cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Goryeo
Dinastija Goryeo ili Koryŏ (918–1392) (🇰🇷) bila je korejska dinastija koju je godine 918. osnovao car Taejo, zajedno sa državom čiji će se naziv kasnije izgovarati kao Koreja. Godine 936. je ujedinila tadašnja Kasnija tri kraljevstva i vladala najvećim dijelom Korejskog poluotoka sve dok 1392. nije zbačena od strane nove dinastije Joseon. Goryeo je svoje granice proširila do današnjeg Wonsana na sjeveroistoku (936–943) i rijeke Amnok (993) te konačno cijelog Korejskog poluotoka (1374).
Historija
Period Goryeo u korejskoj historiji je najpoznatiji po Tripitaka Koreana — znamenitim budističkim spisima (Tripitaka), kao i prvim pokretnim slovima 1234. koje su poslužile za izradu najstarije danas sačuvane štampane knjige na svijetu Jikjija, godine 1377.
Dinastija Goryeo je nastala u procesu slabljenja države Silla, koja je od oko 668. do 900. dominirala najvećim dijelom Koreje. Godine 900. se protiv Sille pobunio Gyeon Hwon u oblasti Jeolla i obnovio državu Hubaekje, a Gung Ye je u sjevernim dijelovima stvorio državu Hugoguryeo (Taebong). U službu potonje je kao vojskovođa ušao Wang Geon, sin lokalnog velmože. On je 918. digao ustanak protiv Gung Yea i ubio ga, osnovavši Goryeo. Godine 935. je pokorio državu Silla, a godine 936. Hubaekje čime je Koreja postala ujedinjena pod dinastijom koja će vladati sljedećih 474 godina.
Ime "Goryeo" je došlo od imena "Goguryeo", koje je koristilo jedno od drevnih Tri kraljevstva Koreje, a koje je promijenilo ime u "Goryeo" pod kraljem Jangsuom u 5. vijeku. Naziv "Koreja" koji se koristi u mnogim svjetskim jezicima potiče od riječi "Goryeo."
Javorek
Javorek je naseljeno mjesto u sastavu grada Samobora, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare zagrebačke prigradske općine Samobor.
Bubrežna arterija
Bubrežne arterije normalno se nalaze sa lijeve unutrašnje strane trbušne aorte, odmah ispod gornje mezenterne arterije, a krvlju opskrbljuju bubreg. Svaka je usmjerena preko dijafragminog nastavka, tako da tvori gotovo pravi kut.
Javorek
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Javorek je imao 73 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Javorek je imalo 125 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Bubrežna arterija
Bubrežne arterije prenose veliki dio ukupnog protoka krvi u bubrege. Do trećine ukupnog srčanog izlaza može proći kroz bubrežne arterije kako bi ih bubrezi filtrirali.
Struktura
Ima radijus otprilike 0,25 cm, 0.26 cm at the root. Izmjereni srednji promjer može se razlikovati, ovisno o korištenom slikovnom metodu. Naprimjer, ultrazvukom utvrđen je promjer od 5,04 ± 0,74 mm, ali angiografski bio je 5,68 ± 1,19 mm.
Zbog položaja aorte, donje šuplje vene i bubrega u tijelu, desna bubrežna arterija obično je duža od lijeve.
Grane
Prije nego što dosegne bubrežni hilum, svaka arterija podijeli se na četiri ili pet grana; veći broj ovih (prednjih grana) leži između bubrežne vene i mokraćovoda, pri čemu je vena sprijeda, mokraćovod straga, ali jedna ili više grana (stražnje grane) obično se nalaze iza mokraćovoda.
Svaki sud odašilje male donje nadbubrežne grane u nadbubrežnu žlijezdu, mokraćovod i okolno ćelijsko tkivo i mišiće.Često se nađu jedna ili dvije pomoćne bubrežne arterije, posebno na lijevoj strani, jer obično proizlaze iz aorte, a mogu se otkinuti iznad (češće) ili ispod glavne arterije. Umjesto da uđu u bubreg na hilusu, one obično probijaju gornji ili donji dio organa.
Varijacija
Arterijska opskrba bubrega je promjenjiva i može postojati jedna ili više bubrežnih arterija koje opskrbljuju svaki bubreg. Smještena je iznad bubrežne vene. Prekomjerne bubrežne arterije (dvije ili više arterija na jednom bubregu) najčešća su obnovljena vaskularna anomalija, a pojava se sreće između 25% i 40% bubrega.
Klinički značaj
Stenoza bubrežne arterije ili sužavanje jedne ili obje bubrežne arterije izaziva hipertenziju, jer se zahvaćeni bubrezi oslobađaju renin, kako bi se povećao krvni pritisak i očuvala perfuzija bubrega. Obično se dijagnosticira dupleksnom ultrazvukom bubrežnih arterija. Po potrebi se liječi balonskom angioplastikom i stentovima.
Ateroskleroza također može utjiati na bubrežne arterije i može dovesti do slabe perfuzije bubrega što dovodi do smanjene funkcije i, moguće, zatajenja bubrega.
Mengeš
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Mengeš je imala 7.374 stanovnika, od čega u samom Mengšu 6.112.
Općina Mengeš
Napomena: Nastala iz stare općine Domžale.
Mengeš (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1955. nastalo spajanjem naselja Mali Mengeš, Pristava pri Mengšu i Veliki Mengeš koja su ukinuta.''
Velino Selo (Bijeljina)
Velino Selo je naseljeno mjesto u gradu Bijeljini, Bosna i Hercegovina.
Premijer liga Bosne i Hercegovine u rukometu 2014/2015.
Premijer liga Bosne i Hercegovine u rukometu 2014/2015. je bila petnaesta sezona Premijer lige. U ovoj sezoni se takmičilo 14 klubova u regularnom dijelu sezone.
Liga je počela 6. septembra 2014. Posljednje kolo je odigrano 25. aprila 2015. godine. Finalni mečevi su igrani od 9. do 16. maja 2015. godine. Titulu je osvojio Borac Banja Luka. Iz lige su ispali Krivaja Zavidovići i Lokomotiva Brčko.
Sorta (botanika)
Status sorte uređuje Međunarodni kodeks botaničke nomenklature. Nije moguće sve gajene biljke uključiti u botaničku klasifikaciju, ali se sve mogu botanički svrstati do određenog stepena.
Sorta ili varijetet je također zvanični naziv prema Konvenciji Međunarodne unije za zaštitu novih biljnih varijetata (eng., International Union for the Protection of New Varieties of Plants: UPOV). Kod kultiviranih biljaka se prepoznaje kao kultivar, odnosno kao "varijetet", u smislu križanac, sa posebnom zaštitom, zvanom pava proizvođača biljnih križanaca (engleski, plant breeders' rights), što zavisi od unutrašnje i/ili vanjske zakonodavne regulative.
