cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Forenzička nauka
Otisci prstiju
Faulds je pisao Charlesu Darwinu sa opisom svog metoda, ali, prestar i bolestan da bi radio na njoj, Darwin je dao informacije svom rođaku, Francisu Galtonu, koji se zanimao za antropologiju. Nakon što je deset godina bio inspirisan da proučava otiske prstiju, Galton je objavio detaljan statistički model analize i identifikacije otisaka prstiju i podstakao njegovu upotrebu u forenzičkoj nauci u svojoj knjizi „Otisci prstiju“. Izračunao je da je šansa za "lažno pozitivan" nalaz (dvije različite osobe koje imaju iste otiske prstiju) oko 1/64 milijarde.
Juan Vucetich, argentinski glavni policajac, stvorio je prvi metod snimanja otisaka prstiju pojedinaca u dosijeu. Godine 1892, nakon proučavanja Galtonovih tipova uzoraka, Vucetich (izvorno Vučetić) osnovao je prvi svetski biro za otiske prstiju. Iste godine, Francisca Rojas iz Necochea pronađena je u kući sa povredama vrata, dok su njena dva sina pronađena mrtva sa prerezanim vratom. Rojas je optužio komšiju, ali uprkos brutalnom ispitivanju, ovaj komšija nije htio da prizna zločine. Inspektor Alvarez, Vučetičev kolega, izašao je na lice mjesta i pronašao krvavi trag palca na vratima. Kada je upoređen sa Rojasovim otiscima, pokazalo se da je identičan sa njenim desnim palcem. Tada je priznala ubistvo svojih sinova.
Biro za otiske prstiju osnovan je u Kalkuti (Kalkuta), Indija, 1897. godine, nakon što je Vijeće generalnog guvernera odobrilo izvještaj komiteta da otiske prstiju treba koristiti za klasifikaciju krivičnih dosijea. U Antropometrijskom birou u Kalkuti, prije nego što je postao Biro za otiske prstiju, radili su Azizul Haque i Hem Chandra Bose. Haque i Bose su bili indijski stručnjaci za otiske prstiju koji su zaslužni za primarni razvoj sistema klasifikacije otisaka prstiju koji je na kraju dobio ime po njihovom supervizoru, Sir Edwardu Richardu Henryju. Henryjev sistem klasifikacije, koji su zajedno osmislili Haque i Bose, prihvaćen je u Engleskoj i Walesu kada je osnovan prvi Biro za otiske prstiju Ujedinjenog Kraljevstva u Scotland Yardovov, sjedištu Metropolitanske policije u Londonu, 1901. Sir Edward Richard Henry je naknadno postigao poboljšanja u daktiloskopiji.
U Sjedinjenim Državama, dr. Henry P. DeForrest koristio je otiske prstiju u New York Police Department, Civil Service 1902. godine, a do decembra 1905. godine, u New York City Police Department, zamjenik komesara Joseph A. Faurot, stručnjak za Bertillonov sistem i zagovornik otisaka prstiju u sjedištu policije, uveo je uzimanje otisaka prstiju kriminalaca u Sjedinjene Države.
Uhlenhuthov test
Uhlenhuthov test, ili antigen-antitijelo precipitinski test za vrste, izumio je Paul Uhlenhuth 1901. godine i mogao je razlikovati ljudsku krv od životinjske krvi, na osnovu otkrića da je krv različitih vrsta imala jedan ili više karakterističnih proteina. Test je predstavljao veliki napredak i dobio je ogroman značaj u forenzičkoj nauci. Test je dodatno usavršio za forenzičku upotrebu švicarski hemičar Maurice Müller 1960-ih.
DNK
Forenzička DNK-analiza primijenjena je prvi put 1984. godine. Razvio ju je Sir Alec Jeffreys, koji je shvatio da se varijacije u genetičkom sekvenci mogu koristiti za identifikaciju pojedinaca i međusobno razlikovanje osoba. Prvu primjenu DNK profila koristio je Jefferys u misteriji dvostrukog ubistva u malom engleskom gradu Narborough, Leicestershire, 1985. godine. Petnaestogodišnja školarka po imenu Lynda Mann silovana je i ubijena u psihijatrijskoj bolnici Carlton Hayes. Policija nije pronašla osumnjičenog, ali je uspjela uzeti uzorak sjemena.
Godine 1986. Dawn Ashworth, stara 15 godina, također je silovana i zadavljena u obližnjem selu Enderby. Forenzički dokazi pokazali su da su oba ubice imala istu krvnu grupu. Richard Buckland je postao osumnjičeni jer je radio u psihijatrijskoj bolnici Carlton Hayes, a primijećen je u blizini mjesta ubistva Dawn Ashworth i znao je neobjavljene detalje o tijelu. Kasnije je priznao Dawnino ubistvo, ali ne i Lyndino. Jefferys je doveden u slučaj da analizira uzorke sjemena. Zaključio je da nema poklapanja između uzoraka i Bucklanda, koji je postao prva osoba koja je oslobođena krivice pomoću DNK. Jefferys je potvrdio da su DNK profili identični za dva uzorka sjemena u ubojstvima. Da bi se pronašao počinilac, uzeti su uzorci DNK cjelokupne muške populacije grada, više od 4.000 osoba, starosti od 17 do 34 godine. Svi su upoređeni sa uzorcima sjemena iz zločina. Čulo se da je prijatelj Colina Pitchforka rekao da je dao svoj uzorak policiji tvrdeći da je Colin. Colin Pitchfork je uhapšen 1987. godine i ustanovljeno je da se njegov DNK profil poklapa sa uzorcima sjemena iz ubistva.
Zbog ovog slučaja razvijene su baze podataka DNK. Postoje nacionalne (FBI) i međunarodne baze podataka, kao i za evropske zemlje (ENFSI : European Network of Forensic Science Institutes). Ove baze podataka koje se mogu pretraživati se koriste za uparivanje DNK profila mjesta zločina sa onima koji se već nalaze u bazi podataka.
Sazrijevanje
Na prijelazu iz 20. stoljeća, forenzička nauka je uveliko postala etablirana u sferi kriminalističke istrage. Naučno i hirurško istraživanje je široko koristila Metropolitanska policija tokom potrage za misterioznim Jackom Trbosjekom, koji je ubio brojne žene 1880-ih. Ovaj slučaj je prekretnica u primjeni forenzičke nauke. Veliki timovi policajaca vršili su istrage od kuće do kuće širom Whitechapela. Forenzički materijal je prikupljen i ispitan. Osumnjičeni su identifikovani, ušli u trag i ili pobliže ispitani ili eliminisani iz istrage. Policijski rad danas prati isti obrazac. Intervjuisano je preko 2000, ispitano je "više od 300" ljudi, a privedeno je 80 osoba.
