cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maj
Starorimski obredi
Prema kalendaru starog Rima, festival Bona Dea padao je 1. maja, Argei je padao 14. maja ili 15. maja, Agonalia je padala 21. maja, a Ambarvalia 29. maja. Floralija se održavala 27. aprila tokom republikanske ere, odnosno aprila 28. po julijanskom kalendaru, i trajao je do 3. maja. Lemurija (festival) padala je 9., 11. i 13. maja po julijanskom kalendaru. Koledž Eskulapija i Higije proslavio je dva praznika Rosalije (festival), jedan 11. maja i jedan 22. maja. Rosalija je takođe proslavljena u Pergamonu 24. i 26. maja. Vojni festival Rosalia, Rosaliae signorum, također je održavan 31. maja. Ludi Fabarici se slavio 29. maja – 1. juna. Merkur bi bio žrtvovan na majske ide (15. maja). Tubilustrium se održavao 23. maja kao i u martu. Ovi datumi ne odgovaraju modernom gregorijanskom kalendaru.
Mart
Mart je treći mjesec godine po julijanskom i gregorijanskom kalendaru. To je drugi od sedam mjeseci koji traje 31 dan. Na sjevernoj hemisferi meteorološki početak proljeća javlja se prvog dana marta. Martovski ekvinocij 20. ili 21. označava astronomski početak proljeća na sjevernoj hemisferi i početak jeseni na južnoj hemisferi, gdje je septembar sezonski ekvivalent martu sjeverne hemisfere.
Mart je dobio naziv prema Marsu, staroitalskom bogu proljeća, ili bogu rata kod starih Rimljana. Slavenski naziv ožujak se također koristi u bosanskom jeziku, od starijih oblika: lžujak, lažujak, lažak tj. lažljivi mjesec, u kome je vrijeme varljivo.
Historija
Ime mart dolazi od Marcija, prvog mjeseca najranijeg rimskog kalendara. Ime je dobio po Marsu, rimskom bogu rata i pretku rimskog naroda preko njegovih sinova Romula i Rema. Njegov mjesec Martius bio je početak sezone ratovanja, a festivali koji su se održavali u njegovu čast tokom mjeseca su se odrazili na druge u oktobru, kada se sezona ovih aktivnosti bližila kraju. Marcijus je ostao prvi mjesec rimske kalendarske godine možda sve do 153. godine p.n.e., a nekoliko vjerskih obreda u prvoj polovini mjeseca su prvobitno bile proslave Nove godine. Čak i u kasnoj antici, rimski mozaici koji prikazuju mjesece ponekad su i dalje stavljali mart kao prvi mjesec.
Prvi mart je počinjao godinu u Rusiji do kraja 15. vijeka. Velika Britanija i njene kolonije nastavile su koristiti 25. mart do 1752. godine, kada su konačno usvojile gregorijanski kalendar (fiskalna godina u Ujedinjenom Kraljevstvu i dalje počinje 6. aprila, identično 25. martu u bivšem julijanskom kalendaru). Mnoge druge kulture, na primjer u Iranu ili Etiopiji, još uvijek slave početak Nove godine u martu.
Mart je prvi mjesec proljeća na sjevernoj hemisferi (Sjeverna Amerika, Evropa, Azija i dio Afrike) i prvi mjesec jeseni na južnoj hemisferi (Južna Amerika, dio Afrike i Okeanija).
Starorimski praznici koji se slave u martu uključuju Agonium Martiale, koji se slavi 1., 14. i 17. marta, Matronalija, koja se slavi 1. marta, Junonalia, koja se slavi 7. marta, Equirria, koja se slavi 14. marta, Mamuralia, koja se slavi 14. marta. ili 15. marta, Hilarija 15. marta i zatim do 22.–28. marta, Argei, slavi se 16.–17. marta, Liberalia i Bacchanalia, slavi se 17. marta, Quinquatria, slavi se 19.–23. marta, i Tubilustrium, slavi se 23. marta. Ovi datumi ne odgovaraju modernom gregorijanskom kalendaru.
Drugi nazivi
Na finskom se mjesec zove maaliskuu, za koji se vjeruje da potiče od maallinen kuu. Ovo posljednje znači zemljani mjesec i može se odnositi na prvu pojavu "zemlje" ispod snijega. Na ukrajinskom se mjesec zove berezenʹ, što znači breza, a na češkom březen. Historijski nazivi za mart uključuju saksonski Lentmonat, koji je dobio ime po martovskoj ravnodnevici i postepenom produžavanju dana, i eventualni imenjak posta. Sasi su mart nazivali i Rhed-monat ili Hreth-monath (što potiče od njihove boginje Rhedam/Hreth), a Angli su ga zvali Hyld-monath.
Na slovenskom jeziku tradicionalni naziv je sušec, što znači mjesec kada se zemlja dovoljno osuši da je moguće obrađivati. Ime je prvi put upisano 1466. godine u škofjeloškom rukopisu. Korišteni su i drugi nazivi, na primjer brezen i breznik, "mjesec breza". Turska riječ Mart je data po imenu boga Marsa.
NGC 6457
NGC 6457 (također poznat kao MCG 11-21-21, PGC 60738 i UGC 10964) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 374 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,20 (131 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (98 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Swift 8. juna 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bob Marley
Jedini je reggae muzičar koji je postigao status svjetske superzvijezde. Njegov otac Norman Marley bio je engleski vojnik iz Liverpoola. Odrastao je u sirotinjskom dijelu Kingstona na Jamajci, gdje je otkrio muziku crne Amerike zahvaljujući američkim radio stanicama. Nasljeđe ropstva i svijest o afričkoj domovini uvijek se osjećala u njegovoj muzici, čak i kad je osvojio slušaoce zapada.
1963. je formirana originalna grupa The Wailersa, koju čine Bob Marley, Bunny Livingstone i Peter Tosh. Njihova je prva pjesma (Simmer Down) ujedno i postala hit na Jamajci.
Kad je u maju 1981. godine, Marley umro od raka na nožnom palcu (zanemarena ozljeda prilikom igranja nogometa), svijet je izgubio zagovornika siromašnih i obespravljenih, kao i jednog od najboljih muzičara njegove generacije. Bio je prva megazvijezda iz trećeg svijeta i učinio je mnogo na oživljavanju oslabljene političke svijesti mladih ljudi, a u nasljeđe je ostavio pjesme koje i danas nadahnjuju muzičare širom svijeta.
Allianz Arena
Stadion ima kapacitet 71.000 gledalaca. Vanjski dio se sastoji od 1056 ploča u obliku dijamanta. Svaka od njih daje odsjaj u tri boje (crvena, plava ili bijela).
