cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hej, Slaveni
Zvanična upotreba
"Hej, Slaveni" bila je državna himna SFRJ od 1943. do 1991 (48 godina). Nakon raspada SFRJ "Hej Sloveni" bila je državna himna Savezne republike Jugoslavije, tj. Srbije i Crne Gore. Nakon raspada Državne zajednice Srbije i Crne Gore Srbija je zakonom iz 2009. usvojila svoju današnju himnu "Bože pravde", a Crna Gora svoju "Oj, svijetla majska zoro" te je tako prestala zvanična upotreba ove popularne pjesme. Danas nekadašnje jugoslavenske republike koriste sljedeće himne:
Vrijeme (fizika)
Veće jedinice od sekunde su:
mjesec (28, 29, 30 ili 31 dan)
Hej, Slaveni
Ime i tekst
Ova pjesma poznata je u svim slavenskim zemaljama. Ispod slijedi spisak naziva himne:
Vrijeme (fizika)
Veće jedinice od sekunde su:
godina (365 dana i 6 sati - 12 mjeseci)
decenija (10 godina)
vijek (100 godina)
milenijum (1000 godina)
Manje jedinice od sekunde su:
desetinka (10. dio sekunde)
stotinka (100. dio sekunde)
hiljadinka (1000. dio sekunde)
mikrosekunda (1000. dio hiljadinke)
nanosekunda (1000. dio mikrosekunde)
Sanski Most
Sanski Most je naseljeno mjesto i središte istoimene općine u sjeverozapadnoj Bosni i Hercegovini. Nalazi se na rijeci Sani u regionu Bosanske krajine između Prijedora i Ključa. Administrativno pripada Unsko-sanskom kantonu.
Geografija
Grad Sanski Most iznosi površinu od 12,90 km2, a općina 781,17 km2. Sanski Most sa okolinom nalazi se u srednjem toku rijeke Sane, sa osloncem na planinu Grmeč na zapadu i planine Mulež i Behremaginicu na istoku. Kroz općinu Sanski Most protiču rijeke Sana i osam rječica: Sanica, Dabar, Zdena, Bliha, Majdanska Rijeka, Japra, Sasinka i Kozica, te nekoliko kraćih ponornica. Na sanskom području ima nekoliko jakih kraških vrela koja su istovremeno i izvori rječica: Saničko vrelo, Dabarsko vrelo i vrelo Zdene. U selu Ilidža, podno planine Mulež, ima jači izvor radioaktivne sumporne vode sa značajnim ljekovitim svojstvima. Na svom području ima i nekoliko većih pećina, među kojima su Hrustovača, Dabarska pećina i Fajtovačka pećina. Zbog otvorenosti doline Sane prema sjeveru, ovo područje je pod uticajem srednjoevropske klime.
Prahistorija
Zbog povoljnog geografskog položaja i klime, Bosanska Krajina, a i s njom i područje općine Sanski Most, bila je naseljena u prahistoriji. Na to upućuju brojna nalazišta - gradine. Prema istraživanjima izvršenim u vremenu od 1946. do 1971. godine uvrđeno je da su na sanskom području bila mnoga gradinska naselja i utvrde. Jedna od takvih gradina na današnjem području Sanskog Mosta se nalazila u naselju Stara Rijeka, a ona je uništena prilikom otvaranja rudnika na ovom području. Druge takve gradine su se nalazile u Trnovi, Vrhpolju, Čaplju, Donjoj Tramošnji, Kljevcima, Jelašinovcima itd... mini|desno|270px|Sanski Most 1912. godine Prahistorija za ovo područje je vrijeme prije dolaska Rimljana u ove krajeve i ovladavanje njima. Do sada otkriveni spomenici i drugi nalazi u ovom području nisu dali podatke o toponomiji i stanovništvu ovoga kraja. Međutim, antički izvori ukazuju na to da su u dolini rijeke Sane i Vrbasa živjeli Mezeji, ilirsko pleme. Oko 820. godine spominje se malo naselje po imenu Mren, tj. luka Mren. Iz tog naselja se razvio grad po imenu Sanski Most, ali taj razvoj je sporo tekao. Ispitivanjem ovog terena utvđeno je 18 prethistorijskih lokaliteta, 19 iz doba rimske dominacije, a iz srednjeg vijeka 20 lokaliteta. Brojnost lokaliteta sa ostacima materijalne kulture stanovnika pokazuje da je ovo podrućje bilo nastanjeno u kontinuitetu skoro 4000 godina. Od prethistorijskih lokaliteta najznačajniji su svakako Hrustovačka pećina i Dabarska pećina i lokalitet nekropola ravnih grobova Sanski Most.
Srednji vijek
O ranom srednjem vijeku pa sve do 13. vijeka o ovom, kao i o ostalim okolnim područjima, nema nikakvih tragova, što ne znači da ona nisu bila naseljena. Najstariji do sada pronađeni dokument koji govori o ovim krajevima je Listina Bele IV od 20. jula 1244. godine. U tom dokumentu, uz Usoru i Soli, spominju se za vladavine Matije Ninoslava i Donji Kraji kao dijelovi banovine Bosne.
Dosadašnji radovi historičara, putopisaca i drugih, a na osnovu pronađenih i djelomično publiciranih dokumenata, ukazuju na to da je ovo područje, najprije kratko vrijeme, pripadalo Hrvatskoj, a potom srednjovjekovnoj bosanskoj državi. Prema jednom dokumentu od 30. marta 1304. godine stanovništvo u "Donjim krajima" je bilo patarenske vjeroispovijesti, zbog čega je došlo do sukoba između bosanskog bana Mladena (katolika) i knezova Hrvatinića (patarena).
