cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operacija "Drina '93"
Borbena dejstva
U periodu od 6. do 28. februara gubici 5. korpusa bili su: 61 poginuli, 133 teže i 389 lakše ranjenih boraca. Gubici VRS bili su: oko 100 poginulih i 300–400 ranjenih.
Lona (mitologija)
Božica Mjeseca Lona božanstvo je iz havajske mitologije.
Mit o Loni opisuje njenu ljubav prema smrtnom poglavici ʻAikanaki, koji ju je oženio te su sretno živjeli u njenoj palači sve dok on nije umro prirodnom smrću.
Moguće je da je Lona samo drugo ime za božicu Hinu (koja je također božica Mjeseca) jer mitologija opisuje Hinu kao drugu ʻAikanakinu suprugu i majku njegovih sinova od kojih su potekli kraljevi havajskih otoka.
NGC 4078
NGC 4078 (također poznat kao MCG 2-31-23, NGC 4107, PGC 38238 i UGC 7066) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 119 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,30 (45 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (17 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 23. marta 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kasna kreda
Kasna kreda ili donja kreda je mlađa od dvije epohe u geološkom periodu  kreda. Ova epoha je trajala u rasponu od prije 100,5–66 miliona godina, a došla je poslije donje krede i prije neogena Kreda je imenovana po bijelom krečnjaku poznatom kao kreda koji se široko javlja u sjevernoj Francuskoj i koji se vidi na Bijelim liticama Dovera, jugoistočne Engleske, koje datiraju iz ovog vremena.
Klima
Tokom kasne krede klima je bila toplija nego sadašnja, mada je tokom čitavog razdoblja evidentan trend hlađenja. Tropi postali su ograničeni na ekvatorske regije, a sjeverne geografske širine imale su znatno više sezonskih promjena klimatskih uslova.
Geografija
thumb|350px| Karta kasne krede Zbog tektonike ploča, Amerika se postepeno kretala prema zapadu, uzrokujući širenje Atlantskog okeana. Zapadno unutrašnje more podijelilo je Sjevernu Ameriku na istočnu i zapadnu polovinu: Apalačiju i Laramidiju. Indija je zadržala sjeverni kurs prema Aziji. Čini se da je Antarktik ostao povezan i počeo se odmicati od Afrike i Južne Amerike. Evropa je bila lanac ostrva. Naseljenici nekih od ovih ostrva bili su endemske patuljaste vrste dinosaura.
Fauna vertebrata
right|thumb|250px|Sjeverna Amerika na početku kasne krede; središte budućeg kontinenta zauzimaju [[zapadno unutrašnjo more|zapadno i unutrašnje more Hudson. Duž ivica su otoci Apalačija i Laramidija]] thumb|250px|[[Tyrannosaur, koji se pojavio prije 70 miliona godina]]
Neleteći dinosauri
U kasnoj kredi, hadrosauri, ankilosauri i ceratopsia doživjeli su uspjeh u Aziamerici (zapadna Sjeverna Amerika i istočna Azija). Tirannosaur je dominirao velikim nišama predatora u Sjevernoj Americi. Bili su prisutni i u Aziji, iako su obično bili manji i primitivniji od sjevernoameričkih taksona. Pahicefalosauri su također bili prisutni i u Severnoj Americi i u Aziji. Dromaeosauri dijele isto geografsko rasprostranjenje i dobro su dokumentirani i u Mongoliji i na zapadnom sjeveru Amerika. Pored toga, terizinosauri (ranije poznati kao segnosauri) čini se da su bili u Sjevernoj Americi i Aziji. Gondvana je pmala vrlo razn oliku faunu dinosaura, od kojih su većina grabljivica bili abelisauri i karharodontosauri; titanosaur je među dominantnim biljojedima. U istom razdoblju prisutni su i spinosauridi.
Ptice
Ptice su postale sve uobičajenije, diverzificirajući se u različitim oblicima enancijoornita i orniturina. Rana Neornithes kao što je Vegavis koegzistiraju sa oblicima jednako bizarnim kao Yungavolucris i Avisaurus. Iako uglavnom malene, morske Hesperornithes postale su relativno velike i neleteće, prilagođene životu na otvorenom moru.
Pterosauri
Iako ih primarno predstavljaju azdarhidi, drugi oblici poput pteranodontida, tapejarida (Caiuajara i Bakonydraco), niktosauridi i nesigurni oblici (Piksi, Navajodactylus) su također prisutni. Oduvijk pretpostavlja se da su pterosauri bili u padu zbog konkurencije pticama, ali čini se da se niti jedna skupina nije ekološki značajno preklapala, niti je posebno evidentno da je ikada došlo do istinskog sistematskog pada, posebno s otkrićem manjih vrsta pterosaura.
Sisari
Nekoliko starih skupina sisara počelo je nestajati, a posljednji eutrikonodont se pojavio u kampaniju u Sjevernoj Americi. Na Sjevernoj hemisferi, cimolodontne, multiituberkulatne metatheria i eutheria su bili dominantni sisari, a prethodne dvije grupe su sisara najčešće su u Sjevernoj Americi. Ma Južnoj hemisferi umjesto toga bila je složenija fauna driolestoida, gondvanathera i drugih multiituberkulata i baznih Eutheria; monotremata su vjerovatno bile prisutne, kao i posljednja od haramiyida, Avashishta.
Sisari, iako uglavnom mali, kretali su se u raznim ekološkim nišama, od mesoždera (Deltatheroida), do onih koji su jeli mehkušce (Stagodontidae), do biljojeda (multiituberkulata, Schowalteria, Zhelestidae i Mesungulatidae) do visoko atipskih kursorskih oblika (Zalambdalestidae, Brandoniidae). Pravi placentalni sisari evoluirali su samo na samom kraju epohe; isto se može reći i za prave torbare. Umjesto toga, gotovo svi poznati euterijski i metaterijski fosili pripadaju drugim skupinama.
Morski život
U morima se iznenada pojavio mosasauri i ikao spektakularnu evolucijsku radijaciju. Pojavili su se i moderni morski psi, a diverzificirani su i divovski pingvini polikotilidi pleziosauri (sa dužinom 3 metra) i ogromni dugovrati elazmosauri (dugački 13 metara). Ovi grabljivci hranili su se brojnim ribama teleosteama, koje su se razvile u nove naprednije i moderne oblike (Neoteleostei). S druge strane, Ichthyosaurus i pliosauri su izumrli tokom Cenomansko-turonsijskog anoksičnog događaja.
Flora
Blizu kraja krednog perioda, cvjetnice su raznolike. U umjerenim krajevima, mogu se naći u izobilju poznate biljke poput magnolija, lovora, ruža, sekvoja i vrba.
