cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litij
Kao metal
Pošto litij ima veoma nizak normni potencijal, može se upotrebljavati u baterijama kao anoda. Takve litijske baterije imaju vrlo veliku gustoću energije a mogu proizvesti posebno visok električni napon. Treba razlikovati litijske baterije koje se ne mogu ponovno puniti sa punjivim litij-ionskim baterijama (akumulatorima), kod kojih se kao katoda koristi metalni oksid litija kao naprimjer litij kobalt oksid a na strani anode koristi se grafit ili neki spoj na kojem interkaliraju ioni litija.
Sastojak legura
Litij se ponekad dodaje drugim metalima pri njihovom legiranju, radi poboljšanja njihovih osobina. Često za u te svrhe budu dovoljne i vrlo malehne količine litija. Mnogim supstancama dodavanje litija poboljšava otpornost na izvlačenje, tvrdoću i mehaničku elastičnost. Jedan od primjera legura sa litijem je takozvani Bahnmetall (njem. željeznički metal), legura olova sa oko 0,04% litija, koja se koristi u Njemačkoj kao materijal za izradu valjkastih ležaja na željeznicama. Također i u magnezijskim i aluminijskim legurama, litij se dodaje za poboljšanje mehaničkih osobina. Istovremeno, legure litija su vrlo lahke i stoga se često koriste i u avionskoj i svemirskoj tehnici.
Istraživanje (atomska fizika)
U oblasti atomske fizike, litij se vrlo često upotrebljava, jer je kao 6Li jedini među alkalnim metalima sa stabilnim fermionskim izotopom, zbog čega je pogodan za istraživanje efekata u ultrahladnim fermionskim kvantnim gasovima. Istovremeno, iskazuje veoma široku Feshbach rezonancu, koja omogućava da se dužina raspršenja između atoma podešava po želji, pri čemu se ne mora posebno precizno održavati magnetno polje zbog širine rezonance.
Medicina
Već od 1850. litij se počeo koristiti u medicini zapadnoevropskih zemalja kao sredstvo protiv gihta. Međutim, nije se pokazao djelotvoran. I drugi vidovi upotrebe litijevih soli u medicini su također ostali bezuspješni, između ostalih i kao sredstvo protiv infektivnih bolesti.
Tek 1949. australijski fizijatar John Cade opisao je moguću oblast upotrebe litijevih soli. On je zamorcima ubrizgavao različite hemijske spojeve, između ostalih i soli litija, od čega su oni mnogo slabije reagirali na vanjske podražaje, te su bili mnogo mirniji ali ne i pospani. Tek nakon što je isto isprobao i na sebi između 1952. i 1954. Cade je podržao upotrebu litij karbonata kao lijeka u terapiji depresivnih, shizofrenih i maničnih pacijenata, a nakon provedene opsežne studije na psihijatrijskoj bolnici u Risskovu (Danska). Time su postavljeni budući temelji današnje terapije litijem.
Spojevi
Litij je veoma reaktivan i sa većinom nemetala gradi spojeve u kojima se uvijek nalazi u oksidacijskom stanju +I. Ovi spojevi su uglavnom načinjeni ionskom vezom, ali za razliku od spojeva drugih alkalnih metala imaju veliki kovalentni udio. To se iskazuje između ostalog i po tome što su mnoge soli litija, za razliku od odgovarajućih natrijevih i kalijevih soli, dobro rastvorljive u organskim rastvaračima poput acetona i etanola.
Neki od neorganskih spojeva litija su:
Za razliku od većine drugih alkalnometalnih organskih spojeva, litijevi organski spojevi imaju značajnu ulogu naročito u organskoj hemiji. Od posebnog značaja su n-butil-litij, tert-butil-litij, metil-litij i fenil-litij.
Vanjski linkovi
🇵🇸
NGC 3686
NGC 3686 (također poznat kao IRAS 11251+1729, MCG 3-29-51, PGC 35268 i UGC 6460) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 53 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 3,10 (48 hiljada sg) a najmanji 2,4 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. marta 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bombardiranje Beograda 1941.
Bombardiranje Beograda 6. i 7. aprila 1941. bila je vojna operacija Trećeg Rajha, izvršena zračnim napadima njemačkog zrakoplovstva Luftwaffe, čime je bez objave rata počeo Aprilski rat, odnosno Drugi svjetski rat u Kraljevini Jugoslaviji. U 6:30 6. aprila ukupno 611 njemačkih aviona u više talasa napalo je Beograd.
Vanjska politika
Početkom Drugog svjetskog rata napadom Trećeg Rajha na Poljsku 1. septembra 1939. godine, politička karta Evrope se počela mjenjati. Skori ulazak Ujedinjenog Kraljevstva u rat, njemački napad na Francusku, pripojenja Austrije Trećem Rajhu, italijanska okupacije Albanije, italijanski napad na Grčku u oktobru 1940, kao i ulaskom Mađarske i Rumunije u Trojni pakt 1940, te Bugarske 1941; Kraljevina Jugoslavije je bila praktički okružena silama Trojnog pakta. Jedan vid neutralnosti, koji je jugoslavenska politika vodila prema dešavanjima u Evropi, pod pritiskom Sila Osovine sa jedne strane, te tradicionalnog prijateljskog odnosa sa britanskom politikom sa druge strane, dolazio je u pitanje. Ostavkom Milana Stojadinovića, premijer postaje Dragiša Cvetković, koji nastavlja politiku saradnje sa Italijom i Trećim Rajhom. Nakon sastanka kneza Pavla sa Hitlerom 5. juna 1939. u Berlinu, pripremaju se potezi istupanja Kraljevine Jugoslavije iz Društva naroda, kao i raspad Male Antante. Slijede tajni sastanci Aleksandra Cincar-Markovića 29. novembra 1940. sa Hitlerom u Berghofu, gdje je najavljen zahtjev Njemačke da Jugoslavija pristupi "svjetskoj koaliciji od Jokohame do Španije". Već u augustu 1939. Adolf Hitler je zahtijevao od Mussolinija, da razbije Jugoslaviju, što je razvijeno tajnim planom Kod E, pripremom italijanske vojne intervencije uz pomoć ustaških jedinica Ante Pavelića, koji je podržao plan u januaru 1940. godine. Zbog prijetnje od britanskog vojnog djelovanja u Sredozemlju, te eventualnog uticaja Sovjetskog Saveza, Hitler mijenja odluku, sve do italijanskog napada na Grčku, koji je zbog vojnih gubitaka Italije, prijetio porazom i zahtjevom za hitnu njemačku pomoć protiv Grčke, njemačkom vojnom operacijom Marita te transportnog povezivanja rumunskih naftnih polja, koje je trebalo osigurati prije početka planiranog napada na Sovjetski Savez. Jugoslavenska podrška prolaska njemačkih trupa prema Grčkoj značila bi rat sa Velikom Britanijom, moguće i SAD-om i Sovjetskim Savezom - te su te odluke odbijene od strane jugoslavenskog generalštaba.
