cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orhideje
Cvjetovi
left|thumb|Dactylorhiza sambucina Cvijet orhideja, kao i većina cvjetova kod monokoliledona, ima dva pršljena  sterilnih elemenata. Spoljni ima tri lapa, a  unutrašnji svitak ima tri latice. Lapovi su obično vrlo slični laticama,  pa  se  zovu tepali (1), ali mogu  biti i  potpuno različiti.
Medijalne latice, zvane labelum ili usne (6), koje su uvijek modificirane i proširene, zapravo su  gornje medijalnie latice. Međutim, kako se  cvijet razvija,  podrasli  jajnik (7)  ili  peteljka obično rotira  za 180 °, tako da labellum dolazi u donjem dijelu cvijeta, čime je postao pogodan kao platforma za oprašivače. Ova karakteristika, pod nazivom resupinacija, javlja se primitivno u porodici i smatra se apomorfnom, izvedenom karakteristikom  svih Orchidaceae. Torzija jajnika je vrlo vidljiva iz prikazanih uzdužnih presjeka prikazano (vidi sliku). Neke orhideje su sekundarno izgubile ovu resupinaciju, kao npr. u rodu Zygopetalum  i vrsti  Epidendrum secundum .
thumb|upright=1.3|Uzdužni presjek cvijeta [[Vanilla planifolia]] Normalni oblik latica može se naći u rodu  Cattleya, gdje one čine trokut. U rodu Paphiopedilum (Venerine papuče), donja dva čašična lista su spojeni u sinsepal, a usne su dobile oblik cipelice. U rodu Masdevallia, svi češični listići su spojeni.
Cvjetovi orhideja s abnormalnim brojem latica za usne, zovu se pelorijski. Pelorija je genetička kontrolirana osobina, ali  na njeno ispoljavanje  utiču i ekološki faktori, a može  se pojaviti i slučajno. thumb|left|Kultivar [[Laelia sa normalnim oblikom latica]]
Primitivni cvjerovi orhideja imaju tri prašnika, ali ova situacija je ograničena na rod Neuwiedia. Vrste roda Apostasia, iz grupe Cypripedioideae imaju dva prašnika,  od kojih je jedan (centralni) sterilan i sveden na staminod. Sve ostale orhideje, kladusa pod nazivom Monandria, zadržale su samo centralni prašnik, a drugi se svodi na staminode (4). Filamenti prašnika su uvijek prirasli (spojeni) na niti za oblikovanje cilindričnih struktura nazvanih ginostemij ili kolonu (2). U primitivnim oblicima  Apostasioideae, ova fuzija je samo parcijalna; u Vanilloideae,  je duboka, a u Orchidoideae i Epidendroideae je potpuna. Žig (9) je vrlo asimetričnan, kao i svi njegovi režnjevi, kiji pognuti prema centru cvijeta i leže na dnu kolone.
Na gornjem rubu stigme (žiga) jednoanterske orhideje, ispred antersje kape,  imaju ispust zvani rostelum (5), vitko proširenje koje je uključeno u složene mehanizme  oprašivanja. Kao što je pomenuto, jajnik je uvijek donji, odnosno plodnica je podrasla (nalazi iza cvijeta). Plodnica je trokarpelna, sa jednim ili, rjeđe, tri dijela i  tjemenom  placentacijom (pazušnom u potporodici  Apostasioideae).
U 2011. godini, otkriveno je da član roda Bulbophyllum,  Bulbophyllum nocturnum cvjeta noću.
Oprašivanje
Složene mehanizme koje su orhideje evoluirale kako bi se postiglo unakrsno oprašivanje, ispitivao je  i Charles Darwin, a koje  je opisao  knjizi „Oplodnju orhideja“ (Fertilisation of Orchids, 1862). Orhideje su razvile visoko specijalizirane sisteme oprašivanja, u kojima su  šanse za oprašivanja često rijetke, tako da cvjetovi obično ostaju osjetljivi jako dugo, čineći neoprašene  cvijetove  dugotrajno prijemčivim. Većina orhideje otpušta polen u jednoj masi. Svaki put kada oprašivanje uspije, biva oplođeno na hiljade ovula.
Oprašivači su često vizualno privučeni oblikom i bojama labeluma (usana) cvijeta. Međutim, neke vrste roda Bulbophyllum privlače mužjake vinske mušice (Bactrocera spp.) isključivo putem cvjetne hemikalije koja istodobno djeluje kao nagrada cvijeta  (npr. metil eugenol, malinski keton ili zingeron) za obavljeno oprašivanje. Cvjetovi mogu proizvoditi atraktivne mirise. Iako je odsutan u većini vrsta, nektar se može proizvesti u mamuzama  labeluma (8  na slici gore),  na mjestu lapova ili u pregradama jajnika, sa najtipičnijim položajem kod Asparagales (šparogolike orhideje).
U orhideja koje proizvode polinije, oprašivanje se događa u nekoj od varijanti sljedećeg redoslijeda: kada oprašivač ulazi u cvijet, dotakne viscidij, koji odmah zadrži na svom tijelu, obično na glavi ili abdomenu. Dok napuštai cvijet, povlači pollinij iz prašnika, jer je povezan s viscidijem preko kaudikula  ili stručka. Kaudikul se savija i pollinij se pomiče prema naprijed i prema dolje. Kada oprašivač uđe u  slijedeći cvijet iste vrste, polinij  zauzima takav položaj da će se držati za  žig  drugog cvijeta, odmah ispod rosteluma i  obavi  oprašivanje. Vlasnici orhideja su u mogućnosti  da potaknu reprodukcijski proces olovkom, malim kistom ili drugim sličnim predmetom.
thumb|left|upright|[[Ophrys apifera je (skoro) samooprašivač]] Neke orhideje uglavnom ili u potpunosti su  samooprašivači, a posebno u hladnijim područjima gdje su oprašivači posebno rijetki. Ako u cvijet nije došao oprašivač, kaudikul može presušiti, a  polinije tada padaju direktno na stigme (žigove). U suprotnom, prašnik može rotirati i zatim unijeti stigmu u  šupljine cveta (kao u Holcoglossum amesianum).
„Cipelicasta orhideja“ Paphiopedilum parishii razmnožava se samooplodnjom. Ovo se dešava kada se prašnik promjeni iz čvrstog u tečno stanje i direktno kontaktira sa površinom žiga tučka, bez pomoći bilo kojeg oprašivača ili cvjetnog pribora.
Mnoge orhideje neotropske biogeografske zone oprašuju male orhidejske pčele, koje posjećuju cvjetove skupljajući hlapljive hemikalije koje učestvuju u sintezi feromonskih atraktanata. Primijećeno je da mužjaci nekih vrsta, kao što su Euglossa imperialis ili  Eulaema merian periodično napuštaju  svoje teritorije  za  hranom sa aromatskim spojevima, kao što je cineol,  da bi sintetizirali  feromon za privlačenje i parenje sa ženkama. Svaki tip građe orhideja ostavlja  polinije na drugom dijelu tijela različitih vrsta pčela, tako da one provedu  odgovarajuće vrijeme za  unakrsno oprašivanje.
