cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Narednik James
Radnja
Thompsonovo tijelo se stavlja u lijes za transport kući, dok Sanborn nadzire postupak. On pregleda Thompsonove lične stvari na nekoliko trenutaka prije nego što je lijes zapečaćen. Po povratku u bazu, Eldridge sjedi u sobi kada psiholog, potpukovnik Cambridge ulazi i pita Eldridgea kako se osjeća, misleći na Thompsonovu smrt. Eldridge je još uvijek jako uzrujan zbog tog incidenta, sugerirajući u slučaju da je ubio čovjeka s mobitelom, Thompson bi možda još uvijek bio živ. Novi vođa tima, narednik William James, stiže u bazu. Sutradan tim odgovara na izvještaj o drugom IEDu na uskoj ulici u gradu. Nakon početne istrage, gdje su se povezali s vodom Armije koji je prijavio bombu, James je odjeven u odijelo slično onome što je Thompson nosio prije njega. Nakon što se James približava mjestu bombe, on baca dimnu granatu koja iritira Sanborna, tako da ne mogu vidjeti Jamesa dok ide dalje. James također gubi komunikaciju sa svojim članovima tima, još jedan faktor koji Sanborn smatra nedgovornim. James pronalazi artiljerijsku granatu zakopanu pod hrpom smeća. On je razoružava sa lakoćom, i onda primijeti srednju žicu koja vodi daleko od njega. On otkriva kabal i otkriva da se spaja sa još šest kablova. Kada James povlači spoj kablova, još šest granata se otkriva. Drugi kabal vodi do obližnje zgrade. On razoružava šest novih granata, ali samo što je to uradio, on primijeti čovjeka koji brzo napušta zgradu, vjerovatno bombaš. James pokazuje jedan od malih detonatora iz jedne od granata i osmjehuje se na čovjeka, koji nestaje iz vida. Po povratku u njegov Humvee, Sanborn kaže Jamesu da treba više komunicirati tokom operacija, a ne da smatra svoju dužnost kao samo svojom. James odbacuje njegovo mišljenje.
Tim je ponovo pozvan na drugo mjesto gdje je postavljena bomba. Ovaj put, bomba je u automobilu parkiranom ispred zgrade Ujedinjenih naroda. Kad je bila zgrada evakuirana, James oblači zaštitno odijelo i odlazi prema automobilu, kojeg iznenada zahvata plamen. James koristi aparat za gašenje požara da ugasi vatru i počinje ispitivati ​​automobil dok Eldridge i Sanborn zauzimaju svoje pozicije kao izvidnica. James otvara prtljažnik i pronalazi nekoliko artiljerijskih granata iste vrste koje je vidio dan prije. Nakon nekoliko trenutaka, on skida svoje zaštitno odijelo u potpunosti, znajući da ga neće zaštititi; u automobilu ima dovoljno eksploziva da može ubiti svakoga u blizini, uključujući i članove njegovog tima, čak i ako zauzmu zaklon. James razoružava granate i počinje da pretražuje automobil kako bi pronašao detonatore, proces koji traje nekoliko minuta. U jednom trenutku, kada Sanborn pokušava razgovarati s njim kroz slušalice, James ih skida i baca u stranu. Još nekoliko vrlo napetih minuta prolazi dok James pretražuje automobil. Sanborn i Eldridge primjećuju nekoliko grupa Iračana kako ih gledaju s krovova i sa minareta. Oni također vide čovjeka kako snima incident s video kamerom. U automobilu, James konačno pronalazi detonator i vadi ga. Nakon što se vratio u Hummer, on pali cigaretu ali ga Sanborn udara šakom u lice, zato što je odbio da mu odgovori na njegova pitanja. James izgleda kao da nije ljut na Sanborna. Pukovnik na sceni prilazi Jamesu i jasno je impresioniran njegovim jakim živcima i sposobnošću da odrađuje takve zadatke. Kad ga on pita koliko je bombi onesposobio, James mu daje tačan broj. Pukovnika je to još dodatno impresioniralo.
Tim odlazi u pustinju detonirati eksploziv koji su prikupili u raznim misijama. Nakon što se pripremaju detonirati drugu bombu, James zaustavlja Sanborna i na kratko odlazi do zone za eksplozije kako bi donio rukavice koje je on ostavio tamo. Dok je James išao, Sanborn kaže Eldridgeu da, zbog opasne prirode eksploziva koji detoniraju u pustinji, bilo bi lako podmetnuti mu da bomba eksplodira dok je on tamo i tvrditi kasnije da je sve bilo slučajno. Sanborn izgleda prilično odlučan u toj namjeri, ali Eldridge ga uvjerava da to ne radi.
Dok su se vraćali nazad u grad, tim vidi dva SUV-a parkiranih na njihovom putu. Oni im se približavaju a ljudi koji su stajali u blizini vozila brzo slušaju naređenja Sanborna i njegovog tima, spustivši svoje oružje. Jedan od muškaraca se otkriva da je britanski komandos tako da tenzija popušta. Britanac kaže da imaju probušenu gumu, ali im je ručka na dizalici pukla. James im nudi svoju opremu iz svog Hummera. Dok jedan od britanaca štima gumu, drugi im pokazuje zarobljenike (vjerovatno neki viši irački funkcioneri) koje planiraju predati za novčanu nagradu. Odjednom, čovjek koji je popravljao gumu pada od snajperske vatre. Svi zauzimaju zaklon; britanski komandos nemilosrdno puca u svoje zatvorenike koji su pokušavali pobjeći, ali nagrada za hvatanje je ista - mrtav ili živ.
Izgleda da je incident stvorio snažnu vezu između Jamesa i njegovog tima. Nakon što su shvatili da su pravi tim koji može dobro raditi zajedno, oni slave u kasarnoj. James im pokazuje kutiju sa komadima prikupljenih sa gotovo svake bombe koju je razoružao. On kaže da ih drži kao podsjetnik na to kako je njegov posao opasan. Na njihovoj sljedećoj misiji, pukovnik Cambridge prati tim dok pretražuju zgradu gdje postoji sumnja da postoji materijal za pravljenje bombi. Cambridge ostaje vani dok ekipa pretražuje zgradu. Unutra su pronašli materijal za izradu bombi i dokaze da su bombaši upravo napustili zgradu. James pronalazi tijelo dječaka koji se čini kao da je "Beckham". On naređuje Sanbornu i Eldridgeu da izađu iz zgrade kada je ugledao veliki rez na dječakovim prsima. On ga otvara i pronalazi nekoliko kilograma plastičnog eksploziva u trbušnoj šupljini. On iznosi dječaka vani do svog Humvee-a. Vani, Cambridge pokušava rastjerati mještane s ulice kad utom drugi IED eksplodira, i ubija ga. Eldridge ne ​​može da se pomiri sa smrću Cambridgea i luta ulicama u potrazi za njim. On pronalazi Cambridgeov šljem kako leži u ubitačnoj zoni.