Veliki finansijski usluživač, Allianz, kupio je prava nanaziv stadiona za narednih 30 godina. Tokom Svjetskog prvenstva u nogometu 2006. godine bio je poznat kao FIFA World Cup stadion Minhen.
Specifikacije stadiona
Stadion se nalazi na južnom dijelu minhenske općine Schwabing, u Fröttmaning Heathu. To je prvi stadion na svijetu koji može potpuno promijeniti vanjsku boju.
Naziv
Allianz SE je platio značajnu sumu novca za prava na naziv stadiona u roku trajanja od 30 godina.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2006. godine
mini|350px|Unutar Allianz Arene tokom utakmice između [[FC Bayern Münchena i TSV 1860 Münchena, 10. juna 2005. godine.]] Allianz Arena je bio jedan od stadiona za Svjetsko prvenstvo 2006. godine. Međutim, zbog sponzorskih ugovora, arena se, toko Avjetskog prvenstva, zvala FIFA World Cup Stadion Minhen.
Sljedeće utakmice odigrane su na stadionu tokom Svjetskog prvenstva 2006. godine:
Srpsko prosvjetno i kulturno društvo "Prosvjeta"
Prosvjeta je srpsko prosvjetno i kulturno društvo osnovano 1902. godine u Sarajevu sa ciljem očuvanja srpske kulture i identiteta u Bosni i Hercegovini. Pod komunističkom vlašću je zabranjena 1949, a imovina konfiskovana. Obnovljena je na Vidovdan 1990. u sali Narodne i univerzitetske biblioteke u sarajevskoj Vijećnici od strane grupe intelektualaca predvođenih akademikom Vojislavom Maksimovićem. Prosvjeta nastavlja s radom i u opkoljenom Sarajevu za vrijeme rata u BiH, dok predsjednik i Glavni odbor društva nastavljaju rad u Foči. Danas djeluju dvije Prosvjete, jedna u Sarajevu i druga sa sjedištem u Istočnom Sarajevu sa odborima širom Republike Srpske. Institut za intelektualno vlasništvo BiH donio je 2013 odluku kojom je proglasio Srpsko kulturno-prosvjetno društvo (SKPD) "Prosvjeta", sa sjedištem na Palama, za jedinog pravnog sljedbenika naziva i znaka ovog društva sa pravom korištenja u BiH.
April
mini|desno|200px|April iz manuskripta Très Riches Heures du Duc de Berry April je četvrti mjesec godine po julijanskom i gregorijanskom kalendaru. To je prvi od četiri mjeseca koji traje 30 dana, a drugi od pet mjeseci kraći od 31 dan. April se obično povezuje sa sezonom proljeća na sjevernoj hemisferi i jeseni na južnoj hemisferi, gde je sezonski ekvivalent oktobra na severnoj hemisferi i obrnuto.
Naziv ovog mjeseca je u vezi sa latinskim riječima aperire (otvoriti), apricus (sunčan), jer se tada otvara proljeće. A slavenski naziv u bosanskom jeziku je travanj, nazvan po travi koja se budi dolaskom proljeća.
Historija
April je bio drugi mjesec najranijeg rimskog kalendara, prije nego što je Januarius i Februarius dodao kralj Numa Pompilius oko 700. godine p.n.e.. Postao je četvrti mjesec kalendarske godine (godina u kojoj je redom prikazano dvanaest mjeseci) u vrijeme decemvira oko 450. godine p.n.e., kada je i njemu dato 29 dana. 30. dan je dodan tokom reforme kalendara koju je preduzeo Julije Cezar sredinom 40-ih godina p.n.e., a koja je proizvela julijanski kalendar.
Đurđevdan je dvadeset i treći u mjesecu; a Markovo veče je dvadeset četvrti dan sa praznovjerjem da će duhovi onih koji su osuđeni na smrt u toku godine biti viđeni kako prolaze u crkvu.
U Kini se simbolika zemlje od strane cara i prinčeva krvi odigrala u njihovom trećem mjesecu, što često odgovara aprilu.
Na slovenskom jeziku najučestalije tradicionalno ime je Mali traven, što znači mjesec kada biljke počinju rasti. Prvi put je zabilježena 1466. godine u Predstava u Škofjoj Loki.
Mjesec Aprilis je imao 30 dana; Numa Pompilius je napravio 29 dana; konačno je kalendarska reforma Julija Cezara ponovo bila duga 30 dana, što nije promijenjeno u kalendarskoj reviziji Augusta Cezara 8. p.n.e.. Osim toga, u španskoj koloniji, Las Islas Filipinas (danas poznatim kao Filipini), mjesec Aprilis imao je značajno značenje za život domorodaca jer je bio povezan s utjecajem Kineza tokom španjolskog kolonijalnog perioda. Važnost ovog aspekta za živote domorodaca ranije se povezivala sa događajem pod nazivom "Abril na Ikaw" jer je usko vezana za poznatog trgovca April Yu.
U starom Rimu, festival Cerealia održavao se sedam dana od sredine do kraja aprila, ali tačni datumi nisu sigurni. Feriae Latinae je također održana u aprilu, s različitim datumima. Ostale drevne rimske svečanosti uključuju Veneraliju (1. april), Megalesia (10-16. aprila), Fordicidia (15. aprila), Parilia (21. aprila), Vinalia Urbana (23. aprila), Robigalia (25. aprila) i Serapia (25. aprila), Floralija se održavala 27. aprila tokom republikanske ere, odnosno 28. aprila po julijanskom kalendaru, i trajala je do 3. maja. Međutim, ovi datumi ne odgovaraju modernom gregorijanskom kalendaru.
Kiša meteora Liridi se pojavljuje od 16. do 26. aprila svake godine, a vrhunac se obično javlja 22. aprila. Meteorska kiša Eta Aquariids se također pojavljuje u aprilu. Vidljiv je od otprilike 21. aprila do oko 20. maja svake godine sa vrhunskom aktivnošću 6. maja ili oko nje. Pi Pupidi se pojavljuju 23. aprila, ali samo u godinama oko datuma perihela matične komete. Virginidi takođe padaju na različite datume u aprilu.
"Aprilski dani" (journées d'avril) je naziv koji je u francuskoj historiji dodijeljen nizu ustanaka u Lyonu, Parizu i drugdje, protiv vlade Luja Filipa 1834., koji su doveli do nasilnih represivnih mjera i čuveno suđenje poznato kao procès d'avril.
Carica (knjiga)
Carica (Francuski: Impératrice) je roman francuske književnice Shan Sa, rođene u Parizu. Temelji se na biografiji kineske carice  Wu Zetian.