Ovaj "varijetet" (koji se razlikuje od pravnog statusa) nije taksonomski rang u botanici, koji je regulisan Međunarodnim kodeksom za alge, gljive i biljke (engleski, International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants), niti nazivom "sorta" (regulisao Međunarodni kodeks nomenklature gajenih biljaka). Neki voćari koriste naziv "sorta" neprecizno, kao naprimjer, vinari, jer gotovo uvijek se odnose na varijante grožđa kao na "sorte".
Carica Liu E
Carica Liu E (劉娥) (? -314), kurtoazno ime Lihua (麗華), formalno Carica Wuxuan (武宣皇后, doslovno "ratnička i odgovorna carica") bila je carica kineske/Xiongnu države Han Zhao, odnosno treća supruga Liu Conga (cara Zhaowua).
Liu E je bila kćer Liu Congovog ministra po imenu Liu Yin (劉殷), a nju i njenu sestru  Liu Ying (劉英) je 312. Liu Cong uzeo za svoje konkubine. Nakon smrti svoje prve supruge Huyan, Liu Cong je Liu Yin htio proglasiti novom caricom, ali se tome usprotivila njegova majka Zhang i nagovorila ga da novom caricom proglasi Zhang Huiguang. Liu Ying je umrla ubrzo nakon toga. Međutim, nakon što su umrle i carica majka i Zhang Huigang, Liu Cong je Liu E proglasio novom caricom. Kineski historijski izvori opisuju kako je imala blagotvoran efekt na cara, te ga obuzdavala u njegovim nasilnim ekscesima. Nakon što je umrla 314. godine Liu Congov dvor se našao u rasulu.
Lukovica (Slovenija)
Lukovica je općina u Sloveniji, u regiji Srednjoj Sloveniji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Domžale. Sjedište općine je u naselju Lukovica pri Domžalah.
Općina Lukovica
Napomena: Nastala iz stare općine Domžale.
Trihocit (čovjek)
Trihociti – kod sisara – su specijalizirane epitelne ćelije iz kojih se formiraju mehanički visoko elastična tkiva dlake i  noktiju. Vode porijeklo od primarnog ektoderma.
Lasigovci
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Ptuj.
Divlja liga
Divlja liga je u Hrvatskoj pa i na svijetu najpopularnije amatersko vaterpolo takmičenje koje se igra na dubrovačkim plažama.
Utakmice se igraju na dubrovačkim plažama (Porporela, Šulić, Danče, Bellevue, vangradska kupališta), dok se finale igra u Portu (staroj gradskoj luci) i prenosi se na Dubrovačkoj televiziji. Iako je u principu amatersko takmičenje, Divlja liga je vrlo praćena i u boljim ekipama većinom igraju ljudi koji su prošli školu VK Juga i bili respektabilni u mlađim kategorijama. Utakmice sude međunarodne sudije sa licencom FINA-e i LEN-a. Finale obično sudi profesionalni sudija iz Splita Neno Periš (sudio na SP-u 2013.), a ponekad sude i strane sudije. Treneri Solituda bili su hrvatski reprezentativci Nikša Dobud, Pavo Marković i Tihomil Vranješ, a Porporelu je 2007. do titule vodio Andro Bušlje. Divlju ligu jedanput je osvojio hrvatski profesionalni plivač sa invaliditetom Mihovil Španja.
Historija
Ne zna se kada je održano prvo amatersko prvenstvo Dubrovnika u vaterpolu (Divlja liga), ali je to sigurno bilo prije više od 80 godina. Od 1949. do 1961. godine prvenstva Dubrovnika u vaterpolu održavana su skoro svakog ljeta, a za neke od tadašnjih prvaka, među kojima je lapadska ekipa "Piplić", utvrđena je godina osvajanja prvenstva.
Od 1962. do 1983. godine, prvenstvo dubrovačkih ekipa sa plaža održalo se samo 1973. godine, a pobijedio je "Bellevue".
Nakon "Divlje lige 1973", neke ekipe sa plaža (Bellevue, Gusar, Cavtat) registrovane su kao klubovi, pa su od "pravih" ekipa sa plaža ostale samo "Piplić" i "Danče", te su (od 1975. godine) takmičenja između njih ponovo zamrla.
Od 1983. godine Divlja liga je održavana tradicionalno svako ljeto osim 1992. i 1995. godine za vrijeme Domovinskog rata i najžešćih napada na Dubrovnik i okolinu.
Vaterpolo prvenstvo dubrovačkih plaža (Divlja liga), u sadašnjem obliku, pokrenuto je 1983. godine, na inicijativu grupe ljubitelja vaterpola, koji su većinom bili okupljeni u tri ekipe, "VK Danče", "VK Penatur" i "VK Porporela". Igralo se na 3 terena; na terenu Bellevue, u uvali Kolačina te na Porporeli. Učestvovalo je 10 ekipa. Kao prvi prvak Divlje lige ostala je zabilježena ekipa Bellevue '73. Finale se igralo 31. augusta u Portu, a Bellevue '73 je bila bolja od VK Porporele nakon produžetaka 7:5. Treće mjesto pripalo je Eliti. Godine 2013. prvi je put Divlju ligu osvojila ekipa izvan grada. Štaviše, dvije su vangradske ekipe igrale u finalu. FUN H20 Mlini pobijedio je u polufinalu Solitudo (koji je u četvrtfinalu golom u posljednjoj sekundi 7:6 pobijedio branioca titule Montovjernu) 5:4, a Kamen mali Cavtat Špilju '94 Danče 13:10.
Vrhov Dol (čvor)
Slovenija:
Per Mertesacker
Per Mertesacker (Hannover, 29. septembar 1984) bivši je njemački reprezentativac koji trenutno nastupa za londonski Arsenal.
Od reprezentacije Njemačke se oprostio u augustu 2014. godine nakon osvajanja Svjetskog prvenstva u Brazilu.
Karijera
Prve nogometne korake je napravio u omladinskom timu TSV Pattensena, da bi potom prešao u omladinske selekcije Hannovera. Sezonu 2003-04. je proveo igrajuči za drugi tim Hannovera. Potom je prešao u prvi tim, za koji je igrao do 2006. godine. Iste godine potpisuje za Werder Bremen.
=
Werder Bremen =====
==== Arsenal ====
Krtina (Trebnje)
Krtina (njem. Kertina) je naseljeno mjesto u sastavu općine Trebnje, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Trebnje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Krtina je imala 34 stanovnika.
Ordeni, odlikovanja i medalje Bosne i Hercegovine
Svi državljani Bosne i Hercegovine, privredna društva, državne institucije i druga pravna lica i nevladine organizacije pogodni su za primanje odlikovanja Bosne i Hercegovine. Pogodni su i strani državljani, strane i međunarodne organizacije i institucije. Moguće je dobiti ukras posmrtno.