Istragu je u početku vodio Odjel za kriminalističke istrage (CID), na čijem je čelu bio detektiv inspektor Edmund Reid. Kasnije su inspektori detektivi Frederick Abberline, Henry Moore i Walter Andrews poslani iz Centralne kancelarije u Scotland Yard da pomognu. Prvobitno su zbog načina sakaćenja bili osumnjičeni mesari, hirurzi i ljekari. Istraženi su alibiji lokalnih koljača i klanica, pa su oni eliminisani iz istrage. Neke savremene ličnosti su mislile da obrazac ubistava ukazuje na to da je krivac bio mesar ili tjerač stoke na jednom od brodova za stoku koji su saobraćali između Londona i kontinentalne Evrope. Whitechapel je bio blizu Londonskih dokova, a obično takvi brodovi pristaju u četvrtak ili petak i polaze u subotu ili nedjelju. Pregledani su nrodovi za stoku, ali se datumi ubistava nisu poklapali sa kretanjem nijednog čamca, a isključeno je i prebacivanje člana posade između čamaca.
Krajem oktobra, Robert Anderson je zatražio od policijskog hirurga Thomasa Bonda da da svoje mišljenje o stepenu hirurške veštine i znanja ubice. Mišljenje koje je Bond ponudio o liku "ubice iz Whitechapela" je najraniji sačuvani profil prestupnika. Bondova procjena je bila zasnovana na njegovom vlastitom ispitivanju najteže osakaćene žrtve i post mortem bilješki iz četiri prethodna kanonska ubistva. Po njegovom mišljenju, ubica je morao biti čovjek usamljenih navika, podložan "povremenim napadima ubistava i erotske manije", a karakter sakaćenja možda ukazuje na "satirijazu". Bond je također izjavio da se "ubistveni nagon možda razvio iz osvetoljubivog ili mračnog stanja uma, ili da je religiozna manija možda bila izvorna bolest, ali mislim da nijedna hipoteza nije vjerovatna".
„Priručnik za mrtvozornike, policijske službenike, vojne policajce“ napisao je austrijski krivični pravnik Hans Gross 1893. godine, i općenito je priznat kao osnivač polja kriminalistike. Rad je spojio u jedan sistem polja znanja koja ranije nisu bila integrisana, poput psihologije i fizičke nauke, a koja bi se mogla uspješno koristiti protiv kriminala. Gross je prilagodio neka polja potrebama kriminalističke istrage, kao što je fotografija mjesta zločina. Osnovao je Institut za kriminalistiku 1912. godine, kao dio Pravnog fakulteta Univerziteta u Gracu. Ovaj institut su pratili mnogi slični instituti širom svijeta.
U 1909., Archibald Reiss osnovao je Institut de police scientifique na Univerzitetu u Lozani (UNIL), prvu školu forenzičke nauke u svetu. Dr Edmond Locard, postao je poznat kao francuski "Sherlock Holmes . Formulirao je osnovni princip forenzičke nauke: "Svaki kontakt ostavlja trag", koji je postao poznat kao Locardov princip razmjene. Godine 1910. osnovao je, možda, prvu kriminalističku laboratoriju na svijetu, nakon što je uvjerio policijsku upravu i Lyonu (Francuska) da mu da dvije sobe u potkrovlju i dva pomoćnika.
Simbol novootkrivenog prestiža forenzike i upotrebe rasuđivanja u detektivskom radu bila je popularnost izmišljenog lika Sherlock Holmes, koji je napisao Arthur Conan Doyle u kasnom 19. vijeku. On je i dalje velika inspiracija za forenzičku nauku, posebno za način na koji je njegovo akutno proučavanje mjesta zločina dalo male tragove o preciznom slijedu događaja. Odlično je koristio dokaze u tragovima kao što su otisci cipela i guma, kao i otisci prstiju, balistika i analiza rukopisa, sada poznata kao upitnik ispitanih dokumenata. Takvi dokazi koriste se za testiranje teorija koje je smislila policija, naprimjer, ili sam istražitelj. Sve tehnike koje je zagovarao Holmes kasnije su postale stvarnost, ali su uglavnom bile u povojima u vrijeme kada je Conan Doyle pisao. U mnogim svojim prijavljenim slučajevima, Holmes se često žali na način na koji su drugi kontaminirali mjesto zločina, posebno policija, naglašavajući kritičnu važnost očuvanja integriteta, što je sada dobro poznata karakteristika pregleda mjesta zločina. Koristio je analitičku hemiju za analizu ostatka krvi, kao i toksikološko ispitivanje i određivanje otrova. Koristio je balistiku, tako što je mjerio kalibre metaka i uporedio ih sa oružjem za koje se sumnjalo da je izvršeno ubistvo.
Ličnosti s kraja 19. – početka 20. stoljeća
Hans Gross je primijenio naučne metode na mjestima zločina i bio je zaslužan za rođenje kriminalistike.
Edmond Locard je proširio Grossov rad sa Locardovim principom razmjene koji je rekao "kad god dva objekta dođu u kontakt jedan s drugim, materijali se razmjenjuju između njih". To znači da svaki kontakt kriminalca ostavlja trag.
Alexander Lacassagne, koji je predavao Locarda, izradio je standarde obdukcije na stvarnim forenzičkim slučajevima.
Alphonse Bertillon je bio francuski kriminolog i osnivač antropometrije (naučne studije mjerenja i proporcija ljudskog tijela). Koristio je antropometriju za identifikaciju, navodeći da, budući da je svaki pojedinac jedinstven, mjerenjem aspekata fizičke razlike može postojati lični sistem identifikacije. Oko 1879. godine stvorio je Bertillon sistem, način identifikacije kriminalaca i građana mjerenjem 20 dijelova tijela. Godine 1884, preko 240 ponavljača je uhvaćeno koristeći Bertillon sistem, ali je sistem u velikoj mjeri zamijenjen uzimanjem otisaka prstiju.
Frances Glessner Lee, poznata kao "majka forenzičke nauke", bio je ključan u razvoju forenzičke nauke u SAD. Lobirala je da se mrtvozornici zamijene medicinskim stručnjacima, darivala je Harvardove saradnike za policijsku nauku i vodila mnoge seminare za edukaciju istražitelja ubistava. Također je kreirala Kratke studije neobjašnjive smrti, zamršene diorame na mjestu zločina koje se koriste za obuku istražitelja, a koje se i danas koriste.
