cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zsuzsanna Bekecs
Svjetska prvenstva
Nastupila je na pet Svjetskih prvenstava od SP 1995. do SP 2001. Najbolji plasman u pojedinačnim utrkama bilo je 57-o mjesto na SP 1996. u njemačkom Ruhpoldingu u utrci na 15 km, kada je sa dva promašaja i zaostatkom od 9:43.2 min bila sporija od pobjednice Emmanuelle Claret, koja je završila utrku sa dva promašaja. U ekipnim disciplinama najbolji joj je plasman bilo zadnje 13-o mjesto na SP 1996. u njemačkom Ruhpoldingu u ekipnoj utrci sa Évom Szemcsák, Bernadett Dirom i Annom Bozsik.
Svjetski kup
Prvi nastup Zsuzsanna Bekecs u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1993/94. Na prvom nastupu u njemačkom Ruhpoldingu 15. januara 1994. kada je osvojila 109-o mjesto u utrci sprinta na 7,5 km sa četiri promašaja i zaostatkom od 8:41.01 min u odnosu na pobjednicu Svjetlanu Paramiginu. Najbolji rezultati su joj: 41-o mjesto 8. januara 1999. u utrci na 7,5 km u sezoni 1998/99. u njemačkom Oberhofu, a u štafeti, 12-o mjesto 17. marta 1996. u austrijskom Hochfilzenu sa Annom Bozsik i Bernadett Dirom i Évom Szemcsák.
Nova klasična ekonomija
Nova klasična ekonomija predstavlja školu u makroekonomiji, koja je okončala dominaciju klasičnog kejnzijanizma. Pojavila se tokom 1970-tih godina, a predvodi je nobelovac Robert Lucas.
Nova klasična ekonomija predstavlja makroekonomski nastavak neoklasične (mikro)ekonomije. Odatle proističe snažan naglasak NKE na mikroekonomskim osnovama makroekonomije. U osnovi, NKE izvodi makroekonomske agregate (GDP, zaposlenosti itd.) iz opće ravnoteže tržišta u jednoj ekonomiji. NKE se zasniva na tri osnovne pretpostavke. Prvo, da se tržišta čiste, tj. da cijene i količine variraju tako da se izjednačavaju tražnja i ponuda. Drugo, pojedinci (i firme) posjeduju nesavršene informacije. I treće, i kritično, da se očekivanja pojedinaca (i firmi) formiraju u skladu sa teorijom racionalnih očekivanja. Teorija racionalnih očekivanja kaže da pojedinci racionalno previđaju budućnost, odnosno da daju najbolju moguću prognozu a na osnovu svih raspoloživih informacija.
129.
Godina 129. (CXXIX) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Celza i Marcela (ili, rjeđe, godina 882. Ab urbe condita). Oznaka 129. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Nova klasična ekonomija
Jedna od propozicija Nove klasične ekonomije je da će ekonomija dostići prirodnu stopu nezaposlenosti i da će pokušaji države da promjeni to ravnotežno stanje biti parirani kontraakcijom ekonomskih agenata. U svijetu nove klasične ekonomije nezaposlenost je uvijek dobrovoljna, jer nezaposleni uvijek mogu naći posao, ali za nižu zaradu.
Nova klasična ekonomija priznaje postojanje privrednih ciklusa, ali njena teorija realnih privrednih ciklusa, koju su razvili nobelovci Finn Kidland i Edward Prescott, uzrok ekonomskih fluktuacija nalazi u spoljnim šokovima koje ekonomija doživljava, a ne u unutrašnjim neravnotežama same ekonomije.
Adis Škaljo
Biografija
Adis Škaljo je rođen 30. januara 1982. godine u Zenici. Svoju muzičku karijeru započinje 2000. godine sa sarajevskom grupom Valentino. Nakon toga, postaje član skupine nebo iznad krajolika koji su radili muziku za film i nastupali na Sofia film festivalu. U međuvremenu, postaje član grupe Unplugged Plug sa kojima je nastupao lokalno, da bi nekoliko godina kasnije postao član grupe Puls band, sa kojom još uvijek nastupa.
Karijera
Na početku muzičke karijere, nastupao je lokalno sa nekoliko grupa, da bi u žižu javnosti dospio u maju 2015. godine, kada osvaja prvo mjesto na muzičkom regionalnom takmičenju Zvijezda možeš biti ti (ZMBT). Nakon toga je uslijedilo snimanje nekoliko pjesama, spotova i singlova za Hayat production izdavačku kuću iz Sarajeva. Od početka muzičke karijere, sarađivao je sa muzičkim imenima kao: Samir Mujagić, Mladen Vojičić Tifa, Halid Bešlić, Fazla. Njegove pjesme je radilo nekoliko eminentnih muzičkih producenata kao što su: Amilom Lojo, Dinom Muharemovicem, Damirom Bečićem, Almirom Ajanovicem i Mahirom Sarihodžićem.
Privatni život
Adis Škaljo je oženjen za Amru Škaljo, sa kojom ima sina Nou koji se rodio 2019. godine. Adis trenutno živi u Bosni i Hercegovini i Srbiji.
Žulja (Mostar)
Žulja je naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
Nogometne utakmice Bosna i Hercegovina – Japan
Prvu zvaničnu utakmicu Japan i Bosna i Hercegovina odigrali su 28. februara 2006. godine u Dortmundu. U posljednjoj minuti prvog poluvremena golom Takahare Japan je poveo u ovoj prijateljskoj utakmici. U 57. minuti utakmice Bosna i Hercegovina je izjednačila golom Misimovića iz jedanaesterca. Emir Spahić je u 65. minuti doveo Bosnu i Hercegovinu u vodstvo da bi u posljednjoj minuti utakmice Hidetoshi Nakata postavio i konačan rezultat. Zamijenivši Barbareza u 79. minuti utakmice Admir Raščić je debitovao za Bosnu i Hercegovinu. Dvije godine poslije u Tokiju, Japan je ugostio Bosnu i Hercegovinu te ostvario ubjedljivu pobjedu rezultatom 3–0. Golove su postigli Yuji Nakazawa u 68, te Koji Yamase u 83. i 88. minuti utakmice. Za Bosnu i Hercegovinu su u ovoj utakmici uglavnom igrali nogometaši iz domaćeg prvenstva te su debitantske nastupe za Bosnu i Hercegovinu zabilježili: Amer Jugo, Bojan Regoje, Fenan Salčinović, Mladen Žižović, Semir Štilić, Staniša Nikolić, Stevo Nikolić i Vlastimir Jokanović. U Osaki 7. juna 2016. u finalu Kirina kupa Bosna i Hercegovina je pobijedila Japan te na taj način osvojila i svoj prvi turnir. Golom Hiroshija Kiyotake Japan je poveo u 28. minuti, da bi Milan Đurić golovima u 30. i 66. minuti utakmice donio pobjedu Bosni i Hercegovini. Debitantske nastupe za nacionalnu selekciju Bosne i Hercegovine u finalu Kirina kupa zabilježili su Aleksandar Kosorić, Almir Bekić, Filip Arežina i Zvonimir Kožulj.