Radnja
Radnja se odvija u sedmom vijeku. Govori o životu djevojčice iz dinastije Tang koja nakon smrti njenog oca dospijeva u carsku Ginecej u Zabranjenom gradu i postaje jedna od hiljade konkubina. Zahvaljujući svojoj upornosti i jakoj volji ona uz pomoć spletki i nemilosrdnih ubistava ubistava na kraju od jedne konkubine postaje carica, a nakon smrti njenog muža i jedini vladar.
Velike strateške naučne misije
alt=The Hubble Space Telescope as seen from the departing Space Shuttle Atlantis.|mini| Svemirski teleskop Hubble dao je veliki doprinos u mnogim područjima svemirske nauke. Od njegovog lansiranja, Hubble je koštao oko 4,7 milijardi USD. NASA-ine velike strateške naučne misije ili velike strateške misije, ranije poznate kao Flagship misije ili Flagship klase, su najskuplje i najsposobnije NASA- ine svemirske letjelice. Glavne misije postoje u sve četiri divizije NASA-ine Direkcije za naučnu misiju: astrofizika, nauka o Zemlji, heliofizika i planetarne nauke.
"Veliki" se odnosi na proračun svake misije, obično najskuplju misiju u naučnoj disciplini. U odjeljenju za astrofiziku i odjeljenju za planetarne nauke velike strateške misije obično prelaze milijardu dolara. U Sektoru za nauku o Zemlji i odjelu za heliofiziku, velike strateške misije obično su veće od 500 miliona dolara. "Strateški" odnosi se na njihovu ulogu u unaprjeđivanju više strateških prioriteta navedenih u planovima kao što su Decenijska istraživanja.
Decenije 2020-tih. vidjet će dva planetarna lansiranja, rover Mars 2020 i Europa Clipper, i treće, Europa Lander proučavano je za moguće lansiranje već 2024. godine.
IC 235
IC 235 (također poznat kao IRAS 02300+2025, PGC 9698 i UGC 2016) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 403 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 0,40 (47 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (35 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 15. decembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1933
IC 1933 (također poznat kao ESO 155-25, IRAS 03242-5257 i PGC 12807) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 49 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 2,20 (31 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 14. oktobra 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Džozer
Nečeriket Džozer (u Torinskom kanonu poznat kao „Dsr-it“; Maneton ga naziva „Tosartos“) je, po mnogima, najpoznatiji faraon treće dinastije. Danas je Džozer poznat, prije svega, po tome što je za njega Imhotep izgradio šestostepenu piramidu u Sakari.
Maneton tvrdi da je Džozer vladao 29 godina, dok je po Torinskom kanonu vladao 19. Moguće je da je autor Torinskog kanona računao dvogodišnje popise stoke kao godine, tj. da je Džoser zapravo vladao 37 ili 38 godina. Veliki broj građevina koje su podignute za vreme njegove vladavine ide u prilog pretpostavci da je Džozer vladao bar 29 godina.
Džozer je bio sin posljednjeg kralja druge dinastije, Hasehemvija i kraljice Nimaetap. U kojem su odnosu bili Džozer i njegov nasljednik, Sehemhet, nije poznato.
Džozer je organizirao nekoliko vojnih ekspedicija na Sinajsko poluostrvo, kada je pokoreno lokalno stanovništvo. Također je slao ekspedicije koje su za cilj imale prikupljanje minerala kao što su tirkiz ili bakar. Moguće je da je Džozer ustanovio južnu granicu kod 1. katarakta.
Oko 2500 godina poslije Džozerove smrti, za vrijeme vladavine Ptolemeja V. Epifana, u oblasti prvoga katarakta, svećenici lokalnog božanstva Hnuma su istakli „Stelu gladi“, i tvrdili da ona potiče iz vremena Džozera. Stela je bila napravljena za vrijeme Ptolomejske dinastije, i zapravo je bila falsifikat, ali može poslužiti kao svjedočanstvo o tome koliko je Džozer i dalje bio značajan u svijesti Egipćana.
Grb Gruzije
Grb Gruzije usvojen je 1. oktobra 2004. Djelimično je baziran na srednjovjekovnom grbu gruzijske kraljevske porodice Bagrationi. Držači štita su dva uspravna lava. Štit na sebi ima "sv. Đorđa koji ubija aždahu", zaštitnika Gruzije. Iznad štita je kraljevska kruna Gruzije. Ispod se nalazi moto na gruzijskom "ძალა ერთობაშია" (Snaga leži u jedinstvu).
Konstantin VII Porfirogenet
Veći dio njegove vladavine je dominirao regentima: od 913. do 919. godine regent je bila njegova majka, dok je od 920. do 945. godine dijelio tron sa Romanom Lakapinom, čiju je kćerku Helenu oženio. Konstantin VII je najpoznatiji po četiri historijske knjige De Administrando Imperio, De Ceremoniis, De Thematibus i Vita Basilii. Imao je nadimak Purpurni zbog toga što je kao mali živio u purpurnoj sobi u carskoj palati koja je bila ukrašena porfirom, jer njegova majka Zoe nije bila udata za Leona u to vrijeme. Ipak, epitet mu je omogućio da istakne svoju poziciju kao legitimni sin, za razliku od ostalih koji su nasljeđivali tu titulu od rođenja.
Vladavina
thumb|350|lijevo|Car Konstantin VII sa majkom, caricom Zojom Konstantin je 911. krunisan za suvladara, ali poslije smrti oca nije postao car Bizanta. U periodu između 912. i 945. godine Konstantin je bio žrtva različitih dvorskih spletki i odvojen od prijestolja. Konstantin se 919. oženio Helenom, kćerkom Romana Lakapina koji je pokušavao da sebi i svojim sinovima osigura novu dinastiju na bizantskom carskom prijestolju. Konstantin je uspio 945. da se oslobodi Romanovih nasljednika i da preuzme carsku poziciju.
Konstantin VII Porfirogenit nije ostao upamćen po svojoj političkoj djelatnosti kao državnik među brojnim istaknutim carevima u Bizantu. Naslijedio ga je sin Roman II. Poznatiji je kao pisac djela kojima je ostavio u nasljeđe značajne historijske izvore. Iako je bio prvi nasljednik u Bizantu od rane mladosti radije se bavio kulturom i umjetnošću, a zanemarujući uobičajene dvorske intrige među svojom rodbinom. Konstantina VII. historija pamti po naučnoj i kulturnoj aktivnosti gdje je ostavio zapažene rezultate. Potisnut od državničke politike Konstantin je svoje zanimanje posvetio nauci i umjetnosti. U mladosti je stekao najbolje obrazovanje koje se moglo steći u Carigradu, a kasnije je oko sebe okupio učene ljude sa kojima je pisao djela enciklopedijskog karaktera po kojima se najbolje prepoznaje.