Unutrašnja politika
Unutrašnjopolitički Kraljevina Jugoslavija je bila podijeljena na dvije važnije političke i nacionalističke struje. Sporazumom Cvetković–Maček država je praktički podijeljena na dva veća, politički i nacionalno različita dijela. Ukidanjem opozicije i zabranom djelovanja nekih političkih partija, jačale su nacionalističke stranke i dolazi do pojava fašističkih stremljenja. U Srbiji i dijelovima Kraljevine naseljenim Srbima, osnivaju se organizacije kao Jugoslovenska akcija, Boja, Otadžbina, Borbaši, Zbor, Četničko udruženje. Većinu organizacija potpomagale su idejno i politički neke radikalne partije, a neke od ovih organizacija se 1935. godine ujedinjuje u Jugoslovenski narodni pokret Zbor, na čelu sa Dimitrijem Ljotićem. U svojim "Osnovnim načelima" i "Smernicama" izražen je političko-ideološki program ove fašističke organizacije, koja se kasnije povezala i sa njemačkim nacistima i dobijala indirektnu pomoć iz Trećeg Rajha. Na području današnje Hrvatske i Bosne i Hercegovine, pored jačanja ustaškog pokreta u ilegali, ustaški ideolozi djeluju u legalnim hrvatskim nacionalnim društvima "August Šenoa", "Matija Gubec", "Domagoj", "Eugen Kvaternik", "Uzdanica" i "Križari", a svoj uticaj šire i u poluvojničke organizacije Hrvatske seljačke stranke: Hrvatsku građansku i Hrvatsku seljačku zaštitu, stvaranjem neke vrste stranačke vojske, nazivane "Mačekova garda". Klerofašističke pokrete u Sloveniji predvodi Anton Korošec, katolički svećenik na čelu Slovenske ljudske stranke. Poluvojna organizacija Združenje bojcev Jugoslavije, kasnije nazvana "Boj", podržavala je osnove Šestojanuarske diktature, dok se kasnije približila slovenskom klerikalizmu. Dvije nacističke organizacije njemačke manjine: Štajerski domovinski savez i Koruški domovinski savez  iskazale su se kao aktivan propagator nacionalsocijalizma. Komunistička partija Jugoslavije, kritički se ophodila na političku suradnju Kraljevine sa nacističkim režimom, kao prilikom posjete Milana Stojadinovića Hitleru 17. januara 1938. ukazivala je na prijetnje ratom, još proglasom Tita iz Pariza "Proglas CK KPJ od marta 1938. narodima Jugoslavije" nakon pripajanja Austrije 1938, zauzimanjem Sudeta i Minhenskim sporazumom, gdje Tito u "Proglasu" direktno napada Stojadinovićevu Vladu, koja 21. decembra 1938. podnosi ostavku.
Pristupanje Trojnom paktu
Nakon nekoliko pokušaja britanskih i američkih političara, krajem 1940. i početkom 1941. da spriječe Jugoslaviju pristupanju Trojnom paktu, održana je 6. marta 1941. druga sjednica Državnog savjeta Kraljevine Jugoslavije. Na sastanku su sudjelovali namjesnici Ivan Perović, Radenko Stanković, članovi Vlade: Dragiša Cvetković, Vlatko Maček, Fran Kulovec, Aleksandar Cincar-Marković, Petar Pešić i Antić, a sjednicom je rukovodio knez Pavle. Izlaganjima kneza Pavla, Aleksandra Cincar-Markovića ukazano je na problematiku pritiska Njemačke na Jugoslaviju. Kako niko od prisutnih nije izričito bio protiv pristupanju, tajna sjednica je završena sa prihvatanjem pristupa, a tajni pregovori su nastavljeni sve do 20. marta i šeste sjednice Državnog savjeta, kada je ta odluka jednoglasno prihvaćena. Nakon tri ultimatuma Njemačke, 25. marta u dvorcu Belvedere u Beču, Dragiša Cvetković i Aleksandar Cincar-Marković potpisali su "Protokol o pristupanju Jugoslavije Trojnom paktu". Reakcije na pristupanje Trojnom paktu bile su uglavnom negativne, od stihijskog okupljanja naroda (npr. 4000-5000 ljudi u Kragujevcu, Cetinju, Čačku, Jagodini, Kolašinu, Kraljevu, Ljubljani, Nikšiću, Podgorici, Skoplju i Splitu) i protivljenja grupe oficira oko generala Dušana Simovića. Ove informacije je već slijedećeg dana njemački ambasador poslao u Berlin, gdje je nagovjestio mogućnost vojnog udara potpomognutog britanskom tajnom službom. Proglasom CK KPJ ukazano je na "Vladinu prodaju nezavisnosti Jugoslavije", ali zbog preporuka Kominterne da se jugoslavenski komunisti ne upuštaju u "imperijalistički rat na strani Britanije i Francuske", protest komunista bio je relativno blag, no telegramom Georgi Dimitrova od 22. marta zatraženo je "...da KPJ zauzme odlučan stav protiv kapitulacije pred Njemačkom..." i da se "...podrži pokret za svenarodni otpor politici ratne najezde."