Po povratku u bazu, James razgovara s čovjekom koji prodaje DVD-ove. On pita čovjeka, da li zna "Beckhama", međutim njegov engleski nije bio dobar, te mu ne govori ništa. Kasnije, kada čovjek pakuje svoju robu i odlazi, James uskače u njegov kamion i prisiljava ga da ga odvede u Beckhamovu kuću. James ulazi u kuću i nalazi jednog muškarca u kuhinji koji se prepao ali je iznenađujuće gostoljubiv. James zahtijeva od njega da mu kaže gdje je "Beckham" na straži, ali čovjek ne zna. Tada shvaća da je zabunom ušao u pogrešnu kuću i u trenutku kada je trebao otići supruga se pojavljuje i počinje vikati i bacati stvari na njega. James krči svoj ​​put nazad kroz grad u bazu, prolazeći pored stotina ljutitih mještana. Na glavnom ulazu, on izjavljuje da je američki vojnik i da je bio uhapšen. Narednik zahtijeva objašnjenje za njegovo odsutnost tokom noći, a James mu kaže da je bio u javnoj kući. Narednik ga lukavo pita gdje se nalazi.
Tim odgovara na poziv noću da provjere zonu eksplozije bombe. Kad su stigli tamo, oni otkrivaju da je bomba, najvjerovatnije bombaša samoubice, eksplodirala u blizini kamiona cisterne s gorivom, uzrokujući veliki radijus eksplozije. James izviđa perimetar mjesta eksplozije i pretpostavlja da bombaš nije počinio samoubistvo, ali je stajao izvan perimetra i izazvao eksploziju od tamo. James je bijesan i zaklinje se da će pronaći bombaša te naređuje Sanbornu i Eldridgeu da pretraže obližnje ulice. Trojka se razdvaja; ubrzo se čuju pucnji a Sanborn i James se ponovo sastaju, međutim, primjećuju kako Eldridgea odvlače dvije nepoznate osobe. Njih dvojica otvaraju vatru, ubivši Eldridgeove otmičare ali James ranjava Eldridgea u nogu. James postaje jako očajan zato što je ranio svog druga.
Sutradan, James i Sanborn idu da se pozdrave sa Eldridgeom kod helikoptera koji će ga evakuirati. "Beckham" prilazi njegovom ​​Humvee-u, i pokušava razgovarati s njim, ali James ga ignoriše. U helikopteru, Eldridge je ljut na Jamesa zbog pucanja, rekavši mu da je njegova bedrena kost slomljena i oporavak će trajati mjesecima. On također optužuje Jamesa da ih je vodio u zonu opasnosti kako bi zadovoljio svoj adrenalin. Eldridge potom odlazi. Sanborn i James odgovoraju na drugi bombaški izvještaj i pronalaze čovjeka koji stoji sam na sredini velikog trga. James naređuje čovjeku na koljena, ali on ide pravo prema njemu. Kad čovjek otvara svoj ​​kaput, James vidi da on nosi nekoliko kilograma eksploziva zajedno sa nekoliko čeličnih šipki koje su zaključane sa velikim katancem. Čovjek moli za svoj život, rekavši da ima porodicu. Za samo dvije minute koliko je ostalo na satu bombe, James grčevito pokušava ukloniti katance, ali ima ih previše i James mora ostaviti čovjeka iza sebe. Nakon nekoliko sekundi, bomba eksplodira, ubija čovjeka i baca Jamesa zajedno sa njegovim zaštitnim odijelom van područja eksplozije. Sanborn juri prema njemu, misleći da je ubijen kao što je bio i Thompson. James je samo ošamućen i dolazi sebi. Dok su se vraćali nazad u bazu, Sanborn, još uvijek potresen incidentom, kaže Jamesu da se boji da će umrijeti u Iraku, i da nikada nije imao ženu ili djecu. James ga pokušava utješiti i uvjeriti ga da će se vratiti kući i zasnovati porodicu.
Smjena tima se završava i James ide nazad svojoj kući i porodici. Dok je bio u prodavnici, on je oduševljen svim proizvodima koje tamo nalazi. On nije u stanju da se prilagodi običnom životu i njegov odnos sa suprugom i kćerkom postaje sve napetiji. James odlučuje da se vrati u Irak što i čini. Konačna scena filma prikazuje ga kako počinje novu rotaciju i približava se jednoj bombi u svom odijelu.
Zlatni globus
Film nije osvojio nijedan Zlatni globus ali je imao tri nominacije.
Jan Brewer
Janice K. Brewer (26. septembar 1944., Hollywood, Kalifornija, SAD) je američka političarka i bivša, 22. po redu, guvernerka savezne države Arizona. Na mjesto guvernerke je došla 21. januara 2009. godine nakon ostavke bivše guvernerke Janet Napolitano, nakon jedne od najvećih fiskalnih kriza u historiji Arizone, ali i cijelih SAD. Sve do izbora 2010, na tom mjestu je bila u svojstvu vršioca dužnosti, da bi nakon pobjede na izborima u novembru 2010. godine i zvanično bila izabrana kao 22. guverner savezne države Arizona. Jan Brewer je bila treća zaredom žena na mjestu guvernera Arizone, te četvrta žena koja obavljala ovu funkciju. Zakletvu je položila 3. januara 2011. godine. Na mjestu guvernera naslijedio ju je Doug Ducey.
mini|lijevo|Jan Brewer u razgovoru sa predsjednikom Obamom Nakon dolaska na vlast, poduzela je stoge mjere i akcije za rješavanje nagomilanih problema oko državnog budžeta.
Nakon mandata
Nakon završetka mandata kao guvernerke u januaru 2015. Brewer se gotovo u potpunosti povukla iz javnog života. U okvirima izbora za republikanskog kandidata na predsjedničkim izborima u SAD 2016, ona je krajem februara 2016. objavila svoju podršku milijarderu Trumpu. Njujorški biznismen, kao i bivša guvernerka, imali su zajedničke stavove i prijedloge oko izgradnje zida duž američke granice sa Meksikom, koji bi predstavljao najdjelotvornije rješenje u borbi protiv ilegalnog useljavanja u SAD i prekograničnog kriminala.
Brežani (Kakanj)
Brežani su naseljeno mjesto u općini Kakanj, Bosna i Hercegovina.
Osredek pri Hubajnici
Osredek pri Hubajnici je naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Sevnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Osredek pri Hubajnici je imao 16 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Osredek. U 2009. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Osredek pri Hubajnici i Velika Hubajnica.''
Magnetit
Magnetit, hemijska formula Fe3O4, je crni ferimagnetički oksid željeza u kojem atomi željeza atomi imaju dva oksidacijska stanja, +2 i +3. Magnetit je široko rasprostranjen u prirodi i javlja se kao popratni mineral u magmatskim i metamorfnim stijenama. Važna je željezna ruda, a najveća su ležišta u sjevernoj Švedskoj.
Fizička svojstva
Tvrdoća magnetita kreće se od 5,5 do 6,5 na Mohsovoj skali, a specifična težina iznosi 5,18. Magnetit obično tvori oktaedarske kristale. Magnetsko uređenje magnetita na sobnoj temperaturi je ferimagnetsko s Curieovom temperaturom od 850 K..
