cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuna (valuta)
Historija
220px|mini|Kurs eura i kune 2005.-2016. godine U Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca od 1918. novac je izdavala Narodna banka Kraljevine SHS. Tada je korišten dinar, s manjom jedinicom para. 1939. uspostavljena je Banovina Hrvatska, na temelju sporazuma Cvetković - Maček. U sporazumu s Narodnom bankom Kraljevine Jugoslavije Banovina bi izdavala vlastiti novac, koji bi bio u opticaju paralelno s jugoslovenskim dinarom. Početak Drugog svjetskog rata spriječio je realizaciju planova paralelnih valuta. U Nezavisnoj Državi Hrvatskoj (1941–1945) upotrebljavala se kuna, koja se dijelila na 100 banica. No, kovanice (dizajnirane od Ive Kerdića) nikada nisu puštene u opticaj zbog visoke inflacije. Od kraja Drugog svjetskog rata pa do 1991. u Hrvatskoj se upotrebljava jugoslavenski dinar. Hrvatski dinar pušta se, nakon proglašavanja nezavisnoti 25. juna, u opticaj 23. decembra 1991. Hiperinflacija je tada iznosila 1000% godišnje sve do do 1993. Današnja kuna je uvedena u opticaj 30. maja 1994. godine i to po kursu od 1.000 hrvatskih dinara za jednu kunu. Uveden je stabilizacijski program kojim se kuna veže za njemačku marku u odnosu od 4,444 HRK = 1 DM.
Novčanice
Novčanice se izdaju u apoenima od 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1000 kn. Novčanica od 5 kn se od 2008. povlači iz opticaja jer troškovi štampanja prelaze njenu nominalnu vrijednost. Na novčanici se nalazi poznate osobe iz hrvatske historije, himna hrvatske države, a kune štampa Giesecke & Devrient.
Kovanice
Kovanice u Hrvatskoj izdaju se u apoenima od 1, 2, 5, 10, 20, 50 lipa te 1 kuna, 2, 5 i 25 kuna. Na poleđini su motivi iz prirode (biljke i životinje) i to tako, da svake parne godine nazivi su na latinskom jeziku, a neparne godine na hrvatskom jeziku.(npr. na poleđini 2 kune je 1995 natpis tunj, 1996 Thynnus thunnus.) Posebna znamenitost su novčići od 25 kn koji su vrlo traženi u numizmatičkim krugovima. Pored toga postoje i prigodna izdanja novčića, kao npr. Fiat panis, Nogometno prvenstvo Evrope itd. u apoenima 50 lipa, 5kn itd.
Dolnje Impolje
Dolnje Impolje su naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sevnica.
IC 1309
IC 1309 (također poznat kao PGC 64030) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 364 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Strijelac. Najveći prečnik je 0,90 (95 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (74 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 26. augusta 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kalendar
mini|desno|200px|Stranica Hindu kalendara iz 1871-72. Kalendar je sistem pravila za imenovanje vremenskih perioda.
U rano doba ljudske civilizacije za naše pretke postojali su dani i godišnja doba, ali nisu imali uređeni način računanja vremena. S vremenom, a naročito s razvojem zemljoradnje, ukazala se potreba za preciznim načinom praćenja smjene perioda u toku godine. Naime kada su ljudi počeli sijati prve usjeve primijetili su da je jedno doba godine pogodnije za sjetvu nego drugo, a da bi znali koje je to doba morali su na neki način bilježiti protok vremena.
Prvi praćeni periodi su bili dani, ali od praćenja dana nije moglo biti neke koristi. Mjesečev interval se pokazao pogodnim za praćenje jer za 28 dana Mjesec prođe kroz sve svoje faze. Sljedeći korak je bila spoznaja da se za 12 mjeseci izmijene sva četiri godišnja doba. Iz toga je proizašao prvi kalendar, lunarni kalendar.
Prve osobe koje su pratile i bilježile proticanje vremena su bili sveštenici, koji su bili veoma poštovani od strane naroda, a uglavnom ih se svrstavalo u rang s vladarima. Prvi kalendari su se pojavili u starom Egiptu, Mezopotamiji, Kini, te u Južnoj Americi (Maje i Asteci).
Kalendari koji su danas u upotrebi su na bazi sunčevog perioda i lunarnog (mjesečevog) perioda. To su julijanski kalendar, gregorijanski kalendar, islamski kalendar, kineski kalendar, hebrejski kalendar, indijski kalendar, perzijski kalendar.
Osim toga riječ kalendar se još upotrebljava za uređenu listu dana, mjeseci i godišnjih doba, odštampanu (ili na neki drugi način nanesenu) na određenoj podlozi (najčešće papiru). Tako imamo pojam zidnog kalendara, stolnog kalendara, džepnog kalendara i sl.
Stari most u Mostaćima
Stari most u Mostaćima, ili Most na Bari, nalazi se u gradskom naselju Mostaće u općini Trebinje, Bosna i Hercegovina.
Lokacija
Stari most se nalazi u naselju Mostaće, udaljenom oko 2 km sjeverozapadno od centra Trebinja i premošćuje potok Baru. Uz most se nalazi crkva svete Petke (Petkovica)
Opis
Ne zna se tačno vrijeme izgradnje Starog mosta u Mostaćima. Gradili su ga domaći graditelji u seoskoj rustikalnoj formi od lomljenog kamena sa dva prelomljena luka. Svodovi i čeoni zidovi izvedeni su kao suhozidi, sa grubo priklesanim kamenom. Most je dug oko 7,00 m, a širina kolovoza iznosi oko 2,65 m. Širina lukova je različita; jedan je 2,6 m širine, a drugi 2,25 m. Visina svodova iznosi oko 1,65 m, a visina mosta od betonskog temelja do kolovoza iznosi oko 2,05 m. Podnožje mosta ojačano je betonskim temeljima. Dimenzije središnje betonske stope iznose oko 2,4 m širine i 0,50 m visine.
Na udaljenosti od 5,00 m, uzvodno od Starog mosta, izgrađen je 1998/1999. godine novi betonski most preko kojeg se odvija promet.
Crkva svete Petke (Petkovica) i Stari most (Most na Bari) u Mostaćima kod Trebinja proglašeni su za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
Babice Donje
Babice Donje su naseljeno mjesto u općini Lukavac, Bosna i Hercegovina.
Alexander Graham Bell
Alexander Graham Bell (3. mart 1847 – 2. august 1922) bio je naučnik, izumitelj, i osnivač Bell telefonske kompanije. Pored svog rada na polju tehnologije telekomunikacija, zaslužan je i za važna otkrića u avijaciji i pomorstvu.
Gmail
Gmail je besplatni webmail (internet email) servis. Sredinom 2004, Google je ponudio novi servis po ovom imenu. Mnogi su pomislili da je to prevara, ali tadašnja Googleova prvoaprilska šala je bila ponuda za posao u Googleovoj bazi na mjesecu.