Besnica (čvor)
Slovenija:
NGC 2162
NGC 2162 (također poznat kao ESO 86-SC47) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. novembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Dubravica (Dubrovnik)
Dubravica je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Dubravica je imala 33 stanovnika.
BMP-1
Opis
thumb|lijevo|Top 73 mm. BMP-1 je zbog efiksanih antitenkovskih oružja, velike brzine i solidne oklopne zaštite, postao važan dio inventara sovjetskih jedinica motortizovane pješadije. Osmišljen je da ispunjava mogućnosti brze ofanzive u slučaju nuklearnog rata. Naoružan je topom od 73 mm, sa 40 granata. Top ima mogućnost djelovanja na tenkove udaljene i do 1.300 metara. Top je opremljenim automatskim punjačem. Lanser raketa Maljutka se nalazi iznad topa, da bi se povećao domet djelovanja koji iznosi 3.000 metara.
BMP-1 je amfibijsko vozilo, koja se kroz vodu kreće svojim gusjenicama, a ne propelerima. Ima opseg kretanja i brzinu kojim može da isprati moderne, brze tenkove. Posada se sastoji od tri člana, i može prevesti 8 vojnika. Vojnici imaju mogućnost da kroz otvore na bokovima i zadnjem dijelu vozila otvaraju vatru ličnim naoružanjem na neprijatelja. Lanser protivtenkovskih ili protivavionskih raketa može korsititi član posade koji se nalazi na zadnjem otvoru. Kada je vozilo zatvoreno, ono pruža zaštitu posadi i putnicima od hemijskih, bioloških, radioloških i nuklearnih uticaja. BMP-1 je opremljen infracrvenim tragačima, periskopima i nišanima za noćno osmatranje. Također, ima mogućnost za proizvodnju dimne zavjese.
Naoružanje
Glavno naoružanje BMP-1 je 73 mm 2A28 “Grom“ glatkocijevni top, kratkog trzaja i s automatskim punjačem s 40 granata što je bilo vrlo savremeno u to vrijeme. Granate u punjaču bile su vertikalno postavljene i nalazile su se u dvostrukom prstenu oko kupole. Teoretska brzina paljbe je bila 8 granata u minuti, ali u praksi je rijetko prelazi dvije granate u minuti. To je nedovoljno za učinkovitu borbu. Top koristi krilcima stabiliziranu kumulativno-razornu granatu PG-9 najvećeg dometa 1300 metara i probojnosti do 300 mm čeličnog oklopa. Noću je maksimalni domet smanjen na 400 metara zbog lošeg noćnog sistema. Početna brzina projektila granate je 440 m/s, a nakon izlaska iz cijevi aktivira se raketni motor koji ubrzava do 700 m/s. Zbog male mase i brzine projektil bi po udaru bočnog vjetra skrenuo, što je smanjivalo preciznost. Sve u svemu top od 73 mm nije bio od neke koristi u borbi.
Zajedno s topom postavljen je mitraljez 7.62 mm. Borbeni komplet iznosi 2000 metaka, a brzina paljbe je od 200 do 250 metaka u minuti. Na krov kupole postavljen je lanser za protivoklopnu laserski vođenu raketu 9M14 Maljutka (NATO: AT-3 Sagger), koja ima domet do 3000 metara i probojnost 400 mm ili više (ovisno o verziji). Prve verzije su se vodile ručno, dok su kasnije dobile polu automatski sistem vođenja. Kasnijim modifikacijama umjesto Maljutke postavljena je raketa 9K113 Konkurs koja ima veći domet i veću probojnost.
Borbena upotreba
thumb|Uništeni irački BMP-1 tokom Zaljevskog rata 1991.
Korisnici
thumb|Afganistanski BMP-1. thumb|Kineski Type 86. thumb|BMP-1 iračke nove armije. thumb|Poljski BWP-1.
CAB Abstracts
CAB Abstracts je baza sažetaka britanskog izdavača CABI Publishinga. Značajan broj tih apstrkata povezan je na cjeloviti tekst. Ova baza pokriva naučna područja:
Američki univerzitet u Bosni i Hercegovini
mini|Zgrada AUBiH univerziteta u Tuzli Američki Univerzitet u Bosni i Hercegovini (, skr. AUBiH) je privatni univerzitet osnovan 2005. godine u Tuzli. Nastava se trenutno održava u dva kampusa smještenim u Sarajevu i Tuzli. Univerzitet nudi dodiplomske, postdiplomske i doktorske studije iz različitih naučnih oblasti. Nastava na svim odsjecima izvodi se isključivo na engleskom jeziku. Tokom studija studenti su obavezni odraditi višemjesečnu praksu u domaćim i inostranim kompanijama kao što su Bingo, Coca Cola BH, Dnevni Avaz, Alma Ras, UniCredit Bank, Raiffeisen Bank. AUBiH omogućava studentima učenje na daljinu (AUBiH Online) pomoću posebno dizajnirane online platforme putem koje studenti izvršavaju sve neophodne obaveze prema fakultetu (slušanje predavanja, komunikacija sa profesorima, polaganje ispita, i sl.).
Fakulteti/Odsjeci
Univerzitet ima sljedeće fakultete/odsjeke:
Phaseolus
Phaseolus (grah, divlji grah) je rod zeljastih do drvenastih loza – jednogodišnjih biljaka i trajnica porodice Fabaceae. Sadrži oko 70 biljnih vrsta, koje su porijeklom iz Amerike, a prvenstveno iz Mezoamerike.
To je jedan od ekonomski najvažnijih rodova mahunarki. Pet vrsta bilo je pripitomljeno još od pretkolumbijskih vremena za grahove: Phaseolus acutifolius (teparijski grah), Phaseolus coccineus (grah trkač), Phaseolus dumosus (godišnji grah), Phaseolus lunatus (grah lima), i Phaseolus vulgaris (obični grah).
Najistaknutiji među njima je obični grah, Phaseolus vulgaris, koji se danas gaji diljem svijeta, u tropskim, semitropskim i umjerenim klimatskim područjima.
130.
Godina 130. (CXXX) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Katulina i Apera (ili, rjeđe, godina 883. Ab urbe condita). Oznaka 130. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Phaseolus
Elologija
Vrste roda Phaseolus, larve nekih Lepidoptera, koriste se kao prehrambene biljke, uključujući običnog moljca, vrtnog moljca, duha moljca Hypercompe albicornis, Hypercompe icasia i muškatnog moljca.