Kredno–paleogensko masovno izumiranje
Kredno–paleogensko masovno izumiranje zumiranje bilo je  jedno od masovnih izumiranja životinjskih i biljnih vrsta u geološki kratkom vremenskom periodu, otprilike prije 66 miliona godina. Općepoznato je kao događaj izumiranja K-T  i povezan je s geološkim potpisom, obično tankim trakama datiranim u to doba i pronađenim u raznim dijelovima sijveta, poznatim kao [granica kreda-paleogen (K – T granica). K je uobičajena kratica za kredni period koja potiče od njemačkog imena Kreidezeit, a T je skraćenica za tercijarni period  (historijski termin za vremenski period sada obuhvaćen periodima paleogen i neogen. Događaj označava kraj ere mezozoik i početak kenozoika. Međunarodna komisija za stratigrafiju „tercijar“ više ne prepoznaje kao formalnalnu jedinicu vremena ili stijena, događaj K-T danas mnogi istraživači nazivaju događajem izumiranja kreda – paleogen (ili K–Pg).
Larne
Larne (irs. Latharna) je grad u okrugu Antrim, Sjeverna Irska. Po podacima iz 2001. godine, grad je imao 18.228 stanovnika. Jedna je od važnijih luka na istočnoj obali Sjeverne Irske. Iz Larnea vode trajekti prema Fleetwoodu, Engleska i Cairnryanu, Škotska.
Kasna kreda
Kredno–paleogensko masovno izumiranje
Fosili neletećih (neptičjih) dinosaura nalaze se samo ispod granice kreda-paleogena i izumiru neposredno prije ili tokom događaja. Vrlo mali broj fosila dinosaura nađen je iznad granice krede i paleogena, ali oni su objašnjeni kao prerađeni fosili, odnosno fosili koji imaju su izmještemi sa svojih izvornih lokacija, a zatim sačuvani u kasnijim sedimentnim slojevima. Mozasaur, pleziosauri, pterosauri i mnoge vrste biljaka i beskičmenjaka također su izumrli. Kladusi sisara i ptica prošli su kroz tu granicu s nekoliko izumiranja, a evolucijska radijacija iz slojeva Mastrihtija dogodila se daleko preko granice. Stope izumiranja i radijacije varirale su u različitim kladusima organizama.
Pretpostavlja se da su izumiranja iz krede i paleogena prouzrokovana jednim ili više katastrofalnih događaja kao što su masovni udarci asteroida ili povećane vulkanske aktivnosti. Nekoliko udarnih kratera i masivna vulkanska aktivnost u Deccanovim zamkama datirani su otprilike u vremenu događaja izumiranja. Ovi geološki događaji su možda smanjili dopiranje sunčeve svjetlosti i ometali fotosintezu, što je dovelo do masovnog poremećaja u ekološkim prilikama na Zemlji. Drugi istraživači vjeruju da je izumiranje bilo postupnije, uslijed sporih promjena u razini mora ili klimata.
Aikanaka (mitologija)
U havajskoj mitologiji, poglavica ʻAikanaka ("ljudožder"; ʻAi Kanaka, ʻAikane) jeste smrtni poglavica rođen oko 746., sin ʻOlalanija te potomak poglavice ʻUlua, koji je potekao od boga neba Wākeje.
ʻAikanaka je oženio božicu Mjeseca Lonu te su sretni živjeli zajedno u njenoj palači sve dok on nije umro prirodnom smrću.
ʻAikanaka je oženio i Hinahanaiakamalamu, koja mu je rodila sinove Hemu i Punu.
Božice Lona i Hinahanaiakamalama (Hina) su obje božanstva Mjeseca te je moguće da su to različita havajska imena za istu božicu.
Hemā
Hemā [Hema] lik je iz maorske i havajske mitologije.
U maorskoj mitologiji, on je sin božice grmljavine Whaitiri i njenog smrtnog muža Kaitangate te muž žene zvane Urutonga (Te Rawhitaiterangi), koja mu je rodila sinove Tāwhakija i Karihija.
Hema je začeo sina Kahaija te je putovao daleko, ali je ubijen od stanovnika daleke zemlje (Kahiki, Tahiti).
Demografija Posušja
Popis 1991.
ukupno: 17.134
Popis 1981.
ukupno: 16.455
Popis 1971.
ukupno: 16.882
NGC 7058
NGC 7058 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Labud. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. septembra 1829. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Metikal
Kurs
Zbog visokih investicija međunarodnih kompanija u 2011. godini, metikal se smatra, nakon kineskog juana drugom najjačom valutom na svijetu. U osnosu na američki dolar, metikal je dobio na vrijednosti od početka 2011. godine 21,5 % Kurs u bankama je nekoliko niži od onoga koji se može dobiti u privatnim mjenjačnicama.
Historija
Novi metikal zamijenio je stari metikal (ISO-4217 MZM) u omjeru 1:1000. Stari metikal vrijedio je do kraja 2006. godine, ali se do kraja 2012. može promijeniti u Centralnoj banci Mozambika.
Prvi metikal (MZM)
Metikal, koji je po ISO 4217 standardu dobio oznaku MZM, je kao valuta 1980. godine u Mozambiku zamijenio postojeći mozambijski eskudo. Bio je podijeljen na 100 centavosa. Zbog nerazvijenosti privrede u i nesređenih ekonomskih odnosa, metikal je brzo izgubio vrijednost, te mu je ona pala na 1 USD = 24.500 metikala. 6. juna 1980. uvedene su novčanice u apoenima od 50, 100, 500 i 1.000 metikala. 16. juna 1983. izvršeno je reizdanje postojećih novčanica; a 3. februara 1989. uveden je apoen od 5.000 metikala. 1991. godine izdane su novčanice od 500, 1.000, 5.000 i 10.000 mozambijkih metikala a 1993. one od 50.000 i 100.000 metikala. 1999. uvedene su novčanice od 20.000 a 2003. od 200.000 i 500.000 metikala.
1980. uvedene su kovanice od 50 centavosa te 1, 2½, 5, 10 i 20 metikala. Kovanice od 50 centavosa, 2½, i 5 metikala kovale su se od aluminija, kovanica od jednog metikala od mesinga, a kovanice od 10 i 20 metikala od bakra i nikla. 1986. uvedene su aluminijske kovanice od 1, 10, 20 i 50 metikala. 1994. u platni promet se plasiraju kovanice od 1, 5, 10, 20, 50, 100, 500 i 1.000 metikala. Kovanice niže vrijednosti izrađene su od mesinga koji je presvućen čelikom, a one više denominacije od nikla, presvučenog čelikom. 5.000 metikala je uvedeno 1998. nakon čega 2003. slijedi 10.000 metikala.