Jedina ovlaštena institucija za dodjelu ordena, odlikovanja i medalja Bosne i Hercegovine je Predsjedništvo Bosne i Hercegovine.
Vrhov Dol
Vrhov Dol je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Maribor, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Maribor.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1992. iskazivano pod imenom Vrhov Dol–del.''
Rebići
Rebići (ital. Rebeci) su naseljeno mjesto u sastavu općine Barban, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Pula.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Prhati.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Rebići je imalo 120 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Bitka na Jermuku
Bitka na Jermuku (ar.معركة اليرموك, grč. Hieromyax, Ἱερομύαξ) je najveća bitka vođena između muslimanskih snaga Pravednog halifata i vojski Bizantijskog Carstva. Bitka se sastojala od nekoliko bitaka vođenih tokom šest dana avgusta 636. godine u blizini rijeke Jermuk, u području današnje sirijsko - jordanske granice, jugoistočno od Galilejskog mora. Rezultat ove bitke je potpuna pobjeda muslimana i kraj bizantijske vladavine Sirijom. Bitka na Jermuku se smatra jednom od najvažnijih presudnih bitaka u historiji ratovanja, a ujedno predstavlja i prvi veliki val muslimanskih osvajanja nakon smrti poslanika Muhammeda a. s., nagovještavajući tako brz napredak muslimanskog osvajanja tada kršćanskog Levanta. Kako bi provjerili arapsku snagu i vratili izgubljene teritorije, car Heraklije je poslao ogromnu vojnu ekspediciju u Levant, maja 636. godine. Kada se bizantijska vojska približila muslimanskim snagama, muslimani su se povukli iz Sirije i pregrupisali svoje snage u dolini rijeke Jermuk, gdje je Halid ibn Velid, nakon što je dobio pojačanje, odnio veličanstvenu pobjedu nad brojčano višestruko nadmoćnijom bizantijskom vojskom. Bitka na Jermuku se smatra jednom od najvećih Halidovih vojnih pobjeda, kojom je zacementirao svoj ugled jednog od najvećih taktičara i zapovjednika konjice u historiji ratovanja.
Povod za bitku
thumb|right|230px|alt=Map detailing the Rashidun Caliphate's invasion of the Levant|Detaljna mapa muslimanske invazije [[Levanta]] Tokom posljednjih Bizantijsko-sasanidskih ratova 610. godine, Heraklije je postao car Bizantije, nakon svrgavanja svog prethodnika Foke. U međuvremenu su sasanidi osvojili Mezopotamiju i 611. godine zauzeli Siriju i ušli u Anadoliju. Heraklije je 612. godine uspio istjerati Perzijance iz Anadolije, ali i odlučio ih poraziti 613. godine kada je pokrenuo veliku ofanzivu u Siriji protiv Perzijanaca. Tokom naredne decenije Perzijanci su bili uspješni u osvajanju Palestine i Egipta. Međutim, Heraklije je bio pripremljen za kontranapade obnavljajući svoju vojsku. 622. godine, on je konačno pokrenuo ofanzivu protiv Perzijanaca. Nakon što je ostvario veliku pobjedu nad Perzijancima i njihovim saveznicima na Kavkazu i Armeniji, 627. godine pokrenuo je zimsku ofanzivu protiv Perzijanaca u Mezopotamiji ostvarivši odlučujuću pobjedu u Bitci kod Ninive. Tokom ove zimske ofanzive Heraklije je čak ugrozio i perzijski glavni grad Ktesifon, koji se nalazio nedaleko od današnjeg Bagdada. Izgubivši ugled ovim nizom vojnih poraza, Hozroje II Parviz svrgnut je i ubijen u puču koji je predvodio njegov sin Kavad II. U međuvremenu, na Arabijskom poluostrvu je došlo do brzog razvoja političke situacije, gdje je Poslanik Muhammed propovijedao islam i 630. godine uspješno ujedinio većinu Arabije u jednu političku cjelinu. Poslije Muhammeda kao prvi halifa izabran je Ebu-Bekr, koji je morao povesti ratove protiv nekoliko arapskih plemena koji su se odmetnuli od islama. Tokom arapskih ratova 632.-633. godine (poznatih i kao Ratovi Ride) protiv otpadnika, Ebu Bekr je uspio objediniti Arabiju pod centralnom vlašću halife čije sjedište je bilo u Medini. Nakon što su pobunjenici bili podčinjeni, Ebu Bekr je otpočeo osvajački rat, počevši s Irakom. Šaljući svog briljantnog vojskovođu, Halida ibn Velida, Irak je osvojen u nizu uspješnih kampanja vođenih protiv Sasanidskog Perzijskog Carstva. Nakon što je Halid osnovao muslimansko uporište u Iraku, Ebu Bekr je objavio poziv na oružje za invaziju na Siriju, u februaru 634. godine. Muslimanska invazija Sirije je niz pomno planiranih i dobro koordiniranih vojnih operacija gdje se akcenat stavio na upotrebu vojne strategije umjesto upotrebe čiste vojne snage protiv bizantijskih odbrambenih formacija. Muslimanska vojska, brojčano inferiorna, nije imala uspjeha protiv višestruko brojnijih bizantijskih vojski pa su muslimanski zapovjednici zatražili pojačanje. Ebu Bekr je iz Iraka u Siriju poslao svog najboljeg vojskovođu, Halida ibn Velida koji je s pojačanjem otpočeo invaziju Sirije. U julu 634. godine, Bizantijci su poraženi u bitci na Adžnadajnu. Damask je vojnički osvojen u septembru iste godine tokom opsade, a zatim slijedi Bitka kod Fahla gdje je posljednji značajni garnizon Palestine poražen i potućen do nogu.
Nakon što je Ebu Bekr umro 634. godine, njegov nasljednik, drugi halifa, Omer ibn el-Hattab bio je odlučan nastaviti tamo gdje je stao njegov prethodnik, tj. širenja muslimanske vlasti u dubinu Sirije. Iako su prethodne vojne kampanja bile uspješne, Halida ibn Velida je zamijenio s Ebu-Ubejde Amir ibn El-Džerrahom. Nakon što su osigurali južnu Palestinu, muslimanske snage su napredovale trgovačkim putem gdje su Tiberijada i Baalbek pali bez velike borbe, a Homs je osvojen početkom 636. godine. Time je bio otvoren put za muslimanski pohod preko Levanta.