U Listini Bele IV od 20. jula 1244. godine prvi put se spominju i župe sanska, dubička, mrenska i vrbaška, koje čine Donje krajeve. U jednom dokumentu iz 1258. godine spominje se sanski župan (knez) Mihailo, a prema drugom dokumentu od 15. marta 1264. godine taj sanski župan prodaje zemlju "krala" opatiji Topuskoj. Polovinom 13. vijeka u naslovu bosanskog bana spominju se i Donji kraji. Oni su najprije zahvatali krajeve južnije od područja današnjeg Sanskog Mosta, ali su se potom proširili i na područje srednjeg toka rijeke Sane. Prema jednom dokumentu iz 1334. godine Sana je imala crkveni distinkt vezan uz zagrebačku biskupiju.
U borbama ugarsko-hrvatskog kralja Sigismunda protiv bosanske i hrvatske vlastele, župa Sana je došla u ruke Kralja Sigismunda. On ju je 1413. godine oduzeo od vojvode Hrvoja i poklonio knezovima Blagajskim. Zato je vojvoda Hrvoje 1415. godine nastavio borbu protiv Sigismunda zajedno sa Turcima.
NASA
mini|NASA
Sanski Most
Srednji vijek
Svi do sada navedeni dokumenti nedvosmisleno potvrđuju da je postojao grad Zana (Sana), da je postojala župa Zana (Sana), a pošto su srednjovjekovne župe nosile ime prema glavnom gradu župe, to znači da je glavni grad župe Sana bio grad Sana.
NASA
National Aeronautics and Space Administration (NASA, osnovana 29. jula 1958. godine) je civilna avijacijska i svemirska administracija Sjedinjenih Američkih Država odgovorna za nacionalni svemirski program.
Godišnji fond NASAe za 2007. godinu je oko 16,8 milijardi $. Sa ovim sredstvima koja se ulažu u istraživanja i razvoj NASA je cijenjena kao vodeća među svemirskim agencijama širom svijeta, iako veliki dio tehnologije koju koristi (kao npr. Space Shuttle) i nije novijeg tipa.
Sanski Most
Osmanlijsko carstvo
Nakon mnogih bitaka i promjene vladara, sanska oblast od 1499. godine pripada pod upravu Osmanlija, a Kamengrad je jedno od njihovih glavnih uporišta. Historija sanskog područja u prva tri vijeka turske vladavine je veoma malo istražena. Ono što je poznato vezano je isključivo za tvrđavu i naselje Kamengrad, a nešto kasnije i tvrđavu i naselje Stari Majdan. Kad su Turci zauzeli Kamengrad, on je postao i sjedište istoimene nahije, koja je obuhvatala i dio nekadašnje sanske župe. Kad su Turci 1565. godine zauzeli Krupu, u nju je prešla većina kamengradske posade, a Kamengrad gubi onu ulogu i moć kakvu je imao do tada.
NASA
Pored svemirskog programa odgovorna je i za dugoročno planiranje razvoja svemirskih letjelica civilne i vojne namjene.
Zvanični moto im je per aspera ad astra, što prevedeno s latinskog znači "preko trnja do zvijezda".
Sanski Most
Osmanlijsko carstvo
Nakon ukidanja bihaćkog sandžaka 1711. godine reorganizacijom bosanskog pašaluka, Kamengrad je postao središte novog kadiluka, kakav su status imali i Banja Luka, Bihać, Jajce i dr. Njegovo sjedište je tada bilo u Starom Majdanu (Madeni Atik). Tada je kadiluk Kamengrad obuhvatio ove župe i gradove: Kamengrad, Pećigrad (Tur Mihalpekler), Šturlić, Mala Kladuša, Velika Kladuša, Podvizd, Vranograd (Vrnograč), Todornovi, Bužim, Stijena, Stari Majdan (Madeni Atik), Sana (Ključ), Bilaj, Blagaj, Jezerski, Krupa, Otoka (Adai Kebir), Most na Sani (Džisri Sana), Cazin i Ostrožac.
NASA
Objekti
Centar Agencije nalazi se u Vašingtonu. Osim toga NASA posjeduje još objekata (istraživačkih, komunikacionih centara i centara za svemirske letove).
Sanski Most
Osmanlijsko carstvo
Da su uporedo postojale nahije Sana i nahija Kamengrad, potvrđuju dva turska deftera. Prema ovim propisima izlazi da nahija Kamengrad zahvata područje zapadno, sjeverno i južno od Kamengrada, i nešto teritorije istočno od njega; Pobriježje i neka sela na desnoj obali rijeke Sane, a južno od današnjeg Sanskog Mosta: Tominu, Kijevo i Čaplje. Nahija Sana zahvata sela sa obje strane rijeke Sane, a sjeverno od današnjeg Sanskog Mosta: Oštru Luku, Sasinu, Stratinsku i Čarakovo.
Kapetanije u pograničnim krajevima Bosne i Hercegovine, među kojima je i Kamengradska, imale su imena prema gradovima. Jedna takva je i Džisri Sana kapetanija (džisum, arapski - most).
U 1796. i 1812. godini spominje se kapetan Mustafa-beg, koji je umro 1813. godine. Njega je naslijedio Murat-beg, koji je 27. septembra 1822. godine fermanom izgubio titulu kapetana, a za nasljednika je imenovan Husein-beg, sin Hasana-bega Čekića, koji je najvjerovatnije bio posljednji kapetan u ovoj kapetaniji, jer su kapetanije ukinute 1835. godine. Međutim, istina je drugačija, jer postoje kako predanja, tako i činjenični dokazi. Naime, kapetani Kamengrada bili su do iza 1700. godine iz nepoznate ili nepoznatih porodica, a onda je kapetanija došla u ruke jedne grane novskih Cerića. Prvi po imenu poznati kapetan bio je Omer-aga. Spomen mu se sačuvao u jednom jajačkom sidžilu. On je 11. Redžepa 1105 (5. marta 1694) prisustvovao kao svjedok na jednom vjenčanju. Nešto prije toga, tj. 24. Zilkade 1104 (27. jula 1693), izdao je bosanski vezir bujruldiju jajačkom kadiji, da se pobrine za konje koji će prenijeti četiri tovara baruta u Kamengrad i palanke njegova područja. Baš u to vrijeme harale su hrvatske čete Vakuf, Majdan i druga mjesta oko Kamengrada, pa će s ovim u vezi biti slanje municije i boravak kapetana Omer-age i novskog dizdara Arslan-age u Jajcu. Godine 1629. hrvatske su čete popalile Majdan, a sljedeće su ga godine i zauzele na kraće vrijeme. Godine 1699. bio je zapovjednik kamengradske krajine od Sane do Krke Ibrahim-aga. Poslije ove dvojice u poznatim izvorima nema spomena kamengradskim (majdanskim) kapetanima sve do druge polovine 18. vijeka, ali se je iz više isprava vidjelo da je kapetanija postojala.