20. stoljeće
Kasnije u 20. stoljeću nekoliko britanskih patologa, Mikey Rochman, Francis Camps, Sydney Smith i Keith Simpson bili su pioniri novog forenzičkog metoda. Alec Jeffreys je bio pionir upotrebe DNK profiliranja u forenzičkoj nauci 1984. Shvatio je obim DNK otiska prsta, koji koristi varijacije genetičkog koda za identifikaciju pojedinaca. Metod je od tada postao važan u forenzičkoj nauci za pomoć policijskim detektivima, a također se pokazao korisnom u rješavanju sporova oko očinstva i imigracije. DNK otisak prsta (fingerprinting) je prvi put korišten kao policijski forenzički test za identifikaciju silovatelja i ubice dvoje tinejdžera, Lynde Mann i Dawne Ashworth, koje su obje ubijene u mjestu Narborough, Leicestershire, 1983. odnosno 1986. godine. Colin Pitchfork je identifikovan i osuđen za ubistvo nakon što su uzorci uzeti od njega odgovarali uzorcima spermatozoida uzetih od dvije mrtve djevojke.
21. stoljeće
U protekle dvije decenije dokumentovanje forenzičkih scena postalo je efikasnije. Forenzičari su počeli da koriste laserske skenere, dronove i fotogrametriju kako bi dobili 3D oblake tačaka nesreća ili mjesta zločina. Rekonstrukcija mjesta nesreće na autoputu korištenjem dronova podrazumijeva vrijeme prikupljanja podataka od samo 10–20 minuta i može se izvesti bez zaustavljanja saobraćaja. Rezultati nisu samo tačni, u centimetrima, da bi se mjerenja predstavila na sudu, već ih je i lahko digitalno sačuvati na duži rok. Sada, u 21. stoljeću, veliki dio budućnosti forenzičke nauke je predmet rasprave. Nacionalni institut za standarde i tehnologiju (NIST) ponudio je zajednici neke smjernice na kojima bi nauka trebala graditi. NIST preporučuje da forenzička nauka preispita svoj sistem. Ako se lokalne laboratorije pridržavaju ovih smjernica, forenzika 21. stoljeća će se dramatično razlikovati od onoga što je bila do sada. Jedan od novijih dodataka NIST-a je dokument pod nazivom NISTIR-7941, pod naslovom "Laboratorije forenzičke nauke: Priručnik za planiranje, projektovanje, izgradnju i preseljenje objekata". Priručnik pruža jasan plan za pristup forenzičkoj nauci. Detalji uključuju čak i profile osoblja koje treba zaposliti za određene pozicije.
Upitne tehnike
Neke forenzičke tehnike, za koje se vjerovalo da su bile znanstveno utemeljene u vrijeme kada su korištene, kasnije su se ispostavilo da imaju mnogo manje naučne vrijednosti ili nikakve. Neke takve tehnike uključuju:
Nauka o sudskim sporovima
Ovo koristi demonstrativni dokaz, koji je dokaz stvoren u pripremi suđenja od strane advokata ili paralegalista.
Demografija
U Sjedinjenim Državama ima preko 17.200 forenzičkih tehničara, od datuma 2019.
Uticaj medija
Istražitelji mjesta zločina iz stvarnog života i forenzičari upozoravaju da popularne televizijske emisije ne daju realističnu sliku posla, često izobličujući njegovu prirodu i preuveličavajući lahkoću, brzinu, djelotvornost, dramatiku, glamur, utjecaj i nivo konfora njihovog posla —koje opisuju kao daleko svakodnevnije, zamornije i dosadnije.
Neki tvrde da su ove moderne TV emisije promijenile očekivanja pojedinaca o forenzičkoj nauci, ponekad nerealno – uticaj koji se naziva "CSI efekt".
Nadalje, istraživanje je sugeriralo da pogrešna percepcija javnosti o kriminalističkoj forenzici može stvoriti, u umu porotnika, nerealna očekivanja od forenzičkih dokaza—koje očekuju da vide prije nego što osude—implicitno pristrastujući porotnika prema optuženom. Pozivajući se na "CSI efekt", najmanje jedan istraživač je predložio da se porotnici pregledaju na osnovu njihovog nivoa uticaja od takvih TV programa.
Doklea
mini|300px|Ilirski i rimski grad Duklja.
Doklea ili Doclea (također Dioclea ili Diocleia, kasnije cg: Дукља) je nekada bila najvažniji grad nekadašnje južnoslavenske srednjovjekovne države Duklja. Ostaci ovog starog grada nalaze se oko tri kilometra sjeverozapadno od Podgorice, glavnog grada Crne Gore, na zaravnjenoj terasi iznad ušća rijeke Zete u Moraču.
Historija
Doklea je bila najveće naselje ilirskog plemena Dokleati. Ovaj grad je bio osnovan početkom prvog stoljeća i izgrađen prema datoj konfiguraciji terena. Doklea je u svoje vrijeme bila veliki grad sa 8-10 hiljada stanovnika. geografska pozicija naselja diktirala je relativno veliku gustinu naseljenosti; grad se prostirao na prostoru prečnika od oko deset kilometara. Povoljna klima, dobri privredni uslovi i odbrambena pozicija su bili od velikog značaja u dato vrijeme.
Nakon administrativne podjele 297. godine u Rimskoj Imperiji, Diocleia je postala glavni grad nove rimske provicije Prevalis. U IV i V stoljeću sa najezdom barbara Duklja počinje gubiti svoju moć. Početkom V stoljeća, razorili su je Ostrogoti a 518. godine i snažan zemljotres. Nakon obnove, Slaveni, koji su migrirali do Doklee, ponovo su je razorili 620. godine. Tada je Doklea izgubila i svoj antički karakter.
Arheologija
I pored svog dobrog prirodnog položaja i prirodnih prepreka (rijeke i litice), Doklea je bila zaštićena i čvrstim odbrambenim zidovima širine oko dva metra i kulama. Tlocrt ima izled nepravilnog izduženog mnogougaonika. U rimsko vrijem izgrađeni su svečani slavoluk i ostale tipične građevine; terme, palestra, dva hrama, akvadukt i sl.
U prvom vremenu rimske vladavine (provincija Ilirikum, kasnije provincija Dalmacija) a prije osnivanja provincije Prevalis, u ovaj grad su u manjem broju doseljavani veterani iz rimskih legija, rjeđe Italici koji su naseljavali primorska mjesta (Risan, Budvu i Ulcinj). Naime, Doklea je imala određenu samostalnost, kao centar ilirskog plemena Dokleata. Sa karakteristikom municipija se pominje od vremena Flavijevaca (vladavine Vespazijana). Sa osnivanjem provincije Prevalis, grad je postao njen centar, mada je na seoskom području oko grada romanizacija bila slaba.