Alexander Graham Bell
Život i djelo
Rođen je kao Alexander Bell u Edinburghu, Škotska (kasnije je usvojio i ime Graham kao znak poštovanja prema Alexanderu Grahamu, porodičnom prijatelju).
Gmail
Prilikom prvog pokretanja servisa korisnici su imali kapacitet od 2,7 GB prostora za email, alat za izdvajanje spama, brz web interfejs, i Google tehnologiju za pretragu pošte.
Alexander Graham Bell
Život i djelo
Njegova porodica bila je upoznata sa učenjima govorništva: njegov pradjed u Londonu, ujak u Dublinu, te otac, Alexander Melville Bell, u Edinburghu, bili su poznati govornici. Posljednji je objavio veliki broj djela na tu temu, od kojih su neka dobro poznata, posebno traktat o Vizualnom govoru, koji se pojavio u Edinburghu 1868. godine. U njemu je objasnio svoj metod u poučavanju gluhonijemih, koristeći njihovo čulo vida, da artikulišu riječi, te također da čitaju ono što drugi govore prateći pokrete usana.
Gmail
Za registraciju na GMailu je bila potrebna posebna pozivnica koju je jedino mogao poslati već registrovani korisnik GMaila, ali trenutno se mogu registrovati svi zainteresovani, potpuno besplatno. Danas je Gmail centralni servis Google računa preko kojeg se dobija pristup na Android mobitelima, Google Chromeu i ostalim Googleovim servisima.
Alexander Graham Bell
Život i djelo
1870. godine sa porodicom seli u Kanadu, gdje se nastanjuju u Brantfordu, Ontario. Prije odlaska iz Škotske, Bell se posvetio telefoniji, a u Kanadi je razvio interes za uređaje pomoću kojih je moguća komunikacija na daljinu. Dizajnirao je klavir koji je pomoću električne struje mogao emitovati svoju muziku na daljinu. 1873. godine sa ocem odlazi u Montreal, Quebec, gdje je radio na podučavanju vizualnom govoru. Stariji Bell pozvan je da uvede svoj sistem u veliku školu za nijeme u Bostonu, Massachusetts, ali je odbio mjesto u korist sina, koji je postao profesor vokalne fiziologije i govorništva na Univerzitetu u Bostonu.
Gmail
Od juna 2012. godine Gmail je najviše korišteni email provajder na internetu sa preko 425 miliona korisnika. Prema procjenama iz 2014. godine, 60% firmi srednje veličine u SAD koriste Gmail. U maju 2014. godine, Gmail je postala prva aplikacija na Google Play Store sa milion instalacija na Android uređajima.
Alexander Graham Bell
Život i djelo
U Bostonu je nastavio istraživanja na istom polju i pokušao da napravi telefon koji bi prenosio ne samo muziku, već i govor. Sredstvima svog američkog punca uspio je 7. marta 1876. godine kod U.S. Patent Office (Američki ured za patente) registrovati patent broj 174,465, koji je pokrivao "metod i aparat za prenošenje vokalnog ili drugih vrsta zvuka telegrafski…, putem električnih valova, sličnih vibracijama zraka koje prate pomenute vokalne ili druge vrste zvukova.”, telefon. (Treba napomenuti da se još uvijek vodi debata o tome ko je izumitelj telefona. Jasno je da je nekoliko ljudi istraživalo slične uređaje. Oni na strani Bella tvrde da je ipak on osmislio prvi potpuno funkcionalan model. )
Gmail
Privatnost
Google automatski skenira poštu da doda reklame i da filteruje spam. Čanovi grupa za zaštitu privatnosti su izrazili brigu zato što Google direktno skenira privatnu poštu, čime to postaje sigurnosni problem. Dozvoljavanje sadržaja da bude pročitan, čak i ako se radi o računaru, smanjuje očekivanu privatnost.
Alexander Graham Bell
Život i djelo
Nakon što je uspio patentirati telefon, Bell je nastavio svoje eksperimente sa komunikacijom, koji su kulminirali izumom fotofonskog emitovanja zvuka, pomoću svjetla – preteče današnjih fiber-optičkih sistema. Također se bavio istraživanjem u medicini, te je izmislio nekoliko tehnika za podučavanje gluhih govoru. O rasponu Bellove genijalnosti može se suditi po 18 patenata koji se vežu isključivo za njegovo ime, te 12 drugih koje potpisuje sa svojim saradnicima. Od toga ih je 14 vezao za telefon i telegraf, 4 za fotofon, 1 za fonograf, 5 za zračna vozila, 4 za hidroplane, i 2 za foto ćeliju od selena.
1882. godine postaje naturalizovani građanin SAD. 1888. godine jedan je od osnivača američkog National Geographic Society (Nacionalno udruženje za geografiju), a postao je i njegov drugi predsjednik. Dobitnik je brojnih priznanja. Francuska vlada odlikovala ga je sa Légion d'honneur (Legijom časti), a Académie française (Akademija znanosti Francuske) dodijelila mu je nagradu Volta od 50,000 Franaka, Royal Society of Arts (Kraljevsko znanstveno udruženje) iz Londona dodijelilo mu je Albert medalju 1902. godine, a Univerzitet u Würzburgu, Bavaria, počasni doktorat.
Bell je oženio Mabel Hubbard, jednu od svojih učenica na Bostonskom univerzitetu, 11. jula 1877. godine. Umro je na svom imanju, Beinn Bhreagh, u Baddecku, Nova Scotia, 1922. godine i sahranjen je pored svoje supruge na vrhu planine Beinn Bhreagh iznad jezera Bras d'Or.
Iako je izmislio telefon, nikad nije mogao nazvati svoju suprugu i majku, jer su obje bile gluhe.
Pervez Musharraf
mini|desno|250px|Pervez Mušaraf Pervez Mušaraf (Urdu: پرويز مشرف); (New Delhi 11. augusta 1943 - Dubai 05. februar 2023) je penzionisani pakistanski general i političar. Bio je predsjednik Pakistana u periodu 2001. - 2008., kada izlazi iz politike, i odlazi u UK, u egzil.
3. novembra 2007. godine je proglasio vanredno stanje u Pakistanu što je dovelo do haotičnog stanja u zemlji. Pakistanski Vrhovni sud je odbio prihvatitu njegovu odluku, što je policiji dalo povoda da zauzme zgradu Vrhovnog suda.