Puč
Nakon sastavljanja nove Vlade, donesene su odluke da ministar pravde Božidar Marković izradi prosinečkog o amnestiji za političke zatvorenike, da ministar vojske i mornarice Bogoljub Ilić raspusti koncentracione logore, te je pokrenuto pitanje opće mobilizacije, koja se po Simovićem mišljenju trebala proglasiti još 27. marta u 9:00 sati. Grupa ministara koji su bili za pristup Trojnom paktu predvođena Momčilom Ninčićem i Franom Kulovcem, energično se usprotivila donošenju odluke o mobilizaciji. Sprovedeno je samo tajno aktiviranje, koje je trebalo početi 3. aprila, tako da do početka rata mobilizacija nije u potpunosti završena. Osim vojnih struktura, neslaganje sa pučom bilo je i u nekim političkim partijama. Vlatko Maček se već 27. marta sastao sa njemačkim konzulom u Zagrebu Alfredom Freundtom te se suglasio sa Slavkom Kvaternikom da se u vanjskoj politici Jugoslavija treba prikloniti Njemačkoj. Tako njemačka obavještajna služba Abwehr 1. aprila šalje izvještaj o tome da je Hrvatska seljačka zaštita u Mačekovo ime, ali bez njegovog ovlašćenja naredila svojim pripadnicima, da se svi oni koji su pozvani u Jugoslavensku vojsku, ne odazovu i ne javljaju. Na kraju 4. aprila Maček ipak ulazi u Simovićevu vladu, jer je bio čvrsto ubijeđen da Vlada prihvaća Trojni pakt i politiku saradnje sa Silama Osovine. Vođstvo Slovenske ljudske stranke, Miha Krek i Fran Kulovec, su 5. marta praktički započeli razbijanje jugoslavenske države, depešom Berlinu u kojoj se predlaže stvaranje samostalne Slovenije, alternativno države sastavljene od Hrvatske i Slovenije, no odgovor od njemačke vlade nije stigao. Njemačka Vrhovna komanda Wehrmachta je nakon puča dala uputstva svom poslaniku von Heerenu, da se svi njemački obavještajci pripreme za akciju i otpočnu sabotaže, te da se pripadnici njemačke manjine negativno odnose prema mobilizaciji. Musolini poziva Pavelića 29. marta i nagovarao ga da prizna prava Italije na Dalmaciju riječima: "Sada je Vaš trenutak". Jugoslavenski ambasador u Berlinu Ivo Andrić je 29. marta obavijestio državnog sekretara Njemačke Ernsta von Weizsäckera da je pobuna unutrašnje prirode, te da će do 2. aprila saopćiti jasnu politiku nove Vlade. U međuvremenu je u Beograd stigla naredba da se njemački predstavnici sa porodicama hitno vrate u Njemačku, a da u ambasadi ostane samo nekoliko osoba. Simović i dalje nije vjerovao u napad Njemačke, čak ni na upozorenje Winstona Churchilla, koje su mu uputili 5. marta. Naročito pouzdane informacije o priprema napada na Jugoslaviju poslao je iz Berlina 2. aprila Vladimir Vauhnik, te je čak poslao i mogući datum napada - 6. april. Delegacija Komunističke partije Jugoslavije sa Veselinom Maslešom na čelu posjetila je ministra unutrašnjih poslova Srđana Budisavljevića i podnijela zahtjeve o raspuštanju koncetracijskih logora i stvaranju saveza sa Sovjetskim Savezom, no Simović je odbio sve pregovore sa komunistima. Budisavljević je raspustio logore u Srbiji, naredio da se uništi policijska dokumentacija o komunistima, dok su u Banovini Hrvatskoj nastavljena hapšenja komunista.
Napad
Za napad na Jugoslaviju bile su angažovane 33 njemačke divizije, od toga šest tenkovskih, sa ukupno 680.000 vojnika. Napad je uslijedio istovremeno i na Grčku, a u zračnim napadima korištena su 484 bombardera i 250 lovačkih aviona. Njemačka 2. Armija pod zapovjedništvom general-pukovnika Maximiliana von Weichsa i 1. oklopna armija feldmaršala Ewalda von Kleista sa 15 divizija napala je iz pravca Štajerske, Mađarske, Rumunije i Bugarske. Ubrzo su uslijedili napadi mađarske 3. armije Eleméra Gorondy-Nováka sa deset brigada, kao i italijanskih 2, 9. i 11. armije sa 38 divizija. Ukupno je bilo angažovano 1153 njemačkih aviona i 320 italijanskih. Zračne trupama pripadale su 4. vazduhoplovna flota sa komandatnom generalom Alexandrom Löhrom i 8. vazduhoplovni korpus pod zapovjedništvom Wolframa Freiherra von Richthofena. Löhr je imao iskustva, boreći se još u Prvom svjetskom ratu u Srbiji, komandovao je bombardiranjem Varšave u septembru 1939, dok je von Richthofen imao iskustva iz španskog građanskog rata učestvujući u napadima Legije Kondor, kao i bombardiranju Guernice 1937. godine, te napadu na poljski grad Wieluń u početku napada na Poljsku.
Ne sačekavši koncentraciju svih vojnih trupa njemačkih snaga, a posebno 2. Armije, Hitler je bez prethodne objave rata naredio otpočinjanje operacije nazvane Direktiva broj 25 čime bi se uz zajedničko djelovanje mađarskih i italijanskih vojnih trupa, likvidirala Jugoslavija. Neprijateljstva zu započela već 5. aprila u 22:00 napadom na granična osiguranja i karaule. Slijedećeg dana 6. aprila jedna ojačana četa divizije Brandeburg, iz Turnu Severina je oko 2:00 forsiranjem Dunava zauzela Sipski kanal na frontu 5. jugoslavenske armije; Između 3-5:00 izvršeni su napadi na području Makedonije, a u 5:10 je Luftwaffe bombardovala aerodrome kod Skoplja, Kumanova, Niša, Zagreba, Brežica i Ljubljane, kojom je prilikom Jugoslavenska avijacija izgubila 64 aviona na zemlji, a samo je 36. lovačka grupa kod Kumanova pružila snažan otpor i oborila četiri njemačka aviona, a sama izgubila jedanaest. Oko 6:00 Hitler je održao govor preko radija u kome je objasnio razloge napada kao protivakciju na koju je Njemačka bila primorana, a neposredno nakon govora 4. vazduhoplovna flota je sa aerodroma u zapadnoj Rumuniji (Arad), iz Mađarske i Austrije (Zwölfaxing, Wiener Neustadt, Wien-Aspang i Graz-Thalerhof), preduzela napade na Beograd. Iako je Beograd 3. aprila bio proglašen za otvoreni i nebranjeni grad, 234 bombardera su u talasima od 6:30-8:00 bombardovali: Željezničku stanicu Beograd, Električnu centralu, zgradu Pošte, telegrafa i telefona, zgrade Ministarstva vojske i mornarice, Glavnog generalštaba i Vojne akademije, dvor na Dedinju, gardijske kasarne u Topčideru, Komandu žandarmerije, Zemunski aerodrom, Učiteljski dom, Dorćol, Kalenića pijacu, gimnazijske i školske zgrade, bolnice, stambene kvartove, skloništa po parkovima. U toku dana Beograd je još tri puta bombardovan: oko 11:00 i 14:00 i predveče sa 250 bombardera uz pratnji lovaca. Beograd su branili pripadnici 6. lovačkog puka 1. vazduhoplovne lovačke brigade, koji su oborili 10 njemačkih aviona i izgubili 15 lovaca.
Stratosfera
Stratosfera (gr. stratum: strop, sphaira: kugla ) je sloj zemljine atmosfere koji se nastavlja na troposferu, na visini od 150 km visine i tankog sloja zvanog tropopauza. Karakteristično je do visine oko 20-30 km u stratosferi temperatura ne pada nego ostaje stalna tj. oko -60°C. Na visini oko 50 km temperatura iznosi 0°C. Ozonski omotač nalazi se u troposferi. Ultravioletno zračenje prouzrokuje nagli porast temperature jer te zrake apsorbira ozon.