Iz porodice Cerića bila su četiri kamengradska (majdanska) kapetana: Mehmed, sin mu Alija, unuk Salih i praunuk Derviš. O Mehmedu se zna samo iz predanja. Kako mu nema mezara ni u Starom Majdanu ni na Brdarima, moglo bi biti da je poginuo u Dubičkom ratu, kako i predanje kaže. Svakako je bio kamengradski kapetan u drugoj polovini 17. vijeka, kao i sin mu i nasljednik Ali-kapetan. Njegovo je ime zapisano na nišanu njegova sina Salih-kapetana. Završio je kapetanovanje oko 1800. godine. Predanje kaže da je sahranjen na Brdarima, ali njegovog nadgrobnog spomenika nije bilo.
Ali-kapetanov sin i nasljednik je Salih-kapetan. Sigurno se zna da je bio kapetan do svoje smrti 1827. godine. Umro je na svom imanju u Lušci Palanki i odande je prevučen na kolima u Stari Majdan i pokopan desno od ulaza u džamiju. To je put preko 30 km. Svijet s ovog kraja rado je davao volove da vuku kola s mrtvim tijelom, jer se svako, bez razlike na vjeru, veselio što je nestalo jednog teškog zulumćara. U ovom kraju se pripovijeda, kako se za uprave Salih-kapetana desio Ramazan i katolički Božić u isto vrijeme i kako je neki katolik uoči Božića ubio krme, kad su muslimani klanjali teraviju. Cika krmeta čula se u džamiji. Sutradan je imam tužio tog kršćanina kapetanu i on ga je odmah pozvao da ga sudi. U prisustvu imama i drugih ljudi pitao je kapetan toga kršćanina šta je on prošle noći uradio, i kad je on odgovorio da ne zna da je išta krivo učinio, kaže mu kapetan zašto ga imam tuži. "Jesam kapetane" - odgovori kršćanin - "nama je Isus zapovjedio da o Božiću nešto zakoljemo, pa ja eto učinio kako je zapovijeđeno". Kapetan je pogledao imama i odgovorio "Ovdje nema suđenja, jer se krst krije za jaka leđa. Idi, krstu, i slušaj Isusa!". Ovu priču su pričala trojica muslimana. Vidljivo je njegovo ponašanje kao akt tolerancije, jer je došao od čovjeka čijoj se smrti radovala čitava kapetanija.
Salih-kapetan je imao tri sina: Derviša, Ahmeda i Aliju, od kojih su posljednja dvojica pokopani na Brdarima. Ali-beg je umro 1880. godine, a kapetaniju je naslijedio Derviš-beg. U narodu je zvan i Dedo-kapetan, nije bio ništa bolji čovjek od oca. Pošto je bio pristaša reformi, Zmaj od Bosne je naredio da mu se spali odžak. On je ostao vjeran sultanu i pokoravao se bosanskom veziru. Nakon ukinuća kapetanija postao je muselim i u svojoj nahiji i dalje provodio zulume. Tek kad je bosanski vezir Čerkez Hadži Ćamil-paša 1846. godine izdao naredbu o nizamskoj nošnji i zabranio upotrebu naziva kapetana, koji se i nakon ukinuća upotrebljavao u privatnom razgovoru, diže se Krajina zbog toga na ustanak. Kažu da je bio tada prognan kao jedan od vođa i Derviš-beg u Janjinu, dok Jukić zna da ga je prognao Omer-paša Latas 1851. godine. Tako je i posljednji kamengradski kapetan ostavio kosti izvan Bosne.
Derviš-beg je imao tri sina, od kojih je Ibrahim-beg umro 1846, a Tosun-beg i Hrustem-beg doživješe okupaciju Bosne 1878. Sva trojica su umrli na Brdarima i ondje su pokopana na porodičnim mezarlucima. U istim je mezarlucima pokopana i Fatima (zvali su je Naja), kći Mustafe, bihaćkog kapetana. Umrla je 1242 (1826). Ona je bila žena Salih-kapetana Cerića. Tradicija zna da je Derviš-kapetan imao ogroman posjed, koji se sterao od Sane do Iline vode, i da ga je uglavnom pribavio svojoj kući kupnjom, tako da bi prodavcu pošteno isplatio ugovorenu sumu, a kad bi ovaj otišao, on bi za njim ponekad opremio svoje ljude koji bi mu novac oteli i predali kapetanu.
Kao kadiluk Kamengrad je osnovan između 1562. i 1574, kad je bio u sastavu Bosanskog sandžaka. Što se tiče teritorijalnog opsega Kamengrada kao kadiluka u najranije doba zna se da su mu, pored Kamengradske, pripadale još i nahije Sana ili Ključ, Sanica i Bilaj-Blagaj. Na teritoriji ovog kadiluka spominju se u izvorima gradovi: Kamengrad, Pećigrad (turski Mihapekler), Mala i Velika Kladuša, Šturlić, Podzvizd, Vranograč, Todornovi, Bužim, Stijena, Stari Majdan (Madeni Atik), Jezerski, Krupa, Otoka (Ada-i Kebir), Sanski Most (Džisri Sana) i Cazin.