Rijetka saprofitsaprofitska orhideja bez hlorofila raste u potpunosti pod zemljom,  u Australiji,  Rhizanthella slateri , nikada nije izložena svjetlosti, a za oprašivanje ovisi o mravima i drugim podzemnim insekatima. Catasetum, rod o kojem je široko raspravljao i  Darwin, zapravo ispušta  svoje ljepljive polinije s eksplozivnom silom kada  ih dodirne insekt, odbacujući pritom oprašivača sa cvijeta.
Nakon oprašivanja, lapovi i latice blijede i vehnu, ali obično ostaju prikačeni na jajniku.
Plodovi i sjemenke
thumb|Poprečni presjek orhidejske kapsule pokazuje uzdužne proreze Jajnik se razvija se obično u kapsuli koja je raspuknuta sa  od tri ili šest uzdužnih proreza, dok je preostali dio zatvoren na oba kraja.
Sjemenke su uglavnom gotovo mikroskopske veličine i veoma brojne, u nekih vrsta i preko milion zrna po kapsuli. Nakon zrenja, raspukne i raznese u sićušne čestice prašine ili spore. One nemaju endosperma i ulaze u simbiotski odnos sa raznim   mikoriznim bazidiomicetnim gljivama  koje  im pružaju potrebne hranjive tvari za klijanje, tako da  su sve vrste orhideja  mikoheterotrofne,  za vrijeme klijanja i, za održavanje životnog ciklusa, oslanjaju se na gljive. thumb|upright|Poklopac cvijeta u rodu Phalaenopsis Pošto je vjerovatnoća za sjeme da susretne prikladnu gljivu je vrlo mala, samo mali djelić ukupnog  sjemenja uspije klijati i  razviti se u odrasle biljke. U uzgoju, klijavost obično traje nekoliko sedmics.
Razvijene su hortikulturne tehnike za klijanje sjemena orhideje na vještačkom hranjivom mediju, koje eliminiraju potrebu učešća gljiva za klijanje i uveliko pomaže razmnožavanju ukrasnih orhideja. Uobičajeni medij za sjetvu orhideja u vještačkim uvjetima je agar-agarni gel u kombinaciji s izvorom ugljikohidratne energije. Izvor ugljikohidrata može biti kombinacija diskretnih šećera ili se mogu dobiti iz drugih izvora, kao što su banana, ananas, breskve ili čak paradajzni pire ili kokosova voda. Nakon pripreme, agarni  medij se izlije u epruvete za ispitivanje ili staklenke, koje se zatim u autoklavu (ili kuhanjem u loncu) steriliziraju sa  medijem. Nakon kuhanja, hlađenjem, medij postaje gel.
Nespolno razmnožavanje
Neke vrste, kao što su u rodovima Phalaenopsis, Dendrobium i  Vanda , proizvode ogranke  ili sadnice formirane od jednog od čvorova uz matičnu peteljku, putem akumulacije hormona rasta u tom trenutku. Ovi izdanci su poznati kao keiki.
Etimologija
Tipski rod (tj.  rod po kojem  je imenovana porodica)  je  Orchis . Naziv roda dolazi od starogrčke riječi ὄρχις  - órhis, što doslovno znači  testis, zbog oblika blizanačkih gomolja nekih vrsta roda  Orchis. The term "orchid" was introduced in 1845 by John Lindley in School Botany, as a shortened form of Orchidaceae.
Ekologija
Većina orhideja su višegodišnja aerofite, koje rastu usidrene na  stablima  ili grmovima  u tropima i suptropima. Vrste, kao što  je  Angraecum sororium  su litofite, koje rastu na stijenama ili vrlo stjenovitom tlu. Druge orhideje (uključujući većinu  Orchidaceae  umjerenog pojasa) su prizemne i mogu  se naći u stanišnim područjima kao što su travnjaci i šume. Nekim orhidejama, kao što su  u rodovima Neottia i Corallorhiza, nedostaje  hlorofil, tako da  ne mogu fotosuntetizira. Umjesto toga, takve vrste dobijaju  energiju i hranjive tvari koje proizvode parasitirajuće gljivice tla preko formiranja  orhidejskih mikoriza. Uključene su one gljivice koje ulaze u  ektomikorizu, s drvećem  i drugim  parazitima drvenastih biljaka,  kao što su one iz roda  Armillaria, koje su  saprotrofi. Ove orhideje su poznate kao miko-heterotrofni organizmi, ali su nekad bile (pogrešno) opisane kao saprofiti  jer se vjerovalo da svoju prehranu stiču  tako što se razlažu  organske tvari. Iako postoji samo nekoliko vrsta bezhlorofilnih holoparazita, sve  orhideje su,  tokom klijanja i  rasta klijanaca,  miko-heterotrofi,  a odrasle biljke  čak i fotosintetski  autotrofi jer  mogu  i dalje dobiti ugljik iz njihovih  mikoriznih i gljivica.
Rasprostranjenje
Orchidaceae kosmopolitski rasprostranjene i  javljaju se na gotovo svim staništima osim glečera. Najbogatija raznolikost rodova i vrsta orhideja može  se naći u tropima, ali se također nalaze i iznad arktičkog kruga, u južnoj Patagoniji, a  dvije vrste roda  Nematoceras  na otoku  Macquarie na  54 ° južno. Slijedeći popis daje grubi pregled distribucije njihovih rodova:
Upotreba
thumb|upright| Kao ukrasno cvijeće thumb|left|upright| Cvijet orhideje Brassolaeliocattleya Rajski/džennetski dragulj – 'plamena' hibridna orhideja. Cvjet  u alijansi   [[Cattleya  često se koristi u gornjem dijelu ženske odjeće.]]
Parfimerija
Miris orhideja često analiziraju  proizvođači parfema (primjenom  vrhunske tehnologije i gasnomtečnom hromatografijom / masena spektrometrija masenom spektrometrijom) za identifikaciju potencijalno  mirisnih hemikalija.
Hortikultura
Druga važna upotreba orhideja je njihov uzgoj za uživanje u cvijeću. Većina uzgajanih orhideje su tropske ili suptropske, ali  ima ih dosta  koje rastu u hladnijim klimatima, a  koje se  mogu naći na tržištu. Od dostupnih sjevernoameričkih vrsta, u rasadnicima se mogu naći  Ophrys apifera (pčelinja orhideja), Gymnadenia conopsea (mirisna orhideja), Anacamptis pyramidalis (piramidna  orhideja)  i  Dactylorhiza fuchsii  (općepoznata   pjegava orhideja) Orhideje svih vrsta također često traž kolekcionari, kako vrste, tako i hibride. Širom svijeta su osnovane mnoge stotine društava i klubova. To mogu biti mali, lokalni klubovi, kao što je  ‘Sutherland Shire Orchid Society, ili veće, nacionalne organizacije kao što je Američko orhidejsko društvo  (American Orchid Society). Oba služe da podstaknu uzgoj i sakupljanje orhideja, ali neki idu i dalje, koncentrirajući se na očuvanje ili istraživanja.