Kristalna struktura
Magnetit ima strukturu inverznog spinela u kojoj se u šupljinama unutar kubične guste slagaline kisikovih aniona nalaze kationi željeza oksidacijskog stanja +2 i +3. U jednoj četvrtini raspoloživih tetraedarskih šupljina smješteni su kationi Fe3+, dok su u polovini oktaedarskih šupljina smješteni kationi Fe2+ i Fe3+. mini|250px|lijevo|Prikaz strukturnog i magnetskog uređenja magnetita s označenom jediničnom ćelijom
Literatura
1. R. M. Cornell, U. Schwertmann, The Iron Oxides, Structure, Properties, Reactions, Occurrence and Uses, VCH Publ. Corp., D-69451 Weinheim, Njemačka, 1996.
Ambroz Matić
Ambroz Matić bio je bosanski franjevac, bosanskohercegovački i hrvatski pjesnik, pisac i latinist.
Biografija
Filozofiju i teologiju je završio u Slavonskoj Požegi. Predavao je latinski jezik u Kraljevoj Sutjesci, a zatim se posvetio pastoralnom radu. Pisao je pjesme, napisao je udžbenik iz matematike i latinsku gramatiku. Značajna je njegova zbirka pjesama Isitrion (Doček). Sastavio je i djelo Raczun za pervu i drugu godinu shkulsku, prenoseći je "iz latinskog u bosanski jezik". Nazivali su ga majstorom verisifikacije. Često je, kao i njegovi suvremenici, pisao prigodnice istaknutijim članovima svoga reda. Smatran je najistaknutijim latinistom 19. stoljeća. Utopio se u rijeci Bosni 1849. godine. mini|350x350piksel|"Raczun za pervu i drugu godinu shkulsku" (1827.)
Nauru
Republika Nauru je ostrvska država u Tihom okeanu nedaleko od ekvatora. Ova zemlja je najmanja izvanevropska država i najmanja svjetska republika, te jedina država na svijetu bez glavnog grada. Najbliže okolne države su Savezne Države Mikronezije na zapadu, Maršalova Ostrva na sjeveru, Kiribati na istoku i Solomonska ostrva na jugu.
Nakon hiljada godina vladavine naroda mikronezijskog i polinezijskog porijekla, ostrvo je kolonizirala Njemačka pred kraj 19. stoljeća, da bi poslije Prvog svjetskog rata potpao pod upravu Australije, Novog Zelanda i Ujedinjenog Kraljevstva. Nakon japanske okupacije tokom Drugog svjetskog rata, ponovno je uspostavljena uprava ovih triju zemalja. Nauru je nezavisnost stekao 1968. godine.
Kao ostrvo bogat fosfatima, glavna privredna aktivnost od 1907. godine bila je vađenje i izvoz ovog dobra. Iscrpljivanjem ovih rezervi, okoliš ostrva ostao je teško narušen, a bogatstvo države ubrzano se počelo smanjivati. Kako bi održala visoki standard života, vlada Naurua je kratko u 1990-ima od države stvorila porezni raj i središte za pranje novca. Od 2001. privreda se održava uz pomoć australijske vlade, koja od Naurua zauzvrat traži čuvanje tražitelja azila koji pokušavaju ući u Australiju. mini|desno|300px|Karta Naurua
Etimologija
Ostrvo je kroz historiju imao mnoga imena: engleski kolonijalisti su ga prije 1888. zvali Pleasant Island ili Shank Island, dok su ga njemački kolonijalni vladari nazivali Nawodo ili Onawero.
Riječ "Nauru" nastala je kasnije od riječi "Naoero", kako bi govornici engleskog jezika ispravno izgovarali ime ostrva.
Historija
mini|lijevo|Nauruanski ratnik [[1880. godine]] Prvi naseljenici Naurua bili su Mikronežani i Polinežani prije više od 3.000 godina. Tradicionalno je na ostrvu postojalo 12 klanova ili plemena, koja danas predstavlja dvanaestokraka zvijezda na zastavi države. To su plemena Deiboe, Eamwidamit, Eamwidara, Eamwit, Eamgum, Eano, Emeo, Eoraru, Irutsi (nestali), Iruwa, Iwi (nestali) i Ranibok. Nauruanci su svoje porijeklo pratili po ženskoj liniji. mini|desno|Ceremonija pripajanja [[Njemačka|Njemačkoj 1888. godine]] Britanski kapetan i lovac na kitove John Fearn bio je prvi Evropljanin koji je posjetio ostrvo 1798. godine, te ga je nazvao Pleasant Island. Od sredine 1830-ih Nauruanci su imali kontakte s evropskim kitolovcima i trgovcima koji su na ostrvu obnavljali svoje zalihe. Ostrvljani su trgovali hranom za palmino vino i oružje, koje je kasnije korišteno u desetogodišnjem ratu koji je počeo 1878, a kojim je stanovništvo ostrva smanjeno s 1.400 na 900 osoba. Ostrvo je anektirala Njemačka 1888. te ga priključila njemačkom protektoratu Maršalovih ostrva. Dolazak Nijemaca okončao je rat, a kraljevi su počeli vladati ostrvoom, od kojih je najpoznatiji Auweyida. Kršćanski misionari s otočja Gilbert došli su na ostrvo također 1888.
Fosfate je 1900. godine na ostrvu otkrio Albert Ellis, a, u dogovoru sa Njemačkom, Pacific Phosphate Company počela je koristiti nalazišta 1906. Prva izvezena pošiljka bila je 1907. Nakon izbijanja Prvog svjetskog rata, ostrvo su zauzele australijske snage 1914. godine. Nakon rata je Liga naroda mandat nad teritorijem dala Ujedinjenom Kraljevstvu, koje je dogovorilo dijeljenje te dužnosti s Australijom i Novim Zelandom 1923. godine. Vlade ovih država potpisale su sporazum (Nauru Island Agreement) 1919, čime je osnovana Britanska komisija za fosfate (British Phosphate Commission), koja je preuzela prava za vađenje fosfata. desno|mini|220px|Američko bombardiranje ostrva Japanske snage zauzele su ostrvo 26. 8. 1942. . Zračna pista koju su sagradili Japanci na ostrvu bombardirana je u martu 1943, kako bi se spriječila opskrba ostrva. Japanci su deportirali 1.200 Nauruanaca kako bi služili kao radna snaga na otocima Chuuk, gdje ih je 463 preminulo. Ostrvo je oslobođen 13. 9. 1945. godine, kada su se dolaskom australijskog ratnog broda HMAS Diamantina japanske snage predale. Deportirani Nauruanci vraćeni su s ostrva Chuuk u januaru 1946. brodom Trienza. Godine 1947. UN je upravljanje ostrvoom ponovno dodijelio Australiji, Ujedinjenom Kraljevstvu i Novom Zelandu. Nauru je počeo sa samostalnim upravljanjem u januaru 1966, a potpuno nezavisna država postao je 1968, pod vodstvom predsjednika Hammera DeRoburta. Godine 1967. Nauruanci su od BPC-a otkupili prava na korištenje te je u junu 1970. osnovano lokalno društvo za vađenje fosfata pod nazivom Nauru Phosphate Corporation. Ovo nacionalizirano društvo omogućilo je Nauruu jedan od najvećih standarda života u Pacifiku, pa je ova zemlja u to vrijeme bila druga najbogatija zemlja svijeta (per capita).