Turci su u pograničnim područjima gradili utvrđenja od drveta, koja su zvali palanke. Na ovom području postoje dva naselja koja su se razvila iz palanke: Lušci Palanka i Tominska Palanka. Turska feudalna gospoda je po svojim spahilucima (imanjima) gradila kamene dvorce (kule) na više spratova i u njima stanovala, a kad je bilo potrebno iz njih se i branila, te su takve kule bile osnova za osnivanje gradova-naselja. Takvih gradova i kula bilo je i na sanskom području. Poznatiji gradovi su: Kamengrad, Mren, Kamičak, Vakup (Sanski Most), Stari Majdan i Japra, a kule: Miralimova kula (Tomina), Cerića kula (Brdari), Kula u Lipniku, Kula u Kamengradu, Kula u Starom Majdanu.
Prodor Turaka u ove krajeve izazvao je velike promjene u sastavu stanovništva, a intenzivnije naseljavanje muslimanskog stanovništva u ove krajeve uslijedilo je u 18. vijeku povlačenjem Turaka iz Like i još nekih područja Hrvatske. Tursko carstvo je izmijenilo demografsku kartu sanske općine tako što je dio stanovništva poturčila, tj. prevela na islamsku vjeru. Dokaz tog obrata su i mnoge porodice koje nose srpska prezimena, a i hrvatska. Naseljavanje hrišćanskog stanovništva je naročito intenzivno polovinom 19. vijeka, a još više nakon austro-ugarske okupacije Bosne i Hercegovine poslije 1878. godine. Tada dolazi do većeg pomjeranja Srba i Hrvata iz sela u veća naselja (palanke, varošice), koja su do polovine 19. vijeka bila isključivo muslimanska.
Austro-Ugarska monarhija
O događajima i razvoju sanskog kraja u 19. i 20. vijeku ima dosta podataka u dokumentima, pa ipak ni za jedan period u tim vjekovima, zaključno sa okupacijom zemlje 1941. godine, nema dovoljno ni dokumenata ni podataka za potpunije praćenje razvoja događaja. Najveći broj dokumenata omogućuje tek da se u sklopu općih zbivanja na širim područjima (Bosanska krajina, Bosna i Hercegovina i Jugoslavija) tek malo spomenu neke pojedinosti vezane za sansko područje.
Od Austro-Ugarske je zavisilo kada će i kako izvesti okupaciju Bosne i Hercegovine. Da bi za tu odluku dobila podršku i Hrvata i Muslimana, pa i Srba, ona je preko svojih diplomata i agenata razvila propagandu u Bosni i Hercegovini. Zbog znatne propagande jednog dijela klera, Hrvati su u većini prihvatili okupaciju, dok su jedino muslimani organizovali brojne jedinice za borbu protiv okupacijskih trupa.
Austro-Ugarska je započela okupaciju Bosne i Hercegovine 29. jula 1878. godine. U Bosanskoj krajini su vođene najžešće i završne borbe. Nakon zauzeća Ključa 8. septembra uslijedilo je zauzimanje Sanskog Mosta, Starog Majdana i Kamengrada. Dolaskom na ove prostore Austro-Ugarska je provela i novu administrativnu podjelu na kotare (srezove) i okruge. Prema jednom popisu stanovništva iz 1910. godine, kotar Sanski Most je imao površinu od 1017 km2, dvije gradske općine (Sanski Most i Stari Majdan), te 38.422 stanovnika. Prema nacionalnoj strukturi, na ovom području su živjeli Muslimani, Srbi, Hrvati, španski Jevreji, te jedan evangelista. Samo Sanski Most je prema popisu stanovništva imao 1914. godine 2.234 stanovnika, od toga 1.249 Muslimana, 679 Srba, 249 Hrvata, 41 španskih Jevreja, 1 evangelistu i 14 Jevreja. U gradu je bilo preko 50 trgovina i zanatskih radnji, jedan hotel, te Agencija Zemaljske banke.
U toku Prvog svjetskog rata 1914-1918. godine Austro-Ugarska je mobilisala veliki broj ljudi iz Bosne i Hercegovine, i poslala ih na bojište prema Italiji, Srbiji i Rusiji. Kako je rat odmicao, Austro-Ugarska je sa svojim saveznicima trpjela sve veće gubitke, te je na sanskom području 1917/18. godine bilo jako puno dezertera. Nakon poraza na balkanskom, a potom i italijanskom frontu, došlo je do pada Austro-Ugarske, te stvaranja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca 1. decembra 1918. godine u Beogradu. Agitacija za pripajanje Bosne i Hercegovine Srbiji je bila veoma jaka, te je ona na kraju i pripojena 1918. godine.
Za vrijeme postojanja Kraljevine SHS od 1. decembra 1918. godine, odnosno Kraljevine Jugoslavije od 6. januara 1929. godine, Sanski Most je bio središte sreza. Od 1929. do 1941. godine srez Sanski Most je u sastavu vrbaske banovine. Sanski srez je 1930. godine imao 87 naselja raspoređenih u 8 općina: Budimlić Japra, Dabar, Gornji Kamengrad, Lušci Palanka, Sanski Most, Sasina, Stari Majdan i Tomina. Teritorija današnje sanske općine (ranije sreza) 1931. godine je imala 50.671 stanovnika, a početkom 1941. godine 65.880 stanovnika.
Drugi svjetski rat
Prema statističkim podacima na području općine Sanski Most u toku Drugog svjetskog rata bilo je 3.605 žrtava. Po završetku rata krenulo se u obnovu porušenog grada, te prema jednom članku Enciklopedije Jugoslavije iz 1968. godine je zapisano:
"Sanski Most, varoš i središte općine u srezu Banja Luka. Leži na 158 m nadmorske visine. Ima pilanu, građevinsko i električno preduzeće, tvornicu panel ploča, ciglanu, rudnik uglja u Kamengradu, te stovarište duhana. Kroz Sanski Most prolazi uskotračna pruga Prijedor-Drvar-Lička Kaldrma".