Taksonomija
Prethodne podjele su u ovaj rod stavile niz drugih dobro poznatih vrsta leguminoza, ali su kasnije preusmjerene u rod  Vigna , ponekad zahtijevajući promjenu imena vrste. Naprimjer, starija literatura naziva zrnasti grah "Phaseolus aureus", dok ga moderniji izvori svrstavaju kao Vigna radiata. Slično kao pužev grah Vigna caracalla koji je otkriven je 1753. godine, a 1970. premješten iz roda Phaseolus u Vigna. Savremeno razumijevanje ovog roda ukazuje da je endemski samo za Novi svijet.
Japanski jen
mini|desno|Novčanica od 1000 jena, portret [[Nacume Sosekija. Nove novčanice jena su ušle u opticaj 1. novembra, 2004.]] Jen je valuta koja se koristi u Japanu. Široko je rasprostranjena kao rezervna valuta kao i Američki dolar i Euro. Na japanskom se izgovara kao "en" dok je u bosanskom pravilan izgovor jen. ISO 4217 kod za jen je JPY i 392. Latinični simbol za jen je ¥, dok se na japanskom označava pismom kanđi 円.
Phaseolus
Vrste
Grupa Filiformis Grupa Leptostachyus Grupa Lunatus Grupa Pauciflorus Grupa Pedicellatus Grupa Polystachios Grupa Tuerckheimii Grupa Vulgaris
Japanski jen
Jen je kao platežno sredstvo uveden u doba Meiđi vlade. Jen je zamijenio kompleksni monetarni sistem iz perioda Edo vladavine. 1871. je prihvaćeno usvajanje decimalnog sistema računanja jena (1, 圓), šena (1/100, 錢), i rina (1/1000, 厘), sa kovanicama koje su bile okrugle poput onih na zapadu. (Šen i rin su izbačeni iz upotrebe 1954. godine) Jen je zvanično definisan kao 26.956 g srebra.
Originalna oznaka za jen je ista kao i oznaka kineskog juana (圓 pinyin yuan2). U modernom japanskom se upotrebljava oznaka (円). Latinična oznaka za jen je ista kao i oznaka za juan sa razlikom što se na oznaci za juan nalazi jedna poprečna crta, a na oznaci za jen dvije.
Trenutno su u opticaju sljedeće kovanice i papirni novac: kovanice od 1 jena, 5 jena, 10 jena, 50 jena, 100 jena, 500 jena i papirni novac od 1000 jena, 2000 jena, 5000 jena, 10000 jena. Trenutno je kovanica od 500 jena kovanica sa najvećom vrijednošću na svijetu.
Kurs jena od 1949. godine do danas
mini|250px|Japanski novčići Tabela ispod prikazuje odnos jena i američkog dolara.
Vanjski linkovi
mini|100p|Kovanica od 10 jena (zadnja strana) prikazuje Hodnik Feniksa u Biodinu
Arhitektura Mostara
250px|mini|[[Stari most i obližnja ulica Kujundžiluk]] Stoljećima prije osmanlijskog osvajanja Bosne Mostar je bio malo naselje smješteno na strateški značajnom prijelazu preko Neretve. Njegovo zaleđe sastojalo se od široke ravnice na zapadnoj i strmih terasa na istočnoj obali, okruženih ogoljelim brdima i planinama. Mostar je bio reprezentativno multietničko i multikulturno naselje u Bosni i Hercegovini i imao je nezavisan politički identitet od 12. stoljeća. Do 15. stoljeća većinu zemalja koje će kasnije ući u sastav moderne Jugoslavije naseljavali su narodi istog južnoslavenskog naslijeđa.
Osmanlijsko doba
Prvi dokument u kojem se Mostar spominje pod tim imenom potječe iz 1474, samo 11 godina nakon osmanlijskog osvajanja Bosne. Most je centralna tačka identiteta grada: riječ "mostar" znači "čuvar mosta". Bosna je ušla u sastav Osmanlijskog Carstva kao pašaluk na čelu s pašom, upravnikom visokog ranga. Mostar je u nekoliko decenija transformiran iz manjeg prijelaza preko rijeke u napredno čvorište. Budući da su osmanlijski upravnici težili tome da integriraju lokalno stanovništvo u svoje carstvo i prošire svoj utjecaj, arhitektura je odražavala važne društvene i privredne promjene u Mostaru. Tokom osmanlijskog perioda sagrađen je Stari most kako bi zamijenio nesigurni drveni most koji je dotad premošćivao Neretvu. Olakšavajući putovanje, trgovinu i pokret vojnih trupa, Stari most postao je simbol dobronamjernosti i moći Osmanlijskog Carstva te osigurao Mostaru status "glavnog grada" Hercegovine. mini|Mostarska ulica 1890–1900. mini|Tepa (pijaca) 1890–1900. Osmanlije su se koristile monumentalnom arhitekturom da afirmiraju, prošire i konsolidiraju svoje posjede. Administratori i birokrati – od kojih su mnogi bili Bosanci koji su prešli na islam – osnivali su komplekse džamija, koji su općenito uključivali škole Kur'ana, javne kuhinje ili tržnice. Ove ustanove (vakufi) bile su tradicionalni vid filantropije koji je omogućavao rutinsku raspodjelu finansijskih sredstava u granicama carstva. Najveće džamije karakterizira jedna kupola, kao Koski Mehmed-pašinu džamiju odmah uz istočnu obalu Neretve ili Karađoz-begovu džamiju, s mnogim zaštitnim znakovima čuvenog osmanlijskog arhitekta Sinana. Kupola je počela predstavljati imperijalno prisustvo Osmanlija na teritorijama koje su kontrolirale; čini se da je označavala i osmanlijsku vlast nad teritorijom i dobronamjernost prema lokalnom stanovništvu. Džamije su definirale i ojačavale zajednice. Dobar je primjer Sevri hadži-Hasanova džamija, struktura s krovom na četiri vode koja je činila jezgro i glavni javni otvoreni prostor u svom dijelu grada ili mahali. Takve mahale brzo su se razvijale na obje obale Neretve tokom osmanlijskog perioda. Jednospratne i dvospratne kuće bile su anonimne na nivou ulice, ali bogate i živopisne iznutra. Svaka je bila pažljivo locirana kako bi imala pogled na čempres ili munaru s prozora na drugom spratu i nijedna nije zakonski smjela blokirati pogled susjedu. Ulaz s ulice vodio je u dvorište (avliju), što je stvaralo prijelaz koji je omogućavao intimnost i privatnost unutar kuće; sobe namijenjene porodičnom životu bile su odvojene od onih za prijem gostiju. Bišćevića kuća tipičan je primjer za navedeno: jednostavan ulaz iza kojeg su sobe s ugrađenim kabinetima, vješto izrezbarenim drvenim plafonima i sobom s prozorima koja se nadnosila nad Neretvu. U rastućim trgovačkim područjima kuće poput one Alajbegovića "naslanjale" su se na glavni put prostorijom s trgovačkom ili zanatskom radnjom, dok su prostorije za stanovanje bile iznad nje ili straga.