Na zapadnoj i jugoistočnoj strani grada nalazile su se nekropole, od kojih je jugoistočna sistematski istražena. U brojnim otkrivenim grobovima sa kremiranim i inhumiranim pokojnicima, pronađeni su raznovrsni i često dragocjeni primjerci grobnog inventara (posude od keramike i stakla, djelovi nakita, oruđe, oružje i novac), koji omogućava preciznije sagledavanje života antičke Doklee. Zapadna nekropola je samo djelimično ispitana i na njoj su, pored običnih, otkrivene monumentalne zidane grobne konstrukcije iz IV-V vijeka. Moguće da iz jedne ovakve grobne konstrukcije potiče i čuvena Podgorička čaša koja je antičku Duklju 1874. godine uvela u svjetsku arheologiju.
Na pronađenim natpisima rijetko se pojavljuju domaća ilirska imena, mnogo češća su grčka i rimska.
Poirotovi raniji slučajevi
Poirotovi raniji slučajevi (izdat 1974.) je zbirka kriminalističkih priča Agathe Christie sa Herculeom Poirotom u glavnoj ulozi.
Rimske Toplice
mini|280px|Rimske Toplice, rimokatolička crkva "Lurška mati Božja" Rimske Toplice su naseljeno mjesto u sastavu općine Laško, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Laško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Rimske Toplice su imale 778 stanovnika.
Napomena: ''U 1972. povećano za naselja Ogeče i Šmarjeta koja su ukinuta.''
Andrija Hebrang (otac)
Andrija Hebrang (Bačevac pokraj Virovitice, 22. oktobra 1899. – Beograd, 11. juna 1949) bio je hrvatski i jugoslavenski revolucionar, političar i državnik.
Drugi svjetski rat
Po izlasku s robije Hebrang je u martu 1941. kooptiran u Politbiro CK KPH. U trećoj godini Drugog svjetskog rata 22. juna 1941. Treći rajh napada SSSR, kasno uvečer istog dana Hebrang i Bakarić sročili su i emitirali preko ilegalne radiostanice u Zagrebu javni partijski proglas kojim je Partija pozvala Hrvate da se odupru mobilizaciji u "kontrarevolucionarnu armiju radi prolijevanja krvi sovjetske braće". U ljeto 1941. u Zagreb dolazi delegat CK KPJ s posebnim ovlastima, Vlado Popović, Crnogorac koji je vojno iskustvo stekao u Španskom građanskom ratu. Tito mu određuje za najbliže saradnike Hebranga i Radu Končara, te njih trojica od 6. maja 1941. čine Operativno rukovodstvo KPH, koje preuzima ovlasti Politbiroa KPH i Vojnog komiteta KPH (osnovanog 2 mjeseca prije). Nakon Končarevog hapšenja u Splitu 17. novembra 1941. Hebrang postaje sekretar CK KPH te zajedno s Popovićem čini Operativno rukovodstvo KPH do hapšenja u februaru 1942.
Hebrang je uhvaćen u akciji ustaške policije 25. februara 1942. pri čemu je teško ranjen u glavu. Po vlastitim riječima: Iz izvještaja Općinske uprave Stenjevec od 26. februara 1942:
mini|250px|Grob porodice Hebrang
Dolaskom na oslobođenu teritoriju, Hebrang opet preuzima dužnost sekretara CK KPH. Na prvom zasjedanju AVNOJ-a u Bihaću u novembru 1942. s Titom dogovara osnivanje ZAVNOH-a. U svojim nastupima isticao je ZAVNOH kao izraz hrvatske suverenosti i tijelo nadležno za donošenje svih odluka koje se odnose na Hrvatsku. Randolp Churchill, sin britanskog premijera Winstona Churchilla u pismu od 12. aprila 1944. ovako opisuje svoj doživljaj Hebranga:
Pod Hebrangovim rukovodstvom antifašistički pokret je dosegao takve rezultate koji su nadmašivali sve ostale po broju boraca, oslobođene teritorije, narodnooslobodilačkih odbora. U januaru 1944. Hrvatska je imala 5 od ukupno 11 korpusa NOVJ. To je djelo KPH, njenog CK na čelu s Hebrangom, koji je u reklami Narodne fronte Hrvatske 1945. nazvan kao "organizator ustanka u Hrvatskoj 1943. godine."
Pokrenuo je inicijativu za osnivanje Telegrafske agencije Hrvatske (TAH) krajem 1944. godine, hrvatsku novinsku agenciju. Međutim, inicijativu je poništio Tito jer da "Jugoslavija već ima TANJUG, pa joj ne treba još jedna." Hebrangov odgovor je bio kratak:
Odnos prema Srbima tokom rata
Hebrang je uvijek isticao bratsku borbu hrvatskog i srpskog naroda za svoju hrvatsku domovinu, oktobra 1943. u Plaškom: Na Hebrangov prijedlog ZAVNOH 1944. odlučuje da oba pisma, latinica i ćirilica, postanu ravnopravna. U martu 1944. Moša Pijade je dobrovoljno pruženu ravnopravnost odlučio zloupotrijebiti tako da je izradio prijedlog o teritorijalnoj autonomiji Srba u Hrvatskoj. Kad je napravio karte srpske autonomije, oni su prema Đilasu prije sličili "iscrtanim cijevima", da bi obuhvatio Srbe u Slavoniji "morao je" oduzeti Hrvatima brojna hrvatska naselja. Članovi Politbiroa Pijadin prijedlog su dočekali u "šutnji i nedoumici", a i Tito je bio ponešto smrknut.
Krajem 1944. godine Kardelj, Đilas, Ranković i Milutinović zatražili su Hebrangovu smjenu, u ime grupe, Kardelj je 30. septembra uputio Titu pismo u kome se Hebrang optužuje za nacionalizam. Kardelj je neprestano naglašavao kako se Hebrang loše ponaša prema Srbima, što Kardelj navodi kao dokaz da je potreban neki poseban "Narodnooslobodilački front Srba u Hrvatskoj", nešto čemu se Hebrang otvoreno protivio, a Tito nikada nije prihvatio. Dana 5. oktobra 1944. Tito naređuje Rankoviću da u rukovodstvo KPH pošalje Kardelja, Đilasa i Bakarića da na čelo KPH postave Bakarića, a da Hebranga dovedu u Beograd. Time Hebrang prelazi s dužnosti sekretara CK KPH na još odgovorniju dužnost u saveznu vladu, Nacionalni komitet oslobođenja Jugoslavije, gdje preuzima rukovođenje cjelokupnom obnovom i izgradnjom zemlje; imenovan je ministrom industrije i predsjednikom Državne planske komisije i Ekonomskog savjeta federalne vlade, po značenju, to je bio položaj odmah iza Titovog. U Vladi Tito - Šubašić od 7. marta 1945. Hebrang je bio ministar industrije i predsjednik Privrednog savjeta Vlade. Međutim, poput drevnog kralja Anteja, izgubio je većinu svoje snage kad je otkinut od svog rodnog tla.