Spisak kraških vrela u Bosni i Hercegovini
Ovo je spisak kraških vrela u Bosni i Hercegovini. Većina kraških vrela u državi pripada dinarskom krečnjačkom i flišnom sistemu i/ili njihovoj tektonskoj zoni kontakta. To su gotovo redovno veliki izvori iz hidrogeološke perspektive, s velikim prosječnim godišnjim protokom i izuzetno visokim amplitudama između minimalnog i maksimalnog protoka, što zavisi od godišnjeg doba, količine padavina, drugih raznih hidroloških parametara te ponekad antropoloških utjecaja. Voda obično izbija iz velikih kraških jama, sa složenim podzemnim tokom u mnogim slučajevima, različitim kraškim karakteristikama i endemskom bioraznolikošću, formirajući kratke riječne tokove s relativno velikim protokom.
Albin Kurti
Albin Kurti (rođen 24. marta 1975) jest albanski i kosovski aktivista i političar koji trenutno obnaša funkciju premijera Republike Kosovo i lidera političke stranke Samoopredeljenje. Istakao se 1997. kao potpredsjednik Saveza studenata Univerziteta u Prištini i glavni organizator mirnih demonstracija 1997. i 1998. Kada je Adem Demaçi postao politički predstavnik Oslobodilačke vojske Kosova, Kurti je radio u njegovoj kancelariji. Bio je poslanik u Skupštini Republike Kosovo od 2010. godine, u tri uzastopna mandata.
Biografija
Oženjen je Norvežankom Ritom Augestad Knudsen i imaju kćerku Leu. Pored maternjeg albanskog, govori i srpski i engleski. Osim državljanstva Kosova, Kurti ima i albansko državljanstvo i glasao je na albanskim izborima.
Abakus (računaljka)
Korištenje abakusa je uveliko zamjenjeno kalkulatorima i računarima, njihova upotreba je i dalje uobičajena u nekim zemljama. Trgovci i službenici u nekim dijelovima istočne Evrope, Rusije, Kine i Afrike koriste abakuse, kao što se ponegdje koriste kao alat za podučavanje aritmetike djeci.
Francesco Totti
Francesco Totti bivši je italijanski nogometaš. Cijelu karijeru proveo je u Romi (čiji je bio dugogodišnji Kapiten, a i njen je najbolji strijelac u historiji), a igrao je na poziciji ofanzivnog veznjaka / napadača. Godine 2010. proglašen je najboljim aktivnim italijanskim nogometašem u anketi koju je provela Gazzetta dello Sport.
Karijera
Pridružio se Rominoj omladinskoj školi 1989. Prvi nastup za seniorski tim zabilježio je 28. maja 1993. protiv Brescie, a prvi pogodak postigao je 24. septembra 1994. protiv Foggie. U sezoni 1998/99. proglašen je najboljim mladim igračem u Seriji A.
Ubrzo postaje jedan od ključnih igrača Rome, te 2001. sa njom osvaja Seriju A i Superkup Italije. Godine 2000. i 2001. proglašen je najboljim italijanskim nogometašem.
Karijeru je okončao na kraju sezone 2016/17.
Reprezentacija
S reprezentacijom Italije igrao je na Evropskom prvenstvu 2000. i 2004. te na Svjetskom prvenstvu 2002. i 2006, nakon čega se oprostio od reprezentacije.
Privatni život
Oženjen je s Ilary Blasi, koja je radila kao komentator i serviser na televizijama. Imaju sina Cristiana i dvije kćerke: Chanel i Isabel.
Otvorio je privatnu nogometnu školu. Ima samostalni moto klub nazvan Totti Top Sport. Također je UNICEF-ov ambasador dobre volje.
284.
thumb|Car [[Dioklecijan]]
Godina 284. (CCLXXXIV) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Karina i Numerijana (ili, rjeđe, godina 1037. Ab urbe condita). Oznaka 284. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Ejup Ganić
Ejup Ganić (rođen 3. marta 1946) bosanskohercegovački je političar, akademik i profesor. Bio je profesor na Mašinskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu. Osnivač je i kancelar privatnog Univerziteta Sarajevo School of Science and Technology. Jedan je mandat bio na funkciji predsjednika Federacije Bosne i Hercegovine od 1997. do 2001. godine. Ima zvanje doktora nauka sa Masačusetskog instituta za tehnologiju (MIT).
Biografija
Rođen je 3. marta 1946. u Sebečevu, Novi Pazar, SFRJ, (danas Srbija). Diplomirao i magistrirao na Univerzitetu u Beogradu. Doktorirao na Tehnološkom institutu u Bostonu, SAD. Radio kao samostalni istraživač u Institutu za hemiju, tehnologiju i metalurgiju u Beogradu, asistent-istraživač na Massachusetts Institut of Technology (MIT), Cambridge (SAD), stariji istraživač na Union Cambridge Corporation-Linde Division, New York (SAD), docent na univerzitetima u New Yorku i Chicagu, vanredni profesor na University of Illinoisat, Chicago, direktor UNIS-Instituta, gostujući profesor Univerziteta Lomonosov (Rusija).
Politička karijera
Obavljao je dužnosti člana Predsjedništva RBiH, izabran kao Jugoslaven, na izborima 1990. godine, predsjednika FBiH, rukovodioca komisije FBiH u arbitražnom postupku za Brčko.
Objavio preko 100 naučnih i stručnih radova, među kojima "Handbook of Heat Transfer Fundamentals", "Experimental Heat Transfer", "Engineering Turbulence Modelling and Measurements".
Predsjednik Zajednice univerziteta BiH, predsjednik Odbora za naučno-istraživački rad Mašinskog fakulteta, član American Nuclear Society i više drugih naučnih i stručnih asocijacija. Dobitnik nagrade "Veselin Masleša".
Živi i radi u Sarajevu.
Optužnica za ratne zločine
Ejup Ganić uhapšen je 1. marta 2010. godine, na londonskom aerodromu Heathrow, pod optužbom da je kriv za smrt najmanje 18 vojnika JNA 3. maja 1992. godine u incidentu u Dobrovoljačkoj ulici u Sarajevu. Optužnica je podignuta od strane Srbije, a zahtjev za izručenje sudstvu Velike Britanije, upućen je od strane Srbije i Bosne i Hercegovine. . Ganić je u pritvoru trebao ostati do 29. marta, međutim pušten je nakon što je bosanska investitorka Sanela Diana Jenkins platila kauciju. Sudija John Laws je primijetio da je srbijanska optužba bila politički motivirana te je iz tog razloga dopustio puštanje na slobodu uz kauciju. Također, Ganićev advokat je tvrdio da Srbija nema nikakvih stvarnih dokaza te su svih njeni navodni dokazi ustvari pisanja prosrbijanskih medija u vezi događaja u Dobrovoljačkoj ulici. Međutim, kancelarija srbijanskog tužioca je tvrdila da slučaj sadrži dodatne dokaze. Dana 27. jula 2010. godine, sud grada Westminster je blokirao njegovo izručenje Srbiji i pustio ga na slobodu, navodeći da je "proces izručenja Srbiji pokrenut i motiviran isključivo političkim ciljevima i uz veliku dozu zloupotrebe prava ovog suda".