Iako je Mostar zvanično bio dio Osmanlijskog Carstva do treće četvrtine 19. stoljeća, sve teritorije koje će kasnije postati Bosna i Hercegovina imale su neuobičajen stepen nezavisnosti u 18. i većem dijelu 19. stoljeća. Osmanlijski zakoni koji su osiguravali religijsku toleranciju između kršćana, muslimana i Jevreja postali su sastavni dio domaćih društvenih i političkih vrijednosti i grad je funkcionirao kao povezan, multikulturni društveni entitet. U Mostaru su historicistički arhitektonski stilovi odražavali kosmopolitski interes i izloženost stranim estetskim trendovima i vješto su spajani s domaćim stilovima. U primjere spadaju franjevačka crkva u italijaniziranom stilu, osmanlijska Muslibegovića kuća, dalmatinska Ćorovića kuća i pravoslavna crkva sagrađena kao poklon od sultana.
Austro-ugarski period
mini|desno|Gradska banja Austro-ugarska okupacija Bosne i Hercegovine 1878. uzrokovala je da Gradsko vijeće Mostara teži autonomiji, ali je sarađivalo s Austro-Ugarskom radi provođenja reformi u urbanističkom planiranju: široke avenije i urbana mreža napravljene su na zapadnoj obali Neretve, a bilo je i znatnih ulaganja u infrastrukturu, komunikacije i domaćinstva.
Promjena vlasti u augustu 1878. donijela je živ urbanistički razvoj Mostaru. Uz uložen znatan kapital, Gradsko vijeće počelo je provoditi široke reforme u urbanističkom planiranju. Nova vlast zamislila je da na istočnoj obali Neretve ostanu prošlost i sadašnjost grada, a da zapadna obala bude namijenjena za njegovu budućnost.
Izgradnja savremene bolnice dovršena je 1888; prvi poštanski ured u Bosni i Hercegovini otvoren je 1858; vatrogasna stanica osnovana je 1885, a meteorološka 1903. godine. Grad je 1912. dobio novu elektranu, a 1894. ulična rasvjeta zamijenila je 330 prvobitnih fenjera. Telefonska služba za civile počela je s radom u Mostaru 1906, dok je vojni aerodrom Mostar, prvi na Balkanu, ustanovljen 1913.
Broj i struktura stanovništva brzo su se mijenjali. U Mostaru je 1885. bilo 1.975 kuća, 2.104 stambene jedinice, koje je zauzimalo 12.665 ljudi, od čega 6.442 muškarca i 6.223 žene. Stanovništvo se sastojalo od 6.825 muslimana, 3.369 pravoslavaca, 2.359 katolika, 98 Jevreja i 17 pripadnika ostalih religija. Od ukupnog broja stanovnika njih 7.035 nije bilo u braku, a 4.356 jest. Zaključno s 22. aprilom 1895. Mostar je imao 17.010 stanovnika, od toga 6.946 muslimana, 3.877 pravoslavaca, 3.353 katolika i 164 Jevreja.
Više od desetine stanovništva grada (ili 1.715 ljudi) bilo je dio austro-ugarske administracije ili je došlo iz inozemstva kako bi profitiralo od toga. S administrativne tačke gledišta, od februara 1889. Mostar je funkcionirao kao grad država. Bio je podijeljen na osam zona, pet na istočnoj obali Neretve (Carina, Luka, Brankovac, Bjelušine, Stari grad) i tri na zapadnoj (Cernica, Prethum, Zahum). Gradski administratori, poput Mujage Komadine, imali su centralnu ulogu u ovim promjenama, koje su pospješile rast grada i povezale njegovu istočnu i zapadnu stranu. mini|lijevo|Zgrada [[Mostarska gimnazija|Gimnazije sagrađena je 1902. u pseudomaurskom stilu prema nacrtu Františeka Blažeka]] Novi spomenici i arhitektonski stilovi odražavali su aspiracije Mostaraca i austro-ugarske uprave. Monolitne neorenesansne zgrade izdigle su se iznad njihovih manjih osmanlijskih prethodnika, donijevši gradu visoke "ulične" zidove. Jedan je od primjera zgrada Općine. Projektirao ju je arhitekt Josip Vancaš iz Sarajeva, a predstavljala je novi prosperitet, stabilnost i tradiciju, simbolično povezujući Mostar s drugim evropskim centrima. U rezidencijalnim dijelovima oko Rondoa počele su se graditi velike porodične kuće i ponovo je afirmiran zapadnjački utjecaj, koji se nadopunjavao s tradicionalnim zgradama. Do prvih godina 20. stoljeća elementi Art Nouveaua i secesije počeli su se pojavljivati na historicističkim zgradama u Mostaru, kao što je Vancaševa Zemaljska banka, sagrađena 1910. godine.
U maju 1911. gradonačelnik Mostara Mujaga Komadina predstavio je pripreme za izgradnju Gradske banje gradskim vlastima. Prvobitni nacrt napravio je domaći čovjek, Miroslav Loose, tadašnji upravnik gradskog vodovoda. Na Komadininu preporuku, Gradsko vijeće poslalo je Loosea u inozemstvo da proučava javna kupališta. Gradska banja otvorena je 3. juna 1914.
Prvi svjetski rat i socijalizam
Prvi svjetski rat iniciran je u Sarajevu kad su pripadnici srpske organizacije Crna ruka izvršili atentat na nadvojvodu Franju Ferdinanda, austro-ugarskog prestolonasljednika. Bojeći se da će biti anektirani Srbiji, većina Bosanaca bila je na strani Austro-Ugarske tokom Prvog svjetskog rata. Pragmatizam i međunarodni pritisak u svjetlu novog geopolitičkog stanja u Evropi na kraju rata doveli su do formiranja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca (kasnije Kraljevina Jugoslavija), ustavne monarhije, u koju je uključena i Bosna i Hercegovina, pod vodstvom srbijanskog princa regenta Aleksandra. Njegovi pokušaji da "izbriše stare regionalne identitete" izazvali su protivljenje svih strana, što je kulminiralo ukidanjem Ustava. mini|250px|desno|Panorama Mostara Te unutrašnje konflikte uskoro je zasjenilo napredovanje Hitlera i njemački savez s fašističkom Nezavisnom Državom Hrvatskom. Partizanski otpor u regiji rastao je pod vodstvom Josipa Broza Tita i privukao veliki broj Bosanaca i Hercegovaca. Na kraju Drugog svjetskog rata Tito je bio u srcu nove socijalističke Jugoslavije. Između 1948. i 1974. Jugoslavija se iz represivnog socijalističkog režima razvila u saveznu socijalističku državu sačinjenu od republika, od kojih je jedna bila Bosna i Hercegovina. Tokom tog perioda u Mostaru je proširena industrijska baza izgradnjom metaloprerađivačke fabrike, predionice pamuka i aluminijskog kombinata. Vješti radnici, i muškarci i žene, ušli su u sastav radne snage, pa se socijalni i demografski profil grada dramatično promijenio; između 1945. i 1980. broj stanovnika Mostara porastao je s 18.000 na 100.000.
