cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Placentni sisari
Potpodjela
Analiza prisutnosti/odsustva obrazaca retropozona pružila je brzo, nedvosmisleno sredstvo za otkrivanje evolucijske historije organizama: to je rezultiralo revizijom klasifikacije placentalija. Sada se smatra da postoje tri glavne poddijela ili loze sisara s placentom: Boreoeutheria, Xenarthra i Afrotheria, a svi su se razlikovali od zajedničkih predaka.
Redovi današnjih sisara sa placentom u ove tri grupe
Tačan odnos između ove tri loze još uvijek je predmet rasprave o četiri različite hipoteze s obzirom na to koja je skupina bazna ili je prvo divergirana od drugih placentnih sisara. Te hipoteze su Atlantogenata (bazna Boreoeutheria), Epitheria (bazna Xenarthra), Exafroplacentalia (bazna Afrotheria) i hipoteza koja podržava skoro istovremeno divergiranje. Procjene vremena divergencije između ove tri placentalijske grupe kreću se od prije 105 do 120 miliona godina, ovisno o tipu analizirane DNK (npr. jedarnarna ili mitohondrijska) i variranja interpretacije paleogeografskih podataka.
Kladogram je utemeljen preama Amrine-Madsen, H. et al. (2003) and Asher, R. J. et al. (2009)
Genomika
U 2020., genom je sekvenciran za najmanje jednu vrstu u svakom postojećem redu placentalija i u 83% porodica (105 od 127 postojećih placentnih porodica).
Evolucija
Pravi posteljičari su možda potekl iz kasne krede, prije oko 90 milona godina, ali najraniji neosporni fosili su iz ranog paleocena, prije oko 66 miliona godina, nakon događaja izumiranja u kredi i paleogenu. Smatralo se da je vrsta  Protungulatum donnae  matična ungulata poznati kao 1 metar iznad granica krede i paleogena, u geološkom sloju koji označava događaj izumiranja kredno-paleogenskog izumiranja i Purgatorius, prethodno smatran matičnim primatom, pojavljuje se ne više od 300 000 godina nakon granice kreda-paleogen. Brza pojava posteljica nakon masovnog izumiranja na kraju krede sugerira da je grupa već nastala i prošla početnu diverzifikaciju u kasnoj kredi, kako sugeriraju molekulski satovi. Loze koje su vodile do grupa Xenarthra i Afrotheria vjerovatno su nastale prije oko 90 miliona godina, a Boreoeutheria je imala početnu diverzifikaciju prije oko 70-80 miliona godina, proizvodeći loze što bi na kraju dovelo do modernih primata, glodara, Insectivora, Artiodactyla i Carnivora.
Međutim, moderni članovi placentnih redova porijeklom su iz paleogena, prije oko 66 do 23 miliona godina, odnosno nakon događaja izumiranja kreda-paleogen. Čini se da je evolucija krunskih redova poput modernih primata, glodara i mesojeda dio adaptivne radijacije koja se dogodila dok su sisari brzo evoluirali da iskoriste ekološke niše koje su ostale otvorene kada je nestala većina dinosaura i drugih životinja nakon udara Chicxulub asteroida. Kako su zauzimali nove niše, sisari su brzo povećavali veličinu tijela i počeli preuzimati velike niše biljojeda i velikih mesoždera, koje su desetkacijom dinosaura ostale otvorene. Sisari su također koristili niše koje dinosauri nikada nisu dotakli: na primjer, šišmiši su razvili letenje i eholokaciju, omogućavajući im da budu visoko efikasni noćni, zračni insektivori; kitovi su prvo dobili slatkovodna jezera i rijeke, a zatim se preselili u okeane. U međuvremenu su primati stekli specijalizirane hvatajuće udove i stopala, koja su im omogućavala da hvataju grane, i velike oči sa pronicljivijim vidom koje su im omogućavale da se hrane u mraku.
U Africi je grupa Afrotheria doživjela veliku adaptivnun radijaciju, što je dovelo do pojavw slonova, slonovskih rovki, tenreka, zlatnih krtica, aardvarksa i morskih krava. U Južnoj Americi, dogodila se slična radijacija geupe Xenarthra, što je dovelo do modernih ljenjivaca, mravoreda i armadilosa, kao i do izumrlih ljenjivaca i gliptadonta. Ekspanzijom u Lauraziju dominirala je grupa Boreoeutheria, koja uključuje primate i glodare, insektivore, mesojede, perajare i artiodactyla. Te su se grupe proširile izvan jednog kontinenta, kada su se stvorili kopneni mostovi koji su povezivali Afriku s Evroazijom i Južnu Ameriku sa Sjevernom Amerikom.
Šumarice
thumb|Anemone blanda thumb|Anemone × lipsiensis thumb|240px|Anemona coronaria thumb|Anemone montana (sin. Pulsatilla montana) thumb|Anemone x hybrida thumb|Anemone nikoensis thumb|Anemone multifida thumb|Anemone hortensis thumb|Anemone albana (sin. Pulsatilla albana) thumb|Anemone apennina Šumarice (lat. Anemone) su rod zeljastih trajnica iz porodice Ranunculaceae, red Ranunculales razred Magnoliopsida, sa  172 priznate vrste. Naziv potiče od grčke riječi anemos = vjetar.
Anemone žive u umjernim i hladnim klimatima. U Bosni i Hercegovini i susjenim balkanskim zemljama najćešće su Anemone hepatica, Anemone hortensis, Anemone ranunculoides i  A. sylvestris.
NGC 5937
NGC 5937 (također poznat kao IRAS 15281-0239, MCG 0-40-1 i PGC 55281) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 129 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmija. Najveći prečnik je 1,90 (71 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (41 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Linija opskrbe
Upravljanje lancem vojnih nabavki je međufunkcionalni pristup nabavci, proizvodnji i isporuci proizvoda i usluga za vojne materijalne aplikacije. Vojno upravljanje lancem snabdijevanja uključuje potdobavljače, dobavljače, interne informacije i tok sredstava.
Snabdijevanje
Snabdijevanje je nabavka, distribucija, održavanje dok su u skladištu i spašavanje zaliha, uključujući određivanje vrste i [ [količina]] zaliha. Faza proizvodnje vojnog snabdevanja proteže se od utvrđivanja rasporeda nabavki do prihvatanja gotovih zaliha od strane vojne službe. Potrošačka faza vojnog snabdevanja proteže se od prijema gotovih zaliha od strane vojnih službi, preko izdavanja za upotrebu ili potrošnja.
Lanac snabdevanja
Lanac snabdijevanja su povezane aktivnosti povezane sa obezbeđivanjem materijala iz faze sirovina do krajnjeg korisnika kao gotovog dobra. Kontrola snabdijevanja je proces kojim se stavka zaliha kontrolira unutar sistema snabdijevanja, uključujući zahtjeve, prijem, skladištenje, kontrolu zaliha, pošiljku, odlaganje, identifikaciju i računovodstvo. Mjesto snabdijevanja je lokacija na kojoj se nalaze i izdaju zalihe, usluge i materijali. Ove lokacije su privremene i mobilne, obično su zauzete do 72 sata.