Rat u Bosni i Hercegovini
Tokom rata u BiH od 1992. do 1995. godine Sanski Most je bio pod okupacijom snaga Vojske Republike Srpske od proljeća 1992. do 10. oktobra 1995. godine. Dio neesrpsko stanovništvo je bilo primorano napustiti grad, ali je oko 6.000 Bošnjaka i Hrvata ostalo u gradu tokom rata, koji su često maltretirani, mučeni, ponižavani i tjerani na kopanje rovova i prisilni rad. Počinjeni su i brojni zločini u selima i naseljima Sanskog Mosta, naročito u Šehovcima, Mahali, Vrhpolju i drugim. Kraj rata i oslobođenje grada dočekalo je samo oko 1.000 nesrba, a procjenjuje se da je grad izgubio gotovo pola predratnog stanovništva. Tokom operacije Sana '95, združene snage Petog i Sedmog Korpusa Armije RBiH pod zapovjedništvom generala Atifa Dudakovića i Mehmeda Alagića napadom sa zapada i juga 10. oktobra 1995. godine oslobodili su Sanski Most i nastavili napredovanje sjeverno prema Prijedoru. Neposredno prije oslobađanja grada, prema srpsim izvorima, oko 27.000 srpskog stanovništva je zajedno sa vojskom pobjeglo i napustilo grad, a srpske paravojne formacije i Vojska Republike Srpske na čelu sa Željkom Ražnjatovićem Arkanom vrše brojne zločine i ubistva preostalog bošnjačkog i hrvatskog stanovništva u gradu i okolini.
Naselja
Poslije potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma, 51 naselje je ušlo u sastav Federacije BiH (u općinu Sanski Most), a 8 u sastav Republike Srpske (u općinu Oštra Luka), a 16 naselja je podijeljeno.
Naselja u općini Sanski Most: Bjeline, Bojište, Bosanski Milanovac, Bošnjaci, Brdari, Čaplje, Demiševci, Djedovača, Donji Dabar, Donji Kamengrad, Donji Lipnik, Đurići, Dževar, Fajtovci, Glavice, Gorice, Gornji Dabar, Gornji Kamengrad, Gornji Lipnik, Grdanovci, Hrustovo, Husimovci, Ilidža, Jelašinovci, Kijevo, Kljevci, Kozin, Krkojevci, Kruhari, Lukavice, Lušci Palanka, Lužani, Majkić Japra Donja, Majkić Japra Gornja, Miljevci, Modra, Naprelje, Okreč, Otiš, Podbriježje, Podlug, Podovi, Poljak, Praštali, Sanski Most, Skucani Vakuf, Stari Majdan, Suhača, Šehovci, Tomina, Vrhpolje.
Naselja u općini Oštra Luka: Budimlić Japra, Duge Njive, Garevica, Halilovci, Hazići, Marini, Oštra Luka, Ovanjska.
Godricova dolina
Godricova dolina je fiktivno selo u romanima J. K. Rowling.
Sanski Most
Gradske mjesne zajednice
obuhvataju naseljena mjesta: Đedovača, Pobriježje i Sanski Most
Godricova dolina
Bilo je to posljednje mjesto skrivanja Lilly i Jamesa Pottera prije nego ih je Lord Voldemort usmrtio 31. oktobra 1981. Tad je i Harry dobio svoj ožiljak u obliku munje.
Sanski Most
Stanovništvo
Po službenom popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Sanski Most imala je 60.307 stanovnika, raspoređenih u 75 naselja. Po preliminarnim rezultatima popisa stanovništva 2013. godine u općini Sanski Most živi 47.359 stanovnika.
Godricova dolina
Neki čitaoci misle da je u Godricovoj dolini bila kuća Jamesovih roditelja ili jednog od osnivača Hogwartsa - Godrica Gryffindora. Također je moguće da je jedan od Voldemortovih horkruksa u Godricovoj dolini. Na kraju 6. knjige Harry kaže da će posjetiti grob i kuću svojih roditelja.
Sanski Most
Obrazovanje
U općini Sanski Most se nalazi sedam osnovnih škola, te tri srednjoškolske ustanove: gimnazija Sanski Most, MSŠ Sanski Most, koje su smještene u srednjoškolskom centru, te srednja poljoprivredna škola Sanus Futurum.
Godricova dolina
Još jedan slavni stanovnik Godricove doline je bio Bowman Wright, izumitelj zlatne zvrčke.
Places in Harry Potter Lieux dans l’univers de Harry Potter Luoghi di Harry Potter
Sanski Most
Prije 2. svjetskog rata
S obzirom na siromaštvo znatnog dijela stanovništva, najveći broj oboljelih, naročito u selima, bio je upućen na nadriljekare i vračare, i na narodno liječenje čajevima od lipe, bazge, raznih plodova i ljekovitih biljaka. Doktoru se išlo najčešće tek onda kad nikakvi domaći, narodni lijekovi nisu više pomagali. Zbog toga je smrtnost oboljelih bila velika. Rijetko je koja porodilja išla u bolnicu radi porođaja, izuzev kada bi nastale komplikacije zbog nestručne intervencije seoske žene. Najčešće su u takvim slučajevima, kod porođaja u selima, pomagale samouke babice, žene koje su rodile više djece, pa imale nekog iskustva, ali i nadribabice, koje su se poluprofesionalno bavile ovim poslom.
Tuberkuloza je bila znatno raširena te uzrok brojnoj smrtnosti djece i odraslih. S obzirom na veoma veliku raširenost ušiju (u kosi i odjeći) kod naročito seoskog stanovništva povremeno se pojavljivao pjegavi tifus, a zbog nehigijenskih bunara i razne epidemije (trbušni tifus, srdobolje i sl.).
U selima, i u nekim siromašnim gradskim domaćinstvima sapun se veoma malo koristio, a rublje se obično otkuhavalo i pralo u lukšiji (pepel od drveta). U mnogim selima nije bilo pitke izvorske vode, već su kopali bunare, a u sušnim i bezvodnim brdskim selima pravljene su cisterne za kišnicu. Zbog toga je voda bila dragocjenost koja se čuvala, pa su je u nekim selima veoma malo trošili za ličnu higijenu i higijenu stanovanja. Tek 1931. sagrađena su tri javna kupatila: u Sanskom Mostu, Starom Majdanu i Lušci Palanci.