Abdullah Gül
Abdullah Gül (rođen 10. septembar 1950) turski je političar, bio 11. po redu predsjednik Turske, koji se na toj dužnosti nalazio od 28. augusta 2007. do 28. augusta 2014. godine. Prethodno je 4 mjeseca služio kao premijer (2002–2003) i ministar vanjskih poslova od 2003. do 2007.
Odluka premijera Recepa Tayyipa Erdoğana da Gül bude predsjednički kandidat izazvala je snažno i glasno protivljenje zagovornika Turske kao sekularne države. U maju 2007. Ustavni sud blokirao je Gülovu prvu kandidaturu zbog zabrinutosti sekularista vezanih uz Gülove stavove dok je bio član Stranke blagostanja i toga da mu žena nosi hidžab, mahramu koju mnogi vide kao simbol političkog islama. Međutim, nakon parlamentarnih izbora u julu iste godine, na kojima je pobijedila AKP, izabran je na dužnost 28. augusta 2007. i položio zakletvu istog dana.
285.
Godina 285. (CCLXXXV) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Karina i Aurelija (ili, rjeđe, godina 1038. Ab urbe condita). Oznaka 285. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Kruševo (Stolac)
Kruševo je naseljeno mjesto u općini Stolac, Bosna i Hercegovina.
HNK Čapljina
HNK Čapljina je nogometni klub iz Čapljine, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u prvoj liga Federacije Bosne i Hercegovine.
Historija
Prvo spominjanje savremenog oblika sporta u čapljinskom kraju veže se za kraj 19. i početak 20. vijeka. Naime, u doba Austro-Ugarske dolazi do osnivanja pojedinih sportskih grupa (uglavnom vezanih uz škole), a uz razne atletske discipline spominju se i igre s loptom. Prvo spominjanje nogometa i osnivanje nogometnog kluba datira iz 1919. godine, a vezano je za Aleksu Spahića iz Čapljine. Spahić je kao praški student u ljeto te godine donio prvu nogometnu loptu u čapljinski kraj, da bi već u jesen bio osnovan i nogometni klub koji je po neretvanskim uskocima nazvan „Uskok“. Uz „Uskok“, čapljinski klub iz tog vremena imao je i narodno ime „Valok“ ili „Valog“ što je bila izvedenica iz češke riječi valka, što znači rat, a valok je trebao označavati ratnika. Narodno ime je izgleda bilo prilično popularno pa je tako zabilježeno da je „Valog“ igrao utakmice sa klubovima iz Hercegovine, poput Zrinjskog, Veleža ili Leotara. Prvo nogometno igralište bilo na lijevoj obali Neretve, u Tasovčićima (kod nekadašnjeg starog drvenog mosta) gdje je danas poslovna zona. Početkom tridesetih godina 20. vijeka u Čapljini je formiran još jedan nogometni klub, kojeg su pokrenule jugoslavenski orijentirane političke struje, a nazvan je FK Jugoslavija. Zabilježeno je da je FK Jugoslavija 1934. godine ugostila mostarski Zrinjski i izgubila 0:3.
Po završetku Drugog svjetskog rata, 1945. godine, u Čapljini je osnovano Radničko sportsko društvo „Borac“. Ubrzo, 1950. godine, osnovan je i Omladinski nogometni klub „Mladost“, ali se nakon kraćeg djelovanja „Mladost“ spojila sa „Borcem“. Zanimljivo je da su Borac i Mladost sve do 1955. igrali na starom igralištu u Tasovčićima, da bi sa izgradnjom igrališta u Bjelavama (na današnjoj lokaciji) prešli na desnu stranu Neretve. „Borac“ je nekoliko sezona nakon osnivanja igrao u Republičkoj ligi BiH, zatim u IIa zoni, a 1960. i 1966. je učestvovao u kvalifikacijama za Drugu saveznu ligu. Od 1968. do 1973. Borac igra u Drugoj saveznoj ligi - grupa Jug. Nakon reorganizacije drugih liga (bile su četiri grupe na nivou Jugoslavije) Borac nije uspio zadržati drugoligaški status pa je od 1973. igrao u Republičkoj ligi SRBiH gdje je ostao sve do 1988. kad je prešao u Međurepubličku ligu - grupa Jug.
Početkom rata, krajem 1991. i početkom 1992. došlo je do zamiranja sportskih aktivnosti u Čapljini, a već u ljeto 1992. pokrenuta je aktivnost oko oživljavanja kluba. Ubrzo je održana obnoviteljska skupština, a klub je dobio ime Hrvatski nogometni klub „Čapljina“. Odmah po osnivanju HNK „Čapljina“ se uključila u takmičenja u okviru Nogometnog saveza Herceg-Bosne gdje je igrala do 1999. da bi potom izborila plasman u Prvu ligu BiH. To je bilo prvo poslijeratno zajedničko takmičenje na nivou BiH, a u toj ligi su igrali klubovi iz Federacije BiH, dok oni iz RS-a nisu učestvovali u prvim sezonama.
Nakon toga HNK „Čapljina“ je u nekoliko navrata igrala u 1. ligi Federacije BiH te u 2. ligi - grupi Jug.
Bosanska stranka
Bosanska stranka (BOSS) je multietnička politička partija u Bosni i Hercegovini. Osnovana je 1993 godine, ali zvanično registrovana 9. maja 1994. Predsjednik stranke je Mirnes Ajanović.
Recep Tayyip Erdoğan
Recep Tayyip Erdoğan (fon. Redžep Tajip Erdoan) (Istanbul, Turska, 26. februar 1954), turski je političar, predsjednik stranke AKP, bivši premijer i trenutni predsjednik Turske.
Biografija
Erdoğan je rođen u Istanbulu 26. februara 1954. godine. Diplomirao na Fakultetu za menadžment Univerziteta u Marmari.
Dobio je četverogodišnji mandat gradonačelnika Istanbula 1994, kao kandidat Stranke blagostanja Necmettina Erbakana. Erdoğanu je kao gradonačelniku javnost pripisivala zasluge za unapređivanje javnih službi, kao i da je učinio grad zelenijim i čistijim. Ustavni sud je zabranio Stranku blagostanja 1998. i Erdoğan je pristupio Stranci vrline, formirane od ostataka njegove prethodno zabranjene stranke. Godinu dana kasnije osuđen je za poticanje vjerske mržnje i izrečena mu je zatvorska kazna u trajanju od 10 mjeseci, od čega je odslužio 4 mjeseca 1999.
Partija vrline je 2001. također zabranjena zbog nepoštivanja sekularnih zakona, a Erdoğan je osnovao AKP u augustu iste godine i odveo je u pobjedu na izborima održanim u novembru 2002.