Povratak iz egzila i suđenje
Penzionisani general Mušaraf vratio se u martu 2013. u Pakistan da bi učestvovao na opštim izborima 11. maja i da bi, kako je rekao, spasio zemlju od kolapsa, medjutim izborni dan provodi u kućnom pritvoru, u svojoj vili u Islamabadu pod zaštitom od oko 300 policajaca, vojnika, specijalnih snaga zbog prijetnji koje je dobijao. Antiteroristički sud u Ravalpindiju, gradu pored Islamabada, optužio ga je za ubistvo bivše pakistanske premijerke Benazir Buto,, slučaja sa hapšenjem sudija Vrhovnog suda. , i ubistva Akbara Bugtija, pobunjeničkog vođe u pokrajini Balučistan na jugozapadu zemlje. Buto je ubijena u atentatu u decembru 2007. godine u Ravalpindiju. Niko nije osuđen za njeno ubistvo, uprkos dugotrajnom sudskom postupku. U izvještaju Ujedinjneih nacija 2010. godine navedeno je da je smrt Benazir Buto mogla da bude spriječena i optužena je Mušarafova vlada da joj nije pružila adekvatnu zaštitu. Njen sin, Bilaval Buto Zardari, koji vodi Pakistansku narodnu partiju, optužio je Mušarafa za njeno ubistvo. Pakistanski premijer Navaz Šarif tvrdi da je Mušaraf odgovoran za izdaju dok je bio na vlasti te da je dva puta prekršio ustav: kada je zbacio izabranu vladu 1999. i smijenio sudije Vrhovnog suda i uhapsio ih. Šarif je bio predsjednik pakistanske vlade kad ga je Mušaraf državnim udarom zbacio sa vlasti.
Lantan
Lantan je hemijski element sa simbolom La i atomskim brojem 57. To je mehki, duktilni, srebreno-sjajni bijeli metal koji vrlo brzo potamni kada se izloži zraku, a dovoljno je mehak da se može rezati nožem. Po njemu je nazvana i serija lantanoida, grupa od 15 veoma sličnih hemijskih elemenata koji su u periodnom sistemu elemenata svrstani između lantana i lutecija. Ponekad se lantan smatra prvim elementom prelaznih metala 6. periode. Kao takav, gotovo uvijek se pretpostavlja da ima oksidacijsko stanje +3. Za njega nije poznata biološka funkcija i ne smatra se otrovnim za ljude.
Lantan se obično može naći u kombinaciji sa cerijem i drugim rijetkim zemnim elementima. Prvi ga je pronašao švedski hemičar Carl Gustav Mosander 1839. kao "nečistoću" u cerij-nitratu, pa je stoga i njegovo ime lanthanum izvedeno iz grčkog λανθανειν (lantanein) u značenju "(onaj koji je) skriven". Iako se on svrstava u rijetke zemne elemente, lantan je 28. element po rasprostranjenosti u Zemljinoj kori, odnosno ima ga oko tri puta manje od olova. U mineralima poput monacita i bastnesita, lantan sačinjava više od četvrtine sadržaja lantanoida u njima. Iz ovih minerala, on se izdvaja koristeći kompleksni višestepeni proces ekstrakcije. Zbog složenosti tih procesa, čisti metalni lantan nije izoliran sve do 1923. godine.
Spojevi lantana imaju brojne načine primjene kao što su katalizatori, dodaci u staklu, ugljično osvjetljenje za osvjetljavanje studija i projekcije, elementi za paljenje u upaljačima i bakljama, elektronske katode, scintilatori, TIG elektrode (za lučno varenje u zaštitnoj atmosferi internog gasa) i druge. Lantan-karbonat je odobren za upotrebu u medicinske svrhe za liječenje zatajenja bubrega (hiperfosfatemija).
Historija
Riječ lantan izvedena je iz grčkog λανθανω (lanthanō doslovno koji leži skriven). Lantan je 1839. otkrio švedski hemičar Carl Gustav Mosander koji je djelimično razložio uzorak cerij-nitrata tako što ga je žario u prisustvu zraka a zatim je dobijeni oksid tretirao razblaženom nitratnom kiselinom. Iz nastalog taloga, izdvojio je jednu novu rijetku "zemlju" koju je nazvao lantana. Lantan u relativno čistom obliku dobijen je tek 1923. godine.
Lantan je najbazičniji među svim trovalentnim lantanoidima, a to je bila i osobina koja je Mosanderu omogućila da izolira i iščisti soli ovog elementa. Kiselinsko odvajanje koje se komercijalno provodi uključuje frakcijsko taloženje slabijih baza (poput didimija, smjesa neodija i prazeodija) iz nitratnih rastvora dodavajući magnezij-oksid ili razblaženi gasoviti amonijak. Pročišćeni lantan preostaje u rastvoru. Međutim, kiselinske metode su pogodne samo za prečišćavanje lantana; didimij ne može biti efikasan u daljnjem odvajanju na ovaj način. Alternativne tehnike frakcijske kristalizacije izmislio je Dmitrij Mendeljejev u obliku dvostrukog amonij-nitrat tetrahidrata, koji je on koristio za odvajanje slabije rastvorljivog lantana od više rastvorljivog didimija tokom 1870tih. Ovaj sistem se komercijalno koristio u pročišćavanju lantana sve do razvoja praktičnih metoda izdvajanja rastvora koje su počele kasnih 1950tih. Detaljan proces korištenja dvostrukih amonij-nitrata kojim bi se dobio 99,99% čisti lantan, koncentrati neodija i prazeodija predstavio je Callow 1967. u vrijeme kada je taj proces već bio prevaziđen. Kako je korišten za prečišćavanje lantana, dvostruki amonij-nitrati su rekristalizirani iz vode. Kasnije je Carl Auer von Welsbach za odvajanje od didimija počeo koristiti dušičnu kiselinu kao rastvarač da bi smanjio rastvorljivost sistema. Lantan se relativno lahko pročišćava, jer ima samo jedan susjedni lantanoid, cerij, koji se i sam lahko uklanja zbog svoje potencijalne tetravalentnosti.
Pročišćavanje lantana frakcijskom kristalizacijom u vidu dvostrukog amonij-nitrata bilo je dovoljno efikasno i brzo, tako da lantan dobijen na ovaj način nije bio skup. Hemijsko odjeljenje Lindsay američke korporacije Potash and Chemical, jedno vrijeme najveći proizvođač rijetkih zemnih metala na svijetu, objavio je cjenovnik 1. oktobra 1958. u kojem je 99,9-postotni lantan amonij-nitrat (sa udjelom oksida 29%) koštao 3,15$ po funti, odnosno 1,93$ po funti u pakovanju od 50 funti (oko 25 kg). Odgovarajući oksid (nešto čišći od 99,99%) koštao je 11,70$ odnosno 7,15$ po funti u dva količinska raspona. Cijena za oksid najviše čistoće (99,997%) bila je 21,60$ i 13,20$, respektivno.
Fizičke
Lantan ima heksagonalnu kristalnu strukturu pri sobnoj temperaturi. Pri 310 °C on mijenja kristalnu strukturu u kubičnu plošno-centriranu. Porastom temperature na 865 °C ona se opet mijenja u kubičnu prostorno-centriranu strukturu. Lantan se vrlo lahko može oksidirati. Naprimjer uzorak veličine jednog centrimetra će u potpunosti oksidirati za manje od jedne godine. Zbog toga on se u elementarnom obliku koristi samo u istraživačke svrhe. Naučnicima je uspjelo izolirati pojedinačne atome lantana tako što su ih umetnuli u molekule fulerena. Kada se ugljične nanocijevi napune takvim atomima lantana u fulerenu i zatim se užare, dobijaju se metalni nanolanci lantana unutar ugljičnih nanocijevi.