Logistika
Vojna logistika je nauka o planiranju i izvođenju kretanja i održavanja oružanih snaga. U svom najsveobuhvatnijem smislu, oni aspekti vojnih operacija koji se bave:
Logistika naspram upravljanja lancem nabavke
Glavna razlika između koncepta logističkog upravljanja i upravljanja lancem nabavke je nivo prikupljenih informacija, procesima, analizom i korištenjem za donošenje odluka. Organizacija sa sjedištem u SCM-u ne samo da ima zabrinutosti za svoje neposredne klijente, već također upravlja i predviđa faktore koji direktno ili indirektno utiču na njihovog dobavljača ili dobavljače ili na njihovog klijenta ili klijente. Ako izuzmemo ovaj dio informacija iz modela lanca opskrbe onda možemo vidjeti dio logističkog upravljanja u poslovanju.
Ograničenja vojnog lanca snabdevanja
Za razliku od standardne prakse upravljanja lancem snabdijevanja širom sveta, neki glavni koncepti nisu podržani u vojnom domenu. Naprimjer, model "baš na vrijeme" (JIT) naglašava držanje manje (ili nikakvih) zaliha, dok u vojnim lancima nabavke, zbog visokih troškova zaliha (potencijalno dovodeći živote u opasnost), držanje ogromnih zaliha je prihvatljivija praksa. Neki od primjera su deponiranje municije i skladištenje nafte.
Isto tako, vojni proces nabavke ima mnogo drugačije kriterije od normalnog procesa poslovne nabavke. Vojne potrebe zahtijevaju pouzdanost snabdijevanja tokom mira i rata, u poređenju sa faktorima cijene i tehnologije.
Red Bull RB11
Red Bull RB11 je bolid Formule 1 koji je dizajnirao Adrian Newey za Infiniti Red Bull Racing za sezonu 2015. Vozili su ga Daniel Ricciardo i Daniil Kvjat, koji je unaprijeđen iz sestrinske ekipe Scuderia Toro Rosso nakon što je četverostruki svjetski prvak Sebastian Vettel najavio odlazak iz Red Bull Racinga u Ferrari.
Automobil je predstavljen 1. februara 2015. na stazi u Jerezu.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
NGC 3068B
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nelson Piquet
Nelson Piquet Souto Maior (17. august 1952. godine, Rio de Janeiro, Brazil), poznat kao Nelson Piquet, je bivši brazilski vozač Formule 1 i biznismen. Nakon prestanka aktivne karijere, rangiran je među najveće vozače Formule 1 prema raznim motosport anketama.
Nakon kratke karijere u tenisu, prije nego što je izgubio interes za sport, Piquet se počeo baviti kartingom pri čemu je u početku krio svoj identitet kao bi spriječio da otac sazna za ovaj njegov hobi. U sezoni 1971-72 postao je brazilski karting prvak a 1976. godine osvaja i prvenstvo u Formuli Vee. Na savjet Emersona Fittipaldija, odlazi u Evropu te u sezoni 1978. godine osvaja rekordan broj pobjeda oborivši dotadašnji rekord Jackiea Stewarta. Iste godine ostvario je svoj debi u Formuli 1 sa Ensign timom a vozio je i za McLaren i Brabham. 1979. godine započeo je karijeru u Formuli 1 vozeći za ekipu Brabham. Karijeru je završio 1991. godine a trenutno vodi nekoliko firmi u Brazilu a istovremeno je i menadžer svom sinu, također vozaču Formule 1, Nelsonu Piquetu Jr..
Rane godine i karijera
Rođen je u Rio de Janeiro, kao četvrto dijete u porodici. Njegov otac Estácio Gonçalves Souto Maior je bio brazilski političar te su se 1960. godine preselili u novi brazilski glavni grad Braziliju. Piquet je imao dva brata, Alexisa i Geraldo i sestru Genusu. Sa karting utrkama Piquet je počeo u dobi od 14 godina ali pošto nije imao očevo odobrenje za to, koristio je djevojačko prezime svoje majke Piquet (koja je bila francuskog porijekla) kako bi sakrio svoj stvarni identitet. Otac ga je forsirao da postane teniser te je na osnovu toga dobio i stipendiju za školovanje u Atlanti. Tenis je počeo igrati sa 11 godina i u kratkoj karijeri je slovio kao dobar igrač ali je bio mišljenja da to nije dovoljno uzbudljiv sport za njega te se posvetio moto utrkama.
Brabham (1979. - 1985.)
Svoju posljednju utrku u sezoni 1978., Piquet je odvezao za ekipu Brabha. Startao je kao 14. a utrku završio na 11. mjestu. U istoj ekipi je proveo period do 1985. godine.
Kostanje
Kostanje je naseljeno mjesto u sastavu grada Omiša, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Omiš.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Kostanje je imalo 572 stanovnika.
Napomena: ''U 1869. sadrži podatke za naselja Seoca i Smolonje.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Kostanje je imalo 775 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Svjetski kup u biatlonu
mini|desno|[[Sandrine Bailly, Kati Wilhelm i Albina Ahatova]] Svjetski kup u biatlonu je niz takmičenja u biatlonu, koja se organiziraju u zimskom periodu pod okriljem Međunarodnog biatlonskog saveza (IBU). Prvo službeno takmičenje održano je u konkurenciji muškaraca 1978, a u ženskoj 1987. Osim vrednovanja u ukupnom plasmanu, od 1998. vode se rezultati i određuju pobjednici u pojedinim disciplinama, kao i u Kupu nacija, tabeli sa zbirom svih bodova po nacionalnim biatlonskim savezima.
Organizacija
Svjetski kup sastoji se od 9 takmičenja, na kojima se održavaju utrke u najmanje dvije, obično tri discipline. U sezoni se prosječno održavaju 22 pojedinačne i 4 štafetne utrke. Za Svjetski kup boduju se i takmičenja na Zimskim olimpijskim igrama, kao i na svjetskim prvenstvima. U usporedbi s prvim godinama kupa, broj takmičenja postepeno se povećavao, sve do sezone 2008/09, kad je u kalendaru bilo 10 takmičenja, nakon čega je IBU, zbog protesta trenera, smanjio broj na trenutnih devet.
Kvalifikacioni kriteriji
Za nastup u pojedinačnoj utrci i štafeti u Svjetskom kupu, te na Svjetskim prvenstvima i Olimpijskim igrama, potrebno je ostvariti određene kvalifikacione kriterije, koji se odnose na tekuću i proteklu sezonu Kupa. Biatlonac stječe pravo nastupa u kupu, ako u sprintu ili pojedinačnoj utrci u Evropskom kupu ili na Evropskom prvenstvu, ostvari vrijeme, koje prosječno vrijeme trojice prvoplasiranih, ne prelazi više od 20% ili, alternativno, ako je biatlonac na Juniorskom prvenstvu ostvario plasman u prvoj polovini tabele.