Nacionalni spomenici
Odlukom Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine u Sanskom Mostu je proglašeno šest nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine, dok ih je osam na privremenoj listi.
NGC 3946
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6920
NGC 6920 (također poznat kao ESO 26-4 i PGC 65273) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 119 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Oktant. Najveći prečnik je 1,80 (63 hiljade sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (52 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. jula 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Novo Selo (Odžak)
Novo Selo je naseljeno mjesto u općini Odžak, Bosna i Hercegovina.
NGC 1160
NGC 1160 (također poznat kao IRAS 02579+4445, MCG 7-7-14, PGC 11403 i UGC 2475) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 116 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 1,50 (51 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 7. oktobra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bileća
270px|mini|Bilećko jezero|desno Bileća je općina i naseljeno mjesto u jugoistočnoj Bosni i Hercegovini. Površina općine je 632,33 km2. Administrativno je dio Republike Srpske. Prema popisu stanovništva 2013. općina Bileća ima 11.536 stanovnika. Općina Bileća je pogranična općina prema Crnoj Gori, na sjeveru sa Nevesinjem i Gackom, na zapadu sa Berkovićima i Ljubinjem i na jugu sa Trebinjem.
Geografija
Bileća je locirana u istočnoj Hercegovini. Nadmorska visina gradskog područja je 476 m. Na području Bileće se ukrštaju sredozemna i kontinentalno-planinska klima. Reljef je brdovit između kojeg se nalaze kraška polja: Dabarsko, Fatničko, Plansko i Bilećko. Južno od Bileće nalazi se izvor rijeke Trebišnjice. Godine 1966. je izgrađena hidroelektrana i stvorena je jedna od najvećih vještačkih akumulacija u svijetu, Bilećko jezero, koje ima dužinu 18 km, a širinu 3–4 km. Podizanjem brane Grančarevo na rijeci Trebišnjici, prije skoro pola vijeka, njene ukroćene vode, pretočene u Bilećko jezero, prekrile su sela Panik, Orah, Čepelica, Zadublje i Miruše. Osim kuća i imanja, ispod Bilećkog jezera tada je ostalo i bogato kulturno-historijsko naslijeđe iz rimskog doba.
Ilirsko i Rimsko doba
Prvi tragovi civilizacije na području općine Bileća datiraju još iz neolita, o čemu svjedoče arheološki lokaliteti još uvijek nedovoljno istraženi. Prethistorijski tumuli, gradine i gomile, kojih prema najnovijim istraživanjima ima preko 2000, jasno ukazuju na kontinuitet i gustoću stanovništva. Posebno se ističe tumul iz Plane u kojem su nađene dvije kacige, dvanaest kopalja, veći broj fibula i ukosnica (poznatih i iz Glasinca).
U sastav rimske države južni dijelovi općine Bileća ulaze 135. god p.n.e. nakon pokoravanja Ardijejaca i Plereja (držali su prostor između Popova polja i Boke Kotorske). Zajedno sa Trebinjem bilo je u sastavu Epidaura (Cavtat), najjužnije rimske kolonije na istočnoj obali Jadrana, kao njegovo zaleđe. Iz tog vremena je čuvena U-vila urbanu u Paniku, vlasništvo bogatog Italika, oko koje se razvio veliki građevinski kompleks, centar prostrane latifundije (oranice, pašnjaci, šume). Ovoj vili pripadale su i ostale građevine, villa rustica na Dračevoj strani, na Potkućnicama i uz Trebišnjicu, te niz drugih objekata, među kojima i kultnih (hram, mauzolej, grobnica). Na mozaicima i freskama U-vile iz III vijeka su prisutni simboli kršćanstva (Orfej, Meduza), pa istraživači to smatraju prvim tragovima kršćanstva u unutrašnjosti Bosne i Hercegovine. Domaće epihorsko stanovništvo je i dalje živjelo u svojim drvenim i suhozidnim naseljima po kraškim poljima i poljicima, prihvatajući sporo romanizaciju.
Istočno od plemena Daorsa, koje se nalazilo na području Stoca, bilo je pleme Deremisti, na području Dabarskog, Fatničkog i Planskog polja, a vjerovatno i na mjestu današnjeg grada Bileća. U Fatnici je nađen natpis tipičan za jugoistočno ilirsko područje. Relativno bogati arheološki i naseobinski elementi sa Dabarskog područja, Fatnice, Orahovica i Plane govore o znatnoj naseljenosti i u Rimsko doba. To najbolje potvrđuje urbano naselje u Orahovicama sa građevinskim ostacima (zidovi u temelju, profilirani ulomci krovnog vijenca neke monumentalne zgrade, mnoštvo opeke i crijepa), koji se nalaze na prostoru 700x400 metara.
Srednji vijek
Prvi pomen Bileće kao naseljenog mjesta nalazimo u dokumentima Dubrovačkog arhiva iz 1286. godine, kada se pominje pod nazivom Bilechia. Također u istim izvorima i pod istim nazivom Bileća se pominje i u 14. i 15. vijeku kao važna raskrsnica puteva na srednjovjekovnom karavanskom putu. U jednom dokumentu iz 8. septembra 1388. godine ističe se da je vojska vojvode Vlatka Vukovića u polju kod Bileće teško porazila osmanlijsku vojsku pod komandom Šahin-paše, što se ujedno smatra i jednim od prvih poraza Osmanlija na Balkanu.
Privreda
Okosnicu privrede Bileće čine tekstilna, metalna i prehrambena industrija. Posljednjih godina posebno je došao do izražaja razvoj privatnih preduzeća i radnji. Sve se više razvija posao berbe i obrade kamena. Bilećko jezero i rijeka Vrijeka (kod naselja Divin) posebno pružaju dobre uslove za razvoj ribolova.
Kultura
U Bileći se od 1997. godine dodjeljuje književna Nagrada "Svetozar Ćorović".