Bizantijski kontranapad
thumb|right|240px|alt=map of Muslim and Byzantine troop movement prior to yarmuk|Pokreti muslimanskih i bizantijskih trupa uoči bitke na Jermuku. Nakon što su zauzeli Homs, muslimani su bili samo na korak do Halepa, bizantijskog uporišta i Antiohije, gdje se nalazila rezidencija Heaklija. Ozbiljno uznemiren zbog niza poraza, Heraklije se priprema za protuudar za ponovno sticanje izgubljenih područja. 635. godine Jazdegerd III, car Perzije, tražio savez s bizantsim carem. Heraklije udavanjem svoje kćerke sa Jazdegerdom III, rimskom tradicijom cementira ovaj savez. Dok se Heaklije sprema za veliku ofanzivu na Levant, Jazdegerd izvodi simultani protunapad u Iraku, što je značilo da su dobro koordinirani. Kad je Heraklije pokrenuo svoju ofanzivu maja 636. godine, Jazdegerd nije mogao koordinirati s ovim manevrom što je bilo odlučujuće da plan propadne. Bizantijske pripreme su počele krajem maja 635. godine i već slijedeće 636. godine Heraklije je imao veliku vojnu silu koncentrisanu u Antiohiji, u sjevernoj Siriji. Vojska se sastojala od kontingenata Bizantijaca, Slavena, Franka, Gruzijaca, Armena i kršćanskih Arapa. Ova sila bila je organizovana u pet vojski, zajednički vođa bio je Teodor Trithourius. Armenac Vahan, bivši komandant garnizona u Homsu, je napravio ukupno polje komandanata, a pod njegovom komandom se nalazila čisto armenska vojska. Bukcinator, slavenski knez, komandovao je Slavenima dok je Jabalah ibn el-Aiham, komandovao isključivo kršćanskom arapskom vojskom. Preostali kontingenti, svi evropski, bili su smješteni u Gregoriju i Dairjanu. Heraklije je lično nadgledao operaciju iz Antiohije. Bizantski izvori spominju i Niketasa, sina perzijskog generala Šahrbaraza, među komandantima, ali nije sigurno kojom vojskom je komandovao.
Bojno polje
Bojno polje se nalazilo oko 65 kilometara jugoistočno od Golanske visoravni, u brdovitoj regija koja se nalazi na sadašnjoj granici između Izraela, Sirije i Jordana, istočno od Galilejskog mora. Bitka se odigrala na ravnici Jermuk, koja je sa zapadne strane zatvorena rubovima dubokim oko 200 m. Ovaj klanac se spaja sa rijekom Jermuk, pritokom rijeke Jordan. Na sjeveru je nalazi cesta Jabija, a na istoku brda Azra, iako su ova brda bila izvan stvarnog bojnom polju. Na bojnom polju postojalo je samo jedno strateško mjesto: uzvišenje sa oko 100 m visine poznato kao Tel al Jumm'a. Sa tog mjesta, na kojem se nalazila muslimanska vojska, pružao se dobar pogled na Jermuk. Klancu na zapadu bojnog polja moglo se pristupiti na nekoliko mjesta te 636. godine, i imao je jedan glavni prijelaz: most u blizini današnjeg sela Kafir-ul-Ma. Logistički gledano, Jermuk je imao dovoljno vode i pašnjaka za održanje obje vojske. Polje se smatralo kao odličnim mjestom za manevre konjice.
Brojno stanje sukobljenih vojski
Većina ranih muslimanskih proračuna govori o veličini muslimanskih snaga koje se kretale između 24.000 i 40.000 vojnika, dok su bizantijske snage brojale između 100.000 i 400.000 vojnika. Moderne procjene o broju vojnika suprostavljenih vojski variraju: procjene za bizantijske snage kreću se uglavnom između 80.000 i 150.000. Procjene za muslimansku vojsku se kreću između 25.000 i 40.000. U oba slućaja bizantijske snage su bile višestruko brojnije od muslimanskih.
Muslimanska vojska
Po dolasku Halida ibn Velida u Siriju, održano je vojno viječanje, gdje je Halid i formalno preuzeo ulogu glavnog komandanta muslimanskih vojski te počeo savjetovanje sa ostalim vojskovođama. Muslimanske snage je reorganizovao u 36 pješadijske jedinice i 4 konjaničke jedinice od kojih je jedna bila elitna konjanička jedinica koju je držao u rezervi. Vojska je organizovana u Tabi'a formaciji, kao čvrsta, defanzivna pješadijska formacija. Srednji dio vojske je bio pod komandom Ebu-Ubejde Amir ibn El-Džerraha. Lijevim krilom vojske komandovao je Jezid ebu Sufjan a desnim Amr b. As i Surahbil b. Hasen. Centar, lijevo i desno krilo vojske dobili su konjaničke jedinice, koji su se trebale koristiti kao rezerva za kontranapad u slučaju da bizantijci probiju muslimanske redove. Iza centra nalazila se elitna konjanička jedinica pod ličnom komandom Halida. U slučaju prezauzetosti komandovanjem kompletnom vojskom, komandu nad ovom elitnom jedinicom preuzimao bi Dharar ibn al-Azwar. Tokom borbe, Halid je više puta odlučno koristio ovu elitnu rezervnu jedinicu.
Bizantijska vojska
Nekoliko dana nakon što su muslimani stigli na Jermuk, bizantijska vojska, predvođena lahko naoružanom vojskom Džabalaha ibn Aihama, premjestila se naprijed i uspostavila snažno utvrđene kampove sjeverno od Wadi-ar-Rakada. Desno krilo bizantijske vojske bilo je na južnom kraju ravnice, u blizini rijeke Jermuk. Lijevo krilo je bilo na sjevernoj strani, sa relativnom izloženošću naprijed. Vahan, jedan od bizantijskih vojskovođa, je rasporedio carsku vojsku na istok, s prednje strane, na dužini od oko oko 13 kilometara, pokušavajući da pokrije cijelo područje između klisure rijeke Jermuk na jugu i rimskog puta za Egipat koji se nalazio na sjeveru, te su ostale značajne praznine između bizantijskih jedinica. Desnim krilom je komandovao Gregori a lijevim strane Kanatir. Srednji dio formacije je formiran od vojske kojom je komandovao Dairjan i armenske vojske pod komandom Vahan, pod sveukupnim zapovjedništvom Dairjana. Rimska regularna teška konjica, je podijeljena jednako među četiri vojske. Svaka vojska rasporedila je svoju pješadiju na čelo a konjica kao rezerva je bila u pozadini. Vahan je rasporedio Džabalahove krščanske Arape, sa konjima i devama kao jedinice za čarke i lakše okršaje do dolaska njegovih jedinica. Rani muslimanski izvori spominju da je Gregorijeva vojska koristila lance da bi se vojnici međusobno povezali. Desetak vojnika su bili međusobno povezani za svoja stopala lancima kako bi se spriječilo njihovo bježanje s bojnog polja. Međutim, moderni historičari sugerišu da su Bizantijci usvojili grčko-rimsku testudo vojnu formaciju, u kojoj vojnici stoje rame uz rame sa štitovima podignutim visoko i aranžmanom od 10 do 20 vojnika koji su na taj način u potpunosti bili zaštićen sa svih strana, pri čemu svaki vojnik pokriva susjednog pratioca.