1. maja 2006. godine uveden je novi (drugi) mozambijski metikal, koji je po ISO 4217 standardu dobio oznaku MZN. Tog datuma u opticaj su puštene nove novčanice i kovanice. Izvršena je zamjena starog u novi metikal koja je iznosila 1 novi metikal = 1000 starih metikala, a prijelazno razdoblje do kojeg se mogao koristiti stari metikal trajalo je do 31. decembra 2006. Tokom razdoblja pretvorbe oznaka nove valute je kod lokalnog stanovništva skraćena iz MTn u MT.
Druga serija
1 Novčići povučeni iz opticaja
NGC 1303
NGC 1303 (također poznat kao MCG -1-9-29 i PGC 12527) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 251 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 0,80 (59 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (44 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 28. oktobra 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Marija Terezija, kraljica Ugarske
Marija Terezija (13. maj 1717 – 29. novembar 1780) bila je jedini ženski vladar svih habsburških posjeda i posljednji član dinastije Habsburg. Vladala je kao nadvojvotkinja Austrije, kraljica Ugarske, Češke, Hrvatske, Galicije i Lodomerije, kao vojvotkinja Mantove, Milana, Parme, Piacenze i Guastalle, te kao vladarica Austrijske Holandije i brojnih grofovija. Brakom je bila carica Svetog Rimskog Carstva Njemačkog Naroda, njemačka kraljica, velika vojvotkinja Toskane i kratko vojvotkinja Lotaringije.
Postala je vladarica po smrti svoga oca, cara Karla VI, u oktobru 1740. godine. Otac joj je Pragmatičkom sankcijom iz 1713. godine omogućio da naslijedi njegove teritorije koje su se inače mogle naslijeđivati samo po muškoj liniji i od strane muškaraca. Po njegovoj smrti, Saksonija, Pruska, Bavarska i Francuska, koje su Karlu VI obećale da će podržati Mariju Tereziju pri nasljeđivanju njegovih kruna, povukle su svoja obećanja. Pruska je napala Austriju, što je izazvalo osam godina dug sukob poznat kao Rat za austrijsko naslijeđe.
Marija Terezija je poticala i provodila raznovrsne i mnogobrojne reforme uz pomoć svojih ministara. Reformisala je obrazovanje i finansiranje, poticala trgovinu i razvoj agrikulture, što je značajno ojačalo Austriju. Ipak, nije dopustila vjersku toleranciju, a putopisci iz 18. stoljeća njen su režim smatrali netolerantnim i praznovjernim.
Iako se od nje očekivalo da vlast prepusti mužu Franji, a kasnije sinu Josipu, koji su formalno bili njeni savladari u Austriji i Češkoj, Marija Terezija je bila apsolutni vladar svojih posjeda. Kritikovala je i nije odobravala mnoge Josipove odluke. Opirala se podjeli Poljske, ali je bila prisiljena odobriti je. Imala je šesnaestero djece među kojima su bili francuska kraljica, napuljska kraljica, parmska vojvotkinja, i dva cara Svetog Rimskog Carstva. Marija Terezija nije posjedovala intelekt svojih sinova, ali su je ipak karakterisale osobine cijenjene kod monarha: dobrodušnost, razumnost, odlučnost, te, najvažnije od svega, spremnost da prizna svoju grešku i mentalnu superiornost svojih savjetnika. Kao mlada vladarica koja je morala voditi dva dinastička rata, vjerovala je da njen interes mora biti interes njenih podanika; kao iskusna vladarica shvatila je da interes njenih podanika mora biti njen interes.
Djetinjstvo
Drugo, ali najstarije preživjelo dijete Karla VI, cara Svetog Rimskog Carstva, i Elizabete Kristine od Braunschweiga-Wolfenbüttela, Marija Terezija se rodila rano u jutro 13. maja 1717. godine, nedugo nakon smrti svoga jedinog brata Leopolda. Rođenje ženskog djeteta izazvalo je veliko razočarenje kod cara i stanovnika Beča. Istoga dana krštena je kao Marija Terezija Valpurga Amalija Kristina (njemački: Maria Theresia Walburga Amalia Christina). Opisi njenog krštenja ističu da je novorođenče imalo prednost nad svojim rodicama, Marijom Josipom i Marijom Amalijom, kćerkama Karlovog starijeg brata i prethodnika Josipa I, što je potvrđivalo da će careva novorođena kćerka preuzeti mjesto prijestolonasljednice, iako je car Karlo VI sa svojim bratom i ocem potpisao sporazum kojim je obećao da će prednost pri nasljeđivanju, u slučaju izumiranja muške linije, imati kćerke Karlovog starijeg brata Josipa.
Marija Terezija je ličila na svoju majku i mlađu sestru, Mariju Anu. Bila je krupna i snažna, krupnih plavih oči, svijetle kose i širokih usta.
Pitanje nasljedstva
mini|lijevo|Marija Terezija kao jedanaestogodišnja djevojčica. Cvijeće koje nosi u svojoj podignutoj haljini predstavlja njenu plodnost i očekivanje da rodi mnogo djece u budućnosti.
Gornji Rakovac
Gornji Rakovac je naseljeno mjesto u općini Maglaj, Bosna i Hercegovina.
Marija Terezija, kraljica Ugarske
Pitanje nasljedstva
U mladosti, Marija Terezija je uživala u pjevanju i streličarstvu. Otac joj je branio jahanje, ali je naučila osnove za potrebe svoje krunidbe u Ugarskoj. Careva porodica je uživala u izvođenju opera, uključujući i Mariju Tereziju. Obrazovali su je isusovci. Njeno poznavanje latinskog jezika bilo je smatrano dobrim, ali njeno obrazovanje je općenito bilo loše. Slabo obrazovanje rezultiralo je nedostatkom manira i formalnog govora kojima su se odlikovali njeni prethodnici. Naime, govorila je, a često i pisala, bečkim njemačkim kojim su govorile njene dvorjanke i sluškinje. Razvila je blizak odnos s groficom Marie Karoline von Fuchs-Mollard, koja ju je učila bontonu. Iako je proveo cijelu svoju vladavinu trudeći se da osigura svojoj kćerki habsburška prijestolja, car Karlo VI se do kraja života nadao da će dobiti sina i nikada nije pripremio Mariju Tereziju za ulogu vladara.
Brak
mini|desno|Marija Terezija s mužem, carem Franjom I, [[1746. godine.]]