Hemijske
Lantan iskazuje dva oksidacijska stanja: +3 i +2, ali je stanje +3 mnogo stabilnije. Naprimjer, LaH3 je znatno stabilniji od LaH2. Lantan vrlo lahko gori pri 150 °C gradeći lantan(III)-oksid: Međutim, ako se izloži vlažnom zraku pri sobnoj temperaturi, lantan oksidira gradeći hidratni oksid znatno povećavajući zapreminu. Lantan je poprilično elektropozitivan, reagirajući sporo u hladnoj vodi a znatno brži u vrućoj dajući lantan-hidroksid: Metalni lantan reagira sa svim halogenim. Reakcija je veoma burna ako se odvija na temperaturi iznad 200 °C: U razblaženoj sumpornoj kiselini, lantan lahko gradi rastvore koji sadrže ione La(III) a koji postoje u vidu koordinacijskih kompleksa [La(OH2)9]3+: Lantan se veže sa dušikom, ugljikom, sumporom, fosforom, borom, selenom, silicijem i arsenom pri povišenim temperaturama, gradeći binarne spojeve. Elektronska konfiguracija bezbojnog iona La3+ ion je [Xe] 4f0.
Izotopi
Prirodno rasprostranjeni lantan sastavljen je iz jednog stabilnog (139La) i jednog radioaktivnog (138La) izotopa, ali je 139La neuporedivo više zastupljen (99,91% prirodne zastupljenosti). Osim stabilnog, postoji ukupno 38 radioaktivnih izotopa, među kojim je najstabilniji prirodni 138La sa vremenom poluraspada od 1,05×1011 godina (105 milijardi). Nakon njega slijedi izotop 137La sa vremenom poluraspada od 60 hiljada godina. Većina ostalih radioizotopa imaju vremena poluraspada kraća od 24 sata, a među njima vrlo mali broj se raspada duže od jedne minute. Ovaj element ima i tri meta-stabilna stanja. Raspon izotopa lantana prema atomskim masama kreće se od 117 u (117La) do 155 u (155La).
Rasprostranjenost
thumb|210px|lijevo|Monacit Iako lantan pripada elementima iz grupe zvane rijetki zemni metali, on uopće nije tako rijedak u Zemljinoj kori. Lantan je dostupan u relativno velikim količinama (32 ppm u kori). "Rijetke zemlje" su dobile takav naziv jer su zaista rijetke u usporedbi sa "uobičajenim zemljama" (materijalima) poput krečnjaka ili magnezije, te je u historijskom aspektu bilo poznato samo nekoliko njihovih nalazišta. Lantan se ipak uzima kao rijetki zemni metal jer je proces njegovog rudarenja i izdvajanje vrlo težak, kako vremenski tako i novčano.
Monacit (Ce, La, Th, Nd, Y)PO4 i bastnesit (Ce, La, Y)CO3F su glavne rude u kojima je sadržan lantan, u postotcima između 25 i 38 od ukupnog sadržaja lantanoida u njima. Općenito, lantana ima više u bastnesitu nego u monacitu. Sve do 1949. bastnesit je bio vrlo rijedak i neobičan mineral, a čak ni u najopskurnijim teorijama nije se moglo naslutiti da je potencijalni komercijalno isplativ izvor lantanoida. Te godine, otkriveno je veoma veliko nalazište rijetkih zemnih metala na Mountain Passu u Kaliforniji. Ovo otkriće dalo je naznaku geolozima o postojanju nove klase depozita rijetkih zemalja, karbonatita, te su uskoro pronađeni novi uzorci, naročito u Africi i Kini.
Dobijanje
Lantan se obično dobija iz minerala monacita i bastnesita. Najprije se smjesa minerala isitni i izmrvi. Zbog svojih magnetnih osobina, monacit se iz rude može izdvojiti pomoću elektromagneta. Nakon izdvajanja, on se tretira vrućom koncentriranom sumpornom kiselinom da bi se dobili sulfati rijetkih zemalja koji su rastvorljivi u vodi. Kiselinski filtrati se djelimično neutraliziraju natrij-hidroksidom do pH vrijednosti od 3-4. Torij se istaloži iz rastvora u vidu hidroksida te se uklanja. Nakon toga, rastvor se tretira amonij-oksalatom da bi se rijetke zemlje prevele u svoje nerastvorljive oksalate. Oksalati se zatim prevode u okside pomoću žarenja. Oksidi se potom rastvaraju u dušičnoj kiselini da bi se iz njih izdvojio jedan od osnovnih sastojaka, cerij, čiji oksidi nisu rastvorljivi u HNO3. Lantan se odvaja kristalizacijom kao dvostruka so sa amonij-nitratom. Ta so je relativno slabije rastvorljiva od drugih dvostrukih soli rijetkih zemalja pa stoga ostaje u talogu.
Najefikasniji način odvajanja soli lantana od drugih soli rijetkih zemalja iz rastvora je ionsko-izmjenjivačka tehnika. U tom procesu, ioni rijetkih zemnih metala su adsorbirani na pogodna ionsko-izmjenjivački ostatak tako da se zamjenjuju ioni vodika, amonijaka ili bakra prisutni u ostatku. Ioni rijetkih zemalja se selektivno ispiraju pomoću pogodnog kompleksnog sredstva, poput amonij-citrata ili nitrilotriacetata. Lantan se iz rastvora nitrata rijetkih zemalja također može razdvojiti pomoću tečnost-tečnost izdvajanja sa pogodnom organskom tekućinom poput tributil-fosfata. Danas najviše korišteno sredstvo za pročišćavanje lantana i drugih lantanoida je 2-etilhekil ester 2-etilheksilfosfonske kiseline. On ima mnogo bolje osobine jer se njim lakše rukuje za razliku od ranije korištenog 2-etilheksil fosfata. Metalni lantan se dobija iz njegovog oksida tako što se zagrijava sa amonij-hloridom ili fluoridom i fluoridnom kiselinom pri 300-400 °C čime nastaje hlorid ili fluorid:
Nakon ovog slijedi redukcija sa alkalnim ili zemnoalkalnim metalima u vakuumu ili atmosferi argona:
Osim toga, čisti lantan se može dobiti elektrolizom istopljene smjese bezvodnog LaCl3 i NaCl ili KCl pri povišenoj temperaturi.
Upotreba
thumb|200px|Vruća katoda LaB6 Prva historijska upotreba lantana bila je u gasnim lampama sa Auerovom mrežicom. Carl Auer von Welsbach je upotrijebio mješavinu 60% magnezij-oksid, 20% lantan-oksida i 20% itrij-oksida, koju je nazvao aktinofor te je patentirao 1885. godine. Prvobitna mrežica davala je zelenkasto nijansirano svjetlo, ali nije bila u većoj mjeri uspješna na tržištu, a njegova prva firma, osnovana u Atzgersdorfu 1887. ugašena je nakon dvije godine.