Termin "botanička orhideja" labavo označava one  sa malim  cvijetovima, tropske orhideje iz  pri nekoliko rodova koji se ne uklapaju u kategoriju  "cvjećarskih " orhideja. Nekoliko od tih rodova sadrži ogroman broj vrsta. Neki od njih, kao što su Pleurothallis i Bulbophyllum, sadrže oko 1700 i 2000 vrsta i često su vegetativno vrlo raznolike. Primarna upotreba izraza je među orhidejskim hobistima koji žele da opišu neobične vrste, iako se koristie za razlikovanje prirodnih  vrste orhideja od hortikulturno stvorenih  hibrida.
Upotreba u ishrani
thumb|right|Sušenje plodova vaniije Osušene sjemenke iz mahune jedne orhideje roda,  Vanilla  (posebno  Vanilla planifolia ), su komercijalno važne  kao aroma  za  pečenje, proizvodnju  parfemai aromaterapiju. Podzemni gomolji zemaljskih orhideja, uglavnom  Orchis mascula  (rana ljubičasta orhideja), melju se  u prah i koristite za kuhanje, kao što je topli napitak salep ili u turska zamrznute poslastica  dondurma. Tvrdi se da ime salep  dolazi iz arapskog izraza  ḥasyu al-tha`lab  (= "lisica testisa"), ali  se češće čini da  naziv  dolazi direktno iz arapskog imena  saḥlab . Sličnost u izgledu sda testisima  prirodno čini da se  salep smatra afrodizijakom.
Osušeno lišće  Jumellea fragrans se koristi za aromu ruma na  otoku Reunion. Neke saprofitske vrste orhideja grupe Gastrodia imaju krompirast  gomolja i konzumiraju se kao hrana izvornih  naroda  u australiji, a  mogu se i uspješno uzgajati, posebno  Gastrodia sesamoides . Divlje sastojine ovih biljaka i dalje se mogu naći u istim oblastima  aboridžinskih naselja, kao što je  Ku-ring-gai Chase National Park u Australiji. Aboridžini nalaze  biljke u staništima posmatranjem gdje  je bandikuti  izgreban u potrazi za gomoljima,  nakon otkrivanja biljke mirisom  (pod zemljom). |group=Note}}
Kulturna simbolika
Orhideje imaju mnoge asocijacije s simboličkim  vrijednostima. Naprimjer, orhideja je Cvijetni Grad Shaoxing, Kina. Cattleya mossiae je nacionalni venecuelanski cvijet, a  Cattleya trianae  je nacionalni cvijet Kolumbije. Vanda 'Miss Joaquim' je nacionalni cvijet Singapura,  Guarianthe skinneri  je nacionalni cvijet Kostarike, a     Rhyncholaelia digbyana   Hondurasa. Prosthechea cochleata je the nacionalni cvijet Belizea, gdje je poznata kao crna orhidej. Lycaste skinneri ima bijelu paletu (alba) koja je nacionalni cvijet Gvatemale, poznatiji kao Monja Blanca  (bijelo podne). Panamski nacionalnom cvijet je orhideja sveti duh”' '(Peristeria elata''), ili "cvijes svetog duha". Prirodne orhideje Mediterana su prikazani na  Ara Pacis  u Rimu,  što je do sada jedini poznati primjer orhideja u drevnoj  umjetnosti, a najraniji je u Evropskoj umjetnosti .{{#tag:ref|The symbolic (or even religious) meaning of the Ara Pacis orchids is not yet known.
Evolucija
Studija u naučnom časopisu Nature  iznijela je  hipotezu  da  izvor  orhideja  seže mnogo dublje u prošlost  nego što se prvobitno očekivalo. Fosil izumrle vrsta pčele bez žaoke, Proplebeia dominicana , pronađen je zarobljen u miocenskom ćilibaru  od prije 15-20 miliona godina. Pčela je na krilima nosila  polen prethodno nepoznatog  taksona  orhideje Meliorchis caribea. Ovo otkriće je prvi dokaz fosilizianih orhideje do danas i pokazuje da su tada insekti bili aktivni oprašivači orhideja. Ova izumrls orhideja, M. caribea, je svrstana  u okvire postojećeg plemena Cranichideae, poplemena  ‘’Goodyerinae’’ (potfamilija Orchidoideae).
Genetičko sekvenciranje ukazuje  das u orhideje možda nastala i ranije, prije 76-84 miliona godina tokom  kasne krede. Prema Marku W. Chaseu i saradnicima (2001), ukupni biogeografski i filogenetski  obrasci  Orchidaceae  pokazuju da su čak i stariji i mogu se vratiti  u prošlost  na oko 100 miliona godina.
Metodom molekulskog sata, bilo je moguće odrediti starost glavnih grana porodice orhideja. Ovo je također potvrdilo da je potporodica Vanilloideae grana na baznoj  dihotomiji  monandroidnih  orhideja, a  mora da su se razvili vrlo rano u evoluciji porodice. S obzirom na to da se potfamilija javlja u tropskim i suptropskim područjima, od tropske Amerike do tropske Azije, Nove Gvineje i zapadne Afrike, a kontinenati  su se počeli dijeliti prije oko 100 miliona godina, do značajnih biotskih razmjena mora da je došlo nakon ove podjele  (starost roda  Vanilla procjenjuje se na 60 do 70 miliona godina)
Taksonomija
Taxonomija ove porosice se konstantno mijenja, jer  nove studije i dalje razjašnjavaju  odnose između vrsta i grupa vrsta,   u   više taksona  i  nekoliko rangova koji budu priznati. Orchidaceae se danas svrstavaju  u red Asparagales,  APG III sistema, iz  2009.
Prepoznato je pet potporodica. Naredni kladogram  zasniva se na APG sistemu od 1998. On predstavlja viđenje većine botaničara do tog vremena. Podržavaju ga i rezultati morfoloških istraživanja, ali nikada nije dobio snažnu podršku u molekulsko-filogenetičkim studijama.
ZNF532
Cinkoprstni protein 532 je  protein koji je kod ljudi kodiran genom  ZNF532.
Dužina polipeptidnog lanca je 1.301 aminokiselina, sa molekulskom težinom od 141.696.
Aminokiselinska sekvenca
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Funkcija
Proteini cinkovog prsta vežu nukleinske kiseline i imaju važnu ulogu u različitim ćelijskim funkcijama, uključujući proliferacija ćelija, diferencijacija i apoptozu. Ovaj gen kodira protein cinkovog prsta i pripada porodici proteina cinka-prsta tipa Krüppel C2H2. Može biti uključen u proces transkripcije.