Za održanje prava nastupa u tekućoj sezoni, svaki biatlonac mora u takmičenjima Kupa, u sprintu i pojedinačnoj konkurenciji ostvariti vrijeme, koje nije veće od 20% od prosječnog vremena trojice prvoplasiranih. U ženskoj konkurenciji ova je granica 25%. Izuzetno, a na zahtjev nacionalnog biatlonskog saveza, u slučajevima kada je npr. biatlonac ozlijeđen, ili je biatlonka trudna, može se dodijeliti pravo nastupa nekom drugom biatloncu, da bi se ispunila maksimalna kvota u broju biatlonaca u pojedinoj utrci.
Od sezone 2015/16.
Raspodjela startnih mjesta se od strane IBU stalno mijenja, tako da su od sezone 2015/16. određene nove kvote i pravila za odabir takmičara. Od ove sezone pravo stalnog nastupa ima sama 25 najboljih nacionalnih saveza, dok najbolji savezi iz IBU kupa, ako nisu među prvih 25, dobijaju jedno startno mjesto. Umjesto tri, od ove sezone dodjeljuju se četiri pozivnice. Ukupan broj takmičara povećan je sa 108 na 110 u disciplinama sprint i pojedinačno.
Pravilo do sezone 2014/15.
Svakom biatlonskom nacionalnom savezu, na prvom takmičenju u sezoni u disciplinama sprint i pojedinačnoj utrci, pripadaja dva mjesta, dok po tri mjesta dobijaju 22 najbolja saveza po rezultatima iz prošle sezone. Osim toga svaki savez može prijaviti onaj broj biatlonaca, koji su u protekloj sezoni bila među prvih 50 na listi Svjetskog kupa. Pri tome ne smiju biti prekoračena sljedeća ograničenja: Od sezone 2007/08, usporedno sa bodovanjem takmičara u Svjetskom kupu, razvijen je dodatni bodovni sistem, sa ciljem određivanja i ograničavanja učesnika u takmičenjima Kupa. Po tom se modelu u disciplinama sprint, potjera i pojedinačna utrka dodjeljuju tzv. IBU bodovi po sljedećim kriterijima:
Zadnji takmičar dobija 1 bod, predzadnji 2 itd. sve do devetog mjesta, svaki takmičar dobija bod više od prethodnog. Između devetog i petog mjesta dva boda više, plasman na četvrto mjesto se boduje sa 3 boda više nego peto mjesto, a razlika između četvrtog i trećeg mjesta je 5 bodova, te 6 bodova između trećeplasiranog, drugog i pobjednika.
Na osnovu ovih rezultata prvog takmičenja, na drugom i trećem takmičenju, samo prvih 90 takmičara, na osnovu zbira IBU bodova imaju pravo nastupa. Preostali takmičari prelaze u takmičenje Evropskog kupa, u kojem se bodovi računaju po istim bodovnom sistemu.
Prvih 85 takmičara nakon tri takmičenja imaju automatski pravo nastupa u takmičenjima u januaru, a njima se pridružuju 8 najboljih iz Evropskog kupa, ako ograničenja o maksimalnom broju takmičara po nacionalnim savezima nije prekoračeno.
Nakon šestog takmičenja pravo nastupa na daljim takmičenjima ima samo 80 najboljih. Tri najbolje plasirana biatlonca iz Evropskog kupa stiču pravo na start i ne podliježu limitu nacionalnih saveza. Takmičari od četvrtog do desetog mjesta mogu nastupiti u utrkama, ali maksimalno jedan po nacionalnom savezu, ali samo ako broj učesnika ne prelazi limit nacionalnog saveza i ako oni ne pripadaju nekima od triju prvoplasiranih saveza.
Za utrke u potjeri, pravo nastupa imaju 60 najboljih iz prošle kvalifikacijske utrke (sprinta ili pojedinačne utrke).
U utrkama masovnog starta pravo nastupa ostvaruje prvih 25 sa ljestvice Svjetskog kupa, te pet najboljih s prošlih utrka održanih na tom takmičenju. Kod odustajanja kvota od 30 takmičara se popunjava na osnovu ljestvice Svjetskog kupa.
U štafetnim utrkama pravo nastupa imaju 30 nacionalnih saveza, po plasmanu u Kupu nacija iz protekle sezone.
Bodovanje
Sistem bodovanja u utrkama Svjetskog kupa određuje plasman u pojedinim disciplima u ženskoj i muškoj konkurenciji. Za razliku od takmičenja koje organizuje FIS u alpskom i nordijskom skijanju, sistem bodovanja IBU-a je prilagođen i podoban za sportaše, koji kontinuirano osvajaju bodove, te podstiče takmičare na učestvovanje u Svjetskom kupu. Tako na primjer, jedan biatlonac, koji od ukupno deset utrka pobijedi u pet, a u 5 ostalih izostane, u odnosu na drugoga, koji je u svih deset utrka osvojio 10 mjesto, može imati slabiji plasman na ljestvici (300 u odnosu na 310) - dok bi po sistemu FIS-a imao gotovo dvostruko više bodova nego skijaš, koji je učestvovao u svih deset takmičenja (500 osvojenih bodova za 5 pobjeda u odnosu na 260 bodova).
Bosanskohercegovački endemi
image_width|350px|mini|[[Čovječija ribica je endem Dinarida. U Bosni i Hercegovini naseljava pećinske vode hercegovačkog krša, a zabilježena je čak i u nekim bunarima.]] Bosanskohercegovački endemi obuhvataju niz biljnih i životnjskih vrsta i podvrsta čiji je areal ograničen na područje Bosne i Hercegovine, a pripadaju balkanskom središtu endemizma. Iako su pretežno vezani za Dinaride, ima ih i u unutrašnjosti, sve do posavskih ravničarskih područja.
Svi endemi u Bosni i Hercegovini mogu se svrstati u kategoriju koja se označava kao stenoendemi, tj. endemi uskog rasprostranjenja. U toj kategoriji mogu se razlikovati oni koji su usko lokalno vezani, među kojima su posebno zanimljivi glacijalni relikti, koji su svoja pribježišta (refugije) pred naletima glacijacija (ledenih doba) našli na području današnje Bosne i Hercegovine.
