gisèle Pascal, nepolodna, što je dovelo do raskida njihove veze. Rainierovo vjenčanje sa američkom glumicom Grace Kelly 1956. godine i rođenje njihove djece, princeze Caroline i princa Alberta, pokvarilo je njene planove. Princeza Grace se potrudila da Antoinette napusti Monako i Antoinette otada živi na obali Francuske južno od Monaka uz veliki broj pasa i mačaka. Njen odnos sa ostatkom kneževske porodice se popravio s vremenom.
Drugi i treći brak
Princeza Antoinette se udala po drugi put 1961. godine i to za svog dotadašnjeg ljubavnika, pisca Jean-Charlesa Reya. Razveli su se 1973. godine. Njen treći i posljednji muž bio je John Gilpin, britanski baletan za kojeg se udala 28. jula 1983. godine. Ostala je udovica iznenada šest sedmica kasnije.
Starost i smrt
Princeza Antoinette je izgubila svoje pravo na prijestolje u trenutku smrti svoga brata. Naime, pravo na monegaški tron imaju samo potomci, te braća i sestre trenutnog monegaškog monarha. Umrla je 18. marta 2011. godine u bolnici Le Centre Hospitalier Princesse Grace.
The Game (album)
The Game je 8. studijski album britanske rock grupe Queen izdat 27. juna 1980. godine. To je bio jedini album grupe koji je dostigao prvo mjesto na top-listi albuma u SAD-u i ujedno najprodavaniji Queenov album u SAD-u, sa 4 miliona primjeraka. Najpoznatije pjesme sa ovog albuma su: Another One Bites the Dust i Crazy Little Thing Called Love koje su dostigle i prva mjesta na američkoj top-listi. Ovo je ujedno i prvi album grupe na kojem je korištem sintisajzer.
Pjesme Crazy Little Thing Called Love, Sail Away Sweet Sister, Coming Soon i Save Me su snimane u periodu juni - juli 1979. godine dok su ostale pjesme snimljene u periodu februar - maj 1980. godine.
Spisak pjesama
Pjesma "Dragon Attack" je bonus remiks Jacka Bensona i R.A.K.-a objavljena na CD-u izdanju "Hollywood recordsa" iz 1991. godine.
Idoli
Idoli su bili srpska grupa novog vala iz Beograda. Smatraju ih jednim od najzapaženijih izvođača jugoslovenske rok scene, a njihov album Odbrana i poslednji dani iz 1982. muzički kritičari su u više navrata proglašavali za najveći jugoslovenski rok album.
Biografija
Grupa Idoli je zvanično nastala 1. marta 1980 godine kada su i održali prvu probu pod tim imenom. Prije toga su svirali pod nazivom "Dječaci", "Merilin" i "Zvuk ulice". Grupu su osnovali i sačinjavali Vladimir Vlada Divljan (gitara i vokal), Zdenko Kolar (bas-gitara), Boža Jovanović (bubnjar), Srđan Šaper (sintisajzer) i Nebojša Krstić (udaraljke). U početku su ponovo htjeli mijenjati naziv grupe u "Apoloni 5" i "Idoli plus bradonje", ali nisu.
Prvi singl sa pjesmama "Retko te viđam sa devojkama" i "Pomoć, pomoć" su objavili za Izgled 1980 godine. Singl se djelio kao poklon uz časopis Vidici. Druga verzija ovog singla sa B pjesmom "Maljčiki" je objavljena 1981 godine za Jugoton u produkciji Gorana Bregovića. Ovaj singl se našao na svim prvim mjestima top lista, a kritičari su ga proglasili singlom godine.
Nakon što su 1980 godine nastupili na Omladinskom festivalu u Subotici sa pjesmom "Zašto su danas devojke ljute", uzimaju učešće na kompilacijskom albumu Paket aranžman zajedno sa Šarlom Akrobatom i Električnim Orgazmom. Na tom albumu su se našle pjesme "Maljčiki", "Schwule uber Europe" (Omorina nad Evropom), "Plastika" i "Amerika". Nakon toga održavaju prvi samostalni koncert u bašti SKC-a u Beogradu 25. juna 1981.
Slijedeće izdanje Idola je mini LP sa jednostavnim nazivom "VIS Idoli" (1981) na kojem se našlo samo 6 pjesama. To su pjesme "Dok dobuje kiša (u ritmu tam-tama)", "Zašto su danas devojke ljute", "Ime da da", "Malena", "Devojko mala" (Darka Kraljića) i "Hajde!" (Chucka Berryja). Ovaj mini LP je objavljen na kaseti zajedno sa mini LP-jem grupe Film na kojem je snimak njihovog koncerta u Kulušiću. Svoj ogromni komercijalni učinak ovog albuma mogu zahvaliti polusatnom televizijskom šou programu, koji je emitovan tačno pola sata prije drugog Dnevnika, na kojem su prezentirali čitav materijal. Album je doživio tiraž od 200.000 protadih primjeraka.
Posljednji zapis pod imenom Idoli pojavio se na albumu "Šest dana juna", što je ustvari bila muzika iz istoimenog filma. Nakon ovog albuma grupa je praktički i prestala da postoji.
Diskografija
Albumi:
Učešće u kompilaciji:
Plivski vodopad
Korito rijeke Plive i sam vodopad formirani su u poroznom materijalu sedri. Prema količini sedre smatra se da je vodopad nastao pre 50.000 godina. Raspadanje i destrukcija sedre se uočava već skoro 100 godina, i obično se javlja kada korito iz nekih razloga presuši (ljetne suše u kombinaciji sa odvodom vode za potrebe HE Jajce I i Elektrobosne), ili pri proticaju vrlo visokih voda, kada se razvijaju velike brzine vode u koritu (preko 4–5 m/s). Tome treba dodati i devastiranja ljudskim nemarom, neuređena kanalizacija i smeće. Sve to dovodi do smanjenja rada sedrotvoraca, a do povećanja erozije. Postojala je mogućnost da dođe i do obrušavanja vodopada.
Povremeno se poduzimaju sanacioni radovi kako u koritu rijeke Plive, tako i na vodopadu. Sami radovi (treća faza) na kruni vodopada provedeni su 2011. godine. Između ostaloga, produbljena je bućnica ispod vodopada, tako da je Jajce dobilo turističku atrakciju „skokovi s vodopada“.
Literatura
Ing. Emin Miljković, 1958 -Sanacija vodopada i rijeke Plive u Jajcu
Brankova nagrada
Dobitnici
Dosadašnji dobitnici ove nagrade su:
Vlatko Tumurlić
Vlatko Tumurlić je bio krstjanin, pripadnik Crkve bosanske, diplomata u službi porodice Pavlovići. Krstjanin Vlatko Tumurlić poznatiji je kao diplomata, poslanik u službi porodice Pavlovići, nego po svom mjestu i ulozi u hijerarhiji Crkve bosanske.