Zbog toga što je istočni dio Mostara bio opterećen neadekvatnom infrastrukturom grad se širio na zapadnoj obali Neretve izgradnjom velikih stambenih blokova. Lokalni arhitekti favorizirali su skromniju modernističku estetiku, prefabrikaciju i repetitivne module. Komercijalne zgrade u funkcionalističkom stilu pojavile su se i u historijskom istočnom dijelu grada, zamjenjujući intimnije drvene konstrukcije koje su preživjele još od osmanlijskog perioda. U 1970-ima i 1980-ima zdrava lokalna privreda, potpomognuta stranim ulaganjima, potakla je priznanje i očuvanje kulturnog naslijeđa grada. Općina je provela ekonomski održiv plan da se sačuva stari dio grada, što je privuklo hiljade turista s jadranske obale i ojačalo privredu grada. Rezultati tog desetogodišnjeg projekta donijeli su Mostaru nagradu "Aga Khan" za arhitekturu 1986.
Kolaps Jugoslavije
Tokom kolapasa komunizma u istočnoj Evropi ultranacionalistički čelnici u jugoslavenskim republikama doživljavali su politički uspon, koji je bio nezamisliv za vrijeme Tita. Alija Izetbegović formirao je novu vladu u Bosni i Hercegovini, koja je uključivala predstavnike stranaka bosanskohercegovačkih muslimana (danas Bošnjaka), Hrvata i Srba. Godine 1992. ukupno 64% Bosanaca i Hercegovaca glasalo je za državu "jednakopravnih građana i naroda Muslimana, Srba, Hrvata i ostalih". Nedugo zatim Sarajevo je palo pod opsadu, koja će potrajati više od tri godine. U tom periodu srpske vojne i paravojne snage provodile su kampanju terora i etničkog čišćenja u Bosni i Hercegovini. Mostar su preplavile srpske jedinice i granatirale ga s okolnih brda tokom maja i juna 1992. Približno 100.000 ljudi bilo je prisiljeno napustiti svoje domove, a poginulo ih je otprilike 1.600. Mnoge historijske građevine u starom gradu, uključujući većinu džamija, teško su oštećene. Granatom je pogođen čak i Stari most.
Hrvatsko-muslimanske snage uspjele su istjerati srpske do kraja juna 1992. Ubrzo nakon toga lokalni muslimani i Hrvati postali su protivnici zbog različitih teritorijalnih ambicija i vladajuće političke nestabilnosti. Jedinice bosanskohercegovačkih Hrvata (Hrvatsko vijeće odbrane – HVO) zauzele su većinu zapadne obale Neretve i uslijedila je nova runda neprijateljstava u onome što je nazvano "drugom bitkom za Mostar". Ubijeno je više od 3.000 ljudi, a još 10.000 Bošnjaka i Srba odvedeno je u koncentracijske logore. Godine 1993, 9. novembra, hrvatske jedinice pogodile su tenkovskom granatom već znatno oštećeni Stari most i 400-godišnji simbol Mostara srušio se u Neretvu, što je izazvalo veliku tugu kod onih građana za koje je taj most predstavljao sve ono što je trajno i nepovredivo.
Obnova
250px|mini|desno|Stari most tokom rekonstrukcije u junu 2003. mini|desno|250px|Stari most u septembru 2008. nakon rekonstrukcije Od završetka rata 1995. postignut je veliki napredak u obnovi Mostara. Grad je nekoliko godina bio pod direktnom kontrolom upravnika iz Evropske unije, održano je nekoliko izbora i izašlo se u susret svakom narodu u vezi s političkom kontrolom nad gradom. Na obnovu je potrošeno više od 15 miliona dolara.
Monumentalni projekt obnove Starog mosta po originalnom nacrtu i građevina u njegovom okruženju te historijskih mahala iniciran je 1999. i većinom završen do proljeća 2004. Novac za ovu rekonstrukciju donirali su Španija (koja je imala veliki broj vojnika u kontingentu međunarodnih mirovnih snaga stacioniranom u Mostaru i široj okolini tokom rata), Sjedinjene Američke Države, Turska, Italija, Nizozemska i Hrvatska. Svečano otvaranje održano je 23. jula 2004. uz veliko osiguranje.
Paralelno s obnovom Starog mosta Fond "Aga Khan" za kulturu i Svjetski fond za spomenike preduzeli su petogodišnji projekt obnove i vraćanja u funkciju objekata u historijskom jezgru Mostara. Rano shvativši da bi rekonstrukcija mosta bez obimne obnove historijskih mahala u njegovom okruženju bila bez konteksta i značenja, oblikovali su program tako da se ustanovi okvir za sheme urbanističke konzervacije i pojedinačne projekte obnove koji će pomoći regeneraciji najvažnijih historijskih dijelova Mostara, a naročito spleta objekata novijeg datuma u okolini Starog mosta. Projekt je rezultirao i osnivanjem Agencije "Stari grad", koja ima važnu ulogu u nadgledanju provođenja plana za očuvanje, a također vodi i održava niz obnovljenih historijskih objekata (uključujući kompleks Starog mosta) te promovira Mostar kao kulturno i turističko odredište. Zvanična inauguracija Agencije "Stari grad" podudarila se s ceremonijom otvaranja obnovljenog Starog mosta.
U julu 2005. UNESCO je konačno uvrstio Stari most i dio grada u njegovoj neposrednoj blizini na spisak Svjetske baštine.
131.
Godina 131. (CXXXI) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Lenata i Rufina (ili, rjeđe, godina 884. Ab urbe condita). Oznaka 131. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
NGC 6608
NGC 6608 (također poznat kao MCG 10-26-24 i PGC 61556) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 309 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,00 (90 hiljada sg) a najmanji 0,1 uglovnih minuta (9 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 4. augusta 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lazar BVT
Lazar BVT je razvila firma Yugoimport-SDPR. Posada vozila sastoji se od tri člana i može prevesti do 10 potpuno opremljenih vojnika. Pogon je 8x8, a pokreće ga 440 KS snažan dizel motor. Autonomija po dobrom putu iznosi 600 km, a najveća brzina mu je 90 km/h. Glavno naoružanje čini 20 mm automatski top koji je postavljen u kopolu koja se nalazi na krovu vozila. Sekundarno naoružanje čini 7,62 mm mitraljez. Kao potpora, na obije strane vozila postavljeno je po 5 puškarnica koje su namijenjene članovima desanta. Podvozije je dodatno ojačano da bi pružilo bolju zaštitu od mina. Težina praznog vozila je 16,3 tone, a maksimalna 28 tona.