Bitka
[[Datoteka:Mohammad adeel-day-0.PNG|thumb|right|alt=map detailing the respective troop deployment before the battle.|Raspored trupa prije same bitke.
{{legend|#ef1000|Muslimanske trupe}} {{legend|#5200FA|Bizantijske trupe}}]] S obzirom da se dogovor između susprostavljenih strana, koje su čvrsto držale svoje položaje skoro tri mjeseca, nije postigao diplomatski, a imajući u vidu kontinuirano jačanje muslimanske vojske, Bizantijci su odlučili prvi napasti. Naime, muslimanima je pomoć pristizala u malim grupama ali kontinuirano sa ciljem da se neprijatelj demorališe i da se stvori utisak o brojnosti muslimanske vojske koja je ipak i sa tim pojačanjem, nekoliko puta bila malobrojnija od bizantijske. Ista taktika je uspješno ponovljena i za vrijeme bitke na Kudsiji. Bitka je započela 15. augusta 636. godine i trajala je punih 6 dana.
Prvi dan
Bitka je započela u zoru 15. augusta 636. godine. Obje vojske su se postrojile za bitku sa međusobnim rastojanjem između prvih linija od oko 1,5 km. Muslimanski hroničari su zabilježili da je prije same bitke, Gregori, komandant jedinice vizantijskog desnog centra, odjahao do muslimanskih linija i prihvatio islam, te je isti dan bitke postao i šehid. Bitka je počela međusobnim dvobojima istaknutih pojedinaca sa obje strane. To su bili posebno obučeni mačevaoci i kopljanici, sa ciljem da se u dvobojima ubije što više neprijateljskih zapovjednika čime bi se u velikoj mjeri poljuljao njihov moral. U podne, nakon što je izgubio više svojih komandanata u duelima, Vahan je naredio ograničeni napad trećinom svoje pješadije kako bi testirao snagu i strategiju muslimanske vojske, koristeći svoju brojnost i superiornost u naoružanju, pokušavajući probiti najslabije tačke u muslimanskoj odbrani. Međutim, bizantijskom napadu nedostajala je odlučnost. Mnogi bizantijski vojnici nisu bili su u mogućnosti da ostvare odlučan pritisak na muslimanske veterane. Borba je uglavnom bila umjerena, iako je na nekim mjestima bila posebno intenzivna. Vahan je potom ojačao svoj napad i borba se nastavilo sve do zalaska sunca nakon čega su se obje strane povukle u svoje logore.
Drugi dan
thumb|right|alt=day-2 battle map phase 1, showing Byzantine wings pushing back respective Muslim wings.|Drugi dan bitke, faza 1. thumb|right|alt=day-2 battle map phase2, showing khalid's flanking attack on Byzantine left flank with his mobile guard.|Drugi dan bitke, faza 2.
Faza 1:
16. augusta, Vahan je odlučilo pokrenuti napad pred zoru, sa ciljem da uhvati muslimanske snage nespremne za vrijeme vršenja jutarnje molitve, klanjanja sabah namaza. Planirao je uključiti svoje dvije centralne vojske kako bi zadržao muslimaski centar dok bi glavnina njegovih snaga trebala napasti muslimansko lijevo i desno krilo tj. bokove pri čemu su ih trebali ili razbiti u tom nastojanju ili sabiti prema centru. S obzirom da Bizantijci nisu jače pritisnuli muslimanski centar, namjeravajući prikliještiti taj dio muslimanske vojske spriječivši ga u ispomoći krilima, centrar muslimanske vojske je ostao stabilan. Ali na krilima je situacija bila drugačija. Bizantijsko lijevo krilo koje se sastojalo od pripadnika Slovenskih naroda, napali su punom snagom muslimansko desno krilo i primorali ga na povlačenje. Amr Ibn-el-As, komandant muslimanske pješadije na desnom krilu naredio je svojoj konjici u rezervi kontranapad čime je neutralisao bizantijsko napredovanje i stabilizirao borbenu liniju na desnom krilu za neko vrijeme. Međutim, bizantijska brojna nadmoćnost ih je primorala na povlačenje prema svom baznom kampu.
Faza 2:
Halid ibn Velid, svjestan teške situacije na krilima svoje vojske, naredio je konjici na desnom krilu napad na sjeverno krilo bizantijske lijeve strane dok je on sa svojim elitnom konjaničkom jedinicom, koju je čuvao u rezervi, istovremeno napao južnu stranu bizantijskog lijevog krila, dok je sa desne strane desnog krila napao pješadijom. Tim trostranim napadom prisilio je bizantijsko lijevo krilo na povlačenje čime je Amr vratio prvobitno izgubljene položaje i počeo reorganizivati svoje snage za slijedeći napad. Situacija na muslimanskoj lijevoj strani kojom je komandovao Jezid je bila znatno ozbiljnija. Lijevo krilo bez pomoći rezervih snaga i uz brojčanu nadmoć Bizantijaca nije se moglo oduprijeti pa su se počeli povlačiti prema baznom kampu. Koristeći Testudo formaciju bizantijska se vojska kretalo sporo uz odličnu odbranu svojih snaga. Jezid je upotrijebio svoju konjicu ali je uz ovu formaciju napad bio odbijen. Uprkos otporu, na trenutak se učinilo da plan Vahana uspijeva. Centar muslimanske vojske je ostao prikovan dok su bokovi odbačeni unazad. Međutim, iako krila muslimanske vojske nisu bila razbijena, njihov moral je bio ozbiljno narušen. Pri povlačenju muslimanske vojske, žene iz muslimanskog kampa, predvođene Hindom, rastavile su svoje šatore i svojim muževima počele da pjevaju improvizovanu pjesmu sa bitke na Uhudu koju su tada pjevale vojski koja se borila protiv muslimana
Afroevroazija
300px|right Afrika-Evroazija je superkontinent i najveća kopnena masa na svijetu na kojoj živi 85% ukupnog stanovništva. Tipično se dijeli na kontinente Afriku i Evroaziju (koja je kulturno, ali ne i geografski, podijeljena na Evropu i Aziju), a granicu između njih čini Sueski kanal. Historičari iz škole kulturnog materijalizma dijele je prema različitim poljoprivrednim sistemima na Evroaziju-Sjevernu Afriku i Subsaharsku Afriku.
Bitka na Jermuku
Faza 2:
''O vi koji bježite od svojih vjernih žena
Afroevroazija
Neki geografi i historičari veliku kopnenu masu Afroevroazije nazivaju i Evroafroazija ili Afroazija (zanemarivši evropsko poluostrvo), iako ti termini nikada nisu ušli u opću upotrebu. Afrika-Evroazija se ponekad naziva i Svjetskim ostrvom, posebno u geopolitici.
Bitka na Jermuku
Faza 2:
koje posjeduju ljepotu i vrline;
i ostavljate ih nevjerniku,
omraženom i zlom nevjerniku,
da ih posjeduju, sramote i upropaste.'' Ovaj detalj uz dodatne napore povrati moral u muslimanske redove koji se prisabraše u bojne redove i vratiše se na bojno polje.