Krtina
Slovenija:
Gliceraldehid 3-fosfat
Gliceraldehide 3-fosfat – poznat i kao trioza-fosfat ili 3-fosfogliceraldehid, a skraćeno kao G3P, GA3P, GADP, GAP, TP, GALP ili PGAL – je hemijski spoj koji se javlja kao međuproizvod u nekoliko centralnih metaboličkih puteva kod svih organizama.
Ako je u obliku fosfatnog estra 3-ugljičnog gliceraldehida ima hemijsku formulu: C3H7O6P.
CAS broj gliceraldehida 3-fosfata je 591-59-3, a D-gliceraldehd 3-fosfata (jednog od dva optička izomera ovog spoja i jednog od najčešćih kod živih organizama) je 591-57-1.
Nastanak
mini|thumb|200px|lijevo|Beta-D-fruktoza-1,6-bifosfat mini|thumb|200px|left|Gliceron-fosfatmini|thumb|200px|left|D-gliceraldehid-3-fosfat D-gliceraldehid 3-fosfat nastaje od slijedeća tri spoja, u povratnim reakcijama.
Fruktoza-1,6-bisfosfat (F1,6BP), kataliziran pomoću aldolaza.
Kompleksna enzimska reakcija odvija se u više koraka: Glavni supstrat: fruktoza 1,6-bisfosfat; 2. Glavni supstrat: D -gliceraldehid 3-fosfat; - Enzim: fruktoza-bisfosfat-aldolaza; - Reverzni enzim: fruktoza-bisfosfat aldolaza; - Smjer reakcije: naprijed/reverzibilna/reverzibilna = reverzibilna; - KEGG spoj: C05378; KEGG enzim: 4.1.2.13; KEGG spoj: C00111; KEGG spoj: C00118.
Obilježavanje broja ugljikovih atoma ukazuje na sudbinu ugljika prema njihovom položaju u fruktoza 6-fosfatu.
Gliceraldehid 3-fosfat u glikolizi
Gliceraldehid 3-fosfat nalazi se u metaboličkom putu glikolize i proizvodi se fosforilacijom fruktoza 6-fosfata. Zatim se razlaže na dva jedinjenja: gliceraldehid 3-fosfat i dihidroksiaceton fosfat. Ovaj spoj je alosterni aktivator piruvat kinaze u različitim međudejstvima vezanja i alosterij na katalitičkom mjestu enzima.
Anatomija konja
Anatomija konja odnosi se na grubu i mikroskopsku anatomiju konja i drugih kopitara, uključujući magarce i zebre. Iako su sve anatomske karakteristike kopitara opisane na isti način kao i za ostale životinje od strane Međunarodnog komiteta za veterinarsku grubu anatomsku nomenklaturu u knjizi „Veterinarsko anatomsko imenovanje“  (Nomina Anatomica Veterinaria), postoji mnogo specifičnih kolokvijalnih pojmova koji se  koriste u konjarstvu.
Vanjska anatomija
U anatomiji konja prepoznaju se slijedeće standardizirane komponente. vratna kičica, grlo ): tačka na kojoj se dušnik susreće s glavom na donjoj strani vilice, odgovara mjestu gdje ide istoimeni dio uzde;
Od pomenutih struktura i organa, obično se posmatraju; glava, vrat, plećka, greben, leđa, sapi, leđno-slabinski spoj krsta, korijen repa, kuk, but, koljenski zglob, goljenica, zadnji skočni zglob, stražnja cjevanica, stražnja kičica, lopatično-ramenski zglob, grudi, lakatni zglob, podlaktica, prednji skočni zglob, prednja cjevanica, prednja kičica,  krunica,  kopito  i peta.
Konji se razlikuju po građi i veličini tijela, kao i krznu i njegovom bojom. Ovisno o svrsi uzgoja, dijele se na tri osnovna tipa, hladnokrvne, toplokrvne i punokrvne konje. U hladnokrvne se ubrajaju u pravilu konji čija tjelesna težina prelazi 800 kg. Te pasmine/rase korištene su uglavnom za rad u polju, rudnicima ili za šumske poslove. Suprotno njima, toplokrvni su tipski jahaći konji jer su lahke – gracilne konstitucija i pokretljiviji. Pored toga, oni su dobri dresurni i skakači konji. Punokrvni su prije svega sportski konji, uglavnom vrlo osjetljivi, a u trku dosežu i do 70 km/h (Vršna brzina; najveća prosječna brzina na udaljenost od 160 km iznosi oko 12–20 km/h
Polukrvnim konjima nazivaju se mješanci toplokrvnih i punokrvnih konja. Nazivi hladnokrvni, toplokrvni i punokrvni ne potiču od topline ili količine krvi konja, nego označavaju njihov temperament. Tako su hladnokrvni obično vrlo pitomi i snažni, pa mirno podnose puno toga, dok se punokrvne općenito smatra "ludim", razdražljivim i ni izdaleka se njima ne može tako jednostavno upravljati kao s hladnokrvnim.
Imaju vrlo pokretljive ušne školjke i mogu ih okrenuti u bilo kojem smjeru. Okretanjem prema naprijed, konj pokazuje pažnju i znatiželju, no ako ih usmjere prema natrag i priljube uz glavu, to je znak za agresivnosti ili straha. Ako uši mlitavo vise u stranu to je znak da se ne osjeća dobro ili je umoran, no može biti i znak potčinjavanja kao i opuštenosti. Ako su mu pri tome oči poluzatvorene, to može značiti i zadovoljstvo. Uši usmjerene prema natrag znak su nelagode, a kod jahanja, pažljivosti.
Radi zaštite od grabljivica u prvobitnom okruženjuu, konji su razvili različite boje. Jedna od najranijih je svijetli ton smeđe boje. Tipskii pretstavnici konja te boje su norveški fjordski konji, koje uz to odlikuje i uočljiva tamna pruga duž mjesta gdje izrasta griva.
mini|Tačka na prijelazu između vrata i leđa od koje se mjeri visina konja
Probavni sistem
Kao i ostali kopitari, konji evoluirali su kao biljojedne životinje, putem ispaše, prilagođene jedu čitav dan male količine iste vrste hrane. U divljini se konj prilagodio paši trave u prerijama polusušnih regija i svakodnevnom putovanju na velike udaljenosti, kako bi dobio adekvatnu ishranu. Stoga je probavni sistem konja dug oko 100 m, a većinom su to crijeva.