Svjetski kup u biatlonu
Bodovanje
Takmičenja na Svjetskim prvenstvima i na Olimpijskim igrama se također boduju po istom principu, mada sa pojedinim izuzecima, kada utrke nisu bodovane:
Bosanskohercegovački endemi
Endemske biljke
Kriteriji za slijedeći popis su:
Svjetski kup u biatlonu
Poništavanje bodova
desno|mini|[[Andrea Henkel, višestruka pobjednica u takmičenjima Svjetskog kupa]] Specifičnost obračuna bodova u Svjetskom kupu jest poništavanje najslabijih rezultata. Na kraju sezone tri najslabija rezultata svakog biatlonca poništavaju se te se nakon toga određuje ljestvica Kupa. U plasmanu po disciplinama u kojima su bila samo 4 nastupa briše se samo jedan najniži plasman. Ovaj način računanja plasmana u pravilu ne mijenja plasman na ljestvici jer se obično brišu rezultati utrke koju je biatlonac propustio ili osvojio vrlo mali broj bodova. Međutim, ako biatlonac nije osvojio nijedan bod u manje od 3 utrke, postoji mogućnost da se konačni plasman pokvari jer se onda briše 1 plasman. Budući da je gubitak plasmana direkno vezan za prihode biatlonaca, ova metoda je diskutabilna i nije od svih takmičara prihvaćena kao pozitivna.
Tako je, npr, u sezoni kupa 2004/05. norveški biatlonac Ole Einar Bjørndalen, dobrovoljno odustao od nastupa u 7 utrka, dok je njegov direktni protivnik, Nijemac Sven Fischer, po ovom pravilu izgubio 17 bodova, što je omogućilo Bjørndalenu da osvoji Svjetski kup. Sa druge strane, ovo pravilo omogućava biatloncima koji iz opravdanih razloga ne mogu nastupiti u jednoj ili više utrka da ostvare dobar plasman na ljestvici ako imaju dobre plasmane u nastupu.
U sezoni kupa 2006/07. Andrea Henkel, iako je zbog bolesti propustila četiri utrke, ali nakon obračuna i oduzimanja slabih rezultata, zbog boljeg prosjeka bodova, te oduzetih bodova Kati Wilhelm i Anna Carin Olofsson, osvojila je Svjetski kup.
Bodovi se više ne oduzimaju od sezone kupa 2010/11, dok su izuzetno u sljedećoj sezoni kupa 2011/12, oduzeta samo dva najslabija plasmana. Nasuprot tome, rezultati u pojedinačnim disciplinama se i dalje oduzimaju.
Kup nacija
Pored bodova, koji odlučuju o plasmanu biatlonaca, u takmičenjima se dodijeljuju bodovi za Kup nacija. Ukupan broj bodova i plasman određuje broj biatlonaca iz pojedinog nacionalnog saveza, koji imaju pravo nastupa u Svjestkom kupu. Za Kup nacija broje se rezultati u sprintu, pojedinačnoj utrci, štafeti i mješovitoj štafeti, ali se bodovi računaju po posebnom modelu. Bodovi iz mješovite štafete, dijele se na bodove za mušku i na bodove za žensku konkurenciju.
Sprint
Sprint je najčešća disciplina u Svjetskom kupu i održava se skoro na svakom takmičenju. Biatlonci startuju svakih 30 sekundi, a staza je duga 10 km za muškarce, a 7,5 km za žene. Gađa se dva puta najprije iz ležećeg, zatim iz stojećeg stava, ukupno 10 meta. Svaki promašaj donosi kazneni krug trčanja od 150 m, što iznosi dodatno oko 20 sekundi. U sprintu biatlonac sam odabire mjesto na strelištu od kojeg gađa u metu.
Potjera
Potjera je druga disciplina po učestalosti u Svjetskom kupu. Vezana je direktno na prethodnu utrku, koja je obično sprint, a ponekad i pojedinačna utrka. U potjeri takmičari počinju trku po plasmanu iz prethodne trke, u vremenskom zaostatku iz trke, zaokruženog na cijelu sekundu. Biatlonci su sami odgovorni za pravila start, te ako startuju ranije, dobijaju kaznene sekunde. Ako se rezultati uzimaju iz pojedinačne utrke, zaostatak se polovi. Dužina staze je 12,5 km za muškarce, odnosno 10 km za žene. Gađa se 4 puta, a prva dva gađanja su ležeća, posljednja dva iz stojećeg stava. Za svaki promašaj se trči dodatnih 150 m u kaznenom krugu. Kako ne bi bilo gužve na stazi i na gađanju, po pravilima svjetskog kupa, učestvuje samo 60 prvoplasiranih iz prethodne trke. Ako neko od kvalificiranih biatlonaca, odustane, njegovo mjesto ostaje upražnjeno. Mjesto na strelištu je po redosljedu stizanja do meta.
Pojedinačno
Pojedinačna utrka je pored masovnog starta najrjeđa u Svjetskom kupu, ali u njoj nastupa najviše takmičara. Trka duga 20 km u muškoj konkurenciji (15 km za žene) je najstarija disciplina. Gađa se 4 puta naizmjenično u ležećem i stojećem stavu, ukupno 20 meta. Svaki promašaj donosi dodatno vrijeme od 1 minute, koje se dodaje na vrijeme trčanja. Takmičari počinju trku uobičajeno s 30 sekundi razmaka.
Masovni start
Masovni start je najmlađa disciplina Svjetskog kupa. Od sezone 2014/15. startuje se istovremeno u deset redova sa po tri biatlonca. Ranije je start bio u tri reda sa po deset takmičara, a takmičari su morali skijati klasičnim stilom u startom području. Klasični stil je početkom 2014. godine zamijenjen slobodnim stilom. Staza je duga 15 km za muškarce, 12,5 km za žene. Četiri su gađanja (2 ležeća, pa 2 stojeća). Prvo gađanje se gađa na meti sa startnim brojem takmičara, a ostala gađanja po redoslijedu dolaska na mete. Kao i u sprintu, kazneni krug je 150 m za svaku promašenu metu. Po pravilima Svjetskog kupa, učestvuje samo 30 takmičara (upola manje od potjere, jer kreću svi u isto vrijeme). Pravo nastupa imaju 25 prvoplasiranih na aktuelnoj ljestvici ukupnog plasmana, te 5 takmičara, koji su na tom takmičenju u prethodnim disciplinama osvojili najviše bodova. Po starom pravilu, pravo nastupa su imali samo prvih 30 sa ljestvice.
Štafeta
Pored individualnih utrka, u Svjetskom se kupu održavaju i štafetna takmičenja. Ukupno su tri varijante štafete:
Pojedinačne discipline
desno|mini|Raphaël Poiree, pobjednik prve zvanične trke u disciplini masovni start desno|mini|Sven Fischer, pobjednik prve zvanične trke u disciplini potjera U prvim godinama Svjetskog kupa, sprint u ženskoj konkurenciji trčao se na 5 km, a pojedinačna utrka sa tri gađanja na 10 km. Već 1989. godine utrka u sprintu je produžena na 7,5 km, a pojedinačna utrka na 15 km sa 4 gađanja.