Faza 3:
thumb|right|alt=day-2 battle map phase 3, showing khalid's flanking attack on Byzantine right flank with his mobile guard.|Drugi dan bitke, faza 3. Nakon što je uspio stabilizovati desno krilo svoje vojske, Halid je sa svojom elitnom konjicom prešao na lijevo krilo. Naredio je da Darar ibn al-Azwar sa svojim jedinicama napadne dio vojske kojom je komandovao Dairjan kako bi odvratio pažnju i spriječio povlačenje bizantijskog desnog krila i zauzimanje boljeg položaja za odbranu. Sa ostatkom rezervne konjice napao Gregorijevo krilo. Ponovo, pod istovremenim napadima sprijeda i sa bokova, Bizantijci su se morali povuči natrag, ali mnogo sporije jer su morali da zadrže svoju formaciju. Pred zalazak sunca centralni dijelovi vojski su došli u kontakt i povukli su se na prvobitne položaje tako da su vojske došle na svoje prvobitne položaje gdje su se nalazile to jutro prije drugog dana bitke. Nakon što su Bizantijci preuzeli inicijativu i tokom dana i ostvarili napredak, muslimanske snage su do kraja dana uspjeli to nadoknaditi. Smrt bizantijskog komandanta Dairjana i neuspjeh Vahanovog plana doveo je do demoralisanja carske vojske, dok je Halid uspješnim kontranapadima ohrabrio svoju vojsku iako malobrojniju i dao im dodatnu čvrstinu. Bio je to važan momenat za dalji tok bitke.
Faza 1:
Bitka je otpočela sa vizantijskim napadom na muslimansko desno krilo i desni centar. Nakon bizantijskog napada, muslimansko desno krilo se povuklo unazad u čemu ih je slijedio i desni centar. Međutim, uspjeli su se na dovoljnoj udaljenosti od baznog kampa reorganizovati, održati svoje položaje i pripremiti se za kontranapad.
Faza 2:
Imajući u vidu činjenicu da je glavnina bizantiskog napada usmjerena na desnu stranu muslimanske vojske, Halid ibn Velid je sa elitnom konjicom napao desnu stranu bizantijskog lijevog centra, dok je konjica desnog krila napala lijevo krilo. Bitka se vrlo brzo rasplamtala. Na obje strane bilo je mnogo gubitaka. Pa ipak, zahvaljujući pravovremenosti i uspješnoj taktici, muslimani su do zalaska sunca ponovo vratili Bizantijce na početne položaje.
Faza 1:
Vahan je odlučio da istrajesa planom od prethodnog dana jer je bio uspješan u nanošenje štete desnoj strani muslimanske vojske. Kanatir je sa dvije vojske Slavene i uz pomoć Armenaca i kršćanskih Arapa na čelu sa Džabalahom napao desni centar i desno krilo muslimana. Muslimani su se opet povukli. Halid je ponovo ušao u okršaj sa svojom elitnom konjicom. Iz predostrožnosti, izbjegavajući sukob na širem frontu, zbog inferiornosti u brojnom stanju, Halid ibn Velid je naredio Ebu Jazidu i Ubejdu na lijevoj strani muslimanske vojske napad na Bizantijce na odgovarajućim tačkama borbene linije. Napad će rezultirati sprečavanjem napretka izantijske vojske.
Faza 2:
Halid je podijelio svoju konjica na dva dijela koji su napali bokove bizantijskog lijevog centra, dok je pješadija muslimanskog desnog centra napala sprijeda po sredini. Zahvaljujući ovom trostrukom manevru Bizantijci su se povukli. U međuvremenu muslimansko desno krilo krenulo je u kontranapad, konjica je napala krajnji lijevi bok dok je pješadija udarila pravo u Bizantijce. I ovaj dio bizantijske vojske se usljed muslimanskog napada morao povući nazad.
Dok se Halid uspješno nosio sa Armencima tokom popodneva, stanje na drugom kraju se pogoršalo. Uvođenjem u borbu bizantijskih konjanika sa lukovima i strijelama, Ubejdove i Ebu Jazidove trupe su izložene intezivnom streličarskom napadu, sprečavajući ih tako da probiju bizantijske linije. Mnogi muslimanski vojnici su izgubili vid od bizantijskih strelica toga dana, koji je nakon toga postao poznat kao "Dan izgubljenih očiju". Vjeruje se da je i Ebu Sufjan izgubio oko tog dana. Usljed općeg napada, muslimanska vojska se počela povlačiti izuzev jednog dijela kojeg je predvodio Ikrimah ibn Ebi-Jahl, a koji se nalazio na lijevoj strani Ebu Ubejdove vojske. Njegova vojska je pokrivala povlačenje muslimana sa 400 konjanika koji su napadali isturene dijelove bizantijske vojske dajući time vremena muslimanskoj vojsci da se reorganizuje i krene u kontranapad u cilju povratka pozicija. Svi Ikrimahovi ljudi su ili ozbiljno ranjeni ili su poginuli tog dana. Ikrimah ibn Ebi-Jahl, Halidov prijatelj iz djetinjstva, je smrtno ranjen i kasnije te večeri je i preminuo.
Peti dan
Tokom četverodnevnog napada Vahanove snage nisu uspjele postići nikakav napredak pretrpivši velike gubitke. Posebno veliki gubici su se desili tokom neuspješnog bočnog kontranapada mobilne straže. Rano ujutro petog dana bitke, Vahan je poslao izaslanika u muslimanski logor kako bi izdejstvovao primirje u narednih nekoliko dana i pokušao održati nove pregovore. Ustvari, time je želio dobiti na vremenu i reorganizirati svoje snage. S druge strane, Halid ibn Velid je smatrao da je na dohvat pobjede te je odbio prijedlog. Do tog momenta muslimanska strana se fokusirala uglavnom na strategiju odbrane pa je Halid procijenivši povoljan momenat odlučio preuzeti ofanzivu, reorganizirajući pri tome svoje trupe. Sve konjaničke jedinice bile su grupirane u jednu snažnu silu sa mobilnom stražom koja je služila kao njena jezgra. Ukupno je bilo oko 8.000 konjanika efektivno raspoređenih i spremnih za ofanzivni napad sljedećeg dana. Ostatak dana prošao je neusiljeno. Halid je planirao da zarobi bizantijske trupe, presijecajući svaku moguću odstupnicu. Na terenu na kojem se odvijala bitka bile su tri prirodne barijere, tri klisure sa svojim strmim klancima, Wadi-ur-Rukad na zapadu, Wadi el Jermuk na jugu i Wadi el Allah na istoku. Sjevernu rutu je trebala blokirati muslimanska konjica, međutim bilo je nekih, preko 200 metara dubokih klanaca na zapadu a strateški najvažniji prolaz je bio preko mosta Ajn el Dakar. Halid je noću poslao Darara sa 500 konjanika da osigura taj most. Darar se kretao po sjevernom boku Bizantinaca i zauzeo most. Ovaj manevar se pokazao kao odlučujući potez tokom sljedećeg dana bitke.