Usta
Probava započinje u ustima, koja se označavaju i kao i "usna šupljina". Sastoji se od zuba, tvrdog nepca, mehkog nepca, jezika i srodnih mišića, obraza i usana. Konji također imaju tri para pluvačnih žlijezda, parotoidnu (najveću pljuvačnu žlijezdu i nalazi se u blizini tzv. ankete), mandibulsku (u donjoj vilici) i podjezičnu (ispod jezika). Konji biraju komade krme i biraju finiju hranu, kao što je zrno, sa svojim osjetljivim, zahvatajućim usnama. Prednji konjski zubi zubi konja, nazvani sjekutići, odgrizaju krmivo i hrana se zatim jezikom gurne u usta i samelje za gutanje, pomoću pretkutnjaka i kutnjaka.
Jednjak
Dužina jednjaka je otprilike 4/ 5  m, a  prenosi hranu do želuca. Mišićni prsten, nazvan srčani sfinkter, povezuje želudac s jednjakom. Ovaj sfinkter je vrlo dobro razvijen u konja. To i kosi ugao pod kojim se jednjak spaja sa želucem objašnjava zašto konji ne mogu povraćati. Jednjak je i područje probavnog trakta u kojem konji mogu patiti od zagrcnutosti.
Želudac
Konji imaju relativno mali želudac za svoju veličinu, a to ograničava količinu hrane koju mogu uzeti odjednom. Konj prosječne veličine 800 – 1200 kg ima želudac kapaciteta oko 5 L, a najbolje radi kada sadrži oko 2 L. Budući da se želudac prazni kada se  napuni oko 2⁄3, bez obzira jesu li želučani enzimi dovršili preradu hrane ili ne, što sprečava punu probavu i pravilno korištenje hrane. Zato je bolja kontinuirana ishrana ili nekoliko manjih  dnevnih obroka od jednog ili dva velika. Konjski želudac sastoji se od nežljezdane proksimalne regije (saccus cecus), podijeljene jasnom granicom, margo plicatus, od distalnog dijela stomaka.
U želucu, razne kiseline i enzim pepsin razgrađuju hranu. Pepsin omogućava daljnju razgradnju proteina u aminokiselinske lance. Ostali enzimi uključuju rezin i lipazu. Pored toga, želudac apsorbira malo vode, kao i ione i spojeve koji su rastvorljivi u lipidima.
Tanko crijevo
Konjsko tanko crijevo je dugačko 50 –70 m, zapremine 10 – 12 L. Ovo je glavni probavni organ i tamo se apsorbira većina hranjivih sastojaka. Ima tri dijela: dvanaestopalačno crijevo, jejunum i ileum. Većina probave događa se u dvanaestopalačnom, dok se većina apsorpcije događa u jejunumu. Žuč iz jetre pomaže u probavljanju masti u dvanaestopalačnom crijevu, u kombinaciji sa enzimima iz gušterače i tankog crijeva. Konji nemaju žučni mjehur, pa žuč neprestano ističe. Većina probavljene hrane, iz tankog crijeva apsorbira se u krvotok, uključujući proteine, jednostavne ugljene hidrate, masti i vitamine A, D, i E. Bilo koja preostala tekućina i gruba hrana prelazi u debelo crijevo.
Cekum
Prvi odjeljak debelog crijeva je cekum. Poznat je i kao "vodeno crijevo" ili "stražnje crijevo". To je slijepa vreća, duga oko 4 m koja može primiti 7 do 8 L. Sadrži bakterije koje probavljaju celulozu biljnih vlakana putem fermentacije. Ove bakterije hrane se probavnim himusom, a također proizvode određene vitamine topive u mastima (kao što su  B i K) koje konj apsorbira. Razlog zbog kojeg se konjima mora polhako mijenjati način prehrane je zato što se bakterije u slijepom crijevu ne mogu modificirati i prilagoditi različitoj hemijskoj strukturi novih krmiva. Previše nagle promjene u prehrani mogu uzrokovati kolike, jer nova hrana nije pravilno probavljena.
Ostatak debelog crijeva
Malo debelo crijevo je dužine 10 m i sadrži samo 5 L  materijala. To je područje u kojem se apsorbira većina vode u ishrani konja i mjesto se gdje nastaju karakteristične  izmetne grudice. Rektum dugačak je oko 1 cm i djeluje kao komora za zadržavanje otpadnih tvari koje se potom izbacuju iz tijela putem anusa.
Kobila
Reproduktivni sistem kobila odgovoran je za kontrolu trudnoće, rađanja i dojenja, kao i njen estrus ni ciklus i ponašanje u parenju. Leži ventralno do 4. ili 5. slabinskog pršljena, iako položaj unutar životinje može varirati ovisno o kretanju crijeva i napuhavanju mjehura.
Kobila ima dva jajnika, obično dužine oko 7 do 8 cm, debeljine  3 do 4 cm, koji uglavnom imaju tendenciju smanjenja veličine kako kobila stari. U jajnicima konja, za razliku od ljudi, vaskularno tkivo je kortikalno u odnosu na folikulsko tkivo, tako da se ovulacija može dogoditi samo u ovulacijskoj jamii blizu infundibuluma. Jajnici se povezuju s jajovodima koji služe za premještanje jajne ćelije iz jajnika u materinicu. Da bi to učinili, jajovodi su presvučeni slojem treplji, koje stvaraju struju koja teče prema maternici. Svaki jajovod se prikači za jedan od dva roga maternice, čija je dužina približno 20 do 25 | cm. Ovi rogovi se pričvršćuju za tijelo maternice (18 do 20 cm). Konjska maternica je dvodjelna, što znači da se dva maternična roga stapaju u relativno veliko maternično tijelo (nalik skraćenoj dvorogoj maternici ili ispruženoj jednostavnoj  maternici). Kaudalno do maternice je cerviks, dug otprilike 5 do 7 cm, koji odvaja maternicu od vagine. Obično je promjera  3,5 do 4 cm,  sa uzdužnim naborima na unutrašnjoj površini, a može se proširiti da omogući prolazak ždrijebeta. Vagina kobile duga je 15 do 20 i prilično je elastična, omogućavajući joj širenje. Vulva je njen vanjski otvor, a sastoji se od klitorisa i dvije usne. Leži ventralno od rektuma. Kobila ima dvije mliječne žlijezde, koje su manje kod ždrijebica. Imaju po dva kanala koji se otvaraju napolje.
Pastuh
Reproduktivni sistem pastuha odgovoran je za njegovo seksualno ponašanje i sekundarne spolne karakteristike (kao što je veliki greben). Vanjske genitalije uključuju mokraćovod i testise, čija je prosječna dužina 8 do 12 cm, penis, koji je smješten unutar prepucija i dug oko 50 cm i prečnika 2,5  do 6 cm, sa distalnim krajem od 15 do 20 cm, a  kada se dostigne erekcija poveća se za 3 do 4 puta. Unutrašnje genitalije pomoćne polne žlijezde su vezikulske žlijezde, prostata i bulbomokraćovodne žlijezde, koje doprinose tečnosti u sjemenu pri ejakulaciji, ali nisu strogo neophodne za plodnost.