Današnja upotreba lantana, između ostalog, uključuje:
Biološki značaj
Lantan nema poznatu biološku ulogu. Element se vrlo slabo apsorbira nakon oralne primjene a kada se ubrizga njegovo izlučivanje je veoma sporo. Lantan-karbonat (Fosrenol) je odobreni veznik fosfata koji se koristi za apsorbiranje viška fosfata u slučajevima zatajenja bubrega.
Drinić (Bosanski Petrovac)
Drinić je naseljeno mjesto u sastavu općine Bosanski Petrovac, Bosna i Hercegovina.
Lantan
Reference
🇵🇸
Drinić (Bosanski Petrovac)
Geografija
Drinić se nalazi na istočnom dijelu Petrovačkog polja okruženoj padinama Klekovače, Oštrelja i Srnetice, 8 km pored magistralnog puta Sarajevo-Jajce-Bihać.
Demografija Donjeg Vakufa
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Donji Vakuf imala je 24.544 stanovnika, raspoređenih u 68 naselja.
Kultura Maroka
mini|desno|180px|[[Zellige, Mozaik iz Maroka]]
Demografija Donjeg Vakufa
Popis 1991.
ukupno: 24.544
Kultura Maroka
Maroko je multietnička zemlja s bogatom kulturom i civilizacijom. Kroz marokansku historiju, Maroko su naseljavali mnogi narodi, koji su dolazili sa istoka: Feničani, Jevreji i Arapi, s juga - južnoafrički narodi i sjevera Rimljani i Vandali, te starosjedioci Berberi. Svi oni čine socijalnu strukturu Maroka i učestvuju u razvoju različitih vjerskih pravaca, od paganstva, judaizma, kršćanstva do islama.
Demografija Donjeg Vakufa
Popis 1981.
ukupno: 22.606
Kultura Maroka
Literatura
Historija marokanske literature seže od ranog srednjeg vijeka. Najstarije forme literarnog stvaralaštva mogu se vidjeti još kod Berbera. U vrijeme berberskih dinastija razvija se i cvjeta Al-Andalus, kao središte marokanskih pisaca, naročito onih koji pišu o religiji i historiografiji, ali i pjesnika. Njihove tradicionalne bajke, legende i pjesme, prenosile su se sve do devetnaestog stoljeća usmenim putem. Tek krajem 19. stoljeća, evropski istraživači zapisuju tekstove. Još i danas su mnogi suvremeni autori nepismeni i koriste se diktiranjem, da bi zabilježili svoje tekstove. Utjecaj francuskog i engleskog jezika počinje u 30-tim godinama dvadesetog vijeka. Poznatiji književnici Tahar Ben Jelloun, Mohamed Choukri, Fatima Mernissi koriste se francuskim jezikom.
Demografija Donjeg Vakufa
Popis 1971.
ukupno: 20.393
Kultura Maroka
Etničke grupe i jezici
mini|desno|180px|Židovsko vjenčanje, [[Eugène Delacroix, Louvre, Paris]]
Maroko je glavnim dijelom berbersko-arapska zemlja. Arapski jezik je uz francuski, službeni jezik Maroka, ali je maternji jezik tamošnjeg stanovništva berberski i ujedno jezik s najviše govornika. Lingvistički berberski jezik pripada afro-azijskoj grupi jezika, i ima više varijacija. Tri najviše korištene verzije su Shilha, Centralnoatlaski tamazight i Riff. Berberi najvećim dijelom prihvataju islam, napuštajući svoju nearapsku kulturu i lingvistički se distanciraju od Tifinagh jezika, prihvatajući arapsko-islamski utjecaj. Od 1994. godine na državnoj televiziji RTM (sada TVM) emituju se dnevno desetominutne vijesti na sva tri berberska dijalekta.
Narodna nošnja
mini|desno|180px|Marokanska narodna nošnja [[kaftan]]
Filmovi
Brojni režiseri, inspirirani Marokom, snimaju tamo. 1952. godine Orson Welles bira Essaouira kao mjesto za snimanje scena Shakespearovog "Othella", koji je dobio nagradu na Filmskom festivalu u Cannesu iste godine. 1955., Alfred Hitchcock režira film Čovjek koji je previše znao, a 1962. David Lean snima scene bitke u filmu Lawrence od Arabije. Aït Benhaddou je bio mjesto snimanja brojnih filmova. Film Hideous Kinky je snimljen u Marrakechu.
Arhitektura
<!--Dar, the name given to one of the most common types of domestic structures in Morocco, is a home found in a medina, or walled urban area of a city. Most Moroccan homes traditionally adhere to the Dar al-Islam, a series of tenets on Islamic domestic life. . Dar exteriors are typically devoid of ornamentation and windows, except occasional small openings in secondary quarters, such as stairways and service areas. These piercings provide light and ventilation. Dars are typically composed of thick, high walls that protect inhabitants from thievery, animals, and other such hazards; however, they have a much more symbolic value from an Arabic perspective. In this culture the exterior represents a place of work, while the interior represents a place of refuge. Thus, Moroccan interiors are often very lavish in decoration and craft.
Emir Hadžihafizbegović
Emir Hadžihafizbegović (rođen 20. augusta 1961. u Tuzli) bosanskohercegovački je glumac. Diplomirao je na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu 1986. Bio je ministar kulture i sporta Kantona Sarajevo u mandatu Vlade Kantona Sarajevo od 2007. do 2011. Ostvario je više od 50 uloga u pozorištu i na TV-u. Njegove najpoznatije uloge su u filmovima, koji su dobili i međunarodne nagrade: "Otac na službenom putu" reditelja Emira Kusturice (Zlatna Palma u Cannesu), "Remake" reditelja Dine Mustafića (Nagrada u Berlinu), "Gori vatra" reditelja Pjera Žalice (Srebreni leopard u Locarnu), "Ljeto u zlatnoj dolini" reditelja Srđana Vuletića (Tigar u Rotterdamu), "Grbavica" rediteljke Jasmile Žbanić (Zlatni medvjed u Berlinu). Također, glumio je i u kultnoj "Audiciji", te u brojnim TV-serijama.
Kultura Maroka
Arhitektura
Consistent with most Islamic architecture, dars are based around small open-air patios, surrounded by very tall thick walls, to block direct light and minimize heat. Intermediary triple-arched porticos lead to usually two to four symmetrically located rooms. These rooms have to be long and narrow, creating very vertical spaces, because the regional resources and construction technology typically only allow for joists that are usually less than thirteen feet.
Emir Hadžihafizbegović
Privatni život
Ratne godine proveo je u Armiji Republike Bosne i Hercegovine (ARBiH) i Hrvatskom vijeću odbrane (HVO). Živi u Sarajevu i Tuzli, u braku je i ima dvoje djece.