Šesti dan
20. augusta, posljednjeg dana bitke, Halid se odlučio sprovesti u djelo jednostavan, ali odvažan plan napada. Svojom masovnom konjicom namjeravao je izvući bizantijsku konjicu s bojišta kako da bi pješadija, koja je činila glavninu carske vojske, ostala bez podrške konjice i tako bila izložena napadnu sa bokova i pozadine. U isto vrijeme planirao je odlučno napasti lijevi bok Bizantijaca te ih prisiliti da se pokrenu ka klancu na zapadu.
Faza 1
Halid je naredio opći napad na bizantijsku prednju stranu a konjicom kojom je komandovao galopirao je na lijevi bok Bizantinaca. Dio njegove konjice upustio se u sukob s konjicom na lijevom bizantijskom boku a ostatak konjice je napravio polukružni zahvat i napao stražnji dio pješadije na lijevom boku. Istovremeno, muslimansko desno krilo napravilo je pritisak s prednje strane. Pod tim pritiskom, bizantijsko lijevo krilo se povuklo nazad i razbijeno raspršilo se u velikom neredu u bizantijski lijevi centar. Preostala muslimanska konjica zatim je napala bizantijsku konjicu koja se nalazila na lijevoj strani u pozadini dok ih je druga polovica konjice frontalno pritiskala, odvodeći ih s bojišta na sjever. Tada je desni dio muslimanske pješadije napao bizantijski lijevi centar dok su desnim centrom napadali frontalno.
Faza 2
Vahan je, primijetivši značajniji manevar muslimanske konjice, naredio svojoj konjici da se grupiše. Međutim izvođenje tog manevra bilo je presporo i prije nego je Vahan uspio organizirati svoju tešku konjicu, Halid je svoju konjicu poveo natrag s namjerom da napadne koncentrirane bizantijske eskadrile konjice, napadajući ih s prednje i bočne strane dok su se još kretali u formaciju. Dezorganizirana i dezorijentirana bizantijska teška konjanica je ubrzo preusmjerena i raspršena na sjever, ostavljajući tako pješadiju svojoj sudbini.
Faza 3
S obzirom da je bizantijska konjica u potpunosti preusmjerena, Halid se okrenuo lijevom centru bizantijske vojske koji je već izdržao dvostruki napad muslimanske pješadije ali je usljed ovog Halidovog napada konačno slomljen.
Posljednja faza
Povlačenjem bizantijskog lijevog centra započelo se opće povlačenje bizantijske vojske. Halid je poveo svoju konjicu na sjever kako bi Bizantijcima blokirao sjevernu odstupnicu. Zbog toga Bizantijci su se povukli zapadno prema Wadi-ur-Ruqqadu gdje je postojao most u Ajn el Dakaru za siguran prijelaz preko dubokih klisura ravnice Wadi-ur-Ruqqad. Darar je već uočio most kao dio Kalidovog plana od prethodne noći. Jedinica od 500 konjanika poslana je da blokira taj prolaz. U stvari, to je bio put kojim je Kalid želio da se Bizantijci tokom povlačenja čitavo vrijeme povlače. Blokiranjem i ove odstupnive Bizantijci su se našli okruženi sa svih strana. Usljed te situacije, neki su padali u duboke kotline s strmih padina, drugi su pokušavali pobjeći preko vode ili se spasiti na bilo koji način. Ipak, veliki broj vojnika uspio je pobjeći od pokolja. Jona, grčki doušnik Pravednog halifata tokom tokom osvajanja Damaska, poginuo je u ovoj bitci. Muslimani nisu imali zarobljenih Bizantijaca u ovoj bitci. Teodor Trithurios, komandant bizantijske vojske poginuo je na bojnom polju, dok je Niketas uspio da pobjegne i stigao do Emesa. Džabalah ibn al-Ajham je također uspio pobjeći te se kasnije, na kratko vrijeme, pridružio muslimanima, ali je ubrzo ponovo prešao na bizantijski dvor.
Posljedice
Odmah po završetku ove operacije, Halid je sa svojom lahkom konjicom krenuo na sjever kako bi sustigao odbjegle bizantijske trupe. Sustigao ih je u blizini Damaska ​​gdje se nastavila borba. Tu je stradao i Vahan, koji je izbjegao sudbinu većine svojih ljudi na Jermuku. Halid je nakon toga ušao u Damask, ponovo osvojivši taj grad.
Kad su vijesti o katastrofalnom porazu njegove vojske stigle do bizantijskog cara Heraklija u Antiohiji, bio je razočaran i bijesan. Za poraz kod Jermuka okrivio je svoje zločine, prije svega misleći na incestuozni brak sa svojom nećakinjom Martinom. Pokušao bi sa preuzimanjem ponovne kontrole nad pokrajinom da je imao resurse, ali nakon poraza na Jermuku ne samo da nije imao navca već nije imao ni dovoljno ljudstva za odbranu ostatka teritorije pokrajine. Umjesto toga, povukao se u crkvu u Antiohiji, gdje je prisustvovao svečanoj crkvenoj službi. Održao je sastanak sa svojim savjetnicima u crkvi i razmotrio novonastalu situaciju. Gotovo jednoglasno su se usaglasili i prihvatili činjenicu da je poraz bio rezultat Božije volje i rezultat grijeha ljudi koji su naseljavali njegovu zemlju kao i njegovih ličnih grijeha. Heraklije se tokom noći otisnuo na more s namjerom da ode u Carigrad. Kaže se da je, dok je njegov brod isplovljavao, posljednji put se oprostio od Sirije, rekavši:
Zbogom, zbogom Sirijo, moja pokrajino. Sada si nevjernička. Mir s tobom, Sirijo, kako li ćeš divna zemlja biti za neprijatelja.
Heraklije je napustio Siriju sa svetom relikvijom Pravog križa koji je, zajedno s drugim relikvijama tajno ukrcan na brod kako bi se zaštitile od nadolazećih Arapa. Kaže se da se car bojao vode te je zbog toga napravljen pontonski most da Heraklije pređe Bosforom u Carigrad. Nakon napuštanja Sirije, car se počeo koncentrirati na preostale snage umjesto za odbranu Anadolije i Egipta. Bizantijska Jermenija pala je u ruke muslimana tokom perioda od 638. do 639. nakon čega je Heraklije stvorio tampon zonu u centralnoj Anadoliji naredivši da se evakuišu sve utvrde istočno od Tarza. Od 639. do 642. muslimanska vojska predvođena Amr ibn el-Asom, koji je komandovao desnim bokom muslimanske vojske tokom bitke na Jermuku, je osvojila do tada bizantijski Egipat.