Zubi
Konjski zubi uključuju sjekutiće, pretkutnjake, kutnjake, a ponekad i očnjake. Konjski sjekutići, pretkutnjaci i kutnjaci, nakon što se potpuno razviju, nastavljaju nizati tokom svog života dok se površina brušenja troši žvakanjem. Zbog ovog obrasca, pregledom zuba može se napraviti okvirna procjena starosti konja. Nenormalno trošenje zuba, uzrokovano konformacijskim nedostacima, abnormalnim ponašanjem ili nepravilnom prehranom, može uzrokovati ozbiljne zdravstvene probleme, a može dovesti i do smrti.
Stopala/ kopita
kopito konja obuhvaća drugu i treću falanga donjeg dijela udova, analogno vršku prsta ili nožnog prsta čovjeka. U suštini konj hoda na prstima. Zid kopita je mnogo veća, deblja i jača verzija ljudskog nokta ili nokta na nogama, sastavljena od sličnih materijala, prvenstveno keratina, vrlo jake molekule proteina. Konjsko kopito sadrži visok udio sumpora iz aminokiselina, što doprinosi njegovoj otpornosti i žilavosti. Strukture nalik na vaskularne nabore nazvane lamine suspenduju distalnu falangu sa kopitnog zida.
Skeletni sistem
Kostur konja ima tri glavne funkcije u tijelu. Štiti vitalne organe, pruža okvir i podupire mehke dijelove tijela. Konji imaju 205 kostiju, koje su podijeljene na pomoćne (noge) i osovinski kostur (lobanja, kičmeni stub, grudna kost i rebra). I karlični i grudni udovi sadrže isti broj kostiju, 20 kostiju po ekstremitetu. Ove kosti su povezane s mišićima putem tetiva, a ostale kosti ligamentima. Kosti se koriste i za skladištenje minerala i mjesto su nastanka crvenih krvnih zrnaca. Kosti konja su iste kao i kod ostalih domaćih vrsta, ali treća metakarpusna i metatarzusna su mnogo razvijenije, a druga i četvrta su nerazvijene, a imaju prvu i petu metakarpusnu i metatarzusnu.
Ligamenti
Ligament pričvršćuju kost za kost ili kost za tetivu i vitalni su za stabilizaciju zglobova kao i potpornih struktura. Izrađeni su od vlaknastih materijala koji su uglavnom prilično čvrsti. Zbog relativno slabe opskrbe krvlju, ozljede ligamenata obično dugo zarastaju.
Tetive
Tetive su trake vezivnog tkiva koji pričvršćuju mišiće za kosti, hrskavicu ili druge tetive. One glavne doprinose apsorpciji i amortizaciji udara, a neophodne su za potporu tijelu konja i prevode silu koju generiraju mišići u pokretu. Tetive su klasificirane kao fleksori (savijanje zgloba) ili ekstenzori (proširenje zgloba). Međutim, neke će tetive saviti više zglobova dok se druge istežu (ekstenzori savijača zadnjeg uda, naprimjer, savjat će gležanjski vjenčić, krzno i pastern, ali ekstendirati  gležanjski zglob). U ovom su slučaju tetive (i pridruženi mišići) imenovani po njihovom najdaljem djelovanju (savijanje prstiju).
Tetive se u embrionu formiraju iz fibroblasta koji postaju čvršće upakirani kako tetiva raste. Kako se tetive razvijaju ugrađuju kolagen, koji je glavni strukturni protein vezivnog tkiva. Budući da tetive prolaze u blizini koštanih izbočina, zaštićene su sinovijalnom strukturom ispunjenom tečnošću, bilo kao tetivni omotač ili vrećica koja se naziva burza.
Tetive se lahko oštete ako su pod prevelikim naprezanjem, što može rezultirati bolnom, a zbog ozljede možda i završnicom karijere trkaćih, sportskih i teglećih konja. Tendinitis se najčešće javlja kod konja visokih performansi koji galopiraju ili skaču. Kada je tetiva oštećena, proces zacjeljivanja je spor, jer tetive imaju lošu opskrbu krvlju, smanjujući dostupnost hranjivih sastojaka i kisika u tetivi. Kada je tetiva oštećena, ona će uvijek biti slabija, jer se kolagenska vlakna teže posložiti u nasumičnom rasporedu umjesto jačeg linearnog obrasca. Ožiljačno tkivo unutar tetive smanjuje ukupnu elastičnost i na oštećenom dijelu tetive, što uzrokuje povećanje opterećenja susjednog neozlijeđenog tkiva.
Mišićni sistem
250px|thumb|Kas thumb|250px thumb|250px| Galop
Kada se mišić kontrahira, povlači tetivu koja djeluje na kosti konja pa ih pomjera. Mišići su obično raspoređeni u parovima tako da se suprotstavljaju jedni drugima (oni su „antagonisti“), s tim da jedan savija zglob (mišić fleksor), a drugi ga isteže (mišić ekstenzor). Prema tome, jedan mišić u paru mora biti opušten kako bi se drugi mišić u paru pravilno stegnuo i opustio. Mišić se sastoji od nekoliko mišićnih snopova, koji se pak sastoje od mišićnih vlakana. Mišićna vlakna imaju miofibrile, koji se mogu kontrahirati, zbog sastavnih aktina i miozina. Mišići, zajedno sa svojim tetivnim i koštanim nastavcima čine ekstenzore ili fleksore. U širem smislu mišićni i skeletni sistem čine lokomocijski aparat konja. Harmonizacija ovog kompleksa omogućava konjima različite nodele kretabja, kao što su korak, kas, lahki galop i galop. Organiziraju se i trke zaprega, radne i paradne smotre i druga takmičenja. Najpoznatiji hipodrom i najmasovnije konjičke trke, sa međunarodnim učešćem, u Bosni i Hercegovini organizuju se širom Bihaćke krajine, osobito u Velikoj Kladuši.
Respiratorni sistem i čulo mirisa
Dišni sistem konja sastoji se od nosnica, ždrijela, grkljana, dušnika, dijafragme i pluća. Pored toga, nosnosuzni kanal i sinusi povezani su s nosnim prolazom. Konjski respiratorni sistem, ne samo da omogućava životinji da diše, već je važan i u njuhu (čulu sluha) konja, kao i u komunikaciji. Mehko nepce blokira ždrijelo iz usta (usne šupljine) konja, osim kada guta. To pomaže u sprečavanju da konj udiše hranu, ali također znači da konj ne može koristiti usta za disanje kada je u respiratornom distresu – konj može disati samo kroz nosnice, zvan i ima obavezno nosno disanje. Iz istog razloga, konji također ne mogu dahtati, u pocesu termoregulacije. Rod Equus također ima jedinstveni dio respiratornog sistema koji se naziva grlena vrećica, za koji se smatra da izjednačava pritisak zraka na bubne opne. Smješten između mandibule, ali ispod potiljka, a puni se zrakom kada konj proguta ili izdahne.