Sport
U Bileći se nalazi nogometni klub "Hercegovac", osnovan 1935. godine, kao i istoimeni karate, košarkaški, šahovski, kuglaški, rukometni i odbojkaški klubovi. Košarkaški klub ostvaruje danas veoma solidne rezultate u Premijer ligi Bosne i Hercegovine.
Severina
Severina Vučković (Split, 21. april 1972), poznata kao Severina, hrvatska je pjevačica zabavne muzike.
Biografija
Severina se u javnosti pojavljuje ne samo kao pjevačica, nego i kao manekenka, voditeljica, glumica. 2003. nastupa u riječkom HNK-u, u naslovnoj ulozi rock opere "Karolina Riječka", a 2004. godine s režiserom Peđom Ličinom snima "Gdje je nestala Slovenija?". Nakon višegodišnje pauze 2004. objavljuje album Severgreen. Nekoliko puta je učestvovala na Dori, hrvatskom takmičenju za Pjesmu Eurovizije, a 2006. pobjeđuje na Dori pjesmom "Moja štikla", koju karakterišu etno motivi iz Hercegovine i Dalmatinske Zagore, te s kojom je Severina predstavljala Hrvatsku na Eurosongu u Atini 2006. godine.
Kontroverze
Severina Vučković je poznata i po kontroverzama koje je stekla kroz doprinos muzici, ali i privatnim životom. Kroz svoje pjesme i javne nastupe, Severina se predstavlja u svjetlu religiozne i moralne osobe, no ovaj imidž gubi sjaj 2004. objavljivanjem Severininog privatnog video snimka pornografskog karaktera.
NGC 2512
NGC 2512 (također poznat kao IRAS 08001+2331, MCG 4-19-21, PGC 22596 i UGC 4191) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 216 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 1,40 (88 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (57 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 10. februara 1787. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Domovi u Hogwartsu
U seriji romana o Harryju Potteru, škola vještičarenja i čarobnjaštva u Hogwartsu je podijeljena na četiri doma, a svaki od njih nosi prezime svojeg osnivača: Godrica Gryffindora, Salazara Slytherina, Rowene Ravenclaw ili Helge Hufflepuff.
Ceremonija svrstavanja
U vrijeme osnivanja škole, osnivači su sami birali svoje učenike. Kad su počeli razmišljati o tome kako će učenici biti birani nakon njihove smrti, Godric Gryffindor je skinuo svoj šešir u kojeg su osnivači "utkali" neke svoje misli, pa je Razredbeni klobuk mogao sam birati učenike. Sada, na početku svake školske godine, novi učenici stavljaju Razredbeni klobuk na glavu tokom ceremonije svrstavanja. Klobuk zatim objavljuje dom kojem će se svaki pojedini učenik pridružiti. Svake godine prije svrstavanja Klobuk pjeva i kratku baladu koja govori o osnivanju škole i četiriju domova; pjesma je svake godine drugačija, a rečeno je da Klobuk cijele godine smišlja sljedeću pjesmu.
Klobuk svrstava učenike po njihovim vrlinama. Na odluku vjerovatno utiču i želje samih učenika: to se najbolje vidi u naumu klobuka da Harryja svrsta u Slytherine, ali ga je ipak svrstao u Gryffindore kad ga je Harry zaželio da ga ne svrsta u Slytherine. Dumbledore je kasnije objasnio Harryju da je tako i trebalo biti zato što ljude određuju njihove odluke, a ne njihove sposobnosti. Zato je vjerovatno da Klobuk bira dom u koji će svrstati informiranog učenika po učenikovoj prethodnoj odluci, a one koji nisu informirani i koji ništa ne očekuju svrstava po njihovim trenutnim željama ili po sposobnostima (profesor Slughorn je čak rekao da je pripadnost određenom domu u obitelji, ali to ne mora uvijek biti tačno).
Klobuk ne razmatra samo učenikove trenutne kvalitete, nego vidi i kvalitete koje možda još nisu razvijene (tako je rekao Harryju:"Mogao bi biti velik, sve ti je tu, u glavi, a Slyterin bi ti mogao pomoći na putu do slave").
Običaji domova
Četiri doma su odvojene cjeline. Svaki od njih ima svoju društvenu prostoriju i spavaonice, svoj stol u Velikoj dvorani, a učenici predavanja većinom slušaju sa pripadnicima svog doma. Ne postoji pravilo koje zabranjuje druženje pripadnika različitih domova, ali učenici se većinom druže s pripadnicima svog doma. Svaki dom ima jednog učitelja koji je predstojnik doma i svog domskog duha. Nije poznato čemu služe domski duhovi iako je moguće da su oni domske maskote. Svi su predstojnici domova i domski duhovi nekad i sami bili pripadnici domova koje sada predstavljaju.
Između pripadnika različitih domova postoji protivništvo koje se posebno ističe tokom metlobojskih utakmica i školskog natjecanja za Domski pokal o kojem odlučuje broj bodova koje je svaki dom prikupio tokom školske godine. Te bodove mogu dodijeliti ili oduzeti svi profesori, prefekti te glavni prefekt i prefektica na temelju zalaganja i ponašanja učenika tokom školske godine. Suparništvo domova najuočljivije je između Slytherina i Gryffindora ("Gryffindori i Slytherini se preziru iz principa." (Harry Potter i Princ mješane krvi) ) To protivništvo potiče još iz vremena Godrica Gryffindora i Salazara Slytherina nakon što su osnovali školu zato što Razredbeni klobuk tvrdi da su prije osnivanja škole bili najbolji prijatelji. (Harry Potter i Red feniksa)
Preostala dva doma, Ravenclawi i Hufflepuffi obično, ali ne uvijek, podržavaju Gryffindore. Jedan izuzetak od tog pravila dogodio se kad su Ravenclawi, Hufflepuffi i Slytherini na Tromagijskom turniru dali podršku Hufflepuffu Cedricu Diggoryju umjesto Gryffindoru Harryju Potteru. (Harry Potter i Plameni pehar)
Gryffindor
mini|desno|200px|Gryffindor
Godric Gryffindor je posebno cijenio hrabrost. Simbol njegovog doma je lav, a boje doma su zlatna i skrletna. Minerva McGonagall je trenutna predstojnica doma,a Gotovo Bezglavi Nick je domski duh.