Najznačajnija djela za historiju jugoistočne Evrope su De administrando imperio (O upravljanju carstvom ili Spis o narodima); De thematibus (Spis o temama Bizantskog carstva); Vita Basilii (Život Vasilija); De caeremoniis (O ceremonijama Bizantskog carstva). Najznačajnije djelo je De administrando imperio, poznato u skraćenom navođenju u literaturi kao DAI. Djelo je nastalo između 949-955. U njemu je dat detaljan opis svih krajeva Bizantskog carstva. Najinteresantniji su podaci u poglavljima 29-36, koji govore o historiji jugoistoka Evrope do vremena Konstantina VII Porfirogeneta. U ovom djelu se nalazi i prvi spomen Bosne (u pisanoj formi) i njenih naseljenih gradova u historijskim izvorima (parafrazirano: a u Bosni se nalaze dva grada Katera i Desnik). U pravom smislu riječi to je rodni list srednjovjekovne bosanske države u historijskim izvorima.
Vozačka dozvola
Vozačka dozvola je osnovni dokument kojim vozač dokazuje da smije upravljati određenom vrstom i kategorijom motornog vozila. Kategorije motornih vozila kojima vozač ima pravo upravljati su pri izdavanju navedene u vozačkoj dozvoli. Za vrijeme upravljanja motornim vozilom, vozač je dužan sa sobom imati vozačku dozvolu i istu na zahtjev službene osobe pokazati.
Maksimalni brejk
mini|upright=1.0|[[Ronnie O'Sullivan postigao je 15 maksimalnih brejkova na profesionalnim turnirima, najviše od svih profesionalnih igrača.]] Maksimalni brejk (poznat i kao maksimum ili 147) u snukeru iznosi 147 poena, u normalnim okolnostima. Postiže se tako što se nakon svake od 15 crvenih kugli u jednoj posjeti stolu ubaci crna [15 x (1 + 7) = 120 poena], a zatim šest obojenih za dodatnih 27 poena (2 + 3 + 4 + 5 + 6 + 7). Najviše maksimalnih brejkova na profesionalnim takmičenjima ima Ronnie O'Sullivan (15). Brejkovi veći od 147 mogući su u slučaju tzv. slobodne kugle, što se desilo samo jednom na profesionalnim turnirima.
U snukeru "šestici" maksimalni brejk iznosi 75 (manji broj crvenih kugli znači manji broj prilika za ubacivanje crne), a u snukeru plus 210 poena (zbog dodatnih obojenih kugli). Međutim, on nikad nije postignut zbog udaljenosti ljubičaste kugle od crvenih.
Nagrade
Do 2010. godine na profesionalnim turnirima obično je postojala značajna nagrada za one koji postignu maksimalni brejk. Kao ekstreman slučaj, O'Sullivanovih 147 na SP 1997. donijelo mu je 165.000 £ (147.000 za maksimalni i 18.000 za najveći brejk na turniru). Međutim, ta nagrada ukinuta je od sezone 2010/11. Od sezone 2011/12. World Snooker uveo je sistem prenošenja nagrade s turnira na turnir. U dijelu turnira koji se prenosi na televiziji nagrada iznosi 5.000 £, a u kvalifikacijama za glavne rangirne turnire 500 £. Na turnirima iz PTC-serije nagrada iznosi također 500 £ (od 1/64 finala). Ako niko ne postigne 147, nagrada se prenosi na sljedeći turnir i uvećava za početnu vrijednost i tako dok je neko ne osvoji. U snukeru "šestici" samo najbrži maksimalni brejk dobija nagradu.
Na Welsh Openu 2016. O'Sullivan je porazio Barryja Pinchesa 4–1 u prvom kolu. U petom frejmu tog meča odbio je priliku da napravi maksimalni brejk, ubacivši ružičastu nakon pretposljednje crvene kugle i upotpunivši brejk od 146 poena. Kasnije je rekao da nagrada od 10.000 £ nije bila vrijedna 147-ice. Predsjedavajući World Snookera Barry Hearn nazvao je tu odluku "neprihvatljivom" i "neučtivom".
Najveći brejk nakon faula
Najveći mogući brejk u snukeru iznosi 155 poena. To se može desiti kad protivnik napravi faul, ali tako da ostavi protivnika snukerovanog na svih 15 crvenih kugli. Protivnik tada može nominirati bilo koju obojenu kuglu kao crvenu (slobodna kugla) i ona ima vrijednost crvene samo za taj udarac. Ubacivši slobodnu kuglu, pa zatim obojenu, a zatim sve crvene u kombinaciji s obojenim, a nakon toga sve obojene do ružičaste ili crne, igrač može napraviti brejk veći od 147 poena. Ako nakon slobodne kugle igrač ubaci crnu, a zatim sve crvene u kombinaciji s crnom, a onda šest obojenih, taj brejk iznosi 155 poena.
Bitka kod Midwaya
Pomorska bitka kod Midwaya odigrala se u junu 1942. godine između Japana i SADa i smatra se bitkom-prekretnicom na Tihom okeanu u drugom svjetskom ratu. mini|300px|Arhipelag Midway
Uvod
Japanska ofanziva u Pacifiku koja je počela nakon napada na Pearl Harbor u decembru 1941, bila je usmjerena protiv britanskih, holandskih i američkih kolonijalnih teritorija.
Strategija Japana bila je zauzeti velike prostore od Kine do Havajskih ostrva i zatim se postaviti u defanzivnu strategiju, dok Saveznicima ne bi ponestalo volje za ratom. Do juna 1942. godine, Japan je zauzeo gotovo sve planirane teritorije, osim Port Moresbeya na Novoj Gvineji što su Amerikanci spriječili bitkom u Koraljnom moru.
Midway
Za svoj slijedeći cilj japanske pomorsko-zračne snage odredile su atol Midway. Japanci su pretpostavljali da su bombarderi B-25 (koji su bombardirali Tokio u martu 1942.) možda došli upravo sa tih otoka (zapravo su poletjeli sa nosača aviona), ali je važniji dio plana bio privući američke nosače (koji su im srećom izmakli u Pearl Harbouru) te ih uništiti.
Kako bi svoj plan proveli što uspješnije, odlučeno je da se flota podijeli u nekoliko grupa. Sjeverna grupa imala je za zadatak napasti otoke Aleuti blizu Aljaske i time vezati najveći dio američkih pomorskih snaga. Ta grupa je u svom sastavu imala manje nosače aviona te je kao dodatni zadatak imala zauzimanje nekih aleutskih otoka. Glavne snage su naravno bile usmjerene prema Midawayu. Glavna udarna snaga bili su 4 velika naosača zrakoplova (Akagi, Hiryu, Kaga i Soryu) kojima je zapovijedao Nagumo. Uz to jedna grupa se sastojala od transportnih brodova koji su prevozili vojnike potrebne za napad na otok. Iza tih grupa plovila je još jedna u čijem sastavu je bio najveći ratni brod na svijetu Yamato na kojem je bio glavni japanski štab s Yamamotom na čelu. Cijelu akciju trebala je pratiti "radijska šutnja" kako Amerikanci ne bi doznali prave namjere Japanaca.