1989. država je podnijela tužbu protiv Australije na Međunarodnom sudu pravde zbog spornih poteza na Nauruu za vrijeme australijskog upravljanja. Ovo se posebno odnosilo na nespriječenu ekološku štetu koja je nastala zbog vađenja fosfata. Ovaj spor riješen je izvansudskom nagodbom koja je uključivala obnavljanje eksploatiranih područja na Nauruu. Smanjivanjem rezervi fosfata dogodio se i privredni pad, što je dovelo do političke nestabilnosti koja traje od sredine 1980-ih. Samo u razdoblju od 1989. do 2003. vlast se promijenila 17 puta. Posljednjih godina u vodstvu zemlje izmjenjivali su se René Harris i Bernard Dowiyogo, da bi nakon Dowiyogove smrti u martu 2003. Ludwig Scotty bio izabran kao predsjednik. Scotty je puni mandat dobio u oktobru 2004. Od 2007. predsjedničku dužnost obavlja Marcus Stephen.
Zadnjih godina važan dio državnih prihoda čini australijska pomoć. Za ovu pomoć Nauru upravlja centrom za azilante, u koji se upućuju većinom izbjeglice. Jedna od takvih skupina tražitelja azila, koju su činile 433 osobe iz raznih zemalja, spašena je u moru i upućena u Nauru Detention Centre 2001. godine. Australijska vlada i dalje šalje ovakve grupe na Nauru.
Geografija
mini|280px|Isključivi ekonomski pojas oko Naurua [[Datoteka:Nauru satellite.jpg|mini|desno|Satelitska snimka Naurua (izvor: ARM.gov)]] Ostrvo se nalazi u zapadnom Tihom okeanu na 0° 32’ južne geografske širine i 166° 55’ istočne geografske dužine. Najbliži ostrvo je Banaba, koji se nalazi 290 km istočno i koji je, također, bogat fosfatima (treće značajno ostrvo u Tihom okeanu koje je bogato ovim resursom je Makatea u ostrvima Tuamotu u Francuskoj Polineziji). Nauru ima isključivi ekonomski pojas površine od 308.480 km2 (zajedno s teritorijalnim vodama od 570 km2), koji graniči sa pojasom Kiribatija na istoku (290 km do ostrva Banaba) i s Maršalovim Ostrvima na sjeveru (600 km do atola Ebon). U relativnom susjedstvu nalaze se Savezne Države Mikronezije (Kosrae) na sjeverozapadu, Solomonski Otoci na jugozapadu, Papua Nova Gvineja (otočje Bismarck) na zapadu i Tuvalu na jugoistoku.
Nauru je atol koji se nalazi na vrhu podvodnog ugašenog vulkana. Korali sežu do 2.000 metara duboko u more, a nalaze se maksimalno 60 metara iznad mora. Ova najviša tačka ostrva nalazi se u istočnom Aiwu, a poznata je pod nazivom Command Ridge. U usporedbi s ostalim atolima Nauru ima vrlo malu lagunu. Već 1 km od obale dubina mora prelazi 1.000 metara. U unutrašnjosti ostrva nalaze se fosfati, koji su nastali od izmeta morskih ptica. Oko 2 km2 ostrva je šumovito. lijevo|mini|Klimatski dijagram Naurua Zbog blizine ekvatora (42 km sjeverno), temperature su prilično ujednačene tokom cijele godine, s mjesečnim prosjekom od 27.5 °C. Tokom dana temperature su između 26 i 35 °C, te između 25 i 28 °C noću. Godišnje padavine poprilično variraju, te ovise o fenomenu El Niño. Godišnji prosjek padavina je 1.900 mm.
Globalno zagrijavanje direktno utiče na Nauru, jer drastični rast nivoa mora prijeti nestajanju ostrva. Zbog ovog problema vlada je više puta tražila akciju od UN-a i sastanke sa SAD-om i drugim industrijskim zemljama.
Flora i fauna
mini|desno|Vrhovi korala na plaži Na Nauruu ne postoje velike životinje; osim kukaca, ovdje prebivaju samo morske ptice, kao, npr., Fregata minor. Na ostrvu postoji samo jedna vrsta pjevica, a to je nauruanska crnoglavka (Acrocephalus rehsei), što je ovdje endemska vrsta. Na ostrvu je moguće često vidjeti i mačke, pse i svinje, koji su dovezeni iz inozemstva.
Od biljnog svijeta na ostrvu se mogu naći kokosove palme, pandanusi, smokve, hibiskusi i sl. Mnogo biljnog svijeta nestalo je zbog degradacije okoline koju je uzrokovalo rudarenje.
Što se tiče morske okolišne (pogotovo koralnog pojasa koji okružuje ostrvo), on je poprilično ugrožen, također zbog eksploatacije fosfata i urbanizacije. Ovdje su prije u velikom broju živjeli mekušci i rakovi.
Politika
Po političkom uređenju Nauru je parlamentarna demokratska republika.
Politički sistem
mini|350px|desno|Raspodjela vlasti u Nauruu
Politički sistem sastoji se od sljedećih elemenata:
Političke stranke
mini|desno|Nauruanski parlament U državi postoji manji višestranački sistem. Dvije službene stranke, suprotne političke orijentacije, jesu Naoero Amo i Democratic Party of Nauru. Također, postoji još jedna neslužbena politička stranka imena Centre Party. Obje stranke formirane su kako bi se ojačala uloga parlamenta. Danas je Naoero Amo najvažnija politička stranka, dok DPN i CP imaju malu političku moć.
Pravni sistem
Nauruanski pravni sistem temelji se na engleskom sistemu (Common Law) i na odlukama nauruanskog parlamenta. Predsjednika Vrhovnog suda imenuje predsjednik države. Žalbe na odluke tog suda rješava prizivni sud (Appellate Court), koji se sastoji od dvojice sudija. Žalbe ove vrste u praksi su iznimno rijetke. Parlament nema pravo opozvati sudske odluke. Okružni sudija nalazi se na čelu okružnog suda, koji, između ostalog, bilježi rođenja, vjenčanja i smrti stanovništva.
Izborni sistem
mini|Izborni okruzi u Nauruu Nauruanski izborni sistem funkcionira po principu prioriteta kojim glasači određenog izbornog okruga izabiru kandidate. Glasati može bilo koja osoba koja je starija od 20 godina i ima nauruansko državljanstvo. Izborni kandidat mora zadovoljavati navedene uvjete, te mora predati svoju kandidaturu uz potpise dvaju ili više glasača, najkasnije 14 dana prije izbora.