Cirkulacijski sistem
Kardiovaskularni sistem konja uključuje četverokomorno srce prosječne težine oko 8,5 kg (ljudsko teži oko 200-425 grama, kao i toplu krv i krvne sudove.  Njegova glavna svrha je pumpanje i cirkuliranje krvi tijelom, kako bi dopremala kisik i hranljive materije u tkiva i iz njih uklanjala otpadne tvari. Kopito (uključujući žabu – V oblika na dnu konjskog kopita) vrlo je važan dio konjskog krvotoka. Kako konj stavlja težinu na kopito, kopitni zid se gura prema van i žaba se komprimira, tjerajući iz nje krv, iz  jastučića prstiju  i lamela kopita. Kada se težina ukloni s kopita, otpuštanje pritiska ponovo povlači krv nazad u stopalo. Ovo efikasno stvara pomoćni sistem za ispumpavanje krvi na kraju svake noge. Dio ovog efekta može se izgubiti kad se konj potkuje (uklanjajući širenje i skupljanje kopitnog zida i podižući žabu više od tla).
Vid
Konj ima jedno od najkrupnijih očiju od svih kopnenih sisara. Veličina očiju kod sisara značajno je povezana s maksimalnom brzinom trčanja, kao i veličinom tijela, u skladu s Leuckartovim zakonom ; velike oči potrebne su svim životinjama sposobnim za brzu kretanje. Oko konja je postavljeno sa strane lobanje, što je u skladu s očima životinja koje su plijen (što im omogućava da izbjegnu predatore). Konj ima široko polje monokularnog vida, kao i dobru oštrinu vida. Konji imaju dvobojne ili dihromatsk vid, što je otprilike poput crveno-zelenog sljepila za boje kod ljudi. Budući da je viđenje konja usko povezano s ponašanjem, vizuelne sposobnosti često se uzimaju u obzir prilikom rukovanja i dresure životinje.
Sluh
Sluh konja je dobar,, superiorniji od ljudskog, a školjka svakog uha može se okretati do 180 °, dajući potencijal za 360 ° hvatanja zvuka, bez potrebe za pomicanjem glave. Oko konja često gleda u istom smjeru u kojem je usmjereno i uho, što omogućava koordiniranu reakciju životinje.
Krtina (Domžale)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Krtina je imala 739 stanovnika.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Belišće)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Grad Belišće je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 69 km2 imao 10.825 stanovnika, što predstavlja 3,55% od ukupnog broja stanovnika Osječko-baranjske županije, odnosno 0,25% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Belišću je 157 stanovnika/km2.
Gornji Grbavci
Gornji Grbavci (nekad Grbavci Gornji) su naseljeno mjesto u gradu Zvorniku, Bosna i Hercegovina.
Janjići (Rudo)
Janjići su naseljeno mjesto u općini Rudo, Bosna i Hercegovina.
Arena Pantanal
Arena Pantanal je nogometni stadion u Cuiabá-i, Brazil. Stadion koriste dva nogometna kluba: Cuiabá Esporte Clube i Mixto Esporte Clube. Izgrađen je iznova za potrebe Svjetskog nogometnog prvenstva 2014. u Brazilu. Kapacitet stadiona je oko 43 000 gledalaca.
Kup evropskih prvaka u košarci 1978/79.
Kup evropskih prvaka u košarci 1978/79. je bila 22. sezona evropskog profesionalnog košarkaškog takmičenja pod patronatom Međunarodne košarkaške federacije (FIBA-e) Finale je održano 5. aprila 1979. godine u Palati sportova, u francuskom Grenobleu. Sarajevska KK Bosna je u finalu pobijedila italijanski Emerson Varese rezultatom 96-93. To je bilo posljednje finale Emersona u impresivnom nizu od deset uzastopnih finala (uz 5 osvojenih titula) a takođe se ističe da je Žarko Varajić iz Bosne postigao 45 poena što je još uvijek aktivan rekord za broj postignutih koševa u finalnoj utakmici Eurolige. Osim toga, finale i osvojena titula je bilo značajna i za tadašnju jugoslavensku klupsku košarku jer će pored te Bosnine titule jugoslavenski klubovi osvojiti još nekoliko titula u narednih 10tak godina.
Sistem takmičenja
U kupu su učestvovali prvaci nacionalnih liga kao i branitelj titule a od četvrtfinala kup je organizovan u turnirskom sistemu gdje su klubovi podijeljeni u 6 grupa sa po tri odnosno četiri ekipe. Pobjednici grupa su se plasirali u polufinale koje se također igralo kao grupna faza nakon čega su dvije prvoplasirane ekipe odigrale finale, prema unaprijed određenom terminu i mjestu odigravanja.
Četvrtfinalna grupna faza
{|
Grupa B
{|
Grupa D
{|
Finale
Finale je odigrano 5. aprila 1979. godine u Dvorani sportova u Grenobleu pred 10.603 gledalaca.
IC 4759
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Meghan, vojvotkinja od Sussexa
Meghan, vojvotkinja od Sussexa (rođena kao Rachel Meghan Markle; 4. augusta 1981.) supruga je princa Harryja, vojvode od Sussexa, sina kralja Charlesa III. Prije braka s princom imala je ostvarenu karijeru kao glumica u Sjedinjenim Američkim Državama, a ostala je najpoznatija po ulozi u seriji Face.
Rani život i obrazovanje
Rachel Meghan Markle rođena je u Los Angelesu kao kćerka Dorije Ragland, socijalne radnice i Thomasa Marklea, filmskog radnika. Djetinjstvo je provela u Californiji gdje je završila srednju školu, a 2003. godine je diplomirala na Northwestern univerzitetu iz oblasti međunarodnih odnosa i scenskih umjetnosti. 2011. dobija ulogu u seriji Suits (Face) gdje je glumila sedam sezona, sve do 2017. Od 2011. do 2013. bila je udata za Trevora Engelsona. Prije pridruživanja kraljevskoj porodici, Markle je uređivala blog The Tig na kojem je pisala o raznim temama, uključujući rodnu ravnopravnost.
Limbarska Gora (čvor)
Slovenija:
Meghan, vojvotkinja od Sussexa
Brak sa Princem Harryjem i život u kraljevskoj porodici
2016. godine Markle upoznaje Princa Harryja u Londonu. U novembru 2017., par je obznanio svoje zaruke te se Meghan preselila u London. Vjenčali su se 19. maja 2018. u kapeli Sv. Georgea u Windsoru, u prisustvu tadašnje kraljice Elizabete II i Princa Filipa, vojvode od Edinburga, između ostalih. Prilikom svog vjenčanja, kraljica je Princu Harryju darovala vojvodstvo Sussexa, a time je i Meghan postala vojvotkinja od Sussexa. U oktobru te godine, par je pozvan na svoju prvu kraljevsku posjetu Australiji i Novom Zelandu. Istog mjeseca Buckinghamska palača je objavila da će Meghan i Harry postati roditelji naredne godine. Njihovo prvo dijete, sin Archie Harrison Mountbatten-Windsor rođen je 6. maja 2019. u Londonu.