Na početku Hebrangovog rada kao ministra, Tito ga je smatrao prikladnim za vođu delegacije Nacionalnog komiteta (Arso Jovanović, Gojko Nikoliš, Mitra Đilas, Srećko Manola) koja je početkom januara 1945. otputovala u Moskvu na pregovore sa Staljinom (i ostalim boljševičkim upravljačima, Molotovom, Georgijem Dimitrovom). Pregovori su trajali mjesec dana. Rezultat pregovora bio je slab, dobijena su obećanja o isporuci određene količine željeza, slanju vojnih instruktora i postignut je preliminarni dogovor o osnivanju mješovitih (sovjetsko-jugoslavenskih) trgovačkih društava. Oproštajni susret 26. januara u Kremlju bio je dvojak. Večer je započela u dobrom raspoloženju u kojem je jugoslavenska delegacija podlegla dojmu da ih Staljin "voli više od drugih naroda". Ali Staljin se prisjetio Đilasovih uvredljivih izjava kako je Crvena armija daleko ispod nivoa američkih i britanskih vojnika, te je počeo kritizirati jugoslavensku vojsku i laskati bugarskoj vojsci. Arso Jovanović je briznuo u histeričan plač i dodvoravao se domaćinima, ali niko nije obraćao pažnju na njega. Hebrang je prekinuo ponižavajuću scenu riječima: Naređujem ti da šutiš. U Hebrangovim ličnim bilješkama zapisano je: "Došli u 23 (sata), otišli u 3:30. Triput govorio. Staljin me triput grlio, ljubio. Pohvalio. Svi raspoloženi. Topla atmosfera. Arso se svinjski držao. Opirao se po pitanju ocjene bugarske vojske i Đide. Mučna i neprijatna situacija."
Đelo Jusić
Đevalhudin "Đelo" Jusić (Dubrovnik, 26. januar 1939 – 31. maj 2019) bio je jugoslavenski i hrvatski kompozitor bosanskohercegovačkog porijekla, poznat po brojnim velikim djelima domaće zabavne, ali i ozbiljne, uglavnom orkestralne muzike. Djelovao je i kao aranžer i dirigent, a svojevremeno je gradio i karijeru jednog od najboljih domaćih gitarista u bivšoj Jugoslaviji. Komponirati je počeo 1960-ih godina, kada je osnovao vokalno-instrumentalni sastav, grupu "Dubrovački trubaduri", s kojom je 1968. i nastupio na Euroviziji. U rodnom gradu našao je izvore nadahnuća te oblikovao prepoznatljive karakteristike u melodijskoj, harmonijskoj i stilskoj fakturi svojih kompozicija. One pripadaju mediteranskom krugu zabavne muzike, kojem su dale vrijedan i specifičan doprinos. Tokom dugogodišnje karijere nagrađivan je brojnim platinastim i zlatnim diskografskim priznanjima. Njegova djela izvodile su zvijezde kao što su: Tereza Kesovija, Oliver Dragojević, Ibrica Jusić, Frano Lasić, Ivo Pattiera, Neda Ukraden, Dubravka Jusić, Milo Hrnić i brojni drugi, a među njegova najpoznatija djela ubrajaju se jugoslavenska predstavnica na Eurosongu 1968. "Jedan dan", festivalski hitovi sa "Splita" i "Zagrebfesta" "Dalmatinski lero", "Zapjevajmo prijatelji", "Mladosti, moja lijepa radosti", "Volim te budalo mala", "Zagrljeni", "La musica di notte", "Stare ljubavi", "Sinoć sam htjela", „Pusti da ti leut svira“, „Dobro jutro, Margareta“, „Sve se vraća, sve se plaća“, te veliki hitovi kao "Prijatelji stari, gdje ste", "U svakom slučaju te volim", "Shalom Sara", "Con sordino", "Sva su moja proljeća u meni" i brojni drugi.
Andrija Hebrang (otac)
Odnos prema Srbima tokom rata
Hebrang je u aprilu 1945, s razlogom, otvoreno negodovao zbog neprimjerenog kursa zamjene kuna za dinar. Hebrang govori: U novembru 1946. Hebrang je još uvijek na "partijskoj liniji" te govori građanima Zagreba uoči Dana Republike:
Đelo Jusić
Osnivač je i dječjeg hora "Mali raspjevani Dubrovnik". Osim za "Jugoton" snimao je i za svjetske izdavače te ostvario opus od 80 LP i 20 CD izdanja za koja je dobio desetak platinastih i zlatnih diskografskih priznanja.
Kao dirigent nastupao je na najpoznatijim koncertnim pozornicama, a njegov kompozitorski rad protezao se i na orkestralnu (suita Dubrovački kantuni), vokalno-instrumentalnu (oratorij De civitate libertatis veritas), scensku (musical Dundo Maroje), filmsku i televizijsku muziku (Zlatna arena za muziku u filmu "Dubrovački suton", 1999). Snimio je i nekoliko CD-a s dubrovačkim klapama Ragusa i Maestral.
Andrija Hebrang (otac)
1948.
Zahlađenjem odnosa sa Sovjetskim Savezom Hebrang je postao Staljinov kandidat za preuzimanje vodstva u KPJ od Tita. Međutim, u aprilu 1948. je, zajedno sa Sretenom Žujovićem, osumnjičen da održava tajne kontakte sa sovjetskom ambasadom, odnosno da je staljinist. U maju je isključen iz KPJ i uhapšen pod optužbom da je sarađivao s ustašama i Gestapom u zarobljeništvu te "sabotirao" privrednu politiku FNRJ; i Rusi su za to navodno znali, ali ga nisu izdali nego ucjenili da bude njihov agent. Povodom hapšenja sovjetski ambasador je protestirao i tražio da njihovi predstavnici budu prisutni prilikom ispitivanja, ali su zahtjevi odbijeni. Hebrang nije priznao krivicu niti se odrekao Informbiroa te je završio u zatvoru gdje je navodno ubijen, a vlasti su smrt prikazale kao samoubistvo (u službenom izvještaju je navedeno da je nađen obješen o radijator u zatvoru Glavnjači, dok svjedoci i dokumenti govore da je u tom zatvoru grijanje bilo samo na kruto gorivo, dakle radijatora i pripadajućih cijevi nije bilo). Žujović je 1952. oslobođen i priklonio se Titu dok u vezi Hebrangovog slučaja postoje mnoge nejasnoće.
Đelo Jusić
Dobitnik je nagrade Porin za životno djelo 2007. godine.
Andrija Hebrang (otac)
Rehabilitacija
Odlukom Sabora RH 1992. godine politički je rehabilitiran i proglašen žrtvom "komunističkog sistema". Sabor je 2006. godine donio i Deklaraciju o osudi zločina počinjenih tokom totalitarnog komunističkog poretka u Hrvatskoj 1945. - 1990. godine.