Adil Zulfikarpašić
Drugi svjetski rat
U gimnazijskim danima pristupa komunističkoj omladini, a kasnije i Komunističkoj partiji Jugoslavije i partizanskom pokretu tokom Drugog svjetskog rata. Godine 1937. isključen je iz srednje škole u Foči, a potom i u Rogatici, zbog sudjelovanja u ilegalnom pokretu. Godine 1939. dolazi u sukob sa Partijom, pošto se opredjelio za gledišta književnika i komuniste Miroslava Krleže, kojeg je partijsko vodstvo isključilo zbog "idejnih skretanja", a zbog čega i Adila Zulfikarpašića isključuju iz Partije. Pred Drugi svjetski rat vraćen je u partiju i postaje njen istaknuti aktivista. Djeluje ilegalno u Foči i Sarajevu. Godine 1941. upisuje se na Visoku ekonomsku školu u Beogradu. Početak rata zatiče ga u Foči. Tu počinje raditi na formiranju partizanskog odreda.
Nakon izvjesnog vremena upućen je u Sarajevo na antifašistički rad. U jesen 1941. prelazi u Kalinovački partizanski odred radi političkog rada sa omladinom. Ubrzo nakon toga on prelazi u novostvoreni odred "Zvijezda" kod Vareša. Početkom 1942. godine Adila Zulfikarpašića su u Sarajevu hapse ustaše i nakon teškog mučenja osude na smrt. Zbog ugledne porodice i činjenice da su mu brata zaklali četnici pomilovan je na dvadeset godina robije. Kaznu je izdržavao u Zenici, pa u Sremskoj Mitrovici, a potom odlazi u Lepoglavu. Putem uspijeva pobjeći u akciji organiziranoj od strane članova KPJ. Dolazi u Cazinsku krajinu, zatim u Jajce, gdje formira Višu partijsku školu. Kada je uspostavljena narodna vlast postavljen je za šefa personalnog odjeljenja. Jedno vrijeme djeluje u Oblasnom komitetu u Mostaru. Pred kraj rata premješten je u oslobođeno Sarajevo, kako bi do dolaska vlade predstavljao civilnu vlast.
Emigracija
U prvoj vladi NR Bosne i Hercegovine postavljen je za pomoćnika ministra trgovine. Početkom februara 1946. bježi u Italiju, u Trst, gdje dobiva politički azil. Odatle odlazi u Rim, a kasnije u Austriju. U Insbrucku i Grazu studira političke nauke. Za jednu američku novinsku agenciju piše članke o marksizmu.
Godine 1954. prelazi u Švicarsku. Tu počinje svoju političku borbu za bošnjaštvo, afirmiše se kao istaknuti predstavnik bošnjačke dijaspore. Pristupa Liberalnoj internacionali. Jedno je vrijeme bio kontinentalni sekretar i član Izvršnog komiteta Liberalne internacionale. U tom svojstvu ulazi u elitne političke i ekonomske krugove Evrope. OkupljaBošnjake u emigraciji i radi ne projektu stvaranja Bošnjačke demokratske organizacije.
Iz Švicarske Adil Zulfikarpašić održava tijesnu vezu sa Bečom gdje je već djelovala novostvorena jezgra bošnjačke emigracije. U novinama hrvatskih iseljenika u Americi objavljuje brojne članke o Bosni i Hercegovini. U Beču počinje 1960. godine izdavati političko-kulturni mjesečni časopis Bosanski pogledi.
Godine 1963, s grupom srpskih, hrvatskih, slovenskih i bošnjačkih demokratskih intelektualaca i političara, osniva pokret nazvan Demokratska alternativa, koja izlazi sa programom reforme Jugoslavije kao decentralizovane i demokratski uređene zajednice, s potpunom ravnopravnošću svih nacija. Godine 1964. sa demokratski orjentiranim Bošnjacima oko Bosanskih pogleda pokreće osnivanje Liberalnog saveza Bošnjaka. Na kongresu u Münchenu, kojemu Zulfikarpašić predsjedava, sudjeluje osamdesetak predstavnika iz dvadeset zemalja. Organizacija je najviše nastojala uspostaviti saradnju sa ljudima iz zemlje, ne ulazeći u strukture emigrantske politike.
U periodu od 1965. do 1976. razvija aktivnost na poslovnom polju, ustanovivši vlastitu uvozno-izvoznu i finansijsku firmu.
Početkom osmadesetih intenzivnije se posvećuje političkom i kulturnom radu za Bosnu. Postavivši sebi za cilj da ustanovi u slobodnom svijetu jednu kulturnu instituciju za proučavanje prošlosti Bosne i promoviranje njezine kulture, svoju ionako već bogatu biblioteku počinje obogaćivati prikupljanjem knjiga i dokumentacije iz domovine i svijeta.
Svoj povratak u intenzivno aktivan politički život Zulfikarpašić obilježava intervjuom Bosanski Muslimani-činjenica mira između Srba i Hrvata objavljen krajem 1983. godine u londonskom časopisu Poruka slobodne Hrvatske. To je jedna vrsta političkog manifesta Bošnjaka, koji će kasnije, po raspadu Jugoslavije, predstavljati idejnu osnovu Muslimanske-bošnjačke organizacije. Intervju manifest pobudio je veliko zanimanje među Bošnjacima i u Jugoslaviji; prevođen je i izdavan na više stranih jezika.
Povratak u zemlju
Povratak Adila Zulfikarpašića u Bosnu poklapa se sa početkom demokratskih procesa u bivšoj Jugoslaviji. Zajedno sa Alijom Izetbegovićem inicirao je stvaranje Stranke demokratske akcije. Međutim, ubrzo su se Zulfikarpašićevi liberalni i demokratski pogledi na aktuelne procese i budućnost Bosne našli u opreci ekstremizmu stranačke desnice, zbog čega je on odlučio formirati Muslimansku bošnjačku organizaciju. U martu 1991. Adil Zulfikarpašić počinje izdavati u Sarajevu nedjeljne novine Bosanski pogledi, koje uređuje grupa mladih novinara. Predosjećajući ratni sukob u Bosni, Zulfikarpašić je u ljeto 1991. pokušao nagodbu sa Srbima, tzv. Historijski sporazum. Kada su se već u životu Bosne pokazali rezultati tih nastojanja u naglom popuštanju međunacionalnih napetosti, Alija Izetbegović i Stranka demokratske akcije odbacili su Zulfikarpašićevu inicijativu.
Krajem juna 1990. Bošnjački institut i nedjeljnik Naši dani organiziraju u Sarajevu simpozij na temu Bosna i bošnjaštvo, u kojem sudjeluje veliki broj znanstvenika, povjesničara i pisaca, a potom se objavljuje i knjiga sa tog skupa. Istovremeno je u Sarajevu objavljena knjiga Povratak u Bosnu, koja sadrži niz priloga za biografiju Adila Zulfikarpašića.
Rat u Bosni i Hercegovini 1992-1995.