Pitanje braka Marije Terezije bilo je od izuzetne važnosti. Od izbora njenog muža zavisilo je koja će dinastija naslijediti dinastiju Habsburg. Njen prvi zaručnik bio je lotarinški princ Klement, koji je trebalo da dođe na carski dvor 1723. godine. Umjesto Klementa, na dvor su stigle vijesti o njegovoj smrti od boginja. Klementov stariji brat, princ Franjo Stjepan, bio je pozvan na carski dvor, ali car je i dalje razmatrao druge mogućnosti, poput udaje kćeri za Karla, mlađeg sina španskog kralja Filipa V i njegove utjecajne supruge Elizabete, prije nego što je objavio zaruke Marije Terezije i Franje Stjepana. Dana 12. februara 1736. godine udala za lotarinškog vojvodu Franju Stjepana, koji je od svoje petnaeste godine živio na dvoru cara Karla VI. Franjo Stjepan je pristao po vjenčanju vojvodstvo Lotaringiju zamijeniti za veliko vojvodstvo Toskanu, koje je trebao dobiti nakon smrti posljednjeg člana dinastije Medici, kako bi se postigla ravonoteža u Evropi nakon Rata za poljsko naslijeđe. Za razliku od mnogih osoba svoga vremena, Marija Terezija je uistinu bila zaljubljena u svoga supružnika, ali brak je patio zbog Franjine nevjere.
Marija Terezija je postala velika vojvotkinja Toskane 9. jula 1737. godine kada je njen muž naslijedio to veliko vojvodstvo. Sljedeće godine, po otpustu Franje iz vojske, car Karlo VI poslao je kćerku i zeta u Firencu kako bi trijumfalno ušli u grad. U Firenci su ostali kratko, pošto ih je Karlo VI ubrzo pozvao nazad, bojeći se da ne umre dok je njegova prestolonasljednica miljama daleko. U ljeto iste godine, Austrija je trpjela poraze tokom Rusko-turskog rata. Osmanlije su povratile teritorij koji je Austrija dobila u Srbiji, Vlaškoj i Bosni. Stanovništvo Beča se bunilo protiv rata zbog njegove skupoće, a Franjo Stjepan je bio preziran.
Dolazak na vlast
mini|desno|Procesija Marije Terezije kroz [[Beč, 22. novembar 1740. godine. Trudna kraljica je na putu za Katedralu sv. Stjepana gdje će prisustvovati misi prije nego što je plemstvo prizna za vladaricu. ]] Car Karlo VI umro je 20. oktobra 1740. godine u Beču. Vjeruje se da je umro od trovanja gljivama. Ostavio je Austriju u teškom stanju. Državna blagajna bila je prazna zbog nedavnog rata s Osmanlijama i Rata za poljsko naslijeđe. Vojsku je činilo samo 80.000 vojnika, od kojih većina nije bila plaćena mjesecima, ali ipak bila iznimno vjerna i odana Mariji Tereziji kao svom novom suverenu.
Marija Terezija se, kao novi monarh, našla u teškoj situaciji. Nije znala dovoljno o državničkim poslovima i nije bila svjesna slabosti očevih ministara. Odlučila je poslušati očev savjet da zadrži njegove savjetnike, a ostatak poslova povjeri mužu kojeg je smatrala iskusnijim. Obje odluke, iako razumljive, će se pokazati lošim. Deset godina kasnije, Marija Terezija se, pišući svoj Politički testament, ogorčeno prisjećala okolnosti pod kojima je naslijedila očeve krune:
"Našla sam se bez novca, nepriznata, bez vojske, iskustva i vlastitog znanja, te na kraju i bez ijednog savjetnika, budući da je svaki od njih u početku želio čekati i vidjeti kako će se stvari razvijati."
Prvo iskazivanje autoriteta nove vladarice predstavljao je formalno priznavanje njene vlasti od strane austrijskih zemalja 22. novembra 1740. godine. Bio je to detaljno isplaniran javni događaj koji je služio kao formalno priznanje Marije Terezije kao zakonitog vladara Austrije. Istog dana je u Hofburgu položena zakletva na vjernost Mariji Tereziji. Za kralja Češke krunisana je 25. juna 1741. godine u Katedrali svetog Martina, tradicionalnom mjestu krunidbe čeških monarha.
Nova vladarica nije računala na to da bi ostale evropske zemlje mogle pokušati zauzeti njen teritorij. Odmah je započela sebi pribavljati carsku titulu. Pošto je, kao ženu, nisu mogli izabrati za cara Svetog Rimskog Carstva, trudila se da osigura carsko prijestolje mužu, kojeg je već bila učinila svojim zvaničnim savladarom u Austriji i Češkoj 21. novembra 1740. godine. Najveća prijetnja ovom planu zauzimanja carskog prijestolja, kao i njenim nasljeđenim krunama, bit će bavarski vojvoda Karlo Albert, muž njene starije rodice Marije Amalije.
Rat za austrijsko naslijeđe
mini|desno|[[Fridrik II, kralj Pruske (onaj zli čovjek, kako ga je nazivala Marija Terezija ), bio je doživotni i najveći neprijatelj Marije Terezije.]] mini|desno|[[Krunidba Marije Terezije kao češkog kralja.]] Fridrik II, kralj Pruske, čiji je otac priznao Pragmatičku sankciju, uvjeravao je Mariju Tereziju da su njegove namjere u potpunosti časne. Njenom mužu Franji je čak napisao pismo kojim mu je obećao svoj glas pri biranju cara. U decembru je poslao izaslanike u Beč sa zahtjevom da mu Marija Terezija prepusti Šleske, mineralima bogati austrijski teritorij koji je graničio s Prusijom. Marija Terezija je odbila bez razmišljanja. Pruska je do tada već bila zauzela Šleziju. Velika Britanija je Mariji Tereziji ponudila 12.000 vojnika u slučaju da svi mirovni pregovori propadnu. Austrijske trupe koje su se borila protiv pruske vojske brojale su 6.000 vojnika, a predvodio ih je general Maximilian Ulysses Browne.
Budući da je Austriji falilo iskusnih vojnih komandanata, Marija Terezija je oslobodila maršala Wilhelma Reinharda von Neipperga, kojeg je njen otac bio zatvorio zbog njegove slabe izvedbe u ratu s Osmanlijama. Neipperg je preuzeo komandu nad austrijskom vojskom u martu. Austrijanci su pretrpjeli veliki poraz aprila iste godine. Francuska je za to vrijeme planirala uništavanje austrijske države i podjelu njenog teritorija između Pruske, Bavarske, Saksonije i Španije. Beč je bio u panici pošto nijedan od savjetnika Marije Terezije nije očekivao da će ih Francuska izdati. George II, kralj Velike Britanije, i sam Franjo molili su Mariju Tereziju da pregovara s Pruskom, na što je ona nevoljko pristala. Britanski kralj je ponudio Głogów, Świebodzin, i Grünberg, za što Marija Terezija nije znala. Fridrik je odbio ovu ponudu i ušao u alijansu s Francuskom u junu.