Đelo Jusić
Biografija
Đelo Jusić rodio se 26. siječnja 1939. u Dubrovniku, gdje je odrastao i započeo školovanje. Njegovi roditelji su se 1928. doselili u Dubrovnik iz Prozora, selo Duge, odakle je rodom otac Arif. Majka Emina je rodom iz Blagaja i izvora rijeke Bune iz poznate begovske obitelji Velagić. Stariji je brat poznatog hrvatskog glazbenika Ibrice Jusića. U rodnom gradu našao je izvore i nadahnuća za svoju glazbu, te je oblikovao individualni i prepoznatljivi oblik u melodijskom, harmonijskom i stilskom izražaju svojih popularnih glazbenih dijela. Ona pripadaju mediteranskome glazbenom stilu hrvatske zabavne glazbe s kojima je dao veliki i vrijedan doprinos hrvatskom glazbenom stvaralaštvu a neka od njih su "Jedan dan" (pjesma Eurovizije 1968.), "Pusti da ti leut svira", "Dalmatinski lero", "La musica di notte", "Dobro jutro, Margareta", "Stare ljubavi", "Znam da ima jedna staza", "Sve se vraća, sve se plaća", "Volim te budalo mala" i mnoge druge.
Andrija Hebrang (otac)
Odlikovanja
Dobio je i najviša odličja za zasluge u ratu i privrednoj obnovi u julu 1945. Orden zasluga za narod I. reda "za izvanredne zasluge na privrednom podizanju zemlje i uspješnom provođenju proljetne sjetve". U oktobru 1945. slijedi Orden Kutuzova I. reda "za istaknute zasluge u organizaciji oružanih snaga i za vješto rukovođenje borbenim operacijama u borbi protiv zajedničkog neprijatelja - hitlerovske Njemačke".
Đelo Jusić
Biografija
Skladanjem se počeo baviti tokom 1960-ih godina, a u to vrijeme osniva vokalno-instrumentalni ansambl Dubrovački trubaduri, s kojima je obišao zemlju i svijet. Također je utemeljio i dječiji hor Mali raspjevani Dubrovnik. Osim što je snimao za Croatia Records (tada Jugoton), tu su još i mnoge svjetske nakladničke kuće poput Columbia, CBS, Parlophone, Electrola, Supraphone, Ensemble Electonicue i mnoge druge. Njegova diskografija ima 80 gramofonskih ploča i 20 CD izdanja na kojima se nalazi preko 1000 skladbi i za koja je dobio desetak zlatnih i platinastih ploča.
Andrija Hebrang (otac)
Napomena
Do jula 2008. tačan datum smrti Andrije Hebranga nije poznat, niti se posmrtni ostaci nalaze u grobnici porodice Hebrang. Hronologija:
Đelo Jusić
Biografija
Od 1970. do 1975. bio je potpredsjednik Udruženja muzičkih radnika Hrvatske Croatia-Concert u Zagrebu, a 1975. postaje predsjednik. U Šibeniku je četiri godine bio selektor Međunarodnog dječijeg festivala. Kao dirigent nastupao je na mnogim festivalima u zemlji i inozemstvu, vodeći velike revijske i simfonijske orkestre po Berlinu, Dresdenu, Lenjingradu, Moskvi, Varni, Vatikanu, Splitu, Zagrebu, Sarajevu i na Dubrovačkim ljetnim igrama. Dirigiranje je izučio kod maestra Lovre von Matačića. U kompozitorskom radu imao je velikog uspjeha u oratorijskoj, pozorišnoj, filmskoj i dječijoj muzici.
Camtasia
Camtasia, ranije Camtasia Studio, jest softver za snimanje ekrana, objavljeni od kompanije TechSmith. Korisnik određuje područje ekrana, prozor koji treba biti snimljen ili cijeli ekran. Ovo se namješta prije nego što snimanje započne. Moguće je snimiti zvuk iz mikrofona ili vaših zvučnika, te vam Camtasia Studio dopušta da postavite snimke vaše web kamere zajedno sa ekranom.
Snimanje
Izlagač izvodi sve korake da demonstrira svoje radnje i može da ide iz jedne u drugu aplikaciju bez da prekine snimanje. Izlagač također može da pritisne određenu kombinaciju tipki u bilo koje vrijeme da zaustavi snimanje, nakon čega sofver zaustavi snimanje i snimi ono što je već urađeno po korisnički-definisanim postavkama (kao što je prikazivanje pokazivača miša). Novije verzije Camtasia Studia nude opciju prikazivanja obojenog kruga kada se klikne sa mišem, da bi se bolje ilustrovale radnje izlagača.
Postprodukcija
Nakon što je "prezentacija" snimljena, izlagač je može pregledati, te je skratiti i/ili dodavati određene dijelove (ako je potrebno). Takođe, izlagač može da snimi svoj glas preko zvuka videa, da doda zvučne efekte ili muziku u prezentaciju. Camtasia dopušta snimanje zvuka dok je snimanje ekrana u toku, tako da izlagač može da izvrši naraciju tokom videa koja će se kasnije sačuvati tokom ovog procesa postprodukcije. Međutim, većina izlagača najčešće sačeka da se snimanje završi, nakon čega će snimati samo zvuk sa vlastito napisanog skripta.
Razvoj
Program dozvoljava da se datoteke skladište u vlasničkom formatu, koji je samo čitljiv od strane Camtasia programa; ovaj format omogućuje datoteke manje veličine, čak i za duže prezentacije. Camtasia pored ovoga, dozvoljava i "izvoz" odnosno skladištenje proizvedenih filmova ili prezentacija u široko rasprostranjene formate poput MPEG-2, MPEG-4 (odnosno .avi, .mp4, itd), koji se mogu čak puštati na računarima bez Camtasie instalirane.
Gradac (Neum)
Gradac je naseljeno mjesto u općini Neum, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Naselje Gradac je oko 20 km udaljeno od Neuma, smješteno uz stari put Neum – Hutovo - Stolac.
Historija
U naselju se nalazi katolička crkva svete Ane. Podignuta je oko 1619. Pripada tipu jednobrodne crkve sa svodom kao krovnom konstrukcijom. Na području stare Hercegovine se u navedenom periodu grade jednobrodne crkve pravoslavne i katoličke provinijencije, za čiju gradnju se angažiraju dubrovački majstori. Crkve su dosta sličnih dimenzija, a razlika među njima se javlja u načinu prenosa sila bočnog potiska. Naime, jednobrodne crkve pravoslavne provinijencije su građene kao jednobrodne crkve sa prislonjenim lucima. Za prenos sila bočnog potiska kod jednobrodnih crkava katoličke provinijencije se izvode deblji bočni zidovi. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
Spodnja Rečica
Slovenija:
194.