Vanjska politika
Republika Nauru održava bliske diplomatske odnose s Australijom, Fidžijem, Velikom Britanijom, Indijom, Japanom, Novim Zelandom, Filipinima, Južnom Korejom, Tajvanom, Tajlandom i SAD-om. (Kompletan popis)
U augustu 2003. Nauru je, zajedno s Kiribatijem, prekinuo diplomatske odnose s Francuskom, zbog francuskih nuklearnih pokusa u Pacifiku. Odnosi su ponovno uspostavljeni 2 godine kasnije, a ojačani su kratkim sastankom tadašnjeg predsjednika Ludwiga Scottyja s francuskim predsjednikom Jacquesom Chiracom u Francuskoj Polineziji 2005. godine.
21. 6. 2002. Nauru, koji je dotad službeno priznavao Tajvan, prekinuo je diplomatske odnose s tom Taipeijom, te uspostavio diplomatske odnose s Narodnom Republikom Kinom. Tadašnji nauruanski predsjednik René Harris potpisao je taj sporazum u Hong Kongu s kineskim zamjenikom ministra vanjskih poslova Zhouom Wenzhongom. Zbog toga je Nauru od Kine primio višemilionsku finansijsku pomoć. Ovim činom broj država koje priznaju Tajvan u to vrijeme pao je na 27.
4. 3. 2004. nauruanski ambasador pri UN-u Vinci Clodumar i islandski predstavnik Hjálmar Hannesson potpisali su sporazum o uspostavljanju diplomatskih odnosa između Islanda i Naurua. Odnosi su uspostavljeni ponajviše radi pomoći u ribolovnoj industriji.
21. 1. 2006. otvoren je nauruanski konzulat u Bangkoku u Tajlandu, godinu dana nakon uspostavljanja diplomatskih odnosa između ovih dviju zemalja.
Članstvo u međunarodnim organizacijama
Nauru je član sljedećih međunarodnih organizacija: AKP, Azijska banka za razvoj, Commonwealth, ESCAP, Organizacija međunarodne civilne avijacije, ICC, Intelsat, Interpol, Međunarodni olimpijski odbor, Međunarodna telekomunikacijska unija, IWC, Organizacija za zabranu hemijskog oružja, Forum pacifičkih ostrva, Komisija za Južni Pacifik, Sparteca, Ujedinjeni narodi, UNESCO, UPU, Svjetska zdravstvena organizacija.
Stanovništvo
mini|250px|desno|Nauruanci [[1890]] Od 13.048 stanovnika ostrva, 58% su Nauruanci, 26% su s drugih pacifičkih ostrva (Kiribati, Tuvalu, Filipini), 8% su Kinezi, a 8% Evropljani. Prosječna očekivana životna dob od 62 godine (muškarci 58.8, žene 66.1) relativno je niska. Razlog za ovo je veliki broj oboljelih od dijabetesa. Godine 2003. 30.2% odraslog stanovništva bolovalo je od ove bolesti. Tako je Nauru zemlja s najvećim postotnim brojem dijabetičara. Također, stanovništvo Naurua jedno je od najpretilijih društava na svijetu i smatra se da preko 90% stanovništva ima prekomjernu tjelesnu težinu.
Godišnja stopa rasta stanovništva iznosi 1.87%; 38.2% stanovništva mlađe je od 14 godina, 60% staro je između 15 i 64 godine, a 1.9% stanovnika starije je od 64 godine. Postotak mrtvorođenih iznosi 1.014%. Stopa fertiliteta je 3.61 dijete po ženi. Stopa nataliteta iznosi 2.73%, dok je stopa mortaliteta 0.72% godišnje. Postotak pismenog stanovništva je preko 99%, što je najveći postotak od svih država u Okeaniji, te jedan od najvećih na svijetu, a zasluga je velikih državnih ulaganja u obrazovanje. Na jednog liječnika u zemlji dolazi 700 stanovnika.
Jezici
Na Nauruu se govore 3 jezika, od kojih je nauruanski službeni (6.000 govornika) (Bender i Rehg 1991), engleski nacionalni (710) (2000. godine), a treći je kineski pidžin engleski, za koji nije poznat broj govornika.
Religija
mini|lijevo|300px|Katolička crkva na Nauruu. Danas na Nauruu većinu stanovništva čine kršćani. Najveći broj Nauruanaca su protestanti (ukupno 57%). Oko 44% stanovništva pripada nezavisnoj protestantskoj crkvi Nauru Congregational Church. Glavna crkva nalazi se u Aiwu, a postoje i kapelice u okruzima Meneng, Buada, Anabar i Nibok. Ostalih 13% protestanata su evangelisti.
Atletski Super Grand Prix Katara 2014.
Atletski Super Grand Prix Katara 2014. bio je 18. izdanje godišnjeg atletskog mitinga u Dohi i prva stanica Dijamantne lige 2014.
Nauru
Religija
Oko 24% stanovništva su katolici. U Yarenu postoji katolička crkva i jedna škola, a u Ewi postoji Kayser College, koji je nazvan po njemačkom katoličkom misionaru Aloisu Kaysersu. Oko5 % stanovništva su budisti i taoisti, a 2% su bahaisti.
Atletski Super Grand Prix Katara 2014.
Zapaženi rezultati
Hellen Obiri pobijedila je na 3000 m popravivši za skoro 4 sekunde afrički rekord koji je od 2007. držala Meseret Defar. U skoku u vis Ivan Uhov preskočio je 2,41 m u prvom pokušaju, čime je za 2 cm poboljšao lični rekord postignut 2012 i izjednačio se s Igorom Pakljinom i Bogdanom Bondarenkom na 3. mjestu svih vremena (ispred su samo Javier Sotomayor sa 2,45 m i Patrik Sjöberg sa 2,42 m).
Nauru
Religija
Oko 7% stanovništva ostrva sljedbenici su izvorne nauruanske religije, što je svojevrsna reakcija na veliki utjecaj zapadne kulture i dominaciju kršćanstva na ostrvu. Izvorna nauruanska religija je monoteistička vjera koja uključuje vjerovanje u boginju Eijebong i u ostrvo duhova Buitani. Sljedbenici vjeruju da je nebo i more stvorio pauk imena Areop-Enap.
Politička podjela
desno|mini|Okruzi u Nauruu Nauru se sastoji od 14 okruga. Granice okruga odgovaraju prijašnjim granicama područja u kojima su do 1968. postojala sela.