Bubrežna vena
Bubrežne vene su one vene koje odvode krv iz bubrega. One povezuju bubreg sa donjom šupljom venom i odnose filtriranu krv iz bubrega.
Struktura
Postoji jedna vena po bubregu koja se dijeli na četiti kraka, pri izlasku iz bubrega:
To je za razliku od desne strane tijela, gdje se te vene odvode direktno u IVC.
Često će svaka bubrežna vena imati granu koja prima krv iz mokraćovoda.
Varijacija
Obično su pojedinačne za svaki bubreg, osim u slučaju višestruke bubrežne vene. Kod nekih ljudi lijeva bubrežna vena prolazi iza trbušne aorte, umjesto ispred nje, što se naziva retroaortna lijeva bubrežna vena, koja je poznata i kao "Schnitkerova vena". Ako postoji i vena koja prolazi ispred i jedna iza aorte, to se naziva cirkumaortna bubrežna vena.
Klinički značaj
Bolesti povezane s bubrežnom venom uključuju trombozu bubrežnih vena (RVT) i sindrom uklještenja bubrežne vene (poput naprave za lomljenje kore oraha).
Hemotrof
thumb|295x295px|Crni dimnjaci u [[Atlantski okean|Atlantskom okeanu obezbjeđuju energiju i hranjiva]] Hemotrofi su organizmi koji u svojim sredinama energiju dobijaju iz oksidacije elektrona donatora. Izvorske molekule mogu biti organske (hemoorganotrof i) ili neorganske (hemolitotrofi). Osobenost hemotrofa je da, za razliku od fototrofa, ne koriste solarnu energiju. Hemotrofi mogu biti:
Hemoautotrofi
thumb|200x200px| Generiranje ATP aktivnošću bakterija mliječnokiselinskog vrenja ([[Lactococcus lactis subsp. cremoris)]] thumb|200x200px|Princip generiranja energije kod [[bakterija koje oksidiraju vodik   (Aquifex aeolicus)]] Hemoautotrofi (ili hemotrofni autotrofi) ( grč. : χημία – hemo = hemijski + αὐτός - auto =  samo, samostalno  + τροφιά - trofia= hrana),  koriste  energiju iz hemijske reakcije i   sintetiziraju  sve potrebne organske spojeve iz ugljik-dioksida. Hemoautotrofi koristite neorganske izvore energije, kao što su sumporovodik, elementarni sumpor, obojeno željezo, molekulski vodik i amonijak.
Većina su bakterija ili archaea koje žive u neprijateljskim sredinama, kao što su duboke moske brazde,  jedini su primarni proizvođač i u takvim ekosistemima. Obično spadaju u nekoliko grupa:
Hemoheterotrofi
Hemoheterotrofi ili hemotrofni heterotrofi (grč.: χημία -  hemo = hemijski + ἕτερος -  hetero  = (jedan) drugi + τροφιά - trofia = ishrana)  nisu u mogućnosti da fiksiraju  ugljik za formiranje  svojih  organskih spojeva. Mogu biti:
Bakterije koje oksidiraju željezo i mangan
U dubokom okeanu, bakterija oksidacije željeza crpe svoju energiju oksidacijom željeza (II) u željezo (III). Dodatni elektron dobiju iz ove reakcije snaži ćeliju, zamjenjujući  ili povećavajući tradicijski  fototrofizam kopnene fotosinteze.
Mangan - oksidirajuće bakterije iskorištavaju magmatske  stijene od  lave u mnogome na isti način; od oksidacije Mn2+ u Mn4+. Mangan je u okeanskoj kori dna mnogo rjeđi nego željezo, ali je za bakterije mnogo lakše da ga izvuku iz magmatskih stakala. Osim toga, svaka oksidacija mangan daje otprilike dvostruko više energije nego  oksidacija željeza zbog dva puta većeg broja elektrona. Joši dalje ostaje mnogo nepoznanica  o bakterijama koje  oksidiraju mangan jer nisu bile uzgajane i dokumentirane  u dovoljnoj mjeri.
Dijagram određivanja načina ishrane
thumb|200x200px|centar|Dijagram za određivanje da li je vrsta [[autotrof, heterotrof ili neki njihov podtip]]
Primjeri hemoautotrofe konverzije
CO2 + 3H2 + O2 → CH23 + H2O ¹) Napomena: CH2O(ugljikohidrati) se koriste kao hrana za rast i gradnju organizma. U ovdje navedenim spojevima, CH2O je zapravo skraćenica za sve ugljikohidrate.
Kladje
Slovenija:
Frederuna
Gospa Frederuna (francuski: Frérone/Frédérune; ? – 10. februara 917) bila je kraljica Zapadne Franačke u ranom srednjem vijeku.
Život
Frederuna je bila sestra biskupa Bova II od Châlonsa; njihovi roditelji su danas nepoznati. Nije poznato kad je Frederuna rođena.
U aprilu 907. udala se za francuskog kralja Karla III Glupog. Karlo i Frederuna dobili su djecu, ali je Karlo bio veoma nezadovoljan jer mu je Frederuna rodila samo kćerke. Karlo je zato bio razveden od Frederune.
Frederuna je umrla 10. februara 917. te je pokopana u Reimsu.
Krušni Vrh
Krušni Vrh (njem. Gruschenberg) je naseljeno mjesto u sastavu općine Trebnje, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Vršani (Bijeljina)
Vršani su naseljeno mjesto u gradu Bijeljini, Bosna i Hercegovina.
Krušni Vrh
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Krušni Vrh je imao 33 stanovnika.
Lešje (Majšperk)
Lešje je naseljeno mjesto u sastavu općine Majšperk, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Lešje je imalo 204 stanovnika.
FK Sarajevo – sezona 2018/2019.
Statistika
U 33 odigrane utakmice (trokružni sistem takmičenja) FK Sarajevo je osvojilo 70 bodova od mogućih 99 (71% učinkovitosti) uz omjer postignutih i primljenih golova 68:20. Ostvarili su najveći broj pobjeda 21 kao i najmanji broj neriješenih (7) i izgubljenih utakmica (5). Na liderskoj poziciji su se nalazili ukupno 25 kola (neprekidno nakon 10. prvenstvenog kola).
Sastav 1. tima
Ažurirano 24. juna 2019.
Igrači iz juniorskog tima
{|
Levanjci
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Levanjci su imali 140 stanovnika.
Podumol
Podumol je naseljeno mjesto u sastavu općine Bosiljevo, Karlovačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Duga Resa.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podumol je imao 30 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Podumol je imalo 65 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Antalya (pokrajina)
Pokrajina Antalya (tur.: Antalya ili) je pokrajina koja se nalazi na mediteranskoj obali jugozapadne Turske, između planina Taurus i Sredozemnog mora.