Godina 194. (CXCIV) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Septimija i Septimija (ili, rjeđe, godina 947. Ab urbe condita). Oznaka 194. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za označavanje godina.
Lepenica (Kiseljak)
Kroz naselje protiče i stoimena rijeka Lepenica. Pored naselja prolazi autoput A-1.
Historija
Lepenica kao župa se spominje u srednjovjekovnoj povelji ugarsko-hrvatskog kralja Bele IV iz 1244. godine, uz župe Vrhbosna, Neretva, Vidgossa, Mel i Lašva, a u župi Lepenica se spominje selo Rotilj sa crkvom svetog Mihovila. Sljedeći podatak potiče iz Dubrovačkog arhiva: godine 1335. neki Bogoje Dobrošić iz Lepenice prodao je u Dubrovniku 3 konja za 40 perpera. U Dubrovačkom arhivu je i dokument u kojem se Lepenica spominje treći put, u kojem se govori o kupovini jedne robinje u Lepenici, obavljenoj 1381. godine. Ta srednjovjekovna župa Lepenica obuhvatala je cio današnji lepeničko-kreševski kraj, koji graniči sa spomenutim župama.
U vrijeme bosanske samostalnosti današnji lepenički kraj bio je banski, odnosno kraljevski posjed. Tamo se nalaze brojna srednjovjekovna groblja s mnoštvom stećaka, među kojima se ističe stećak "Radoja, velikog kneza bosanskog". Odatle potiče i današnji naziv župe Banbrdo (uspostavljene 1858), kojoj Lepenica pripada. Na lepeničkom području (od Mokrina do Podastinja) registrirano je 35 nekropola sa oko 700 stećaka.
Hamza Alić
Hamza Alić je bosanskohercegovački atletičar, bacač kugle, rodom iz Srebrenice. Lični rekord u bacanju kugle mu je 21,07 m Predstavljao je Bosnu i Hercegovinu na olimpijskim igrama u Pekingu. Osvojio je srebrenu medalju na Evropskom dvoranskom prvenstvu u švedskom Geteborgu. Nakon osvajanja zlatne medalje Zlatana Saračevića, također u bacanju kugle na Evropskom dvoranskom prvenstvu 1980., Alićevo srebro predstavlja jedan od najvećih uspjeha bosanskohercegovačke atletike i bh. sporta uopšte. Trenutno je član Atletskog kluba Zenica
Tri slijepa miša
"Tri slijepa miša" je temelj drame "Mišolovka", koja je premijerno izvedena 1952. godine u Londonu i koja još uvijek igra na redovnom repertoru, čime je stekla status najizvođenije i najslavnije teatarske predstave svih vremena.
Priče su:
Hotanj Hutovski
Hotanj Hutovski je naseljeno mjesto u općini Neum, Bosna i Hercegovina.
NK Slaven Belupo
NK Slaven Belupo je hrvatski nogometni klub iz Koprivnice.
Historija
Prvi nogometni klub na području Koprivnice osnovan je u lipnju 1907. godine i zvao se Đački nogometni klub Koprivnica. Već u kolovozu iste godine odigrana je prva nogometna utakmica i to protiv zagrebačkog HAŠK-a. Utakmica je završila rezultatom 1:15.
Članovi poznate hrvatske obitelji Friedrich osnovali su 20. kolovoza 1912. godine Hrvatski športski klub Slaven koji 1920. godine osvaja pokrajinsko prvenstvo Hrvatske. Zbog financijskih teškoća i odlaska braće Friedrich u Zagreb, klub prestaje djelovati. Tradiciju kluba nastavlja HŠK Victorija do 1926. godine.
Od 1926. do 1930. godine Koprivnica nema nogometni klub. Od 1930. godine djeluju HŠK Koprivnica, HŠK Danica i radničko namještenički hrvatski športski klub Sloga.
Koprivnička tvrtka Bilokalnik postaje sponzor kluba 1992. godine te se naziv kluba mijenja u NK Slaven Bilokalnik. Godine 1994. sponzor kluba postaje tvrtka Belupo i od tada, pa sve do danas, klub nosi naziv NK Slaven Belupo.
U sezoni 1996./97. Slaven Belupo je ušao u 1. HNL B. Godine 1997. pobjedom protiv Cibalie u Maksimiru ulazi u jedinstvenu 1. HNL.
Uspjesi
Ulazak u završnicu hrvatskog kupa u sezoni 2006/07. Osvajanje drugog mjesta u 1. HNL u sezoni 2007/08. 1.Kolo Kupa UEFA 2008/09.
Stadion
Sadašnji izgled Gradskog stadiona dovršen je 2007. godine. Sastoji se od zapadne tribine i fan-shopa. Zapadna tribina može primiti 3800. posjetitelja. U planu su i izgradnja krova preko cijelog zapada te izgradnja zgrade u kojoj će se nalaziti restoran, soba za UEFU i salon za novinare. U daljnjim planovima je izgradnja istočne i sjeverne tribine te nadogradnja zapadne pa bi tako Gradski stadion primao 20.000 gledatelja.
Navijačka skupina
Navijačka skupina Sl. Belupa naziva se Plava Brigada. Sastali su se 2007. godine na domaćoj utakmici protiv Dinama (Slaven pobjedio sa 5:2). Trenutno broji oko 50 pratitelja.
Spodnja Rečica (Laško)
Spodnja Rečica je naseljeno mjesto u sastavu općine Laško, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Laško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Spodnja Rečica je imala 635 stanovnika.
Napomena: ''U 1984. nastalo podjelom bivšeg naselja Rečica na dva nova samostalna naselja Spodnja Rečica i Zgornja Rečica. U 1994. povećano za dio naselja Slivno. U 2000. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Laško.''
Borbe oko Kotor-Varoši i Šipraga 1944.
Borbe partizana oko Kotor-Varoši i Šipraga protiv  Wehrmachta, četnika i ustaša, tokom Drugog svjetskog rata naročito su intenzivirane za vrijeme i poslije Šeste neprijateljske ofanzive. To je bilo posljedica odbrane bolnice 11. krajiške divizije NOVJ, u Šipragama i klisuri Demićke. Tome je doprinijelo i povlačenje nekih njemačkih jedinica, sa četnicima Draže Mihailovića prema zapadu.