Međutim, Amerikanci su bili dobro upoznati s namjerama svojih neprijatelja, jer su uspjeli dekodirati japanske šifre i tako doznati da glavne japanske snage idu prema Midwayu. Amerikanci su zato prema otoku usmjerili svoju ratnu flotu kojom je zapovijedao admiral Spruance. Glavna snaga tog dijela flote bila su tri nosača zrakoplova - USS Enterprise, USS Hornet i USS Yorktown. Amerikanci su mogli računati i na ratne aerodrome na samom Midwayu pa su tako praktično glavne udarne snage protivnika bile izjednačene. Plan te flote bio je čekati na daljnoj strani Midwaya, dok se japanske snage ne pokažu i tada udariti svom zračnom snagom na vitalne nosače aviona.
Američki napad
4. juna 1942. Japanci su zračnim udarima uspjeli teško oštetiti aerodrome na Midwayu. Međutim, to je bio znak koji je trebao Amerikancima i oni su u napad na japanske nosače poslali torpedne avione i bombardere za obrušavanje. Japanski lovci Mitsubishi A6M uspješno su odbili napad i uništili gotovo sve torpedne avione.
Nagumo je shvatio da se u blizini Midwaya nalaze američki nosači pa je naredio da njegovi avioni umjesto bombama u drugom udarnom valu naoružaju torpedima. To se pokazalo fatalnom pogreškom, jer dok su Japanci na palubi na avione montirali torpeda, bombe, municiju i punili ih gorivom njihovim nosačima približili su se bombarderi za obrušavanje. Japanci tada nisu posjedovali radar na brodovima, pa nisu imali upozorenje za taj napad.
Neometani od japanskih lovaca američki bombarderi su se obrušili i bombama pogodili tri japanska nosača (Akagi, Kaga i Soryu) čije su palube bile pune aviona, torpeda, bombi i goriva. Došlo je do niza eksplozija i nosači su pretrpjeli teška oštećenja. Hiryu nije pogođen, jer je tada bio udaljen od ostala tri nosača.
Posljedice
Bitka je završila uvjerljivom pobjedom američkih snaga, o čemu je japanska javnost upoznata tek po završetku rata. Na sjeveru su Japanci osvojili otoke Kisku i Attu, gdje se dogodila i jedna manje poznata katastrofa za Japance. Jedan pilot lovca Zero pokušao je prisilno sletjeti, ali je poginuo kad se njegov avion zabio u močvarno tlo. Amerikanci su pronašli Zero i osposobili ga ponovno za letenje, te proučili njegove letne sposobnosti. Na temelju tih istraživanja, izradili su vlastiti lovac Hellcat F6F, koji je do kraja rata oborio oko 5000 japanskih aviona.
Japanci su izgubili oko 250 aviona i oko 120 pilota. Poginulo je i više od 2.000 mornara i mehaničara za održavanje aviona. Amerikanci su izgubili oko 150 aviona i nešto više pilota od Japanaca.
Većina historičara smatra da se ovom bitkom "slomila kičma" japanskim pomorsko zračnim snagama te da Japanci više nikada nisu ostvarili pobjedu u Drugom svjetskom ratu. To, naravno, nije tačno jer su Japanci još 1942. ostvarili nekoliko značajnih pobjeda u pomorsko-zračnim bitkama oko Guadalcanala (npr. Bitka kod Santa Cruza). Avijacija japanske kopnene vojske također je još uvijek bila netaknuta.
Europa Lander (NASA)
"Europa Lander" jeste NASA-in predloženi koncept astrobiološke misije za Europu, ledeni mjesec Jupitera. Finansira se i razvija kao vodeća misija, predviđen za lansiranje 2025. godine kako bi dopunio studije misije orbitera Europa Clipper i obavio analize na licu mjesta.
Ciljevi misije su potraga za biosignaturama plitko ispod površine, oko 10 cm, karakterizirati sastav neledenog materijala na toj dubini i odrediti blizinu tekuće vode i nedavno eruptiranog materijala u blizini lokacije lendera. mini| Koncept [[Laboratorija za mlazni pogon|JPL-a modula Europa Landera 2019. ]] mini|Umjetnički koncept NASA Europa Landera
Europa Clipper
Europa Clipper jeste buduća zasebno lansirana svemirska letjelica koja bi postavila temelj za misiju Europa Lander. Prije toga NASA je procjenjivala lansiranje orbitera i lendera zajedno, ali je snažna podrška Kongresa dovela do dodatnog prijedloga 2016., za zasebnu misiju iskrcavanja. Orbiter Clipper pružit će izvidničke podatke za karakterizaciju zračenja i pomoći u određivanju mjesta slijetanja.
Spisak bosanskohercegovačkih filmova
Hronološki spisak bosanskohercegovačkih filmova
1951.
1955.
1957.
1959.
1961.
1962.
1963. 1964.
1965.
1966.
1967.
1968.
1969. 1970.
1971.
1972.
1975.
1979.
1980.
1981.
1982.
1983.
1984.
1986.
1987.
1988.
1989.
1991.
1994.
1995.
1996.
2000.
2001.
2003.
2004.
2005.
2007.
2008.
2010.
2013.
2016.
2017.
2019.
2020. 2021.
Gimnastika na Olimpijskim igrama 1936 – karike
Takmičenje na karikama na OI 1936. u Berlinu održano je 10-11. augusta.
Zapadnoukrajinska Narodna Republika
Zapadnoukrajinska Narodna Republika ili Zapadnoukrajinska Nacionalna Republika, od januara 1919. Zapadna Oblast Ukrajinske Narodne Republike, bila je kratkotrajna republika koja je postojala od novembra 1918. do jula 1919. u istočnoj Galiciji. Obuhvatala je gradove Lavov, Ternopil, Kolomiju, Drohobič, Borislav, Stanislaviv (danas Ivano-Frankivsk) i desnu obalu Przemišl, a smatrala je svojima i dijelove Bukovine i Karpatske Rusine. Politički, Ukrajinska nacionalna demokratska stranka (preteča međuratnog Ukrajinskog nacionalnog demokratskog saveza) dominirala je zakonodavnom skupštinom, vodeći se različitim stepenima grkokatoličke, liberalne i socijalističke ideologije. Među ostalim zastupljenim strankama bile su Ukrajinska radikalna stranka i Kršćanska socijalna stranka.