Kultura Maroka
Arhitektura
Upon entering a dar, guests move through a zigzagging passageway that hides the central courtyard. The passageway opens to a staircase leading to an upstairs reception area called a dormiria, which often is the most lavish room in the home adorned with decorative tilework, painted furniture, and piles of embroidered pillows and rugs. More affluent families also have greenhouses and a second dormiria, accessible from a street-level staircase. Service quarters and stairways were always at the corners of the structures. -->
Emir Hadžihafizbegović
Rane godine
Rođen je 1961.godine u Tuzli gdje je i odrastao. Odlazi u Sarajevo, na studij književnosti, re je izbačen je s Fakulteta i onda donosi odluku da postane novinar. Pošto je Akademija scenskih umjetnosti primala osam studenata. Pošto je volio književnost, znao je više od toga. Iz radoznalosti odlučuje da se prijavi i bio je od 250 prijavljenih među najboljima i tako ulazi u svijet glume. Diplomirao je 1986. godine u klasi tadašnjeg docenta Emira Kusturice.
IC 1310
IC 1310 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Labud. Prvo otkriće je napravio Thomas Henry Espinall Compton Espin 19. septembra 1893. godine.
Impolje
Slovenija:
IC 1310
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Fraktal
desno|mini|300px|[[Mandelbrotov skup]] Fraktali su geometrijski objekti čija je fraktalna dimenzija strogo veća od topološke dimenzije. Drugim riječima, to su objekti koji daju jednak nivo detalja nezavisno od rezolucije koja se koristi. Fraktale je moguće uvećavati beskonačno mnogo, a da se pri svakom novom povećanju vide neki detalji koji prije povećanja nisu bili vidljivi i da količina novih detalja uvijek bude otprilike jednaka. Oni su (barem približno) međusobno samoslični (sastoje se od umanjenih verzija samih sebe), ali isuviše nepravilni da bi se opisali jednostavnom geometrijom. Tako npr. dužina nije fraktal, iako je samoslična (sastoji se od beskonačno mnogo dužina, a sve dužine su slične). Laički rečeno, oni su "načičkani" do u beskonačnost.
Osnove
desno|thumb|Samosličnost Kochove krivulje lijevo|thumb|200px|[[Kochova kriva, prva iteracija]] lijevo|thumb|200px|[[Kochova kriva, druga iteracija]] lijevo|thumb|200px|Kochova krivulja Kao jedan od najjednostavnijih i najpoznatijih primjera fraktala je Kochova krivulja. Ona se dobija tako da se dužina zamijeni likom prikazanim na prvoj slici lijevo. To se naziva prvom iteracijom Kochove krivulje. Druga iteracija dobije se tako da se svaka od četiri dužine iz prve iteracije zamijeni istim likom. Za treću iteraciju mora se zamijeniti svaka od 16 dužina itd. Kochova krivulja se dobije nakon beskonačnog broja iteracija. Na donjoj slici desno vidi se svojstvo samosličnosti, svaki dio Kochove krivulje je sličan cijeloj krivoj.
Još jedan jednostavan primjer je trougao Sierpińskog. Kreće se od trougla (nulta iteracija) koji se zamijeni trima trouglima upola manje dužine stranice (prva iteracija). Sa svakim trouglom postupak se ponovi (druga iteracija) i tako u beskonačnost.
thumb|Nulta i prve četiri iteracije [[Trougao Sierpińskog|trougla Sierpińskog]]
Fraktalna dimenzija
desno|thumb|150px|[[Tepih Sierpińskog]] Nakon velikog broja iteracija može se vidjeti da dužina Kochove krivulje teži u beskonačnost kad broj iteracija teži u beskonačnost. Međutim, cijela ta dužina je i dalje na istoj površini, samo je "zgužvana". Stepen te "zgužvanosti" može se vidjeti iz fraktalne dimenzije. Drugim riječima, ona daje uvid u to u kojoj mjeri neki fraktal zauzima ravan (ili općenito n-dimenzionalni prostor u kojem se nalazi). Tako Kochova krivulja ima fraktalnu dimenziju približno 1,2619, a tepih Sierpińskog približno 1,8928. Iz vrijednosti, kao i iz slika, može se vidjeti da je tepih Sierpińskog "gušći", "načičkaniji" od Kochove krivulje, odnosno ispunjava veći dio ravni.
Podjela
Postoje razni načini klasifikacije fraktala. Jedan od načina je svrstati ih po stepenu samosličnosti. Potpuno samoslični fraktali su oni koji sadrže kopije sebe koje su slične cijelom fraktalu. Primjeri su svi geometrijski fraktali, npr. trougao Sierpińskog, Kochova krivulja, Hilbertova krivulja, Cantorov skup itd. Ako fraktal sadrži male kopije sebe koje nisu slične cijelom fraktalu, nego se pojavljuju u iskrivljenom obliku, govori se o kvazi samosličnom fraktalu (Mandelbrotov i Julijin skup i sl.). Moguće je i da fraktal ne sadrži kopije samog sebe, ali da neke njegove osobine (npr. fraktalna dimenzija) ostaju iste pri različitim mjerilima. U tom slučaju govori se o statističkoj samosličnosti, a tipičan primjer je Perlinov šum.
Primjena
lijevo|thumb|200px|Postupak stvaranja terena pomoću fraktala desno|thumb|200px|Planina stvorena koristeći [[Perlinov šum]] Najjednostavniji primjer primjene fraktala u računarskoj grafici jeste stvaranje terena, posebno planina. Planina se izrađuje tako da se horizontalno položenom trouglu svaki vrh povisi ili snizi za slučajno odabranu vrijednost. Tako dobijenom trouglu spoje se polovišta stranica te se tako dobijaju četiri nova trougla. Srednjem od njih (omeđen trima dužinama koje spajaju polovišta stranica prvobitnog trougla) povisuju se ili snižavaju vrhovi kao i početnom trouglu, ali se koriste dvostruko manje vrijednosti. Postupak se zatim ponavlja za sva četiri trougla. Planine se mogu napraviti i na drugi način, pomoću Perlinovog šuma.
desno|thumb|200px|Raslinje stvoreno pomoću fraktala Pomoću sistema iteriranih funkcija u tri dimenzije moguće je kreirati raznoliko rastinje: grmove, drveće, busene trave i sl. Ako se isto napravi u trodimenzionalnom sistemu te na kraj svake "grančice" se doda list, rezultati mogu biti zapanjujuće slični stvarnim pojavama u prirodi.
Nadalje, fraktali se koriste i u kompresiji podataka. Od manje važnih primjena tu je (naravno, vrlo ograničeno) predviđanje nekih stohastičkih procesa kao što su potresi; slaganje snopova optičkih vlakana, oponašanje rada neuronskih mreža za razvoj umjetne inteligencije itd. Za male uređaje kao što su mobiteli proizvode se antene u obliku fraktala koje zbog toga mogu koristiti širok spektar frekvencija ne zauzimajući mnogo mjesta. Uzorak za vojnu kamuflažnu odjeću koristi fraktalnu strukturu koja se nigdje ne ponavlja te se stoga mnogo teže primjećuje u prirodi, gdje ništa nije matematički pravilno. Provode se istraživanja za liječenje aritmije srca, gdje srce kuca u haotičnom režimu. Vanjskom stimulacijom srca pokušava se postići prijelaz u pravilan režim. Na kraju, neke fraktalne strukture su izrazito lijepe pa se prezentiraju kao umjetnička djela.