Pregled
Na osnovu specifičnosti uvjeta djelovanja, uključujući i okruženje neprijateljskim snagama i podršku lokalnog stanovništva, Štab 11. krajiške divizije NOVJ  je srednju Bosnu, prema svojim procjenama, grupirao u dva područja: Nakon toga se ustalio se plan po kojem su se svaka dva mjeseca brigade pomjerale sa jednog na drugo područje, po određenom redoslijedu. Suglasno tome, 14. SBNOU brigada je koncem februara 1944. došla na prostor Kotor-Varoš – Šiprage – Skender-Vakuf, odnosno u Vrhovinu, i da tamo smijeni 12. KNOU brigadu komandanta Petra Mećave.
U logističkoj podršci, partizanske jedinice su, za primljenu hranu, izdavale zvanične potvrde koje su potpisivali intendanti, što je činila i 14. SNOUB. U potvrdama se garantiralo da će uzete namirnice ili stoka biti plaćene poslije oslobođenja. Jedinicama NOVJ srednje Bosne, i 14. brigadi, ishranu i smještaj obezbjeđivalo je seosko stanovništvo na oslobođenoj teritoriji. Sela su im bila neka vrsta kasarni, skladišta, i magacina, a njima su rukovodili seoski i mjesni Narodni odbori. Četrnaesta brigada je odlično surađivala sa odbornicima iz sela, kao: Korićani, Imljani, Vlatkovići, Večići, Šarinci, Štrbci, Novi Šeher, Potočani, Orašje, Otpočivaljka, Kaoci i Ljeskove Vode.
Operacije 14. SNOUB
Iz prnjavorskog odmorišta, Brigada je krenula 25. februara. Marširala je u dvije kolone: jednom preko sela Kokora, a drugom preko sela Vijačana, za Karač. Odatle je, jednom kolonom, preko Jošavke, a drugom preko Donje Šnjegotine, produžila za Opsječko (kod Čelinca). Za sve jedinice Narodnooslobodilačke vojske (NOV), koje su se borile na terenu Srednje Bosne, prostor Vrhovine bio je važan, a za 14. brigadu posebno. Odatle je bila većina boraca njenog 1. bataljona. Veliki broj boraca ostalih bataljona brigade već je ranije bio je na tom prostoru, u obnovljenom 4. KNOP odredu, od februara do maja 1943. godine. Sprijateljili su se i odomaćili sa stanovništvom ovih planinskih krajeva, posebno sa mještanima iz sela Korićani, Imljani, Skender-Vakuf, Šiprage, Maslovare, Kovačevići, Kruševo Brdo i ostala naselja u šipraškom kraju. Na tom terenu, u Šipragama i klisuri Demićke, bila je i 12. divizijska bolnica. U njoj je uvijek bilo mnogo bolesnika i ranjenika, a među njima i iz 14. brigade, koji su ranjeni u napadu na Banju Luku, u Šestoj neprijateljskoj ofanzivi i prilikom oslobođenja Prnjavora. U Drugom svjetskom ratu, Šiprage su bile snažno uporište i utočište više partizanskih jedinica, uključujući i 12. divizijsku bolnicu (u klisuri Demićke). Na području Šipraga je, na samom početku rata, bilo nekoliko lokalnih partizanskih odreda koji su se kasnije uključili u dolazeće veće formacije. Iako je ovo mjesto bilo i ostalo van značajnijih saobraćajnica, više puta je bombardirano, uz napade njemačkih i četničkih snaga. Duboka riječna klisura na obroncima Brestovače (između selâ Zlovarići i Dunići, tj. Dunića stijena ) bila je teško uočljiva za njemačku avijaciju. Kasnije se ispostavilo da ni neprijateljske snage nisu imale precizne informacije o njenoj lokaciji. Zbog učestalih avionapada, predostrožnosti radi, Bolnica je 4. januara 1944. dislocirana u okolna sela i dalje prema Korićanima. Tada je oko 600 ranjenika i bolesnika premješteno u sela Stopan i Loziće, a zatim u Palivuk, Čudnić i Kruševo Brdo. Neprijateljske snage su 6. januara 1944. probile partizansku liniju odbrane (na raskršću seoskih puteva za Stopan i Kerle; lokalitet "Raskršće") i 7. januara ušle u centar Šipraga. Nakon prolaska tzv. Šeste neprijateljske ofanzive u ovom kraju, za desetak dana 15. januara 1944., Bolnica se vraća u Šiprage. Bolnica u Demićkoj je velikim dijelom bila razmještena u zemunicama kamufliranim granjem i lišćem. Zemunica je bilo oko Demičke i na drugim pogodnim mjestima. Prostorije su imale neophodnu ventilaciju. Bolnica je imala razrađen plan po kome se uvijek znalo, kako u slučaju opasnosti postupati kao i ko ostaje u bolnici a ko je napušta. Bolnicom je rukovodila dr Danica Perović, Banjalučanka. . Prije i u toku evakuacije, razmještanja ranjenika i povratka u Šiprage, Bolnicu je štitila 14. srednjobosanska udarna brigada.
Pored roga, Vrhovinom je prolazio i partizanski karavanski put, od Prnjavora, preko Čečave – Klupa (Borja) – Maslovara i Skender-Vakufa, za selo Baljvine iznad Vrbasa, a odatle za cijelu Bosansku Krajinu. Njime su se neprekidno, na tovarnim konjima transportirane životne namirnice ili živa stoka, koje je narod Župe davao za narod i jedinice NOVJ u Bosanskoj Krajini. U suprotnom pravcu, od Mrkonjić-Grada, preko Vrbasa, dopremana je vojna oprema – odjeća i naoružanje – koje su kao pomoć NOVJ upućivali saveznici. Istim putem su za Bosansku krajinu dolazile i odlazile razne delegacije: partijske, omladinske, polaznici vojno-političkih i sanitetskih kurseva, kuriri sa izvještajima i porukama i slično. Takve okolnosti su uvjetovle potrebu osiguranje dvosmjernog prometa, posebno od četnika koji su Vrhovini, u blizini Banje Luke, imali Vrbasku brigadu i svoje najviše štabove – četničku komandu „Zapadna Bosna“ i štab Srednjobosanskog četničkog korpusa. Sprega četnika sa ustašama i Nijemcima i pravo Nijemaca da na četničkoj teritoriji drže svoje radio-stanice, kao obavještajne punktove, bili su stalna opasnost i za karavanski put i za snabdijevanje Divizijske bolnice.
Po pristizanju u Kotor-Varoš, štab Brigade susreo se sa štabom 12. KNOU brigade, koji je do tada bio smješten na lijevoj obali Vrbanje, u poratnoj ulici Luke Radetića. Štab 12. brigade, koja je prethodno bila na ovom području, informirao je štab 14. brigade sa situacijom na terenu, dao mu podatke o četnicima i najnovije podatke o aktivnosti neprijateljske avijacije iz Banje Luke, koja je prethodnog dana sa 11 aviona bombardirala Skender-Vakuf i tamo partizanskim jedinicama nanijela „osjetne gubitke“.