Uvođenjem dohvatne utrke ili potjere polovinom 1990-ih uvedena je prva disciplina u kojoj se takmičari direktno ogledaju u jednoj utrci. Prvi put je ova disciplina uvedena u sezoni 1996/97. U takmičenju u norveškom Lillehammeru pobjednici su bili Simone Greiner-Petter-Memm i Sven Fischer.
Zbog velikih zaostataka u kvalifikacionim utrkama, moguće je da utrka, zbog velike prednosti prvoplasiranih ne bude zanimljiva. Tako je na primjer u sezoni 2001/02. švedska biatlonka Magdalena Forsberg u potjeri u Hochfilzenu, decembra 2001. godine uspjela prednost od 59,4 sekundi iz sprinta, povećati na 3:13 minute u odnosu na drugoplasiranu Olenu Subrilovu. Međutim, ovakve su utrke rijetkost, kako zbog izjednačenosti takmičara, te zbog velikog pritiska pri gađanju, te promašaja i samim tim dodatih kaznenih krugova. Ovu razliku Forsbergova je uspjela ostvariti, jer je bila najbrža u utrci, i jedina je bila bez promašaja na gađanju.
Unatoč tome, čest je slučaj, da pobjednik sprinta uprkos prednosti, ne osvoji neko od boljih mjesta. Posebno su uzbudljive utrke u kojima su zaostaci mali, a razlike između takmičara neznatne. Ako je zaostatak veliki, šanse za dobar plasman su niske, ali se u mnogim utrkama ova praksa pokazala netačnom. Na početku sezone 2005/06. francuski je biatlonac Julien Robert startovao kao zadnji, nakon sprinta u Östersundu, kao 60-i, a svoj je plasman popravio u potjeri za 50 mjesta i završio na desetom mjestu. Na Svjetskom prvenstvu u biatlonu 2009. godine Bjeloruskinja Darja Domračava, je uspjela sa 53 mjesta u sprintu, osvojiti 5 mjesto u potjeri, dok je francuska biatlonka Marie Laure Brunet, startovala kao 52-ga, osvojila sedmo mjesto bez i jednog promašaja na gađanju.
Na Svjetskim prvenstvima u biatlonu i Zimskim olimpijskim igrama, kvalifikacioni kriteriji za masovni start su drugačiji nego u Svjetskom kupu: Pravo nastupa imaju prvih petnaestoplasiranih na ljestvici Svjetskog kupa, a ostalih 15 mjesta se dopunjuje sa biatloncima, koji su na prvenstvu ili Olimpijadi ostvarili najveći broj bodova. Ujedno je to i zadnja disciplina na ovim sportskim takmičenjima. Ovaj modus omogućuje slabijim takmičarima da učestvuju u ovoj disciplini, koji dobrim rezultatima stiču pravo učestvovanja. Na Svjetskom prvenstvu 2009. Slovakinja Anastasija Kuzmina osvojila je srebrnu medalju, mada je do tada osvojila samo 34 boda, ali se zbog dobrih plasmana u proteklim disciplinama Svjetskog prvenstva uspjela kvalificirati za ovu utrku.
Uvođenjem disciplina potjera i masovni start, broj takmičara u disciplini pojedinačno na 20 i 15 km je smanjen. Zbog televizijskih prenosa, te činjenice da ova disciplina nije posebno atraktivna, ova se disciplina sve rjeđe organizira, te je obično na programu na početku sezone, kao i na velikim takmičenjima. Da bi se smanjilo trajanje utrke razmišlja se o smanjenju broja biatlonaca, koji imaju pravo nastupa u ovoj disciplini.
Štafete
Za razliku od pojedinačnih disciplina, u utrkama štafeta pobjednici su najčešće velike biatlonske nacije: Norveška, Njemačka i Rusija, koje imaju mnogo veći broj kvalitetnih biatlonaca, nego manji biatlonski savezi. Uprkos toj činjenici, trke štafete su napete, te se pobjednik često odlučuje u zadnjoj izmjeni. Tako je na primjer u sezoni 2005/06. pobjednika u ženskoj štafeti, između ruske i njemačke štafete, odlučio fotofiniš između Olge Zajceva i Simone Denkinger. Ruska je štafeta imala samo jedan promašaj. U sezoni 2007/08. njemačka štafeta u zadnjoj izmjeni, koju je trčala Kati Wilhelm sa 51,1 sekundom zaostatka u odnosu na norvešku biatlonu Ann-Kristin Flatland, je uspjela dostići 70 sekundi i pobijedila sa prednošću od 26 sekundi, te sa ukupno tri promašaja.
Dužina utrke se u ženskoj štafeti mijenjala. U početku od sezoni 1982/83. su trčale tri takmičarke na 5 km, a 1989. godine je dužina promijenjena na 7,5 km. Dvije godine kasnije 1991. trčale su četiri biatlonke, te je u to vrijeme štafeta bila jedina disciplina u kojoj su muškarci i žene trčali istu razdaljinu. Od 2003. godine dužina utrke je smanjena na 6 km. Ova promjena je sprovedena na inicijativu IBU-a, da bi se težište takmičenja prebacilo na gađanje, što bi omogućilo slabijim biatlonskim savezima, da postignu dobre rezultate.
Sljedeći korak u reformi štafete, je bilo uvođenje mješovite štafete u sezoni 2004/05. Ovu su novinu nacionalni savezi i biatlonci uzeli različito. U Antholzu se švedska štafeta intenzivno pripremala za ovu utrku, dok vrhunski biatlonci kao Kati Wilhelm, Magdalena Neuner, Ole Einar Bjørndalen i Nikolaj Kruglov nisu nastupli u njoj. Uvođenjem mješovite štafete na Svjetska prvenstva, važnost i sudjelovanje biatlonaca u ovoj disciplini je povećana, tako da u njoj učestvuju skoro svi bolji biatlonci. Na Zimskim olimpijskim igrama ova je disciplina uvedena 2014. godine.
Biatlonci
[[Ole Einar Bjørndalen, norveški biatlonac sa najviše pobjeda u Svjetskom kupu|desno|mini]] [[Magdalena Forsberg, švedska biatlonka s najviše pobjeda u Svjetskom kupu|desno|mini]]
U Svjetskom kupu u biatlonu, za razliku od drugih sportova je kvalitet takmičara prilično visok. U sezoni 2006/07. su u muškoj konkrenciji ukupno 85 takmičara, a u ženskoj 82 biatlonke, plasirale se među prvih 30 i osvojili bodove u najmanje jednoj utrci Kupa. Neki od biatlonaca, po broju pobjeda u pojedinim disciplinama spadaju u najbolje sportiste u zimskim sportovima uopće. Najbolji biatlonac je Ole Einar Bjørndalen s ukupno 94 pobjede (od kojih su 93 u biatlonu, a jedna u skijaškom trčanju).