Iako je bio najpopularniji političar u Turskoj u vrijeme izbora, po ustavu mu je zabranjeno učešće u izborima za javnu funkciju, te stoga nije mogao dobiti mjesto u parlamentu koje mu je bilo potrebno da bi postao premijer. S obzirom na to da je osvojila gotovo 35% glasova, AKP je bila u mogućnosti samostalno formirati vladu, kao i imati komotnu parlamentarnu većinu. Ubrzo po formiranju novog parlamenta zastupnici AKP-a izmijenili su ustav, otvorivši put Erdoğanu da postane premijer.
Reagirajući na zabrinutosti u samoj Turskoj i izvan nje da dolazak na vlast stranke s islamskom prošlošću može predstavljati prijetnju sekularnom uređenju, Erdoğan i drugi lideri stranke isticali su da AKP nema tajni vjerski program i usvojili prozapadni konzervativni program. Erdoğan je ukazao da je glavni prioritet Turske ulazak u EU, obećavši reforme koje će Tursku učiniti demokratičnijom i pluralnijom i koje će joj omogućiti ostvarivanje kriterija za ulazak u Uniju. Također je obećao posvećenost striktnom programu, koji podržava MMF, za rješavanje krize u ekonomiji, koja je pogodila Tursku 2001.
Dva dana nakon što je Erdoğan osvojio zastupničko mjesto, dotadašnji premijer Abdullah Gül (potpredsjednik iste stranke) podnio je ostavku kako bi oslobodio mjesto za lidera AKP, koji je već smatran liderom zemlje. Turski predsjednik Ahmet Necdet Sezer odobrio je novi kabinet koji je predložio Erdoğan i postavio ga za premijera. Postao je predsjednik turske vlade 14. marta 2003, 5 dana nakon pobjede na ponovljenim izborima u pokrajini Siirt.
Privatni život
Erdoğan je oženjen i ima četvero djece.
Šumet (Dubrovnik)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik. Kao samostalno naseljeno mjesto, Šumet postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Dubrovnik.
Mujo Demirović
Akademik prof.dr.sci Mujo Demirović, profesor emeritus. (Klisa, 25. april 1950 – Bihać, 29. oktobar 2020) bio je bosanskohercegovački sociolog, politolog i javni radnik.
Kulina (Foča)
Kulina je lokalitet sa srednjovjekovnim bosanskim utvrđenim gradom.
NGC 5184
NGC 5184 (također poznat kao MCG 0-34-41, PGC 47438 i UGC 8487) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 183 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 2,00 (107 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (64 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. aprila 1787. godine.
Briselska konferencija (1890)
Briselska konferencija iz 1890. također poznata i kao Konferencija o trgovini robljem i uvozu vatrenog oružja, municije i alkoholnih pića u Afriku) bio je skup mjera protiv ropstva potpisanih u Briselu 2. jula 1890. (stupio na snagu 31. augusta 1891.) da bi, kako se u samom zakonu kaže, „ukinuo trgovinu crnačkim robljem kopnom i morem i poboljšao moralne i materijalne uslove postojanja domaćih rasa“.
Kulina (Foča)
Kulina se nalazi kod Donjeg Budnja iznad kanjona rijeke Bistrice u općini Foča. Osnovu utvrđenja čine bedemi koji zatvaraju plato u dužini od oko 65 metara. U sjeverozapadnom dijelu otkriveni su tragovi četiri polukružne kule prečnika 2,5 metara. Utvrđenje je imalo dvije pravougaone građevine (dimenzija 4x9 metara) i cisternu. Tu se nalaze i dvije kamene stolice. Tvrđava je građena u 14-15. vijeku. Prema toj dataciji pripadala je vremenu vlastele Kosače. Ne pominje se u dosad poznatim pisanim izvorima. Pretpostavka je da je u pitanju tvrđava Žir, pomenuta u dvije povelje za Stjepana Vukčića 1448. i 1454. godine (Castrum Syr; Civitate Zyr).
Briselska konferencija (1890)
Pregovori za ovaj akt proizašli su iz Briselske konferencije protiv ropstva 1889-90. Sporazum je bio posebno primjenjiv na one zemlje "koje posjeduju ili protektorate u konvencionalnom basenu Konga", na Osmanlijsko Carstvo i druge sile ili dijelove koji su bili uključeni u trgovinu robljem na istočnoafričkoj obali, Indijskom okeanu i drugim područjima.
"Vlasti priznaju visoku vrijednost Zakona o zabrani trgovine crnim robljem, koji je izdalo Njegovo Veličanstvo Osmanlijski car 4-16. decembra 1889. godine, i uvjeravaju se da će osmanlijske vlasti preduzeti mjere nadzora, posebno u zapadnom dijelu Arabije i na putevima koji tu obalu održavaju u komunikaciji s drugim posjedima Njegovog Carskog Veličanstva u Aziji." Na slične radnje pozivali su se šah od Perzije i sultan Zanzibara (čl. 69, 70). Učesnici su se također složili da zaustave prodaju oružja i drugog oružja Afrikancima.
Posljedice
Zbog svojih odredbi o alkoholu, Akt se smatra prvim ugovorom o kontroli psihoaktivnih supstanci (prethodi prvom sporazumu o opijumu iz 1909. godine).
NGC 5184
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Neno Murić
Nedžad Murić (rođen 1977. u Rožaju), poznatiji kao Neno Murić je crnogorski pjevač pop muzike. Popularnost je stekao objavom 2 studijska albuma: Nedostaješ mi ti i Budan sam, te hit pjesmom Stope da ti ljubim, čiji autor je bio Hari Varešanović, te ostalih pjesama kao što su Baraba mekog srca, Boli duša, Ti si ono najbolje i Ukrao sam je. Dobitnik je mnogobrojnih muzičkih nagrada i priznanja.
Biografija
Neno Murić je rođen 1977. godine u Rožaju u Crnoj Gori. Muzikom se bavi od svoje osme godine. Često je osvajao nagrade na dječijim festivala. Neno ima brata blizanca koji također pjeva. Neno je planirao da upiše studij prava, međutim, ljubav prema muzici ga je motivisala da se bavi muzikom i pjevanjem. Početkom 1999. godine, dolazi u Sarajevo da studira, gdje ostaje da živi i nakon završetka studija. Po zanimanju je profesor historije.
Karijera
Svoju profesionalnu muzičku karijeru započinje 2005. godine kada kreće profesionalno da se bavi muzikom. Nekoliko godina za redom učestvovao je na festivalskim takmičenjima, poput Ohrid festa na kojem je često osvajao nagrade, kao i međunarodne festivale u Bugarskoj i Turskoj. U tom periodu nastaje pjesma Stope da ti ljubim koju za njega komponuju Hari Varešanović i Fahrudin Pecikoza. Neno Murić spada u klubske pjevače, i njegove nastupe prati bend pod nazivom Rock trajanja sa kojim je nastupao na svojim solističkim koncertima. Neno kombinuje pop, folk i reggaeton sa etno-folk balkanskim zvukom, te često pjeva balade.