Grb Zapadnoukrajinske narodne republike bio je azurni, zlatni lav koji je divljao na polju plave boje. Boje zastave bile su plava i žuta.
Pozadina
Rezerve nafte u blizini Lavova kod Drohobiča i Borislava u gornjem dijelu Dnjestra bile su među najvećima u Evropi. Željezničke veze sa Ukrajinom (pod ruskom upravom) i Rumunijom bile su slabe: Brodi na liniji od Lavova prema gornjoj rijeci Stir, od Podwoloczyske na liniji od Ternopilja do Proskurova (sada Kmeljnitski) u Podoliju, kao i linija duž Pruta iz Kolomyia (Kolomca) do Černivaca u Bukovini.
Tako je postavljena pozornica za sukob između Zapadnoukrajinske Narodne Republike i Poljske.
Nezavisnost i borba za egzistenciju
Zapadno-ukrajinska narodna republika proglašena je 1. novembra 1918. Ukrajinska nacionalna rada (vijeće koje se sastojalo od svih ukrajinskih predstavnika iz oba doma austrijskog parlamenta i iz provincijskih dijeta u Galiciji i Bukovini) planirala je proglasiti Zapadnoukrajinsku Narodnu Republiku 3. novembra 1918. godine, ali je pomakla datum prema naprijed na 1. novembar zbog izvještaja da je poljski odbor za likvidaciju trebao preći iz Krakova u Lavov. Ubrzo nakon što je republika proglasila nezavisnost od Austro-Ugarske, u Lavovu se dogodio narodni ustanak, gdje su većina stanovnika bili Poljaci koji nisu željeli biti dio nepoljske države. Nekoliko sedmica kasnije pobunjeni Poljaci Lavova dobili su podršku Poljske. Na 9. novembar poljske snage su pokušale iznenadno zauzeti naftna polja Drohobič, ali su potisnute natrag, gdje su ih Ukrajinci nadjačali. Nastali zastoj pokazao je kako su Poljaci zadržali kontrolu nad Lavovom i uskim pojasom zemlje oko željeznice koja je grad povezivala s Poljskom, dok je ostatak istočne Galicije ostao pod nadzorom Zapadnoukrajinske Nacionalne Republike.
U međuvremenu, dvije manje države neposredno zapadno od Zapadnoukrajinske Narodne Republike također su proglasile nezavisnost kao rezultat raspada Austro-Ugarske.
Sporazum o ujedinjenju Zapadne Ukrajine s ostatkom Ukrajine sklopljen je već 1. decembra 1918. Vlada Zapadnoukrajinske Narodne Republike službeno se ujedinila s Ukrajinskom Narodnom Republikom 22. januara 1919. godine, nakon čega je prva bila poznata kao Zapadna oblast Ukrajinske Narodne Republike. Međutim, ovo je uglavnom bio simboličan čin.
Budući da je Zapadna Ukrajina imala drugačiju tradiciju u svojim pravnim, socijalnim i političkim normama, trebala je biti autonomna u okviru ujedinjene Ukrajine. Nadalje, zapadni Ukrajinci zadržali su vlastitu ukrajinsku galicijsku vojsku i vladinu strukturu. Uprkos formalnoj uniji, Zapadnoukrajinska Republika i Ukrajinska Narodna Republika borile su se u odvojenim ratovima. Prva je bila zaokupljena sukobom s Poljskom, dok se druga borila sa sovjetskim i ruskim snagama.
Odnosi između Zapadnoukrajinske Narodne Republike i Kijeva bili su pomalo zategnuti. Vodstvo prvih imalo je tendenciju da bude konzervativnije u orijentaciji. Dobro upućeni u kulturu austrijskog parlamentarnog sistema i uredan pristup vladi, gledali su na socijalistički revolucionarni stav svojih vršnjaka sa sjedištem u Kijevu s određenom zabrinutošću da će se socijalni nemiri na Istoku proširiti na Galiciju. Isto tako, zapadnoukrajinske trupe bile su discipliniranije, dok su ukrajinske narodne armije u Kijevu bile haotičnije i sklonije vršenju pogroma čemu su se zapadni Ukrajinci aktivno suprotstavljali. Loša disciplina u kijevskoj vojsci i neposlušnost njenih oficira šokirali su galicijske delegate poslane u Kijev.
Nacionalni pokret u zapadnoj Ukrajini bio je jak kao i u drugim istočnoevropskim zemljama, a ukrajinska vlada uspjela je mobilizirati preko 100.000 ljudi, od kojih je 40.000 bilo spremno za borbu. Ludwik Mroczka piše da su, uprkos snazi ukrajinskih nacionalističkih snaga, dobili malo podrške i entuzijazma od lokalnog ukrajinskog stanovništva, općenito je stav bio ravnodušan, a muško ukrajinsko stanovništvo često je pokušavalo izbjeći službu u svojoj vojsci. Tokom poljsko-ukrajinskog rata, vojska Zapadnoukrajinske Narodne Republike uspjela je zadržati Poljsku približno devet mjeseci, ali do jula 1919. poljske snage zauzele su veći dio teritorije koje je Zapadnoukrajinska Narodna Republika tvrdila da posjeduje.
Izgnanstvo i diplomatija
Dio poražene vojske pronašao je utočište u Čehoslovačkoj i tamo postao poznat pod imenom Ukrajinská brigáda (na češkom), dok je veći dio vojske, koji se sastojao od oko 50.000 vojnika, prešao na teritoriju Ukrajinske Narodne Republike i nastavio borbu za neovisnost Ukrajine tamo.