Od 1992 do 1994. godine Zulfikarpašić pretežno boravi u Zürichu, putujući povremeno u Bosnu kao predsjednik Muslimanske bošnjačke organizacije. Često takođe poduzima putovanja u različite zemlje radi susreta sa političarima i drugim utjecajnim ličnostima, u potrazi za rješenjem pitanja Bosna i Hercegovine Pomaže Bošnjake u izbjeglištvu, promovira njihovo okupljanje oko Matice Bošnjaka, kojoj je dao na upotrebu prostorije i svu infrastrukturu u Bošnjačkom institutu u Zürichu Institut postaje mjesto intelektualnih susreta između Bosne i inozemstva. Dominantna ideja-vodilja svih njegovih aktivnosti jeste očuvanje Bosne kao jedinstvene, cjelovite zemlje.
Bošnjački institut
U junu 1988. Adil Zulfikarpašić osniva Bosniaken Institut u Cirihu, sa statusom fondacije (vakufa). Kupuje zgradu u okviru kompleksa Univerziteta, preuređuje je za moderni institut, useljava u nju svoju biblioteku i zbirku umjetnina. Bošnjački institut je nastao kao plod njegovog dugogodišnjeg sakupljanja, klasificiranja i sistematiziranja historijske, književne, novinsko-publicističke, rukopisne, arhivsko-dokumentacijske i folklorne građe o Bosni i Hercegovina, kao i o susjednim zemljama i njihovim narodima. Već na početku Bošnjački institut izdaje nekoliko knjiga, političkih i literarnih, koje se nisu mogle tada onjaviti u Bosni.
1991. godine otvorena je podružnica Bošnjačkog instituta u Sarajevu koja djeluje i tokom rata u Bosni i Hercegovini. 1998. godine Zulfikarpašić je odlučio da preseli Bošnjački institut iz Zuricha u Sarajevo. 24. maja 2001. godine svečano je otvoren moderno i savremeno opremljen Bošnjački institut - Fondacija Adil Zulfikarpašić u Sarajevu. Svi fondovi iz Ciriha prenešeni su u Sarajevo gdje je počeo sa radom Bošnjački institut, moderna institucija nauke i kulture Bosne i Hercegovine s bogatim bibliotečkim, arhivskim, muzejskim i umjetničkim kolekcijama.
Adil Zulfikarpašić živio je sa suprugom Tatjanom u Sarajevu, gdje je i umro u julu 2008. godine.
Dobitnik je brojnih priznanja i nagrada od kojih su najznačajnije Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva, Povelja počasnog člana Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine i Diploma počasnog doktora pravnih nauka Univerziteta u Bihaću.
En-Nisa
Sura En-Nisa (arapski: سورة النساء; bos.: Žene) je četvrta sura svete islamske knjige Kur'ana. Ubraja se u medinske sure, što znači da je objavljena u Medini. Sadrži 176 ajeta, što je čini trećom najdužom surom, nakon El-Bekara i Ali Imran. Naziv je dobila po tome što se u velikom dijelu bavi pitanjima prava i obaveza žena.
Sadržaj
desno|mini|235px|Dio Kur'anske sure En-Nisa ukrašenim pismom iz 13. vijeka Na samom početku, u prvom ajetu, se govori o stvaranju jedne duše (nefsin vahidetin) a zatim stvaranja para toj duši (zevdžeha) a zatim da se od njih rasprostranili mnogi muškarci i žene.
U daljem tekstu se govori o pravima siročadi, čuvanju njihovog imetka a zatim zabrana ženidbe više od četiri žene (3. ajet), zatim o nasljednom pravu (11. i 12. ajet), prijetnja onima koji ne poštuju ta prava (14. ajet), kazna za preljubu (15, 16. i 17. ajet).
U 19. ajetu jasno se zabranjuje da "se žene kao stvari nasljeđuju" nakon smrti muža, što je bio običaj u nekim kulturama.
U daljem tekstu (23, 24. i 25. ajet) podvlači se granica ko se po islamskom pravu smije, a koga je zabranjeno ženiti od žena.
Sura En-Nisa' također obiluje ajetima opće poruke koji se nalaze i u mnogim drugim surama, kao što je opis Džehennema, Dženneta, podsticanje na dobročinstvo, prijetnja za loša djela itd.
U 153. ajetu također se spominje poslanik Musa a. s. i događaj u kojem su Jevreji od njega tražili da im pokaže Allaha, a odmah nakon toga (157. ajet) negacija da je Isa (Isus) ubijen na krstu: "...a nisu ga ni ubili niti razapeli, već im se pričinilo (šubihe lehum)...", ajet koji muslimani često navode prilikom negiranja Isusovog raspeća. "...a sigurno ga nisu ubili, već ga je Allah uzdigao sebi...", kaže se u daljem tekstu.
U 171, 172. i 173. ajetu nalazi se potvrda negacije raspeća i trojstva riječima: "...Mesih (Mesija), Isa (Isus), sin Merjemin (Marijin), samo je Allahov poslanik i Riječ Njegova koju je Merjemi dostavio, i Duh od Njega; zato vjerujte u Allaha i Njegove poslanike i ne govorite: "Trojica su!" Prestanite, bolje vam je! Allah je samo jedan Bog, hvaljen neka je On, zar On da ima dijete?! Njegovo je ono što je na nebesima i ono što je na Zemlji... Posljednji ajet ove sure bavi se nasljednim pravom.
Vanjski linkovi
✅
NGC 5141
NGC 5141 (također poznat kao MCG 6-30-4, PGC 46906 i UGC 8433) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 239 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 1,30 (91 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (70 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. maja 1785. godine.
Distopija
Distopija je fikciono društvo koje predstavlja antitezu utopije.
Karakteriše ga ugnjetavajuća društvena kontrola, kao kod autoritarnih ili totalitarnih režima.
U akademskim krugovima se razlikuju anti-utopija i distopija. Kao u romanu George Orwella "1984" ili romanu Aldousa Huxleya Vrli novi svijet (Brave New World), distopija nema namjeru biti dobra, dok se anti-utopija predstavlja kao utopija, ili je planirana kao takva, ali je iz nekog razloga utopijski svijet uništen ili iskrivljen.
Međunarodna asocijacija za zračni transport
Međunarodna asocijacija za zračni transport (skraćeno IATA od engl. International Air Transport Association, fr. Association internationale du transport aérien) je globalna trgovinska organizacija koja predstavalja, vodi i služi oko 270 avio-kompanija koje se bave zračnim prijevozom, odnosno pokriva 94% ukupno ostvarenih redovnih letova u međunarodnom zračnom saobraćaju. Sjedište je u Montrealu, Kanada.
Osnovna je u aprilu 1945. godine u Havani, Kuba. Nasljednica je Asocijacije međunarodnog zračnog saobraćaja (engl. International Air Traffic Association), osnovne 1919. godine u Haagu, s početkom ostvarivanja prvih redovnih međunarodnih letova. U vrijeme osnivanje, IATA je imala 57 članovi iz 31 države, uglavnom iz Evrope i Sjeverne Amerike. Danas IATA ima oko 270 članovi iz preko 140 zemalja svijeta.