Mujo Demirović
Biografija
Mujo Demirović, sin Muhibe i Avde, rođen je 25. 04. 1950. godine u Klisi, općina Bihać. Osnovnu školu završio je u Kulen Vakufu. Istovremeno je učio svirati žičane instrumente. Muzičku naobrazbu je nastavio u učiteljskoj školi kod pedagoga Branke i Tatjane Smiljanić, roditelja primadone Radmile Smiljanić.
Neno Murić
Album Nedostaješ mi ti (2012.)
Drugi album nosi naziv Nedostaješ mi ti objavljen je 25. maja 2012. godine u produkciji BHRT-a na kojem se nalazi 10 pjesama čiji su autori bili bosanskohercegovački i regionalni tekstopisci, kompozitori i aranžeri kao što su Hari Mata Hari, Alen Slavica, Brano Likić, Fahrudin Pecikoza, Orče Zafirovski, Nikša Bratoš, Samir Mujagić. Zaštitni znak ovog albuma je pjesma Stope da ti ljubim koju su napisali Hari Varešanović i Fahrudin Pecikoza. Naslovnu kompoziciju Nedostaješ mi ti napisao je Alen Slavica, dok je kantautor Brano Likić komponovao dvije kompozicije od kojih jednu Neno izvodi u duetu sa Mirzom Alijagićem, basom sarajevske pop scene i liderom benda Mirzino jato. Jedan od autora na ovom albumu je bio i Neno, i to na pjesmi Zahir.
Mujo Demirović
Biografija
Po završetku osnovne škole završio je učiteljsku školu, te se zaposlio kao učitelj u osnovnoj školi u Orašcu, općina Bihać. Zbog nedostatka kadrova, predavao je matematiku i još neke predmete u višim razredima i istovremeno vanredno studirao psihologiju. Godine 1970. upisao je Fakultet političkih nauka, odsjek politologija. Istovremeno je uz politologiju vanredno upisao i pravo. U toku studija sarađivao je sa prof. dr. Fuadom Muhićem, koji ga je predložio za asistenta. Po otvaranju više tehničke škole, na poziv dolazi u Bihać i od 01. novembra 1975. godine izabran je za predavača Osnova marksizma. Do tada je bio rukovodilac Marksističkog centra u Bihaću. Godine 1976. odlazi na odsluženje vojnog roka u PŠRO Bileća, a zatim u Pančevo. Izbijanjem procesa u SR BiH, prihvata dužnost predsjednika MOK-a SSRN. Osim toga, bio je član GO SDP BiH, ali je podnio ostavku na članstvo i sve dužnosti zbog neslaganja sa metodom rada rukovodstva. Na Općim izborima 2010. bio je kandidat za bošnjačkog člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine kao predstavnik BPS. Od devet kandidata, bio je peti sa 1,92% ukupno osvojenih glasova.
Tokom Rata u Bosni i Hercegovini, bio je jedan od dobrovoljaca i organizatora otpora u Krajini, gdje je obavljao odgovorne dužnosti u Armiji Republike Bosne i Hercegovine. 01. novembra 1993. godine Vlada Republike Bosne i Hercegovine imenovala ga je za dekana Više ekonomske škole u Bihaću, kao i predsjednika Državne komisije za razmjenu ratnih zarobljenika.
Rad u višem i visokom obrazovanju
U visokom obrazovnom sistemu prošao je sva akademska zvanja, od asistenta, predavača više škole, do redovnog profesora. U toku svog dugogodišnjeg rada predavao je: sociologiju (pravo obrazovanja), demokratiju i ljudska prava, savremene pravno političke sisteme, filozofiju, sociologiju religije, metodologiju naučno-istraživačkog rada, pravo lokalne i regionalne samouprave itd. Za većinu gore navedenih predmeta napisao je udžbenike, a za ostale priredio izabrane tekstove, autorizirane skripte i predavanja. Povodom obilježavanja 20 godina Univerziteta 2017. godine, Senat ga je na svečanoj sjednici izabrao za profesora emiritusa. Iste godine, Senat univerziteta izabrao ga je za akademika BANU. U visokom obrazovanju obavljao je dužnosti prodekana i dekana u više mandata a kasnije prorektora, v.d. rektora i rektora.
Akademsko usavršavanje
25. aprila 1983. godine magistrirao je na Interdisciplinarom studiju Univerziteta u Sarajevu na temu "Historijska nužnost različitih puteva izgradnje socijalizma" pod mentorstvom Fuada Muhića, i dobio zvanje magistra društvenih nauka. Po tadašnjim uslovima izabran je za profesora više škole. Sa Fuadom Muhićem skicirao je okvirnu temu koja je tretirala socijaldemokratiju i vlast. Kao preduslov da bi uradio takvu temu na Goetheovom institutu u Schwäbisch Hallu, četiri mjeseca učio je njemački jezik, a lektor mu je bio Walter Lenzko. Tamo se upoznaje sa relevantnom literaturom njemačke socijaldemokratije, a posebno profesora Rikarda Leventala. Uspostavljanjem mira, na prijedlog akademika Omera Ibrahimagića kao mentora, isti je 16. 9. 1998. godine odbranio doktorsku disertaciju "Teorija i izvori srpske nacionalne politike prema Bosni i Bošnjacima" i stekao titulu doktora političkih nauka.
Poslovne dužnosti
Za dvadesetogodišnjicu rada Univerziteta u Bihaću, Senat je donio odluku da se isti promovira u pofesora emeritusa. Obavljao je odgovorne funkcije u nastavi, kao što su dekan Više ekonomske škole u dva mandata, rektor Univerziteta u Bihaću u dva mandata, kao i prorektor u dva mandata. U periodu 2001-2003. godine bio je ministar obrazovanja, nauke, kulture i sporta FBiH. Osnivač je dvije fondacije za kulturu (Fondacija za filmsku umjetnost i izdavaštvo, kao i osnivanje Inicijalnog fonda za stipendiranje magistara i studenata). Kao ministar inicirao je i finansirao izradu prvog bukvara na romskom jeziku. Na lični zahtjev 2014. godine je penzionisan, mada nije prestao sa akademskim i naučnim angažmanom i radom. Njegova biografija objavljena je u ediciji "Ko je ko u bošnjaka", izdavač: Vijeće Kongresa Bošnjačkih Intelektualaca kao i u ediciji biografskog leksikona "Ko je ko u Bosni i Hercegovini."