Ekonomija
mini|200px|Brod za izvoz fosfata u nauruanskoj luci Privreda ostrva još uvijek se najvećim dijelom osniva na eksploatiranju fosfata. Nauru je imao vrlo bogata nalazišta ovog dobra. Fosfati su nastali hemijskim procesom, koji se odvijao milionima godina od guana morskih ptica, koje i danas u velikom broju posjećuju ostrvo. Oko 75% BNP-a činio je izvoz ovog dobra. Najveći dio ovih velikih prihoda dat je na raspolaganje stanovništvu Naurua. Do 2001. sve zdravstvene usluge bile su besplatne, a za javne usluge nisu se tražila nikakva davanja. Time je bila osigurana sasvim ugodna egzistencija stanovništvu ostrva. U ovom je razdoblju u prosjeku svaki Nauruanac imao dva do tri automobila i jedan motorni brod, a također su bili prilično uobičajeni izleti avionom u Australiju, većinom radi kupovine. Ovaj raskošni životni stil, koji je bio popraćen brojnim proslavama, rezultirao je činjenicom da danas više od polovine stanovništva ima problema s pretilošću i/ili dijabetesom, što je većinom uzrokovano nezdravom prehranom. lijevo|mini|Nauru House u Melbourneu (u sredini). Prije u vlasništvu Nauru Phosphate Royalties Trusta Od 2000. godine eksploatiranje fosfata je minimalizirano zbog iscrpljenosti nalazišta. U ovoj industriji ipak je zaposlena polovina radno aktivnog stanovništva ostrva. Osoblje zaposleno u ovoj industriji najvećim dijelom sačinjeno je od imigranata s Kiribatija, Tuvalua, Filipina, te iz Hong Konga, Australije i Novog Zelanda. Ovi radnici i njihove porodice čine oko 40% stanovništva ostrva.
Trenutno vlada ostrva pokušava svoje obaveze podmiriti uz pomoć Australije, koja je do nezavisnosti Naurua bez naknade eksploatirala nalazišta fosfata. Australija Nauruu plaća i za smještaj izbjeglica, što trenutno čini gotovo kompletne prihode ove države. Nauru od svojih kreditora pokušava dobiti i reprogramiranje dugova, te od UN-a traži subvencije. Prodajom Nauru Housea u septmebru 2004. otplaćeni su dugovi General Electricu.
S bogatstvom su nestale i besplatne usluge. Zdravstvena njega više nije besplatna, a porezi su podignuti. Za budućnost se nade polažu u ribarstvo, koje danas ne igra važnu ulogu u privredi. Poljoprivreda je ograničena zbog poroznog tla i nepravilnih padavina. Kulture koje se mogu naći u obalnom području jesu kokosove palme, banane, ananas i ponešto povrća. Poljoprivredne površine sad se pokušavaju dobiti zatrpavanjem bivših nalazišta fosfata. Oko 20% stanovništva u svojim vrtovima bavi se manjom poljoprivredom.
Istraživanja tla provedena u septembru 2004. pokazala su da nalazišta fosfata još nisu u potpunosti iscrpljena, te su provedena daljnja istraživanja. U decembru 2004, nakon mnogih mjeseci prekida, opet je izvezena veća količina fosfata; brodom je u Južnu Koreju izvezeno oko 10.000 tona.
Sva električna energija na ostrvu proizvodi se u elektrani Power House u Aiwu. Ipak, strujni prekidi vrlo su česti. Pitka voda, kao i gotovo sve namirnice, uvozi se iz Australije brodovima. Budući da je pitka voda veliki problem, izgrađeno je postrojenje za desalinizaciju morske vode.
Infrastruktura
Cestovna mreža sastoji se od 41 kilometra cesta, od čega je 29 kilometra asfaltirano. Ova cestovna mreža većinom se nalazi oko obale ostrva. Ostatak cesta koje su neasfaltirane vode do Nauruanskog društva za fosfate, koje se nalazi u središnjem dijelu ostrva.
Jedina željeznička pruga dugačka je oko 5 km, a služila je za prijevoz rude iz zapadnog Anibarea u središnjem dijelu ostrva do prerađivačkog postrojenja u Aiwu. mini|lijevo|200px|Voz za prijevoz fosfata
Javni prijevoz odvija se autobusima koji staju kraj hotela u Aiwu i Menengu, aerodroma u Yarenu, bolnice u Denigomoduu i Nauru Collegea u Ewi. Iznajmljivanje automobila moguće je u hotelu Menen.
Međunarodni promet ostvaruje se preko međunarodne pomorske luke (Aiwo Harbour) i međunarodnog aerodroma (Nauru International Airport). Let iz Evrope (Frankfurta) do Yarena, uz stajanja, traje oko 30 sati. U decembru 2005. jedini avion Air Naurua (današnjeg imena Our Airline) zaplijenjen je u Melbourneu zbog neplaćanja dugova. Zbog toga je ova ostrvska država praktički bila izolirana sve do septembra 2006, kada je uz finansijsku pomoć Tajvana uspjela kupiti polovni Boeing 737. Ova finansijska pomoć pružena je Nauruu zbog diplomatskog priznavanja Tajvana, umjesto NR Kine.
Turizam
Najljepšom plažom države smatra se Anibare Bay, na kojoj se nalazi hotel Menen, koji je jedan od dva hotela na ostrvu. Drugi, manji hotel jeste OD-N-Aiwo hotel. Kupanje na obali pomalo je riskantno zbog jakih morskih struja i visokih valova, te opasnih morskih životinja.
Kanali
200px|mini|lijevo|Prikaz vode na ostrvu Na Nauruu nema rijeka, nego postoje umjetno izgrađeni kanali. Kanali su:
Ranija kultura
Ranija kultura Naurua temeljila se na 12 plemena ili klanova. Nije postojao zajednički vođa ovih plemena. Svako pleme imalo je svoju vlastitu historiju nastajanja. Plemena su se još dijelila i na porodice, od kojih je svaka imala vlastite znakove. Članovi plemena dijelili su se na četiri klase: Temonibe, Emo, Amenengame i Engame; neposjedničke klase bile su Itsio i Itiora. Pripadnost klasi uvijek se gledala po majci.
Već u to vrijeme naselja su se većinom nalazila uz obalu; samo manji broj naselja nalazio se uz lagunu Buada. Otočani su živjeli u skupinama od 2-3 kuće koje su činile gospodarstva; ta gospodarstva zajedno su činila sela. Sveukupno je na ostrvu postojalo 168 sela. Skup ovih sela činilo je jedno područje, a takvih je područja bilo ukupno 14; danas oni čine okruge Naurua.
Moderna kultura
Zamjena tradicionalne kulture modernom kulturom pod zapadnjačkim utjecajem vrlo je primjetna na ostrvu. Jako malo je ostalo sačuvano od starih običaja i tradicije. Tradicionalne pjesme danas praktički niko više ne zna, a zamijenila ih je većinom pop-muzika koja se čuje na radiju i televiziji. Radio Nauru pušta u eter i lokalnu narodnu muziku, ali često čak i starije stanovništvo ne može raspoznati sadržaj ovih pjesama.
I tradicionalna umjetnička i obrtnička zanimanja skoro su u potpunosti nestala. U svakodnevnom životu praktički ništa od tradicionalnog nije sačuvano. Za razliku od prijašnjih vremena, stanovništvo danas nosi uobičajenu tropsku odjeću. Od svih zanimanja, najvjerovatnije je očuvan samo tradicionalni način ribolova. Još uvijek se riba često lovi uz pomoć treniranih ptica. Ove su ptice na Nauruu pod posebnom zaštitom.
Ono malo izvorne kulture što je ostalo slično je ostalim otocima Mikronezije. Najupečatljiviji su muzika i ples, pogotovo ritmičko pjevanje i tradicionalno kolo, koji se prakticiraju na svim proslavama i praznicima na Aiue Boulevardu. Poneki obrtnici izrađuju odjeću od lišća, te predmete od kokosovog stabla.