Fraktali u prirodi
lijevo|thumb|200px|U ovoj brokuli se jasno vidi fraktalna struktura desno|thumb|Kristalizirani med daje fraktalnu strukturu Mogućnost primjene fraktala leži u činjenici da mnogi od njih sliče prirodnim pojavama. Često se kao primjer spominje posebna vrsta brokule te paprat. Med kristalizira u fraktalne oblike, a drveće je, kao i paprat, po svojoj prirodi fraktalnih svojstava (deblo se grana na grane koje se granaju na grančice...). Zapravo, na neki način gotovo cijeli svijet je sačinjen od fraktalnih oblika. Mandelbrot je koristio primjer obale mora kao fraktal: uvale sliče zalivima, hrtovi poluostrva i slično. Kad bismo se malo približili, svaka stijena bi sličila poluostrvu. Veće približavanje otkriva izbočine u stijeni koje također podsjećaju na poluostrva. U tim izbočinama postoje sitne udubine koje imaju isti oblik kao i zalivi. Takav postupak se može nastaviti sve do molekulskih razmjera. Mnogo dijelova ljudskog tijela je fraktalne strukture. Očit primjer je sistem krvnih žila, koje u principu imaju istu strukturu kao i drveće. DNK se namota dajući fraktalnu strukturu.
Argeș (okrug)
Argeș je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se u južnom centralnom dijelu države, unutar historijske regije Muntenije. Prostire se na površini od 6.862 km2 i 10. je okrug po veličini. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine imao je 612.431 stanovnika.
Glavni i najveći grad je Pitești.
Geografija
thumb|left|250px|Pogled na planinu [[Bucegi iz naselja Moieciu koje se nalazi na prevoju Rucăr-Branu]] Po vrsti reljefa Okrug se može podijeliti na tri karakteristična dijela. Na sjeveru preovladava planinski reljef s planinama iz grupe Južni Karpati: planina Făgăraș s vrhom Moldoveanu (2.544 m), vrh Negoiu (2.535 m) i vrh Vânătoarea lui Buteanu (2.508 m), dok se na sjeverostočnom dijelu nalazi planina Leaota. Između njih se nalazi prevoj Rucăr-Bran koji vodi ka gradu Brașovu. Nadmorska visina se smanjuju prema jugu a u centru okruga su podkarpatska brda, visine oko 800 m, ispresjecana s vrlo dubokim dolinama. Na jugu se nalazi sjeverni dio Vlaške ravnice.
Glavna rijeka koja protiče ovim područjem je rijeka Argeș u koju se slijevaju gotovo sve ostale rijeke koje dolaze iz planina. Na jugu su glavne rijeke Vedea i Teleorman.
Graniči sa sljedećim okruzima: Dâmbovița na istoku, Vâlcea i Olt na zapadu, Sibiu i Brașov na sjeveru i okrugom Teleorman na jugu.
Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 612.431 stanovnika što je prosječna gustina od 89 stanovnika po km.2 Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
Venera
Venera je druga po udaljenosti planeta od Sunca. Venera je udaljena 0,72 AU ili 108.200.000 km od Sunca, ima prečnik 12.103,60 km i masu 4,869×1024 kg. Venera je treće tijelo po sjajnosti na nebu, poslije Sunca i Mjeseca.
Venera je dobila ime prema rimskoj boginji ljepote. Grci su je zvali Afrodita, te Eozfor (Eosphorus) za jutarnju pojavu i Hesper (Hesperus) za večernju. U našim krajevima poznata je i pod imenom zvijezda Danica ili jutarnja zvijezda, jer je vidljiva prije izlaska Sunca na istočnom nebu i odmah nakon zalaska Sunca na zapadnom nebu.
Atmosfera
Ostalih 1% čine sumpor dioksid, vodena para, ugljik monoksid, argon, helij, neon, karbon sulfid, hlorokisik i fluorovodik. Atmosferski pritisak na površini Venere iznosi 9321,9 kPa, što je 90 puta više od pritiska na površini Zemlje. Velika količina ugljik dioksida stvara efekt staklenika, zbog čega temperatura na površini dostiže i 500 °C, što je 400 °C više od očekivanog. Srednja vrijednost temperature na površini iznosi 464 °C. Tako je površina Venere toplija od površine Merkura, iako je u usporedbi s njim udaljena od Sunca otprilike dvostruko i prima četiri puta manje svjetlosti. Iako je rotacija Venere izuzetno spora, zahvaljujući toplinskim strujanjima u gustoj atmosferi nisu velike temperaturne razlike između dnevne i noćne strane. Vjetrovi u višim slojevima atmosfere vrlo brzo obiđu planetu i pomažu raspodjeli toplote. Brzina ovih vjetrova prelazi 350 km/h iznad sloja oblaka, dok su vjetrovi uz površinu znatno sporiji.
Reljef
Većinu površine čine ravnice. Ističu se tri područja prozvana "kontinentima": Ištar Tera (Ishtar Terra, na sjevernoj polulopti), Afrodite Tera (Aphrodite Terra, na južnoj polukugli) i Beta Region (Beta Regio, na ekvatoru). Najviša planina Maxwell Montes dio je lanca planina koje okružuju visoravan Lakshmi Planum. Između kontinenata prostiru se bazaltne ravnice: Atalanta Planitia, Guinevere Planitia i Lavinia Planitia.
Zbog guste atmosfere većina meteorita jako uspore pad ili potpuno izgore, zbog čega na površini nema kratera manjih od 3 km u promjeru. Vrlo malen broj kratera i površina pokrivena bazaltom (oko 90% površine) dokaz su čestih izlijevanja lave. Snimci sa sonde Magellan otkrivaju velik broj manjih vulkana (oko 100 000), te stotinjak velikih.
Osobine unutrašnjosti planete
mini|desno|250p|Pogled na površinu Venere Pretpostavlja se da je građa Venera slična Zemlji. Željezna jezgro zauzima središte planete i promjera je oko 3000 km. Iznad jezre nalazi se otopljeni kameni omotač koji zauzima većinu volumena planete. Prema novijim podacima dobivenim sa sonde Magellan, Venerina kora je deblja i čvršća nego što se ranije pretpostavljalo. Smatra se da Venera nema pokretne tektonske ploče poput Zemlje, nego da naprezanja u omotaču u pravilnim razmacima izbacuju lavu na površinu. Zbog toga je većina površine nastala nedavno (prije nekoliko stotina miliona godina), dok su najstariji dijelovi stari oko 800 miliona godina. Novija istraživanja pokazuju da je Venera vulkanski aktivna u izoliranim područjima.