Do jula su propali svi pokušaji da se spriječi rat. Mauricije Saksonski je već bio prešao Rajnu i ušao u Sveto Rimsko Carstvo, a Saksonija je napustila Austriju i pridružila se Francuskoj. Palatinat se udružio s Kölnom i Bavarskom, a britanski kralj George II je svoj Braunschweig-Lüneburg proglasio neutralnim.
Marija Terezija se okrunila za ugarskog kralja 25. juna 1741. godine nakon nekoliko mjeseci provedenih u pregovorima s ugarskim plemstvom i učenja jahanja koje je bilo potrebno za ceremoniju. Dana 26. oktobra iste godine, bavarski vojvoda Karlo Albert je osvojio Prag. i proglasio se kraljem Češke. Prodao je pruskom kralju Fridriku II grofoviju Glatz po sniženoj cijeni u zamjenu za njegov glas pri izborima za cara, te je bio izabran za cara Svetog Rimskog Carstva 24. januara 1742. godine. Istog dana vojska Marije Terezije je zauzela Minhen, carev glavni grad. Dana 11. juna 1742. godine u Berlinu je potpsian sporazum koji je okončan sukob Austrije i Pruske. Francuske trupe su napustile Češku u zimu iste godine. Dana 12. maja 1743. godine Marija Terezija se okrunila za kralja Češke u Katedrali sv. Vida.
Planovi Francuske su se raspali kada je Karlo Albert umro u januaru 1745. godine. Francuzi su pregazili Austrijsku Holandiju u maju, a 13. septembra Franjo je izabran za cara Svetog Rimskog Carstva, te je Marija Terezija tako postala carica. Pruska je priznala Franju za cara, a Marija Terezija je priznala gubitak Šleske u decembru 1745. godine. Rat se nastavio još tri godine, a okončan je sporazumom 1748. godine kojim je ponovno priznat austrijski gubitak Šlezije, a Marija Terezija je još morala predati Parmu.
Sedmogodišnji rat
Fridrikov napad na Saksoniju u avgustu 1756. godine započeo je Sedmogodišnji rat. Marija Terezija je planirala u ratu povratiti izgubljenu teritoriju Šleske. Marija Terezija je ušla u savez s Francuskom i Rusijom, a komandu nad svojom vojskom prepustila je Maximilianu Ulyssesu Brownu. Nakon jedne nepresudne bitke 1756. godine zamijenila ga je svojim djeverom i zetom (bratom svoga muža i udovcem svoje sestre), lotarinškim princom Karlom Aleksandrom. Sljedeća bitka je predstavljala veliku pobjedu Austrije.
Marija Terezija je otvoreno žalila za gubicima francuske vojske 1758. godine. Austrija, potpomognuta Rusijom, je dobijala bitke sve dok, 1762. godine, nije umrla ruska carica Elizabeta Petrovna, koja je, kao i carica Marija Terezija, bila veliki neprijatelj pruskog kralja Fridrika II. Njena smrt je poznata kao "čudo porodice Brandenburg" jer je spasila Fridrikovu dinastiju; njen sestrić i nasljednik, car Petar III Romanov, se divio Fridriku i poništio odluke svoje tetke vezane za rat, te ukinuo rusku podršku Mariji Tereziji. Pruska je nakon toga izbacila Austrijance iz Saksonije i Francuze iz Hessen-Kassela. Pošto je sada postala opravdana opasnost da Fridrik napadne Austriju i Francusku, obje države su se predale. Dok je Francuska izgubila veliki broj svojih američkih kolonija, granice Austrije su ostale nepromjenjene.
Porodični život
mini|desno|Marija Terezija s porodicom [[1754. godine.]] U rasponu od 20 godina Marija Terezija je rodila 16 djece od kojih je 13 preživjelo djetinjstvo. Prvo dijete, Marija Elizabeta (1737–1740), rodilo se malo prije prve godišnjice braka Marije Terezije i Franje Stjepana. Djetetov spol je opet uzrokovao veliko razočarenje, a razočarenja će uzrokovati i sljedeća dva rođenja, pošto su nakon Marije Elizabete uslijedile još dvije djevojčice, Marija Ana i Marija Karolina (1740–1741). Car Karlo VI nije dočekao rođenje unuka koji se rodio dok se Marija Terezija borila da sačuva svoje teritorije. Svoje prvo muško dijete, Josipa, nazvala je po svetom Josipu, kojem se tokom trudnoće molila za sina. Najdraže dijete Marije Terezije, Marija Kristina, rodila se na njen 25. rođendan, četiri dana prije pobjede nad austrijskom vojskom u Chotusitzu. Još petero djece se rodilo tokom Rata za austrijsko naslijeđe: Marija Elizabeta, Karlo Josip, Marija Amalija, Leopold i Marija Karolina (1748–1748). Tokom ovoga perioda za Mariju Tereziju nije bilo odmora; rat i rađanja su se morali odvijati istovremeno. Petero djece se rodilo tokom primirja između Rata za austrijsko naslijeđe i Sedmogodišnjeg rata: Marija Ivana, Marija Josipa, Marija Karolina, Ferdinand, i Marija Antoaneta. Svoje posljednje dijete, Maksimilijana Franju, rodila je tokom Sedmogodišnjeg rata, u 39. godini života. Marija Terezija je često izjavljivala da želi ići u bitke, ali je bivala spriječena neprestanim trudnoćama.
Majka Marije Terezije, carica Elizabeta Kristina, umrla je 1750. godine. Četiri godine kasnije umrla je grofica Marie Karoline von Fuchs-Mollard, učiteljica Marije Terezije. Marija Terezija je iskazala svoju zahvalnost grofici Fuchs tako što je naredila da bude sahranjena u Carskoj kripti zajedno s Habsburgovcima kao jedina osoba koja nije pripadala toj dinastiji.
mini|lijevo|Marija Terezija s porodicom kao udovica, [[1776. godine.]]
Vjerska uvjerenja i vjerska politika
Kao i svi članovi dinastije Habsburg, Marija Terezija je bila rimokatolkinja i to vrlo pobožna. Vjerovala je da je jedinstvo u vjeri neophodno za miran život društva i kategorično odbijala ideju vjerske tolerancije. Bez obzira na svoju religioznost, Crkvi nikada nije dozvolila da se miješa u stvari koje je ona smatrala prerogativom monarha, a Rim je držala na pristojnoj udaljenosti. Kontrolisala je izbor nadbiskupa, biskupa, i opata.