Svrha organizacija je pomoći zračnim prijevoznicima da postanu konkurentni, te da se postigne ujednačenost cijena. Za potrebe izračuna cijene prijevoza, IATA je podijelila svijet na tri regije:
Vega
Opis
Vega je peta zvijezda po sjaju, druga najsjajnija zvijezda vidljiva sa sjeverne hemisfere, poslije Arktura. Nalazi se 25 svjetlosnih godina daleko od Zemlje, te je, zajedno sa Arkturom i Siriusom, jedna od najsjajnijih zvijezda u blizini Sunca. Vega je oduvijek zanimala astronome te je zvana "drugom najvažnijom zvijezdom poslije Sunca". Vega je prije bila polarna zvijezda (danas je Sjevernjača). Prva je fotografirana zvijezda, te jedna od prvih čija je udaljenost izmjerena paralaksom. Vega je stabilna plava zvijezda, slična Suncu. Kao i Sunce, postat će crveni div, a nakon toga bijeli patuljak. Okružena je diskom prašine te se smatra ima barem jednu planetu, veličine Jupitera. Sa sjeverne hemisfere se dobro vidi ljeti, a sa južne zimi. Sa Denebom (Labud) i Altairom (Orao) čini Ljetni trougao.
Međunarodna asocijacija za zračni transport
IATA dodjeljuje troslovne IATA aerodromske kodove (npr. za Aerodrom Zagreb ZAG) i dvoslovne IATA kodove avio-kompanija (npr. za Croatia Airlines OU). Njih ne treba mješati s kodovima ICAO.
Spodnja Besnica
Spodnja Besnica je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Kranj, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Kranj.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2016. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Rakovica i Spodnja Besnica.''
Teleorman (okrug)
Teleorman je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se na jugu države, unutar historijske regije Muntenije. Prostire se na površini od 5.790 km2 a prema podacima od 31. 10. 2011. godine u njemu je živjelo 360.178 stanovnika. Prosječna gustina od 62 stanovnika po km2 niža je u odnosu na nacionalni prosjek.
Glavni i najveći grad je Aleksandrija.
Geografija
Sjevernim i centralnim dijelom okruga prostire se Rumunska nizija kroz koji protiču male rijeke koje ponekad tvore duboke doline. Na jugu je dolina Dunava, vrlo široka s manjim jezerima i kanalima. Osim Dunava, veća rijeka koja protiče okrugom je rijeka Olt koja se uliva u Dunav u blizini sela Islaz. Ostale važnije rijeke su: Vedea, Teleorman i Călmățui.
Graniči sa sljedećim rumunskim okruzima: Olt na zapad, Argeș i Dâmbovița na sjeveru i okrugom Giurgiuna istoku. Osim toga na jugu graniči s Bugarskim oblastima: Veliko Trnovo, Pleven i Ruse.
Demografija
Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
Privreda
Dominantne privredne grane su:
U glavnom gradu Aleksandriji se nalazi velika tvornica kotrljajućih ležajeva.
Pa i pored raznovrsne privredne aktivnosti, poljoprivreda je glavno zanimanje u okrugu. Prakticira se i ekstenzivna poljoprivreda kao i sitni oblici poljoprivrede odnosno uzgoja povrća i voća uglavnom za potrebe glavnog rumunskog grada Bukurešta.
Albanski kongres u Trstu
Albanski kongres u Trstu (albanski: Kongresi Shqiptar i Triestës) je bio kongres Albanaca održan u Trstu, Austro-Ugarska u periodu od 27. februara do 6. marta 1913. u organizaciji Faika Konice i Sotira Kolea sa snažnom podrškom austrijskih vlasti.
Privremena vlada Albanije poslala je Krista Meksija kao svog izaslanika na albanski kongres u Trstu. Baron Franz Nopcsa, koji je učestvovao u radu kongresa, objavio je svoje bilješke o kongresu koje su postale od posebnog historijskog interesa. Učesnici kongresa bili su Fan Noli, Albert Ghica, baron Juan Pedro Aladro Kastriota, Nikola Ivanaj, Giuseppe Schirò, i Terenzio Tocci. Sve albanske kolonije su poslale svoje delegate iz SAD, Rumunije, Bugarske, Egipta, Italije, Trsta. Zajednica Arbëreshë je također bila prisutna, dovodeći sa sobom Marchese D'Auletta i njegove sinove. Hil Mosi je izabran za predsjedavajućeg Kongresa, Faik Konitza i Derviš Hima za potpredsjedavajuće, Fazil Toptani i Pandeli Evangjeli za sekretare. Marchese d'Auletta, jedan od glavnih kandidata za albanski tron, izabran je za „počasnog predsjednika“ kongresa. Kongres je priznao privremenu vladu koju je uspostavio Ismail Qemal beg Vlora i raspravljao o različitim kandidatima za upražnjeni tron. Među kandidatima o kojima se tada razgovaralo bili su Ferdinand François Bourbon Orléans-Montpensier iz Francuske, Albert Ghika iz Rumunije, Wilhelm Karl, vojvoda od Uraha iz Württemberga, egipatski princ Ahmed Fuad i španski plemić Juan Pedro Aladro Castrioti porijeklom iz Castriota, bio je sin Markeze Castriote (D'Auletta) iz Napulja. Baron Nopza je također predložen za prijesto. Austro-Ugarska je promovisala kongres, posebno kako bi osigurala izbor princa po svom izboru.
Razgovarano je i o situaciji Aromuna u Albaniji. Aromuni su posebno tražili uspostavljanje autonomnog kantona unutar Albanije. Predloženo je na simuliranoj Londonskoj konferenciji 1912–1913 da se sve zemlje nastanjene Aromunima na Balkanu daju Albaniji da ih se zaštiti od grčke i srpske asimilacije. Međutim, to se nije dogodilo, a Aromunima nije dat autonomni kanton u Albaniji jer nisu živjeli u kompaktnim područjima unutar ove neproširene albanske države.
Odluke
Program kongresa imao je četiri tačke:
Mooreov automat
U teoriji računanja, Mooreov automat je konačni automat u kojem je izlazna funkcija pridružena isključivo trenutnom stanju automata, i ne ovisi o ulazu. Dijagram stanja za Mooreov automat uključuje izlazni znak (simbol) za svako stanje. Uporedi sa Mealyevim automatom, u kojem je funkcija izlaza pridružena i stanju i ulaznom znaku, te na taj način preslikava prijelaze stroja na izlaz.
Ime Mooreov automat vuče korijen od svoga pronalazača: Edwarda F. Moorea, jednog od pionira konačnih automata, koji ih je prvi opisao u radu Gedanken-experiments on Sequential Machines, pp 129 – 153, Automata Studies, Annals of Mathematical Studies, no. 34, Princeton University Press, Princeton, N. J., 1956.
Formalna definicija
Mooreov automat se može definirati kao uređena šestorka: { S, S0, Σ, Λ, T, G } koju čine