Magnetosfera
Venera nema magnetsko polje, vjerovatno zbog spore rotacije, nedovoljne da bi rastopljeno željezo u jezgru planetea proizvelo odgovarajući efekat. Budući da nema magnetskog polja, Sunčev vjetar djeluje izravno na gornje slojeve Venerine atmosfere. Smatra se da je Venera imala velike količine vode, poput Zemlje, ali se vodena para pod uticajem Sunčeva vjetra raspala na hidrogen i kisik. Dok se kisik vezao s drugim atomima u spojeve, hidrogen je, zbog male molekularne mase, lahko napustio atmosferu. Pronađeni udjel hidrogenovih izotopa deuterija podupire ovu teoriju (ima veću masu i teže napušta atmosferu).
Orbita
Putanja Venere je gotovo kružna sa ekscentricitetom manjim od 0,01.
Rotacija
Venera sporo retrogradno rotira, to jest okreće se u smjeru od istoka prema zapadu, za razliku od većine ostalih planeta (retrogradnu rotaciju imaju još Uran i Pluton).
Historija ljudskog istraživanja
Venera je najsjajniji objekt na nebu iza Sunca i Mjeseca. Iz tog je razloga Venera čovjeku poznata od kada je prvi puta uperio pogled u noćno nebo. Venera je prema svojim osnovnim obilježjima Zemljina sestra blizanka po dimenzijama i masi. Zbog toga su ljudi dugo vremena vjerovali da se ta sličnost odnosi i na druge pojave.
Kajsija
Kajsija  ili marelica, kao i japanska i sibirska kajsija, biljka je iz porodice Rosaceae (ruže) i podroda Prunus porodice Prunus. Poznata je još kao Armeniaca vulgaris ili "armenska šljiva", s obzirom na to da su stari Rimljani smatrali da potječe iz Armenije. Drugi izvori, kao npr. ruski genetičar Nikolaj Ivanovič Vavilov lokalizira genetsko porijeklo u Kini, što poriču drugi izvori tvrdeći da je kajsija kultivirana u Indiji 3.000. p. n. e.
Etimologija
Riječ kajsija je u bosanskom i drugim južnoslavenskim jezicima došla iz turskog jezika. Drugo ime, marelica, vuče porijeklo iz njemačkog bavarskog govornog područja, koje se koristi u Austriji i Bavarskoj.
Venera
Historija ljudskog istraživanja
Dugo vremena Venera je ostala tajnovita zbog gustih oblaka koji je prekrivaju. Sve što se na njoj može opaziti je sjajni, potpuno jednolični oblačni pokrov koji skriva površinu planete od naših pogleda. Tek su prije dvadesetak godina fotografske tehnike snimanja u ultraljubičastom dijelu spektra uspjele pokazati da taj oblačni sloj nije potpuno jednoličan. Prva mjerenja površinske temperature izvedena pomoću velikih radioteleskopa sa Zemlje dala su toliko velike iznose, oko 400 °C, da su znanstvenici pomislili kako se radi o nekom nepoznatom efektu u Venerinoj ionosferi. Jednostavno nisu mogli vjerovati da je površinska temperatura na Veneri tako visoka.
Kajsija
Karakteristike
mini|desno|225px|Drvo kajsije u centralnoj [[Turska|Turskoj.]] Kajsija je listopadno drvo srednje veličine, guste, široke krošnje. Naraste u visinu 8–12 m. Listovi su joj srcoliki, malo zašiljeni na vrhu, dugi približno 8 cm, a široki 3–4 cm. Cvjetovi su bijeli ili ružičasti. Plod joj je sličan breskvi ili nektarini, žute ili narandžaste boje, ponekad s crvenim sjajem. Površina ploda glatka je i gotovo bez dlačica. Kajsije su koštunjičavo voće, u sredini ploda je tvrda košpica, koja sadrži sjemenku.
Venera
Historija ljudskog istraživanja
U novije su doba svemirske letjelice na Veneru slali Amerikanci i Sovjeti. Prva letjelica koja je za cilj imala Veneru je bila ruski Sputnik 7 (1961), ali je završila neuspjehom, kao i nekoliko misija nakon nje (1961: Venera 1, 1962: Mariner 1 i Sputnik 23).
Kajsija
Rasprostranjenost
Kajsija je bila poznata još za vrijeme Rimljana. Danas se uzgaja u cijelom svijetu, najviše u Iranu, Turskoj i zemljama Mediterana. Iako se smatra da je kajsija suptropska biljka, ona je više prilagođena regionima s hladnim zimama. Tako npr. kajsija može da podnese temperature i do -30 °C, ali limitirajući faktor u rastu kajsija su proljetni mrazevi. Pošto cvjeta vrlo rano, rani mrazevi mogu uništiti cvijet kajsije. Kajsiju su prenijeli u Ameriku španski misionari. Danas se najviše uzgaja u Kaliforniji, Washingtonu i Utahu. Najveći svjetski proizvođač sušenih kajsija je Turska.
Venera
Historija ljudskog istraživanja
Prva uspješna misija (a u daljnjem tekstu ćemo samo te i spomenuti) bila je prelet američke letjelice Mariner 2 (27.8.1962) pokraj Venere. Kada je sonda prošla na oko 35 000 km iznad Venerinih oblaka, mjerni instrumenti potvrdili su visoku površinsku temperaturu.
Kajsija
Upotreba
mini|desno|240px|Sušene kajsije mini|desno|240px|Cvijet kajsije Kajsija se koristi u proizvodnji džemova, sokova, marmelada, kompota, rakije, sirćeta i likera. Marmelada od kajsija je sastojak saher-torte. Sjemenka kajsije se upotrebljava u proizvodnji poznatog italijanskog likera, amaretta međutim, zbog visokog sadržaja amigdalina (cijanogenetski glikozid, koji se pod djelovanjem enzima raspada u otrovnu cijanovodoničnu kiselinu (HCN)) od oko 8%, ne preporučuje se upotreba većih količina sjemenki.
Venera
Historija ljudskog istraživanja
Prva uspješna misija tadašnjeg Sovjetskog Saveza bila je Venera 4 (1967). Ova je letjelica ispustila u atmosferu sonde sa mjernim instrumentima. Gotovo u isto vrijeme trajala je i američka misija Mariner 5.
Venera 7 je 17. augusta 1970. postala prva letjelica koja se mehko spustila na drugu planetu. Venera 9 i Venera 10 su planetu Veneru posjetile u maju 1975, a sastojale su se od orbitera i landera. Venera 9 poslala je prve crno-bijele fotografije sa površine Venere. Jednostavni eksperimenti koje su sonde napravile pokazali su da su stijene na Veneri vrlo slične onima na Zemlji, da je površinska temperatura 455 °C, a atmosferski pritisak odgovara pritisku koji na Zemlji vlada u morima na dubini od 900 m. Slike su pokazale da i na Veneri postoje erozijski procesi, što je dosta iznenadilo znanstvenike. Voda, koja je glavni krivac za eroziju na Zemlji, na Veneri praktički ne postoji, pogotovo ne u tekućem stanju. Ako pretpostavimo da bi to mogla biti erozija vjetra, i to moramo isključiti jer je najveća brzina vjetra izmjerena na površini Venere bila svega oko 15 km/h, što odgovara laganom povjetarcu.