Njena pobožnost se razlikovala od pobožnosti njenih prethodnika budući da su na nju utjecale jansenističke ideje. Aktivno je podržavala prelazak stanovništva na rimokatoličanstvo tako što je obezbjeđivala penzije preobraćenicima. Tolerisala je grkokatolike i isticala njihovu jednakost s rimokatolicima.
Pored svoje predanosti kršćanstvu, Marija Terezija je bila poznata i po svom asketskom načnu življenja, pogotovo tokom svog 15 godina dugog udovištva.
Isusovci
Njen odnos s isusovcima je bio vrlo složene prirode. Članovi ovoga reda su je obrazovali, služili kao njeni ispovjednici i kao odgajatelji njenog najstarijeg sina. Isusovci su bili moćni i utjecajni u prvim godinama vladavine Marije Terezije. Međutim, ministri Marije Terezije su je uspjeli uvjeriti da oni predstavljaju opasnost njenom autoritetu. Uz oklijevanje i žaljenje, Marija Terezija je izdala naredbu kojom je isusovce uklonila isusovce iz svih institucija monarhije, te se potrudila da se naredba strogo izvršava. Zabranila je publikaciju bule pape Klementa XIII, u kojoj je bila izražena podrška isusovcima, te je vrlo brzo izvršila konfiskaciju njihove imovine kada je papa Klement XIV ukinuo taj red.
Jevreji i protestanti
desno|200px|Marija Terezija, bakropis iz 19. stoljeća Iako je na kraju odustala od pokušaja da preobrati svoje nekatoličke podanike na rimokatoličanstvo, Marija Terezija je Jevreje i protestante smatrala opasnim za državu i trudila se ukloniti ih. Marija Terezija je vjerovatno bila monarh s najviše predrasuda prema Jevrejima, pošto je naslijedila sve tradicionalne predrasude svojih predaka i razvila nove. Ova njena izrazita osobina bila je produkt radikalne religioznosti i nije bila skrivana za vrijeme njenog života. Godine 1777. napisala je o Jevrejima:
"Ne poznajem veću kugu od ove rase, koja svojim prevarama, kamatarenjem i pohlepnošću tjera moj narod na prosjačenje. Zbog toga Jevreji treba da budu držani što je dalje moguće i izbjegavani."
Vršila je veliki pritisak na svoje jevrejske podanike dižući izrazito visoke poreze. U decembru 1744. godine svojim ministrima je predložila protjerivanje svih Jevreja iz svojih nasljednih teritorija. Ona je namjeravala protjerati ih do 1. januara, ali je prihvatila savjet svojih ministara koji su, zabrinuti zbog broja budućih izbjeglica, smatrali da je bolje rok podužiti do juna. Protestante je iz Austrije preselila u Transilvaniju, te srezala broj vjerskih praznika i monastičkih redova. Godine 1777. odustala je od namjere da protjera moravske protestante nakon što je njen sin, Josip II, car Svetog Rimskog Carstva, zaprijetio da će abdicirati i kao car i kao njen suvladar. Na kraju je bila prisiljena obezbijediti im neku vrstu tolerancije tako što im je dozvolila da se samostalno mole na svoj način. Josip je majčinu vjersku politiku smatrao nepravednom, štetnom, i protivnom vjeri.
U trećoj deceniji svoje vladavine, potaknuta Abrahamom Mendelom Thebenom, svojim "dvorskim Jevrejem" kojeg je voljela i rado slušala, Marija Terezija je izdala edikte kojim je osigurala neku vrstu zaštite Jevrejima. Zabranila je prisilno pokrštavanje jevrejske djece 1762. godine. Sljedeće godine je zabranila katoličkom kleru iznuđivanje novca od Jevreja, a 1764. godine je naredila puštanje Jevreja koji su bili zatvoreni zbog optužbi da su ubili kršćanskog dječaka i njegovu krv koristili u svojim ritualima. Bez obzira na svoj izraženi antisemitizam, Marija Terezija je podržavala industrijsku i trgovačku aktivnost Jevreja u svojim državama.
Reforme
mini|lijevo|Carica Marija Terezija [[1762. godine.]] Marija Terezija je bila konzervativna po pitanju državnih stvari kao i po pitanju vjerskih, ali je svoja lična uvjerenja stavila po strani i po savjetu svojih ministara učinila značajne reforme koje su ojačale austrijsku vojnu i birokratičku efikasnost. Zadužila je grofa Friedricha Wilhelma von Haugwitza za modernizovanje carstva. Haugwitz je okupio vojsku od 100.000 ljudi koji su bili plaćeni novcem ubiranim od svake zemlje carstva. Centralna vlast je bila odgovorna za vojsku. Haugwitz je Mariji Tereziji predložio oporezivanje plemstva koje nikada do tada nije moralo plaćati porez, što je ona prihvatila.
Marija Terezija je uspjela udvostručiti državni prihod između 1754. i 1764. godine iako su njeni pokušaji da oporezuje kler i plemstvo bili samo djelimično uspješni. Ove finansijske reforme su značajno popravile ekonomiju.
Godine 1760. Marija Terezija je osnovala državni savjet kojeg su čini državni kancelar, tri člana visokog plemstva i tri viteza. Državni savjet je služio kao skup iskusnih ljudi čiji je zadatak bio savjetovati monarha. Iako državni savjet nije imao nikakvu izvršnu ili zakonodavnu vlast, predstavljao je važnu razliku u strukturi vlade Austrije, kojom je vladala nadvojvotkinja Marija Terezija, i Pruske, kojom je vladao kralj Fridrik II; za razliku od Fridrika, Marija Terezija nije bila autokrat koji je vladao isključivo po svojoj želji. Pruska će ovakvu strukturu vlade usvojiti tek nakon 1807. godine.
Godine 1775. Marija Terezija je uspjela balansirati budžet Austrije po prvi put u historiji.
Medicina
mini|desno|Marija Terezija s pozorišnom maskom [[1744. godine. Teatar je smatrala izvorom razonode i nacionalnog ponosa, te je insistirala na posebnim pravilima čiji je zadatak bio naglašavanje moralnog tona. ]] Gerard van Swieten, kojeg je Marija Terezija pozvala iz Holandije nakon smrti svoje sestre Marije Ane, osnovao je najveću bolnicu u Evropi i služio kao lični ljekar Marije Terezije.
Infantilni mortalitet bio je veliki problem u Austriji. Swietena je zadužila da prouči problem, a zatim se pokazala izuzetno mudrom izdavši dekret koji je autopsije svih bolesnika koji umru u bolnicama učinila obaveznim. Ovaj zakon, koji je i danas važi, rezultirao je nastankom najvažnijih i najpotpunijih podataka o autopsijama na svijetu. Marija Terezija je na taj način doslovno ubrzala razvoj medicine u cijelom svijetu.