Astana Arena
Astana Arena jest nogometni stadion u Astani, glavnom gradu Kazahstana. Stadion ima kapaciteta oko 30.000 mjesta i ima krov na uvlačenje. Služi kao nacionalni stadion reprezentacije Kazahstana. Astana Arena je najveći stadion u državi i građen je od 2006. do 2009, a koštao je približno 185 dolara miliona. Zvanično je otvoren 3. jula 2009. To je također domaći teren za FK Astanu iz Kazahstanske Premijer lige i FK Bajterek iz Kazahstanske prve lige. Stadion je bio domaćin ceremonije otvaranja Sedmih zimskih azijskih igara 31. januara 2011. Astana Arena je bila jedno od mjesta na kojem su se kandidovale utakmice za UEFA Euro 2020.
Historija
Dana 14. oktobra 2009. stadion je bio domaćin prve službene međunarodne utakmice: reprezentacija Kazahstana se sastala sa reprezentacijom Hrvatske u sklopu kvalifikacionog turnira za Svjetsko prvenstvo 2010. godine. Utakmicu su dobili gosti sa 2-1, odlučujući pogodak je postignut tek u nadoknadi vremena.
Dana 31. januara 2011. Astana Arena bila je domaćin ceremonije otvaranja 7. Zimskih azijskih igara i jedine dodjele nagrada kanala Muz-TV održane izvan Moskve.
Dana 27. juna 2017. i 29. juna 2019. svjetske zvijezde Dimash Kudaibergen "Bastau" i "Arnau" nastupili su na koncertima  koji su privukli 30 i 40 hiljada gledalaca. Koncertu "Arnau" prisustvovalo je 13,5 hiljada gledalaca iz 65 zemalja svijeta.
U februaru 2020. u Astana Areni, stakleni krovni umeci su se srušili pod teretom snijega i leda teškim tonama; na kraju je pao u salu. Za čudo, niko nije povrijeđen.
Karakteristike
desno|mini|270x270piksel| Pogled sa stražnje strane. Stadion sa 30.000 mjesta zamišljen je kao veliki amfiteatar sa prepoznatljivom i trenutno prepoznatljivom formom kada se gleda iz daljine i iz neposredne blizine. U suštini dvoslojna struktura, donja terasa, koja prima 16.000 mjesta, okružuje prostor za igru, dok gornja tribina na istočnoj i zapadnoj strani prima dodatnih 14.000 gledalaca. Postoji efektivno razdvajanje VIP osoba, gledalaca i igrača kako bi se osigurao nesmetan pristup. Svi gledaoci sjede i imaju jasnu liniju gledanja s neometanim pogledom na teren za igru. Podloga za igru je prekrivena visokokvalitetnom travnatom površinom koja ispunjava kriterije FIFA-e i UEFA-e. Trava se može pokriti za druge događaje.
Dizajn
Stadion, projektovan u eliptičnoj formi, izgrađen je na pravougaonoj površini od 232.485 m² (330 m x 704,5 m). Dizajn uvodi inovativna rješenja koja usvajaju principe visoke tehnologije za operativno upravljanje, interakciju sa okolinom i posebno s teškim klimatskim uslovima geografije.
Pirati s Kariba: Na čudnijim plimama
Pirati s Kariba: Na čudnijim plimama jest pustolovni pomorski ep i nastavak filma Pirati s Kariba: Na kraju svijeta. Premijera filma će biti održana 20. maja 2011.
Radnja
Piratski kapetan Jack Sparrow (Depp) ponovno je ostao bez svog voljenog broda, Crnog bisera. Ukrao mu ga je stari suparnik, kapetan Hector Barbossa. Međutim iznenada, Jack susreće Anđeliku (Cruz), ženu iz svoje prošlosti, i ne može biti siguran da li je tu u pitanju ljubav, ili je ona samo beskrupulozna osoba koja ga iskorištava kako bi pronašla legendarni Izvor mladosti. No kada ga ona prisili da se ukrca na Osvetu kraljice Anne, brod čuvenog pirata Crnobradog (McShane), Jack se nađe u neočekivanoj pustolovini u kojoj ne zna treba li se više bojati Crnobradog, za kojeg se ispostavi da je Anđelikin otac; ili Anđelike. No to nije sve, jer u potragu za Izvorom se dala i čitava španska ratna mornarica, poslana na zadatak od kralja Ferdinanda lično, te neće dopustiti da joj išta stane na put. I kao kruna svega, ponovno se pojavljuje Barbossa, bez Crnog bisera, i kao gusar u službi britanskog kralja Georgea II.
Košaki
mini|280px|Košaki, kupola rimokatoličke crkve "Blaženi Anton Martin Slomšek" Košaki su bivše naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Maribor, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Maribor. 2008. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Maribor.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2008. priključeno naselju Maribor.''
286.
Godina 286. (CCLXXXVI) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Karina i Aurelija (ili, rjeđe, godina 1039. Ab urbe condita). Oznaka 286. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
522.
Godina 522. (DXXII) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Simaha i Boetija (ili, rjeđe, godina 1275. Ab urbe condita). Oznaka 522. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Šipanska Luka
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Šipanska Luka je imala 254 stanovnika.
Napomena: ''U 1857. i 1869. iskazano pod imenom Luka, a od 1880. do 1931. pod imenom Šipanjska Luka.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Šipanska Luka je imalo 279 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
521.
Godina 521. (DXXI) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Sabatija i Valerija (ili, rjeđe, godina 1274. Ab urbe condita). Oznaka 521. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
524.
Godina 524. (DXXIV) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Justina i Opiliona (ili, rjeđe, godina 1277. Ab urbe condita). Oznaka 524. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Marjeta na Dravskem polju
Marjeta na Dravskem polju je naseljeno mjesto u sastavu općine Starše, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Maribor.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1955. iskazivano pod imenom Sveta Marjeta na Dravskem polju.''
Aorta
Aorta je glavna i najveća arterija u ljudskom tijelu, koja potiče iz lijeve srčane komore i proteže se do trbuha, gdje se ona razdvaja na dvije manje arterije (zajedničke ilijačne arterije). Aorta distribuira kisikom zasićenu krv u sve dijelove tijela, putem sistemske cirkulacije.
Odjeljci
thumb|right | 280px | Tok aorte u grudnom košu (prednji pogled), počevši pozadi od [[glavna plućna arterija|glavne plućne arterije, a zatim prema naprijed od desne strane plućne arterije, dušnika i jednjaka. Zatim se zaokreće unazad da bi leđno krenula prema tim strukturama.]] U anatomskim izvorima aorta je obično podijeljena na odjeljke (sekcije).
Jedan od načina klasifikacije dijelova aorte je anatomska podjela, gdje grudna aorta (ili grudni dio aorte) polazi od srca do dijafragme. Aorta se zatim nastavlja prema dolje, kao trbušna aorta (ili trbušni dio aorte) od dijafragme do aortne račve.