Preseljenje u Californiju i Archewell
U januaru 2020., vojvoda i vojvotkinja od Sussexa su na svom Instagram profilu objavili da imaju namjeru odstupiti od svojih kraljevskih dužnosti ali da žele nastaviti podržavati kraljicu. Njihova odluka je dočekana brojnim reakcijama, a nakon dugih razgovora sa kraljicom i tadašnjim Princom od Walesa, Meghan i Harry su odlučili preseliti se van Ujedinjenog kraljevstva. Par se sa sinom preselio u Californiju, gdje su osnovali Archewell, kompaniju koja pokriva tri segmenta njihovog djelovanja: Archewell Audio, Archewell Productions i Archewell Fondacija. Tom prilikom, vojvoda i vojvotkinja su potpisali ekskluzivne ugovore sa Netflixom i Spotifyjem sa kojima nastavljaju kreirati sadržaj u okviru Archewella.
U februaru 2021., vojvoda i vojvotkinja su objavili da očekuju drugo dijete. Narednog mjeseca, emitiran je intervju sa Oprah Winfrey u kojem su iznijeli svoje razloge zašto su se preselili iz Ujedinjenog Kraljevstva, između ostalog navodeći rasističke ispade britanskih tabloida i želju za finansijskom nezavisnosti.
U junu 2021., Meghan je rodila kćerku Lilibet Dianu Mountbatten-Windsor, a djevojčica je dobila ime po nadimku prabake Elizabete II i bake Diane, Princeze od Walesa. Prilikom Platinastog jubileja kraljice, Harry i Meghan su se pojavili na proslavama u Londonu sa ostalim članovima porodice.
Titule
Prilikom udaje za Princa Harryja, Meghan je postala princeza Ujedinjenog Kraljevstva. Osim titule vojvotkinje od Sussexa, Meghan također ima titule i grofice Dumbartona i barunice Kilkeela. Njena puna titula je Njezino kraljevsko visočanstvo Vojvotkinja od Sussexa, iako nakon odluke da odstupe od kraljevskih dužnosti Princ Harry i Meghan ne koriste kraljevsko visočanstvo pri svojim titulama.
ZNF521
Cinkoprstni protein 521 je protein koji je kod ljudi kodiran genom ZNF521.
Dužina polipeptidnog lanca je 1.311 aminokiselina, sa molekulskom težinom od 147.866.
Aminokiselinska sekvenca
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Funkcija
Proteini cinkovog prsta vežu nukleinske kiseline i imaju važnu ulogu u različitim ćelijskim funkcijama, uključujući proliferacija ćelija, diferencijacija i apoptozu. Ovaj gen kodira protein cinkovog prsta i pripada porodici proteina cinka-prsta tipa Krüppel C2H2. Može biti uključen u proces transkripcije.
Dobe
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Krško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dobe su imale 96 stanovnika.
La Liga 1976/1977.
La Liga 1976/77. je bila 46. sezona nogometnog nacionalnog prvenstva Španije. Sezona je počela 4. septembra 1976. a završila 22. maja 1977. U sezoni je učestvovalo 18 ekipa. Nakon završenog prvenstva Atlético Madrid je osmi put u svojoj historiji osvojio prvenstvo sa jednim poenom više od drugoplasirane Barcelone. Real Zaragoza, Celta de Vigo i CD Málaga su na kraju sezone ispali iz lige. U cjelokupnoj sezoni je ukupno odigrano 306 utakmica te postignuto 829 golova što je iznosilo 2.71 datih golova po utakmici. Najefikasnija ekipa lige je bila Barcelona. Mario Kempes, nogometaš Valencije je bio najbolji strijelac lige sa 24 postignuta gola.
Ekipe i njihove lokacije
{{Location m{{Lokacijska karta+|Španija sa Kanarskim ostrvima|float=left|width=400|caption= Ekipe La Lige 1976/77. |places= {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=43.263472 |long=-2.948150|label= Athletic |position=left}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=40.401703 |long=-3.720628|label= Atlético |position=left}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=41.380889 |long=2.1228167|label= Barcelona |position=bottom}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=37.486419 |long=-5.981750|label= Betis |position=top}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=42.591364 |long=-3.773536|label= Burgos |position=left}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=42.211842 |long=-8.739706|label= Celta |position=right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=38.267111 |long=-0.663272|label= Elche |position=left}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=41.393111 |long=2.1331694|label= Español |position=right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=38.357331 |long=-0.492706|label= Hércules |position=right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=36.734217 |long=-4.426603|label= Málaga |position=top}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=43.476292 |long=-3.793278|label= Racing |position=top}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=40.453053 |long=-3.688356|label= Real Madrid |position= right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=43.319211 |long=-1.975292|label= Real Sociedad |position=right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=40.995508 |long=-5.665058|label= Salamanca |position=right}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=37.384039 |long=-5.970583|label= Sevilla |position=bottom}} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=39.474616 |long=-0.358219|label= Valencia |position=bottom }} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=41.636472 |long=-0.901828|label= Zaragoza |position=top }} {{Lokacijska karta~ |Španija sa Kanarskim ostrvima |lat=35.7 |long=1.95|label= Las Palmas |position=right}} }} {{raščistiti}}
Zapadna Dvina
Zapadna Dvina ili Daugava jest rijeka u sjevernom dijelu istočne Evrope i njen basen obuhvata područja tri zemlje: Rusije, Bjelorusije i Latvije.
Izvire na području Valdajskog pobrđa u Tverskoj oblasti Rusije i nakon 1.020km toka uliva se u Riški zaliv Baltičkog mora kod grada Rige. Kanalskim sistemom povezana je s rijekama Berezina i Dnjepar, odnosno s Crnim morem.
Prikazana je na novčanici od deset latvijskih lata.
Geografske karakteristike
Ivire iz močvara u blizini jezera Korjakino na području Valdajskog pobrđa Tverske oblasti u Rusiji. Nakon svega nekoliko kilometara toka protiče kroz jezero Ohvat odakle nastavlja svoj tok na jugozapadu. Kod grada Vitepska skreće ka sjeverozapadu i zadržava taj pravac sve do ušća u Riški zaliv Baltičkog mora u koji se uliva u vidu manje erozivne delte.
Ukupna dužina vodotoka je 1.020km od čega je 325km preko teritorije Rusije, 328 u Bjelorusiji i 367km na području Latvije. Ukupna površina slivnog područja je 87.900km2, a prosječan godišnji protok u zoni ušća je 678m3/s.