Njena odluka da podvrgne svoju djecu inokulaciji nakon epidemije boginja 1767. godine, u kojoj je i sama bila zaražena i koja je odnijela život njene kćerke, bila je odgovorna za promjenu negativnog mišljenja ljekara o inokulaciji. Marija Terezija je lično uvela inokulaciju u Austriju tako što je u svojoj palači Schönbrunn ugostila i lično posluživala prvih 65 djece podvrgnutih inokulaciji.
Građanska prava
Mešu ostalim reformama bio je i Codex Theresianus, započet 1752. godine i završen 1766. godine, koji je definisao građansko pravo. Godine 1776. u Austriji je zabranjen lov na vještice i mučenje, te je, po prvi put u historiji Austrije, smrtna kazna ukinuta i zamijenjena radom. Marija Terezija se protivila ukidanju mučenja kao metode ispitivanja osumnjičenih, po čemu se drastično razlikovala od sina Josipa, u čemu ju je podržavalo svećenstvo. Marija Terezija, rođena i odgojena između baroka i rokokoa, nikada nije bila u stanju u potpunosti prevazići naslijeđene i stečene predrasude. Bilo joj je iznimno teško uklopiti se u intelektualnu sferu prosvjetiteljstva, te je zbog toga sporo pratila reforme građanskih prava na kontinentu.
Obrazovanje
mini|desno|Marija Terezija kao udovica [[1773. godine. Mir drži krunu od maslinovih grančica iznad njene glave, potvrđujući tako njen vladarski status. Ovo je bio posljednji naručeni portret Marije Terezije. ]] Marija Terezija je bila svjesna neadekvatnosti birokratije, a znala je i da se poboljšanje ne može očekivati ako se ne uzgoji nova svjest društva i ne reformira obrazovanje, što je i učinila 1775. godine. Sva djeca, bez obzira na spol, od šeste do dvanaeste godine morala su pohađati školu. Novi sistem obrazovanja bio je baziran na pruskom sistemu obrazovanja. Reforme obrazovanja su bile dočekane s pobunama u mnogim selima; Marija Terezija je ove pobune ugušila naređivanjem hapšenja svih onih koji su odbijali školovati svoju djecu. Iako je njena ideja bila dobra, reforme nisu bile uspješne kao što su trebale da budu; u nekim dijelovima Austrije polovina stanovništva je još uvijek bila nepismena u 19. stoljeću.
Udovištvo i odnos sa sinom
"Sada se jedva poznajem. Postala sam poput životinje bez pravog života ili razuma."
Svog najstarijeg sina Josipa je proglasila Franjinim nasljednikom na mjestu svog savladara. Od tada pa nadalje, majka i sin su imali česte ideološke rasprave. Marija Terezija je u februaru 1766. godine pretrpjela još jedan gubitak: umro je Haugwitz. Sinu je prepustila apsolutnu kontrolu nad vojskom po smrti grofa Leopolda Josepha von Dauna.
"Jedno drugo viđamo samo za večerom... Njegova ćud je gora i gora svakog dana... Molim te, spali ovo pismo... Samo želim izbjeći javni skandal." mini|lijevo|Josip, najstariji sin i savladar Marije Terezije [[1775. godine.]] U drugom pismu, upućenom istoj osobi, žalila se:
"On me izbjegava... Ja sam jedina osoba koja stoji između njega i krune, pa sam zbog toga prepreka i teret. Samo moja abdikacija može popraviti naš odnos."
Naravno, na kraju je bila nagovorena da ne abdicira. Sam Josip je često prijetio da će abdicirati kao njen suvladar i car Svetog Rimskog Carstva, ali i on je bio nagovoren da to ne uradi. Međutim, njene prijetnje abdikacijom su rijetko bile smatrane ozbiljnjim; bilo je poznato da Marija Terezija svoj oporavak od boginja 1767. godine smatrala znakom da Bog želi da ona vlada do smrti. U Josipovom interesu je bilo da ona ostane na prijestolju do svoje smrti, jer je tako imao nadređenog kojeg je mogao okrivljavati za svoje neuspjehe, te je tako izbjegavao preuzimanje odgovornosti za svoje postupke.
Josip je s ministrima isplanirao podjelu Poljske uprkos protivljenju Marije Terezije. Njen osjećaj za pravdu ju je tjerao da odbaci ideju podjele države koja bi naštetila narodu te države. Josip ju je uvjerio da je već kasno odbaciti planove. Uz to, Marija Terezija je sama pristala na podjelu Poljske kada je shvatila da će pruski kralj Fridrik II Veliki i ruska carica Katarina II Velika podijeliti Poljsku učestvovala Marija Terezija ili ne. Kao kraljica Ugarske, Marija Terezija je polagala pravo na Galiciju i Lodomeriju koju su ugarski vladari priželjkivali od 13. stoljeća, te je na kraju i preuzela tu pokrajinu i postala kraljica Galicije i Lodomerije. Prema Fridrikovim riječima, "što je više plakala, više je uzela".
Smrt
mini|desno|Marija Terezija i njen muž su sahranjeni u zajedničkom grobu čiju je izradu i ispisavanje Marija Terezija naredila za vrijeme svog života. Kada je umrla dodan je samo datum njene smrti. Malo je vjerovatno da se Marija Terezija ikada u potpunosti oporavila od boginja koje je prebolovala 1767. godine, kao što su pisci iz 18. stoljeća tvrdili. Patila je od kratkoće daha, hroničnog umora, kašlja, nekrofobije i nesanice, a kasnije je dobila i edem. Od smrti njenog muža pa do njene vlastite smrti pogoršavalo se i njeno mentalno zdravlje.
IC 821
IC 821 (također poznat kao MCG 5-30-83, PGC 43161 i UGC 7957) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 309 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 1,10 (99 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (99 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Rudolf Ferdinand Spitaler 18. marta 1892. godine.
Marija Terezija, kraljica Ugarske
Smrt
Iza sebe je ostavila obnovljeno carstvo koje je utjecalo na ostatak Evrope dugo nakon njene smrti. Njeni nasljednici su se ugledali na njen primjer i nastavili modernizovati carstvo. Pripajanje Kraljevine Galicije i Lodomerije je doprinijelo stvaranju još jačeg multinacionalnog karaktera carstva koji će na kraju dovesti do njegovog uništenja.
IC 821
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Marija Terezija, kraljica Ugarske
Smrt
Uvođenjem obaveznog školovanja kao metode germanizacije je na kraju izazvalo preporod češke kulture.