U julu 1919. Zapadnoukrajinska Narodna Republika uspostavila je vladu u egzilu u gradu Kamianets-Podilskyi. Odnosi između prognane zapadnoukrajinske vlade i vlade sa sjedištem u Kijevu nastavili su se pogoršavati, dijelom i zato što su zapadni Ukrajinci Poljake doživljavali kao glavnog neprijatelja (s Rusima kao potencijalnim saveznikom), dok je Symon Petliura u Kijevu Poljake smatrao potencijalnim saveznikom protiv njegovih ruskih neprijatelja. Kao odgovor na diplomatske pregovore kijevske vlade s Poljskom, zapadnoukrajinska vlada poslala je delegaciju u sovjetsku 12. armiju, ali je na kraju odbila sovjetske uvjete za savezništvo. U augustu 1919. godine, Kost Levitski, šef zapadnoukrajinskog državnog sekretarijata, predložio je savez sa Bjelorusima Antona Denikina koji bi podrazumijevao zagarantovanu autonomiju unutar ruske države. Zapadnoukrajinske diplomate u Parizu tražile su kontakt s ruskim kolegama u tom gradu. Bjelorusi su imali različita gledišta na ovaj predloženi savez. S jedne strane, bili su oprezni prema galicijskoj rusofobiji i zabrinuti zbog učinka takvog saveza na njihov odnos s Poljskom. S druge strane, Rusi su poštovali disciplinu i obuku galicijskih vojnika i shvatili su da će sporazum sa zapadnim Ukrajincima lišiti ukrajinsku ukrajinsku narodnu armiju u Kijevu, u ratu s ruskim bijelima, svojih najboljih vojnika. U novembru 1919. ukrajinska galicijska vojska, bez odobrenja njihove vlade, potpisala je prekid vatre sa Bjelorusima i stavila vojsku pod bjelorusku vlast. U razgovoru s vladom Kijevske uprave, zapadnoukrajinski predsjednik Petruševič tvrdio je da će Bjelorusi ionako biti poraženi, ali da će savezništvo s njima ojačati odnose sa zapadnim silama, koje su podržavale Bjeloruse, i pomoći ukrajinskim vojnim snagama u njihovoj kasnijoj borbi protiv pobjedničkih Sovjeta. Takve je argumente osudio Petliura. Kao rezultat toga, Petruševič je prepoznao da zapadnoukrajinska vlada više ne može sarađivati s direkcijom Petliure, a 15. novembra vlada Zapadnoukrajinske narodne republike otputovala je u progonstvo u Beč.
Varšavski ugovor (1920)
U aprilu 1920, Józef Piłsudski i Symon Petliura su se u Varšavskom ugovoru dogovorili o granici na rijeci Zbruch, službeno priznajući poljsku kontrolu nad spornim teritorijem istočne Galicije. U zamjenu za pristanak na granicu duž rijeke Zbruch, priznajući nedavne poljske teritorijalne dobitke u zapadnoj Ukrajini, kao i zapadne dijelove Volhynian Governorate, guvernorata Kholm i drugih teritorija (Član II), Poljska je priznala Ukrajinsku Narodnu Republiku kao nezavisnu država (član I) s granicama kako su definirane članovima II i III i pod vodstvom otamana Petliure.
Ni poljska vlada u Varšavi ni prognana zapadnoukrajinska vlada nisu se složile s ovim ugovorom.
Autonomni status
Zapadni Ukrajinci nastavili su pritiskati svoje interese tokom pregovora nakon Prvog svjetskog rata na Pariškoj mirovnoj konferenciji. Ti su napori na kraju rezultirali time da je Liga naroda 23. februara 1921. proglasila da Galicija leži izvan teritorija Poljske, da Poljska nema mandat da uspostavi administrativnu kontrolu u toj zemlji i da je Poljska samo okupatorska vojna sila Istočne Galicije, čiju će sudbinu odrediti Vijeće ambasadora u Ligi nacija.
Nakon dugog niza daljih pregovora, 14. marta 1923. odlučeno je da se istočna Galicija uključi u Poljsku "uzimajući u obzir da je Poljska prepoznala da etnografski uslovi u pogledu istočnog dijela Galicije u potpunosti zaslužuju njen autonomni status". Tada se raspala vlada Zapadnoukrajinske Narodne Republike, dok je poljska vlada odustala od obećanja autonomije istočnoj Galiciji.
Poštanske marke
desno|mini|168x168piksel| Prva poštanska marka Zapadnoukrajinske Narodne Republike is 1918 <tt>(MiNr: 1/a)</tt> Republika je tokom svog kratkog postojanja izdala 66 vrsta poštanskih maraka, od kojih su sve, osim prvih pet iz jula 1918. i zadnje iz 1919. godine, preštampane postojeće marke Ruskog Carstva. Prva serija je izašla u junu 1918. sa pet motiva sa nominalnim vrijedostima 10, 20, 30, 40 i 50 šahiva u bojama žutosmeđa, tamnosmeđa, ultramarin i pruskoplava, zelena i tamnozelena, te crvena i roza. Marke su tiskane bez nazubljenja, a 1919. godine su izdate za nazubljenjem L 11½ u tiražu 40.000 kompleta.
Sredska
Sredska je naselje Sredačke župe kod Prizrena.
Sredska, sa svojih sedam zaselaka, nalazi se u središnjem dijelu Sredačke Župe na magistralnom putu Prizren - Brezovica. Po njemu je Župa i dobila ime. Selo je relativno razbijenog tipa i u njemu žive Srbi. Planinski uslovi života (selo se prostire na padinama Šar planine), omogućili su jedino bavljenje stočarstvom. Malo površina bilo je pod voćnjacima.
Historija
1970-1999 je većina stanovnika radila u Prizrenu, gdje su se uglavnom školovali i mladi.
1999. u junu (kraj NATO kampanje) svi stanovnici napuštaju selo.
Više od tri godine u selu nije bilo života. Mnoge kuće su opljačkane i zapaljene.
2003. je planom povratka ICMC obuhvaćen i ovaj dio Kosova i Metohije. Povratnici u Sredsku popravljaju svoje kuće, pojedinci čekaju da im se izgrade nove u okolnim zaseocima.
Po riječima povratnika, želja za povratkom postoji, ali se proces veoma sporo odvija. U selu nema televizijskog signala, po štampu i namirnice mora se u susjedno Rečane.
Ambulanta je trenutno smještena u zgradi Lovačkog doma i radi ponedeljkom i četvrtkom. Prostorije Lovačkog doma koriste se i kao privremeni smještaj za povratnike, čije kuće još nisu izgrađene.
Toponimi
Sredska
Stanovništvo
Ukupno: 100 [Srbi 100%]
Također pogledajte
Sredačka župa
Bosanskohercegovački dinar
Bosanskohercegovački dinar je naziv za valutu koja je bila službena u Republici Bosni i Hercegovini kao i Bosni i Hercegovini do 1998. godine. U opticaj je uveden 1992. i koristio se do 1998. kada je zamijenjen Konvertibilnom markom.
Pozadina
Kao jedan od rezultata političke krize koja je zadesila bivšu Jugoslaviju javlja se i između ostalog i hiperinflacija. U to doba, 1988. godine najviša denominacija dinara je bila 50.000 dinara a već sljedeće godine 2.000.000 dinara. Reformom iz 1990. godine jedan novi dinar je mijenjan za 10.000 starih dinara. Raspadom Jugoslavije i pod prijetnjom hiperinflacije, koja je kasnije zadesila Srbiju i Crnu Goru, vlada Republike Bosne i Hercegovine odlučuje se za uvođenje bosanskohercegovačkog dinara. Uvođenje nove valute od strane nezavisne države je osim ostalih razloga bio i jedan od činova suverenosti.