Ceremonija pripremanja i ispijanja kahve (Piper methysticum) prije je bila tradicionalni običaj koji su mogli prakticirati samo muškarci, a danas je to dopušteno i ženama. Noćni život ostrva odvija se većinom u restoranima i kafićima. Jedino kino u državi nalazi se u Aiwu.
Nauruanski jezik može se okarakterizirati kao mješavina jezika susjednih ostrva. Nauruanski je i nacionalni jezik, a engleski se široko koristi i razumije; francuski, također, razumije veliki broj stanovništva. Školovanje je omogućeno od šeste do šesnaeste godine. Škole su Kayser College i Nauru College. Za daljnje univerzitetsko obrazovanje Nauruanci idu u inozemstvo, obično u Australiju.
Sport
desno|mini|230px|Veliko finale u australijskom nogometu [[1999. godine, na Linkbelt Ovalu]] Nacionalni sport je australijski nogomet, a slijede ga dizanje tegova, softbol, košarka i tenis. Ostali sportovi koji se prakticiraju u manjoj mjeri su kriket, golf, jedrenje, plivanje i nogomet. Od svih navedenih sportova vlada najviše potiče dizanje tegova, jer je to disciplina u kojoj su postignuti najveći međunarodni uspjesi. U manjoj mjeri potiče se i australijski nogomet, te golf. U East End Clubu u Menengu nalaze se bilijarski stolovi za engleski bilijar i snuker.
Među stanovništvom ostrva najvažnijim sportom smatra se australijski nogomet, kojim se, ponajviše zbog nedostatka alternative, bavi veliki broj mlađeg stanovništva. Postoji i nauruanska nogometna reprezentacija, ali ona nije primljena u članstvo u OFC-u ni FIFA-i zbog nedostatka profesionalizma i stadiona.
U Nauruu postoji nekoliko sportskih terena. Jedini stadion, Linkbelt Oval, koji se nalazi u Aiwu, ne zadovoljava međunarodne standarde. Veći i moderniji sportski stadion planirao se u Menengu, ali su radovi stali zbog nedostatka sredstava.
Najuspješniji sport je dizanje tegova. Osvajanjem zlatne medalje na Igrama Commonwealtha 1990, koju je osvojio Marcus Stephen, današnji predsjednik Naurua, pokrenuto je osnivanje Nauruanskog olimpijskog odbora. Dizačica tegova Reanna Solomon također je osvajačica više nagrada u ovoj sportskoj disciplini.
1992. Marcus Stephen bio je prvi Nauruanac na Olimpijskim igrama u Barceloni. Od 1996. Nauru je službeno predstavljan na Olimpijskim igrama. Prvi sportisti na ovim igrama, uz Stephena, također su dizači tegova: Gerard Garabwan i Quincy Detenamo.
Praznici
Službeni nacionalni praznik je Dan nezavisnosti koji je 31. januara. Angam Day također se smatra nacionalnim praznikom.
NGC 6054
NGC 6054 (također poznat kao IC 1183, MCG 3-41-103 i PGC 57086) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 469 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 0,80 (109 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (55 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 27. juna 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Richard Feynman
Richard Phillips Feynman (11. maj 1918 – 15. februar 1988) bio je američki fizičar.
Jedan od najutjecajnih američkih fizičara 20. vijeka i jedan od 10 najvećih fizičara, koji je naročito radio na polju kvantne elektrodinamike. Uz to što je bio nadatnuti predavač i amaterski muzičar, učestvovao je u razvoju atomske bombe, a bio je kasnije i član odbora koji je istraživao nesreću Space Shuttlea Challenger. Za svoj rad na kvantnoj elektrodinamici, Feynman je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1965. godine, zajedno s Julianom Schwingerom and Shin-Ichirom Tomonagom.
Također je poznat po mnogim avanturama, opisanim u knjigama Surely You're Joking, Mr. Feynman!, What Do You Care What Other People Think? i Tuva or Bust!. Richard Feynman je bio u mnogim stvarima ekscentrik i slobodni duh.
„There's Plenty of Room at the Bottom“ (Mnogo je prostora na dnu) je naslov njegovog predavanja na sastanku Američkog fizičkog društva na Caltechu, 29. decembra 1959. Feynman razmotra mogućnost neposredne manipulacije pojedinačnih atoma, kao mnogo snažnijeg oblika sintetičke hemije, nego one korištene do tada.
K. Eric Drexler kasnije uzima Feynmanov koncept milijarde malih fabrika, i dodaje ideju da one mogu kopirati same sebe, kontrolisane računarom, umjesto ljudske kontrole. Ovo je Drexler iznio u svojoj knjizi iz 1986: Engines of Creation: The Coming Era of Nanotechnology.
Concerto grosso
Concerto grosso (italijanski, množina-concerti grossi) (bosanski, veliki koncert) bio je popularan oblik barokne muzike u kojem je korišten ansambl i obično je imao tri do šest stavaka u kojem je muzički materijal prošao između male grupe solista (concertino) i puni orkestar (ripieno). Muzika koja se izvodi razmjenjuje se međusobno od strane manje grupe solista, koju zatim preuzima veći orkestar.
Nastanak concerta grossa
Ovaj muzički oblik je vjerovatno razvijen približno 1680. godine od strane italijanskog baroknog kompozitora Alessandra Stradelle, koji je prvi pisao muziku u kojoj su concertino i ripieno kombinovani na svojstven način, iako nije koristio naziv "concerto grosso." Prvi veliki kompozitor koji ih naziva concerti grossi bio je Stradellin prijatelj Arcangelo Corelli. Nakon Corellijeve smrti, zbirka od 12 takvih djela bila je objavljena (stavci su vjerovatno izabrani pojedinačno iz većeg opusa) i ubrzo se proširila širom Evrope, pronalazeći mnoge poklonike i imitatore. Kompozitori kao što su Francesco Geminiani i Giuseppe Torelli napisali su koncerte u stilu Corellija, i on je također imao snažan utjecaj na Antonija Vivaldija.
Concerto grosso oblici
U vrijeme Corellija, isticala su se dva različita concerto grosso oblika: crkveni koncert (concerto da chiesa) i kamerni koncert (concerto da kamera). Prvi je više formalan i uglavnom se izmjenjuje sa largo ili adagio (spori) stavak s allegrom (brzim) stavkom, dok je potonji imao više karakter suite, predstavljen sa preludijem i objedinjuje mnoge plesne oblike popularne u to vrijeme. Te razlike kasnije polagano nestaju. Najpoznatiji koncert Arcangela Correlija je nesumnjivo broj 8 u g-molu, tzv. Božićni koncert, koji završava sa furioznim allegrom. Njegov concertino sastojao se od dvije violine i violončela, s gudačkim orkestrom koji je služio kao ripieno, i popraćen je sa bassom continuom. U Corellijevo vrijeme za potonji se vjerovalo da je često bio odsviran na orguljama, pogotovo u slučaju concerto da chiese, ali u modernim snimkama izvodio se gotovo isključivo na čembalu.