Marija Terezija je sahranjena zajedno s mužem u Carskoj kripti, u lijesu čiju je izradu naredila za života.
Puna titula
Puna titula Marije Terezije nakon muževe smrti glasila je:
Marija Terezija, milošću Božijom, carica-udovica Svetog Rimskog Carstva, kraljica Ugarske, Češke, Dalmacije, Hrvatske, Slavonije, Galicije, Lodomerije, itd, nadvojvotkinja Austrije, vojvotkinja Burgundije, Štajerske, Koruške, Kranjske, Brabanta, Limburga, Luksemburga, Gueldersa, Württemberga, Gornje i Donje Šleske, Milana, Mantue, Parme, Piacenze, Guastalle, Auschwitza, Zatora, Lotaringije, i Bara velika kneginja Transilvanije, kneginja Švabije, markgrofica Moravije, Burgaua, Gornje i Donje Lusatije, grofica Habsburga, Flandrije, Tyrola, Hennegau, Kyburga, Gorizije, Gradiške i Namura, gospodarica Marka i Mechlina, vojvotkinja-udovica Lotaringije i Bara, velika vojvotkinja-udovica Toskane.
Porijeklo
Za razliku od većine ostalih članova dinastije Habsburg, roditelji Marije Terezije nisu bili u bliskom srodstvu, te Marija Terezija stoga nije bila pogođena genetskim defektima poput habsburške usne.
Gastrotricha
Gastrotricha, (lat. gaster = trbuh + trix = dlaka), doslovni  bosanski naziv trbodlaci su koljeno životinja iz natkoljena Platyzoa. Uglavnom su stanovnici morskih sedimenta i kopnenih voda, gdje imaju guste populacije. Trbodlaci su sitne životinje, veličine  do 1 mm, a najviše oko 4 mm.
Anatomija i fiziologija
275px|thumb|[[Lepidodermella squamata (Chaetonotida)]] thumb|Diplodasys rothei Smatraju se pseudocelomatima, čak i ako je njihov pseudoceloma smanjen ili ga uopće nemaju.
Reprodukcija i razvoj
thumb|left|Ptychostomella sp., Macrodasyida Većina vrsta su hermafroditi, a ponekad se pojavljuju samo rasplodne ženke za partenogenezu. Reproduktivni sistem mužjaka, kada postoji, sastoji se od jednog ili dva testisa,  koji su pridruženi  u sjemenski kanal u gonoporu, u postero-ventralnoj regiji. Neke vrste imaju peniformni organ. Reproduktivni sistem ženke ima jedan ili dva jajnika pričvršćena na maternicu koja se nastavlja u ovidukt dok ne dođe do vagine. Genitalne pore su blizu anusa. Iz jajeta izleže se mlada jedinka dolazi koji odmah postaje adultna, predstavljajući tako direkni razvoj
Klasifikacija
Prema WoRMS:
Red Chaetonotida Remane, 1925 [Rao & Clausen, 1970] {{{div col end}}
Melisus
Melisus je bio grčki filozof koji je pripadao elejskoj školi, rođen je oko 470. p. n. e.
Prema Diogenu Laertiju, on nije bio samo mislilac, nego i politički vođa svog rodnog grada (Samosa), i bio je u komandi flote koja je pobijedila Atinjane 442. p. n. e. Isti autor kaže da je Melisus bio Parmenidov i Heraklitov učenik, ali ova tvrdnja najvjerovatnije nije tačna, zbog nedosljednosti datuma.
Njegova djela, fragmenti koje je Simplicije sačuvao a Aristotel potvrdio, su posvećeni odbrani Parmenidove doktrine. Oni su napisani u jonskom jeziku i sadrže puno argumenata. Biće, on tvrdi, je vječno. Ono nije moglo imati početak jer nije moglo postati od ničega; ne-bića (ex nihilo nihil), niti od nečega. Ono je neuništivo; nije moguće da biće postane ne-biće, i kad bi postalo drugo biće, ne bi bilo uništenja.
Prema Simpliciju (Physika, f. 22b), on se ovdje razlikovao od Parmenida u poređivanju bića i apsolutnog bića. On dalje pokazuje da je vječno biće neograničeno u veličini, i prema tome, jedno i nepromijenljivo. Bilo kakva primijena, od unutrašnjeg ili vanjskog izvora, je nezamisliva; Jedno Biće je nepromijenljivo u kvantitetu i vrsti. Ne može doći do podijela u ovoj cjelini, jer bilo kakva promijena zahtijeva prostor ili prazninu; ali praznina je ništa- ne postoji. On dalje govori da je biće bestjelesno, budući da čitavo tijelo ima veličinu i djelove.
Osnovna teškoća ove logike je u temelju paradoksa koje je Zenon bolje izrazio i koji u većoj mjeri pokazuju, i u svim modernim diskusijama, dokaz da su čula proturječna intelektu. Apstraktni argumenti su pokazali da promjene u cjelini nisu moguće; ali, ipak, čula nam govore da hladno postaje toplo, tvrdo postaje mehko, živo umire i tako dalje. Iz poređenja Melisusa sa Zenonom, pokazuje se da je duh dijalektike uvijek bio tu, iako ga nisu primijetili.
Ni Melisus ni Zenon, izgleda, nisu uvidjeli da njihove tvrdnje udaraju na korijene upravo Bića kojeg su podržavali. Oružje koje su stvorili u interesu Parmenida biti će kotišteno u istoj mjeri i protiv njih samih.
Vlašići
Hrvatska:
Mezosfera
mini|desno|70px|Slojevi Zemljine atmosfere Mezosfera (gr.: mesos (sredina) und sphaira (kugla))je na visinama atmosfere od oko 45 do 80 km. Vazduh u njoj je razrjeđeniji i lakši. Zbog rijetkog vazduha i nedostatka ozona temperature zraka se snižavaju i do -80 °C, a posebna karakteristika su snažni vjetrovi brzina i preko 250 km/h. Visina i debljina sloja nisu precizno definirane, zbog učestalih i opsežnih promjena u relativno kratkom vremenskom periodu. Ali najčešće se uzima da je donja granica mezosfere na 50 km, a gornja na skoro 100 km visine, osim u umjeronom pojasu i polovima, gdje je visina do 85 km.
U mezosferi se ponekad stvara “noćni sjaj”, pojava koja liči na oblake plave boje, sa nazubljenim krajevima, a nastaje zbog stvaranja kristala leda vode. Najčešće se vidi između 50º i 70º sjevernih i južnih geografskih širina.
Neuchâtel (kanton)
Neuchâtel je kanton smješten na zapadu Švicarske sa 169.782 stanovnika (2007). Službeni jezik u kantonu je francuski. Glavni grad kantona je Neuchâtel.