Njemački biatlonci Michael Greis, Mark Kirchner i Sven Fischer, Norvežani Halvard Hanevold, Ole Einar Bjørndalen i Emil Hegle Svendsen, te Rus Nikolaj Kruglov su biatlonci, koji su osvojili Svjetski kup i medalje na Svjetskim prvenstvima i Olimpijadama. Osim toga su Ole Einar Bjørndalen i Emil Hegle Svendsen osvojili najmanje zlatnu medalju u svim disciplinama biatlona.
U ženskoj konkurenciji sa brojem pobjeda, vodi Magdalena Forsberg, koja je u sezonama od 1997-2002. pobijedila. Nju slijede Njemica Magdalena Neuner sa tri pobjede i jednim drugim mjestom, te Ruskinja Anfisa Rescova i Finkinja Kaisa Mäkäräinen sa dvije pobjede. Ovih pet biatlonki su jedine koje su dosad Svjetski kup osvojile više od jedanput, dok je Kup po jednom osvojilo još 14 biatlonki. Najviše pobjeda (42) ima Šveđanka Magdalena Forsberg, a slijede je Magdalena Neuner s 34 i Uschi Disl s 30 pobjeda.
Ukupni plasman
Najviše pobjeda, ukupno 6, u ukupnom plasmanu Svjetskog kupa imaju norveški biatlonac Ole Einar Bjørndalen, Francuz Martin Fourcade i švedska biatlonka Magdalena Forsberg.
Pojedinačne pobjede
Najviše pobjeda, ukupno 94, u pojedinačnim disciplinama Svjetskog kupa imaju norveški biatlonac Ole Einar Bjørndalen i švedska biatlonka Magdalena Forsberg (42).
Egzoti
Kao egzoti u Svjetskom se kupu označavaju sportisti iz slabijih biatlonskih saveza. Zbog jake konkurencije u Kupu, oni obično nemaju velike mogućnosti za osvajanje dobrih plasmana, kao i za osvajanje bodova u Kupu. Tako postoje slučajevi, u kojima biatlonci ostvare prilično loše rezultate, kao na primjer Mađarica Éva Szemcsák, koja je u sezoni 1992/93. u Bad Gasteinu promašila svih deset meta, ali i u sljedećim utrkama uprkos boljem gađanju, zbog lošeg trčanja, mada čak sa 10 pogodaka, nije uspjela ostvariti bolje mjesto od zadnjeg.
Moldavijski biatlonac Ion Bucsa je u sezoni 2001/02. na Pokljuki pogodio samo jednu metu. Također Moldavac Igor Bacal je u sezoni 1993/94. u pojedinačnoj utrci u Bad Gasteinu zauzeo zadnje mjesto sa zaostatkom 32:41.0 minuta u odnosu na pobjednika Sergeja Tarasova, a Argentinka Natalia Lovece u sezoni 2000/01. u pojedinačnoj utrci u Antholzu imala je zaostatak od 33:23.5 minute u odnosu na pobjednicu Corinne Niogret.
Reorganizacijom takmičarskog sistema od sezone 2010/11. broj ovih takmičara drastično je smanjen.
Mjesta održavanja
mini|desno|Biatlonski stadion u [[Hanti-Mansijsku]]
Mada se mjesta održavanja Svjetskog kupa svake godine posebno određujuj, neka su mjesta stalna u svakoj sezoni Svjetskoh kupa. Zbog vremenskih situacija i sigurnosti da borilišta budu pod snijegom, početak Svjetskog kupa obično je u nordijskim zemljama, kao, npr, u Kontiolahtiju (Finska) ili Östersundu (Švedska). Prije novogodišnje pauze takmičenja se često održavaju u Hochfilzenu (Austrija) ili Pokljuki (Slovenija), zatim u Osrbliju (Slovačka). U januaru se održavaju na DKB-Ski-Areni u Oberhofa (Njemačka), na Chiemgau-Areni u Ruhpoldingu (Njemačka), kao i u italijanskom centru Antholz na Južnotirolskoj areni, na borilištima, koja su zbog velikog interesa publike i dobre posjećenosti, stalna mjesta, te se tu ne održavaju samo u slučajevima kad se na nekim od ta tri borilišta održava Svjetsko prvenstvo. U februaru su po pravilu Svjetska prvenstva, koja se održavaju uglavnom u stalnim mjestima održavanja, ili Zimske olimpijske igre, na kojima se po pravilu takmičenja održavaju na novim stazama. Ove olimpijske staze kasnije se rijetko koriste za Svjetski kup, a nepisano je pravilo da se godinu dana prije početka ZOI-a na ovim stazama održavaju takmičenja Svjetskog kupa. Vrhunac sezone, tj. finale Svjetskog kupa obično je u Skandinaviji, te izuzetno u Sjevernoj Americi. Posljednja finala održana su u Holmenkollenu (Oslo) ili u Hanti-Mansijsku (Rusija).
Marginalije
Za razliku od drugih sportova, biatlonska takmičenja u konkurenciji žena i muškaraca održavaju se u istom mjestu i u isto vrijeme. Stoga su česte ljubavne veze između takmičara, od kojih su najpoznatije sljedeće: Raphaël Poirée (Francuska) i Liv Grete Skjelbreid (Norveška), Ole Einar Bjørndalen (Norveška) i Nathalie Santer (Italija) ili Günther Beck (Austrija) i Martina Beck (rođ. Glagow) (Njemačka). Norvežanin Halvard Hanevold bio je zajedno sa Sabrinom Buchholz, a trenutno je u vezi s Kanađankom Sandrom Keith. Njemica Andrea Henkel vjenčana je s američkim biatloncem Timom Burkeom.
Napomene
<references group="N"/> <references group="lower-alpha"/>
Ivanovo
Hrvatska:
Rusija:
Srbija:
Endotermni proces
Endotermini proces (grč. ἔνδον – endon = unutar + θερμ-  – term = vruće, toplo)  je bilo koji proces sa povećanjem entalpije H (ili unutrašnje energije U) sistema. U takvom procesu, zatvoreni sistem obično apsorbira toplotnu energiju iz svoje okoline, što je prenos toplote u sistem. To može biti hemijski postupak, poput otapanja amonij-nitrata u vodi, ili fizički postupak, poput topljenja kockica leda. Pojam je skovao Marcellin Berthelot iz grčkih korijena, u smislu da je reakcija ovisi o upijanju toplote ako će se nastaviti. Suprotno endotermnom procesu je egzotermni proces, onaj koji oslobađa ili "odaje" energiju, obično u obliku toplote, a ponekad i kao električne energije. Stoga se u svakom terminu (endotermni i egzotermni) prefiks odnosi na to gdje toplota (ili električna energija) odlazi kako se proces odvija.