Kompozitori concerta grossa
Glavni kompozitori ovog muzičkog oblika bili su George Friedrich Händel, koji je proširio ripieno uvodeċi puhačke instrumente. Nekoliko Brandenburških koncerata Johanna Sebastiana Bacha također labavo slijede obrazac concerta grossa, naročito 2. concerto, koji ima concertino od rikordera, oboe, trube, i solo violine. Concerto grosso oblik također se ograničeno koristio od strane kompozitora iz 20. vijeka, koji su bili pod utjecajem barokne muzike, kao što su: Ernest Bloch, Bohuslav Martinu, Alfred Schnittke, i Philip Glass.
Magnet
desno|mini|250px|Uzorak željezne prašine u blizini magnetskog polja magneta. Slova N i S predstavljaju položaje sjevernog i južnog pola. Magnet je tijelo ili materijal koje proizvodi magnetno polje. Ovo magnetsko polje je nevidljivo, ali je odgovorno za najznačajnije svojstvo magneta: silu koja vuče druge feromagnetne materijale, kao što su željezo, čelik, nikl, kobalt, itd. i privlači ili odbija druge magnete. Jednostavan način provjere je li nešto magnet jest da se prosipa željezna prašina u blizini, te da se pogleda kakav će ona uzorak tvoriti. Također se može u tu svrhu uzeti komad željeza i probati da li nešto na njega djeluje dodatnom silom.
Trajni magnet je predmet napravljen od materijala koji je magnetiziran i stvara svoje postojano magnetno polje. Svakodnevni primjer je magnet za frižider koji se koristi za držanje bilješki na vratima frižidera. Materijali koji se mogu magnetizirati, a koji su ujedno i oni koji magnet snažno privlače, nazivaju se feromagnetnim (ili ferimagnetnim). To uključuje elemente željezo, nikl i kobalt i njihove legure, neke legure rijetkih zemnih metala i neke prirodne minerale kao što je kamenac. Iako su feromagnetni (i ferimagnetni) materijali jedini koje magnet privlači dovoljno snažno da bi se obično smatrali magnetima, sve druge tvari slabo reagiraju na magnetsko polje, jednim od nekoliko drugih vrsta magnetizma.
Feromagnetni materijali se mogu podijeliti na magnetno "meke" materijale kao što je žareno željezo, koje se može magnetizirati, ali nemaju tendenciju da ostanu magnetizirani, i magnetno "tvrde" materijale, koji mogu. Trajni magneti su napravljeni od "tvrdih" feromagnetnih materijala kao što su alnico i ferit koji su podvrgnuti specijalnoj obradi u jakom magnetnom polju tokom proizvodnje kako bi se njihova unutrašnja mikrokristalna struktura uskladila, što ih čini vrlo teškim za demagnetizaciju. Da bi se zasićeni magnet demagnetizirao, mora se primijeniti određeno magnetsko polje, a ovaj prag ovisi o koercitivnosti odgovarajućeg materijala. "Tvrdi" materijali imaju visoku koercitivnost, dok "meki" materijali imaju nisku koercitivnost. Ukupna snaga magneta mjeri se njegovim magnetnim momentom ili, alternativno, ukupnim magnetskim fluksom koji proizvodi. Lokalna snaga magnetizma u materijalu mjeri se njegovom magnetizacijom.
Pronalazak i razvoj
Drevni ljudi su naučili o magnetizmu iz kamenja (ili magnetita) koji su prirodno magnetizirani komadi željezne rude. Reč magnet usvojena je na srednjem engleskom od latinskog magnetum "lodestone", konačno od grčkog μαγνῆτις [λίθος] (magnētis [lithos]) što znači "kamen iz Magnezije", mesta u Anadoliji gde su pronađeni magnetne rude (danas Manisa u modernoj Turskoj). Najraniji poznati sačuvani opisi magneta i njihovih svojstava potiču iz Anadolije, Indije i Kine prije oko 2500 godina. Svojstva magnetne rude i njihov afinitet prema željezu napisao je Plinije Stariji u svojoj enciklopediji Naturalis Historia.
U 11. vijeku u Kini je otkriveno da bi gašenje usijanog željezau Zemljinom magnetnom polju ostavilo željezo trajno magnetizovanim. To je dovelo do razvoja navigacijskog kompasa, kako je opisano u Dream Pool Essays 1088. Do 12. ili 13. vijeka nove ere, magnetni kompasi su korišteni u navigaciji u Kini, Evropi, Arapskom poluostrvu i drugdje.
Pravi željezni magnet teži da se demagnetizira vlastitim magnetskim poljem. Da bi se ovo prevazišlo, potkovičasti magnet je izumio Daniel Bernoulli 1743. godine. Magnet potkovice izbjegava demagnetizaciju vraćanjem linija magnetnog polja na suprotni pol.
Godine 1820. Hans Christian Ørsted je otkrio da se igla kompasa odbija od obližnje električne struje. Ovo je navelo Williama Sturgeona da razvije elektromagnet sa željeznim jezgrom 1824. Joseph Henry dalje je razvio elektromagnet u komercijalni proizvod 1830-1831, dajući ljudima pristup jakim magnetnim poljima po prvi put. Godine 1831. napravio je separator rude sa elektromagnetom koji je mogao podići 340 kg.
Podjela
Magneti se dijele na stalne ili permanentne magnete i na elektromagnete. Elektromagneti se obično sastoje od zavojnice sa željeznom jezgrom, a razlikuju se od permanentnih po tome što im se treba pustiti električna struja da bi imali magnetsko polje ali prestaje biti magnet kada struja prestane. Često je zavojnica omotana oko jezgre od "mekog" feromagnetnog materijala kao što je meki čelik, koji uvelike pojačava magnetsko polje koje proizvodi zavojnica. Permanentni magneti se pak dijele na prirodne i umjetne. Prirodni se nalaze u prirodi, a umjetne se dobija postupkom magnetiziranja. Najpoznatiji primjer prirodnog magneta je magnetit, od čijeg naziva i potječu nazivi kao što su magnet ili magnetsko polje.
Polovi
Magneti nisu izotropni, nego imaju povlašteni smjer, a to je smjer vektora magnetskog polja unutar magneta. Mjesta gdje magnetsko polje magneta u značajnoj mjeri izvire ili ponire u magnet se nazivaju polovima magneta. Polovi se se nazivaju sjeverni (N ) i južni (S ) pol, a o kojem se polu radi ovisi o predznaku magnetskog polja. Magneti međusobno djeluju silom jedni na druge, a to međudjelovanje se može opisati privlačenjem raznoimenih polova i odbijanjem istoimenih polova.
Pećine Aggteleka i Slovačkog krša
Pećine Aggteleka i Slovačkog krša izuzetna su grupa složenih, raznolikih i relativno netaknutih pećina koncentrisanih na relativno malom prostoru na sjeveroistočnoj granici Mađarske i jugoistočnoj granici Slovačke.