Prva serija sa dodatnim žigom
Bosanskohercegovački dinar bio je u opticaju uglavnom na području pod kontrolom Armije RBiH (Sarajevo...), tako da značaj ove valute nije nikad bio na čitavom području BiH i u nekim područjima upotrebljavali su se jugoslavenski dinari sa raznim žigovima, kao i bosanskohercegovački dinari koji su bili specifični po tome da su vrijedili samo u nekim područjima (Travnik).
Druga serija
Od 1992-1994. godine vrijede apoeni, koji su zamijenjeni 1994. godine sa apoenima tzv. novog dinara po odnosu 10.000 starih dinara = 1 dinar. Ove novčanice na poleđini imaju tadašnji grb sa ljiljanima, kao i stari most u Mostaru. Svi apoeni su bili ružičaste boje na bijelom papiru iste veličine.
U to vrijeme se u dijelu BiH koji je većinski naseljen Hrvatima koristi hrvatski dinar, a na području Republike Srpske dinar Republike Srpske, koji je kasnije zamjenjen jugoslavenskim dinarom.
Nanobiotehnologija
Nanobiotehnologija, bionanotehnologija i nanobiologija su termini koji se odnose na ukrštanje nanotehnologije i biologije. S obzirom da je tema koja se pojavila tek nedavno, bionanotehnologija i nanobiotehnologija služe kao pokrivni pojmovi za različite srodne tehnologije.
Grb Kazahstana
Grb Kazahstana postoji od raspada Sovjetskog saveza 26. decembra 1991. godine. Grb je kružnog oblika, a korištene boje su plava i žuta. Plava predstavlja boju neba a žuta je simbol zemljoradnje koja je cvjetala u sovjetsko vrijeme. Na ivicima grba su dva krilata jednoroga koji gledaju jedan od drugog. Na vrhu grba nalazi se zvijezda koja simbolira povezanost Kazahstana sa socijalizmom. Na donjem dijelu je moto, istovremeno i ime države "ҚA3AҚCTAH" Na sredini je šangrak, kruna kazahstanskih jurti. Šangrak simbolira bogatstvo tradicije i nadu u bolju budućnost.
NGC 3517-2
NGC 3517-2 (također poznat kao MCG 10-16-57 i PGC 33532) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 381 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,50 (55 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (22 hiljade sg).
Evo Morales
Juan Evo Morales Ayma (rođen 26. oktobra 1959.) je bolivijski političar i bivši kokalero aktivista koji se zalagao za slobodni uzgoj i konzumiranje koke na javnim mjestima. Na dužnosti predsjednika Bolivije je od 2006. do 2019. Smatra se prvim predsjednikom zemlje koji dolazi iz redova starosjedilačkog stanovništva, a njegova administracija se usredsredila na provedbu socijalističke politike, smanjenje siromaštva i borbu protiv utjecaja Sjedinjenih Država i multinacionalnih korporacija u Boliviji. Evo Morales je socijalista po svom političkom angažmanu i šef je stranke Pokret za socijalizam (MAS).
NGC 3517-2
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Evo Morales
Rođen je u indijanskoj porodici Ajmara koja se izdržavala poljoprivrednim radovima u mjestu Isallawi, kantonu Orinoca, Morales je stekao osnovno obrazovanje prije obavezne vojne službe, a 1978. godine preselio se u provinciju Chapare. Uzgajajući koku i postajući sindikalista, on je postao istaknut u ujedinjenim sindikatima Bolivije poznatim pod imenom campesino ("seoski radnici"). U tom svojstvu sudjelovao je u borbi protiv pokušaja SAD-a i ranijih bolivijskih režima u iskorjenjivanju uzgoja i konzumiranja koke kao dijela rata protiv droge, osuđujući ih kao imperijalističko kršenje domorodačke andske kulture. Njegovo učešće u protestima protiv vladine direktne akcije dovelo je do mnogobrojnih hapšenja. Morales je ušao u izbornu politiku 1995. godine, a postao je vođa stranke Put ka socijalizmu (MAS-a) i izabran je u Kongres Bolivije 1997. Zajedno s populističkom retorikom, njegova kampanja usredotočila se na pitanja koja pogađaju autohtone i siromašne zajednice, zalažući se za zemljišnu reformu i preraspodjelu bogatstva plina. Privukao je pažnju na sebe prilikom podrške protestima usljed privatizacije i naglog rasta cijena vode u četvrtom po veličini gradu u Boliviji, Cochabambi, kao i njegovom protivljenju privatizaciji izvora prirodnog gasa u Boliviji. Zbog svega ovoga izbili su sukobi koji su kasnije uslijedili. Godine 2002. izbačen je iz bolivijskog kongresa zbog ohrabrivanja antivladinih demonstranata, iako je na tim izborima te godine bio drugi po broju glasova.
Morales je hvaljen u svijetu zbog značajnog smanjenja siromaštva i nepismenosti u Boliviji i međunarodno je odlikovan raznim nagradama. Njegove pristalice hvalile su ga kao borca za starosjedilačka prava, antiimperijalizam i ekologizam. Njegovi brojni ljevičarski, starosjedilački i ekološki kritičari optuživali su ga da nije uspio iskoristiti mnoge vrijednosti koje je podržavao, a protivnici su ga optužili da je pretjerano radikalan i autoritaran, te su tvrdili da njegova odbrana uzgoja i konzumiranja koke doprinosi ilegalnoj proizvodnji kokaina u Boliviji.
Literatura
Crabtree, John; Chaplin, Ann (2013). Bolivia: Processes of Change. London and New York: Zed Books. ISBN 978-1-78032-377-0.
Hepatoćelijski karcinom
Hepatoćelijski karcinom (HCC) je najčešći tip primarnog karcinoma jetre kod odraslih i još je najčešći uzrok smrti kod ljudi sa cirozom. HCC je treći vodeći uzrok smrti od raka u svijetu.
Znakovi i simptomi
Većina slučajeva HCC javlja se kod ljudi koji već imaju znakove i simptome hronične bolesti jetre. Mogu se manifestirati ili sa pogoršanjem simptoma ili mogu biti bez simptoma u vrijeme otkrivanja raka. HCC se može pokazati nespecifičnim simptomima, kao što su bol u trbuhu, mučnina, povraćanje ili osjećaj umora. Neki simptomi koji su više povezani sa oboljenjem jetre uključuju žutu kožu (također nazvana žutica), oticanje abdomena zbog tečnost u trbušnoj šupljini, lahke modrice od abnormalnosti zgrušavanja krvi, gubitak apetita, nenamjeran gubitak težine, bol u trbuhu, mučnina, povraćanje ili osjećaj umora.