Uvjeti
Da li se reakcija može dogoditi spontano, ne ovisi samo o promjeni entalpije, već i o promjeni entropije (∆S ) i apsolutne temperature T. Ako je reakcija spontani proces na određenoj temperaturi, proizvodi imaju nižu Gibbsovu slobodnu energiju G = H – TS reaktanata (egzergonska reakcija), čak i ako je entalpija proizvoda veća. Dakle, endotermni proces obično zahtijeva povoljan porast entropije (∆S > 0) u sistemu u kojem prevladava nepovoljan porast entalpije, tako da je i dalje G < 0. Dok su endotermni fazni prijelazi u neuređenim stanjima više entropije, npr. topljenje i isparavanje, često se dešava da su spontane hemijske reakcije na umjerenim temperaturama rijetko endotermne. Povećanje entalpije ∆H >> 0 u hipotetskoj jako endotermnoj reakciji obično rezultira u ∆G = ∆H – T∆S > 0, što znači da se reakcija neće dogoditi (osim ako je ne pokreće električna ili fotonska energija). Primjer endotermne i eksergonične reakcije je:
Bazilije I Makedonac
Bazilije I Makedonac (25. maj 836 – 29. august 886) bio je bizantijski car od 867. do 886. Rođen u seljačkoj porodici u bizantijskom tematu Makedoniji, uzurpirao je carsko prijestolje od cara Mihajla III (842–867). Uprkos svom skromnom porijeklu, pokazao je veliku sposobnost u vođenju državnih poslova, što je dovelo do obnavljanja carske moći i renesanse bizantijske umjetnosti. Kao osnivača Makedonske dinastije, Bizantijci su ga smatrali jednim od najvećih careva koji je vladao u najslavnijoj i prosperitetnoj eri Bizantijskog carstva.
Donje Prekrižje
Donje Prekrižje je naseljeno mjesto u sastavu općine Krašić, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Jastrebarsko.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Donje Prekrižje je imalo 48 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donje Prekrižje je imalo 82 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Rudolf Stojak
Rudolf, Rudi Stojak rođen je u naselju Kreka kod Tuzle. Završio je studij filozofije i psihologije na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1958. Kurs iz oblasti metodologije socioloških istraživanja završio je na Univerzitetu An Harbour (Mičigen). Doktorsku disertaciju pod nazivom: Sociološka metoda analize sadržaja u istraživanju fenomena masovne kulture, odbranio je na Filozofskom fakultetu u Sarajevu 1976. Radio je na Višoj školi za socijalne radnike u Sarajevu. Na Odsjeku za filozofiju i sociologiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu izabran je 1978. za docenta, 1984. za vanrednog, a 1990. za redovnog profesora.
Bavio se metodologijom socioloških istraživanja, problemima traumatizma i absentizma, uzrocima i posljedicama “loših informacija”, obrazovanju i informiranosti, političkom profesionalizmu, mogućnostima emancipacije žena, problemima nezadovoljne ličnosti, strukturi stripa u naučnimi stručnim časopisima (Pregled, Odjek, Opredjeljenja, Lica, Porodica i dijete). Dobitnik je Šestoaprilske nagrade grada Sarajeva.
Egzotermna reakcija
Egzotermna reakcija je ona kod koje je ukupna standardna promjena entalpije ΔH○ negativna. Egzotermne reakcije obično oslobađaju toplotu i podrazumijevaju zamjenu slabih veza jačim. Termin se često miješa sa egzergonična reakcija, što IUPAC definira kao "... reakcija za koju ukupna standardna Gibbsova promjena energije ΔG○ je  negativna Snažno egzotermna reakcija obično će biti i egzergonska jer ΔH○ daje glavni doprinos ΔG○. Većina spektakularnih hemijskih reakcija koje se pokazuju u učionicama su egzotermne i egzergonične. Suprotna je endotermna reakcija, koja obično uzima toplotu i pokreće se entropijskim povećanjem sistema.
Primjeri
Primjeri su brojni: sagorijevanje, termitna reakcija, kombiniranje jakih kiselina i baza, polimerizacija. Kao primjer u svakodnevnom životu, grijač šake korist oksidaciju gvožđa da bi se postigla egzotermna reakcija:
Posebno važna klasa egzotermnih reakcija je sagorijevanje ugljikovodičnog goriva, npr. izgaranje prirodnog plina: U ovim primjerima većina oslobođene energije pohranjena je u O2, u njegovoj relativno slaboj dvostrukoj vezi. Većina hemijskih reakcija uključuje i razbijanje postojećih i stvaranje novih, jačih hemijskih veza. Kada se atomi spoje kako bi stvorili nove, stabilnije hemijske veze, elektrostatske sile koje ih okupljaju napuštaju vezu, s velikim viškom energije (obično u obliku vibracija i rotacija). Ako se ta energija ne rasipa, nova veza brzo bi se ponovo raspala. Umjesto toga, nova veza može odbaciti višak energije – zračenjem, prenošenjem na druge pokrete u molekuli ili na druge molekule, sudarima – i tako postati stabilna nova veza. Ovaj višak energije je toplota koja napušta molekulski sistem. , Nekontrolirane egzotermne reakcije, one koje dovode do požara i eksplozija, rasipne su jer je teško uhvatiti oslobođenu energiju. Priroda djeluje na reakcije sagorijevanja pod visoko kontroliranim uvjetima, izbjegavajući požare i eksplozije, uz aerobno disanje, tako da uhvati oslobođenu energiju, npr. za formiranje ATP.
Mjerenje
Entalpija hemijskog sistema u osnovi je njegova energija. Promjena entalpije ΔH  za reakciju jednaka je toploti q, koja se prenosi iz (ili u) zatvoreni sistem pod konstantnim pritiskom, bez ulazne ili izlazne električne energije. Proizvodnja ili apsorpcija toplote u hemijskoj reakciji mjeri se pomoću kalorimetrije, npr. sa kalorimetarskom bombom. Jedan od uobičajenih laboratorijskih instrumenata je reakcijski kalorimetar, gdje se prati protok toplote iz ili u reakcijsku posudu. Osiguranje toplote i odgovarajuća promjena energije, mogu se posebno precizno izmjeriti Δ H reakcije sagorijevanja.
Izmjerena toplotna energija, oslobođena u egzotermnoj reakciji pretvara se u ΔH○ u džul po molovima (ranije kal/mol). Promjena entalpije  standardnog stanja 'ΔH○, u osnovi je promjena entalpije kada se stehiometrijski koeficijenti u reakciji smatraju količinama reaktanata i proizvoda (u krticama); obično se pretpostavlja da su početna i konačna temperatura 25 °C. Za reakcije u plinskoj fazi, vrijednosti ΔH○ povezane su s energijom veze do dobre aproksimacije pomoću:
U egzotermnoj reakciji, po definiciji, promjena entalpije ima negativnu vrijednost: pri čemu se veća vrijednost (veća energija reaktanata) oduzima od manje vrijednosti (manja energija proizvoda). Naprimjer, kada gori vodik:
Gaspard Monge
Gaspard Monge, grof de Péluse (9. maj 1746. – 28. juli 1818.) je bio francuski matematičar, koji se obično predstavlja kao izumitelj deskriptivne geometrije, (matematička osnova) tehničkog crtanja, i otac diferencijalne geometrije. Tokom Francuske revolucije služio je kao ministar pomorstva i bio je uključen u reformu francuskog obrazovnog sistema, pomažući u osnivanju École Polytechnique.
