Miroslavljevo_evanđelje
Opis Miroslavljevog evanđelja
150px|mini|lijevo|Iluminacije Miroslavljevog evanđelja ([[12. vijek.)]] Miroslavljevo evanđelje je po svom sastavu evanđelistar, bogoslužbena knjiga u kojoj su tekstovi raspoređeni prema čitanjima u toku crkvene godine. Miroslavljevo evanđelje ima 181 foliju, odnosno 362 stranice. Tekst je napisan na 180 listova. Jedan se list nalazi u ruskoj nacionalnoj biblioteci u Sankt Petersburgu, a čitav dokument se nalazi u Narodnoj biblioteci u Beogradu. Evanđelje se prvobitno nalazilo u Hilandaru, ali nema podataka kako je onamo dospio, te ga je manastir kasnije poklonio kralju Aleksandru I 1896. godine. Prema formatu rukopis nije tipičan za srednjovjekovnu Bosnu. Njegove dimenzije su 41.8 x 28.4 cm, što ga čini većim od ostalih bosanskih četveroevanđelja. Pisan je dvostupčano na pergamentu. mini|150px|desno|Iluminacije Vukanovog evanđelja ([[12. vijek). Danas se cijeli rukopis pisan na 184 pergamentna lista čuva u Nacionalnoj biblioteci Rusije u Sankt Peterburgu. U istoj ustanovi čuva se originalna povelja bana Kulina.]] Bogato je iluminiran, a ukupno broj iznosi 296 minijatura i ukrasnih inicijala. Minijature su crtane perom, a zatim bojene četkicom crvenom, zelenom, žutom i bijelom bojom i ukrašene zlatom. Sve zastavice, osim prve na kojoj su prikazani evanđelisti Jovan, Marko i Luka pod arkadama, jednostavnog su izgleda i crtane su perom. Inicijali Evanđelja su veoma raznovrsni, počevši od onih sa geometrijskim prepletom, preko kombinovanja geometrijskih i biljnih prepleta, do onih koji sadrže elemente biljaka i stvarnih i fantastičnih životinja. Pored ovih, jedan broj inicijala sadrži ljudsku figuru, a neki i čitave kompozicije. Najpoznatije minijature, uz pomenute zastavice sa evanđelistima, jesu inicijali "В" - evanđelista Marko, inicijal "В" - Aleksandar Veliki, inicijal "В" - Marija Magdalena. Umjetnički i ikonografski slikarstvo Miroslavljevog evanđelja kombinuju romanički stil i bizantijsku tradiciju. Osnovna sredstva izražavanja iluminatora su linija i zvučni odnos boja - zelene i crvene, uz osvjetljivanje žutom i zlatnom. Prema ovome, može se zaključiti da je kodeks pisan za viši sloj, a da je naručilac bio knez Miroslav, svjedoči jasno zapis na 360 stranici. Iako Vrana pretpostavlja da je možda iluminator rukopisa bila neka treća osoba, s obzirom na očit utjecaj romanike, koja nas upućuje na vezu s Primorjem. Međutim, kako Grigorije u svom zapisu izričito kaže: prema čemu je malo vjerovatno da on nije bio iluminator, a značajni Zapadni utjecaj mogao je preko Primorja i Dubrovnika već tada doprijeti do Huma. Grafijskom i paleografskom analizom utvrđeno je da potpisani Grigorije nije bio glavni pisar, odnosno njegovoj ruci pripada samo mali dio teksta i to od drugog stupca 358 stranice do teksta haleluja. Ostatak rukopisa pisao je drugi tj. glavni pisar, koji se od Grigorija razlikuje po tome što pripada staroj ćiriličkoj ortografiji. Ona se neposredno naslanja na glagoljsku i sa nešto izmjena primjetna je u svim bosanskim spomenicima. Jezički se Miroslavljevo evanđelje podudara u osnovi sa bosanskim evanđeljima kad je riječ o glavnom pisaru, s tim što su nesumnjivo uočene sporadične osobine koje su morale pripadati makedonskoj matici ili predlošku kao što postpozitivni član u jednom slučaju (женама), te nešto širi obuhvat makedonske, ali i staroslavenske zamjene zadnjeg poluglasa sa o (начемок, опреснок i dr.). Kožni povez evanđelja nije prvobitan, već najvjerovatnije potiče iz 14. vijeka. Izgleda da je preuzet sa nekog drugog rukopisa što potvrđuje njegova veličina, kao i tehničke i stilske odlike. Na osnovu monograma se pretpostavlja da potiče iz nekog od svetogorskih manastira.