Monge je rođen u Beauneu, Côte-d'Or, kao sin trgovca. Obrazovao se na koledžu oratorijanaca u Beauneu. Godine 1762. otišao je na Collège de la Trinité u Lionu, gdje je, godinu dana nakon što je počeo studirati, postao nastavnik fizike sa samo sedamnaest godina.
Nakon završetka školovanja 1764. godine vratio se u Beaune, gdje je napravio plan grada velikih razmjera, izmišljajući metode posmatranja i konstruirajući potrebne instrumente; plan je predstavljen gradu, i danas se čuva u njihovoj biblioteci. Inžinjerski oficir koji je to vidio pisao je komandantu École Royale du Génie u Mézièresu, preporučivši mu Mongea i dobio je posao crtača. LTC Rolt, inženjer i historičar tehnologije, pripisuje Mongeu rođenje inženjerskog crteža. Kada je bio u Kraljevskoj školi, postao je član masonerije, iniciran u ložu ″L'Union parfaite″. link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/94/Perelachaise-Monge-p1000360.jpg/220px-Perelachaise-Monge-p1000360.jpg|mini| Mongeova bista na [[Groblje Père-Lachaise|groblju Le Père Lachaise u Parizu]] Mongeov rad daje običnu diferencijalnu jednačinu zakrivljenosti krivih i uspostavlja opću teoriju na vrlo zadovoljavajući način; on je prvi put dao primjenu na zanimljiv poseban slučaj elipsoida u kasnijem radu 1795.
Mongeovi memoari iz 1781. također su najranije poznato predviđanje problema tipa linearnog programiranja, posebno transportnog problema. S tim u vezi, Mongeov problem transporta tla dovodi do definicije slabe topologije udaljenosti između distribucija koju su mnogo puta ponovo otkrivali kao što su L. V. Kantorovich, Paul Lévy, Leonid Vaseršteĭn i drugi; i nose njihova imena u raznim kombinacijama u različitim kontekstima.
Još jedan njegov rad u svesci za 1783. odnosi se na proizvodnju vode sagorevanjem vodonika. Henry Cavendish je predvidio Mongeove rezultate.
Kučiće
Kučiće su naseljeno mjesto u sastavu grada Omiša, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Omiš.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Kučiće su imale 634 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Kučiće je imalo 944 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Olimpijski rekordi u atletici
200px|mini|Atletski rekordi na OI vode se od prvih modernih [[OI 1896. u Atini]] Moderne Olimpijske igre održavaju se svake četiri godine od 1896 (osim 1916. zbog Prvog svjetskog rata, 1940. i 1944. zbog Drugog svjetskog rata i 2020. zbog pandemije COVID-a 19), a Međunarodni olimpijski komitet (MOK) priznaje olimpijske rekorde u svim disciplinama. Atletske discipline dijele se u četiri grupe: trkačke (sprint, srednje i duge pruge, preponske utrke i štafete), tehničke (skokovi i bacanja), cestovne (brzo hodanje i maraton) te kombinirane (desetoboj i sedmoboj). Žene se na OI takmiče u 23 discipline, a muškarci u 24; od toga je 21 disciplina ista za oba spola, dok se u desetoboju takmiče samo muškarci, a u sedmoboju samo žene, a ženska sprinterska preponska utrka (100 m) kraća je 10 m od muške.
Neki olimpijski rekordi bili su srušeni, ali ih je MOK kasnije poništio. 1988. Kanađanin Ben Johnson srušio je olimpijski i svjetski rekord na 100 m, ali je naknadno diskvalificiran kad je otkriveno da je koristio anaboličke steroide kako bi poboljšao svoju izvedbu. Rekord mu je poništen, a zlatna medalja dodijeljena je drugoplasiranom Carlu Lewisu. Mađarski diskaš Róbert Fazekas srušio je olimpijski rekord 2004, ali su mu kasnije oduzeti i zlatna medalja i rekord nakon što je ustanovljeno da je "prekršio pravila u vezi s antidopingom".
Najstariji važeći olimpijski rekord jest onaj Amerikanca Boba Beamona u skoku u dalj s OI 1968. Tim skokom srušio je svjetski rekord za 55 cm. Rekord je trajao 23 godine, a popravio ga je (za 5 cm) Beamonov zemljak Mike Powell na SP-u 1991. u Tokiju, u antologijskom duelu protiv Carla Lewisa.
Tuk Mrkopaljski
Tuk Mrkopaljski je naseljeno mjesto u sastavu općine Mrkopalj, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska.
Olimpijski rekordi u atletici
U donjim tabelama dati su olimpijski rekordi u atletici zaključno s OI 2016. u Rio de Janeiru. Navedene su samo discipline koje priznaje MOK i koje su trenutno u programu OI.
Tuk Mrkopaljski
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Delnice.
Olimpijski rekordi u atletici
Rekordi
Napomena: Simbol ♦ označava da je rezultat i trenutni svjetski rekord.
Tuk Mrkopaljski
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Tuk Mrkopaljski je imao 4 stanovnika.
Olimpijski rekordi u atletici
Muškarci
mini|upright|[[Usain Bolt trenutno drži tri olimpijska rekorda: dva pojedinačno i jedan kao član štafete Jamajke na 4 × 100 m.]] desno|mini|upright|Na [[Olimpijske igre 2020.|OI 2020. Damian Warner postavio je novi rekord u desetoboju – 9018 bodova.]] desno|mini|upright|Etiopijski dugoprugaš [[Kenenisa Bekele drži olimpijske rekorde na 5000 i 10.000 m.]]
Tuk Mrkopaljski
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1900. iskazivano pod imenom Tuk.''
Olimpijski rekordi u atletici
Žene
desno|upright|mini|Francuskinja [[Marie-José Pérec drži rekord na 400 m, postavivši ga na OI 1996. u Atlanti.]] desno|upright|mini|Ruskinja [[Jelena Isinbajeva postavila je olimpijski rekord u skoku s motkom u Pekingu 2008.]]
Tuk Mrkopaljski
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Tuk Mrkopaljski je imalo 7 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Biatlon na Zimskim olimpijskim igrama 1992 – 10 km
Utrka u biatlonu u sprintu na 10 km na ZOI 1992. održana je 12. februara 1992. u Les Saisiesu, mjestu udaljenom oko 100 km od domaćina Albertvilla.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>