Kako je ovo dom kojem pripada Harry Potter, jedino su njegove prostorije detaljno opisane (iako je u Odaji tajni kratko opisana i Slytherinska društvena prostorija). Domske prostorije se nalaze u jednom od tornjeva u dvorcu čiji se ulaz, kojeg čuva portret Debele dame, nalazi na sedmom katu. Iza portreta se nalazi velika društvena prostorija sa kaminom i dva stubišta koja vode do muških i ženski spavaonica.
Slytherini ne vole (štaviše, mrze) Gryffindore zbog, kako je rekao Phineas Nigellus, besmislenih junaštava u koje se upuštaju.
Neki važniji Gryffindori (za potpuni spisak pogledajte spisak likova koji se pojavljuju u Harryju Potteru):
Hufflepuff
mini|desno|200px|Hufflepuff
Hufflepuff, kojeg je osnovala Helga Hufflepuff, najviše cijeni marljivost i strpljenje, odanost i prijateljstvo. Simbol doma je jazavac, a boje doma su žuta i crna. Profesorica Pomona Sprout je predstojnica doma, a domski duh je Debeli fratar. Društvena prostorija Hufflepuffa se nalazi u podrumu, blizu kuhinje.
Neki važniji Hufflepuffi (za potpuni spisak pogledajte spisak likova koji se pojavljuju u Harry Potteru i manje važne Hufflepuffe):
Ravenclaw
mini|desno|200px|Ravenclaw
Ravenclaw najviše cijeni inteligenciju i znanje. Simbol doma je orao, a boje doma su plava i brončana. Predstojnik doma je Filius Flitwick, a domski duh je Siva Dama. Ravenclawska društvena prostorija i spavaonice se nalaze u tornju u zapadnom dijelu škole.
Razredbeni klobuk je razmišljao o tome da Hermionu Granger svrsta u Ravenclawe.
Slytherin
mini|desno|200px|Slytherin
Kao i njegov osnivač, dom Slytherina posebno cijeni ambiciju i prepredenost. Simbol doma je zmija, a boje doma su zelena i srebrna. Trenutni je predstojnik doma Horace Slughorn, a domski je duh Krvavi barun. Slytherinska društvena prostorija i spavaonice se nalaze ispod hogwartskog jezera, a do njih se dolazi izgovaranjem lozinke kamenom zidu u tamnici. Slytherinska društvena prostorija je dugačka i niska, i ima kamene podove i okrugle, zelenkaste svjetiljke koje vise sa stropa.
Albus Dumbledore je u Odaji tajni rekao Harryju da je Salazar Slytherin kod učenika najviše cijenio znanje zmijskog jezika, snalažljivost odlučnost i određeno neobaziranje na propise, a sve su to osobine koje posjeduje Harry, ali koje je zapravo stekao sasvim slučajno.
Salazar Slytherin je, za razliku od ostalih osnivača, u školu želio primati samo čistokrvne čarobnjake (ali možda i one miješane krvi). Zbog tog je neslaganja Slytherin napustio dvorac, ali je za sobom ostavio Odaju tajni. U romanima se često spominju zli čarobnjaci koji su bili Slytherini, ali postoje i 'dobri' Slytherini (jedan od njih je i Horace Slughorn).
Neki važniji Slytherini (za potpuni spisak pogledajte spisak likova koji se pojavljuju u Harry Potteru i manje važne Slytherine):
Vanjski linkovi
Hogwarts Houses Gryffindor fa:گریفیندوری Gryffondor Domovi u Hogwartsu Gryffindor Rumah Hogwarts Zweinstein Gryffindor Хогвортске куће
IC 665
IC 665 (također poznat kao PGC 170101) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 209 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 0,80 (49 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 13. maja 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ostrožac (Cazin)
Ostrožac je naseljeno mjesto u gradu Cazinu, Bosna i Hercegovina.
Historija
Ostrožac, gradina starijeg željeznog doba, srednjovjekovna tvrđava i osmanlije grad. Tvrđava je smještena na dominantnom uzvišenju iznad lijeve obale rijeke Une i istoimenog naselja, na 12 km od Bihaća prema Bosanskoj Krupi, na mjestu gdje se račva put za Cazin.
Tvrđava je nepravilnog kružnog oblika sa kapikulom i kružnom branič-kulom uz koji se nalazi bunar. Prvi spomen tvrđave je iz 1286. Tvrđava je u posjedu knezova Babonića-Blagajskih (knezovi Ostroški). Prelazi pod vlast Antuna Bakšića 1552. Pada u ruke Osmanlija 1577. Ima svog dizdara. Od 17. st. tu je sjedište Ostrožačke kapetanije koja je najjača u Bosanskoj krajini. Dizdari i kapetani bili su Beširevići (Mehmedaga 1700-1716.; Omeraga 1730. Osmanlije dograđuju tvrđavu u južnom dijelu oko 1700. Sjeverni srednjovjekovni dio grada prozvao se narodnim, a južni dio grada gospodskim. Tu je 1833. bilo 28 topova. Od 1836. Ostrožac je mudirluk u sastavu Bihaćkog kajmakamluka. Zbog učešća u protivljenju reformama sultana Mahmuda II 1837. prognan je posljednji ostrožački kapetan iz loze Beširevića Murad-beg Beširević. Mehmed-beg Beširević je tvrđavu 1902. prodao bihaćkom sreskom načelniku Lotharu von Berksu (austrijski grof, loza Habsburg) koji ga je restaurirao.
Za vrijeme Drugog svjetskog rata, Ostrožac je jedno vrijeme bio sjedište vrhovnog štaba NOR-a. Od 1967. do 1992. godine u dvorištu utvrde je djelovala kolonija skulptura Ostrošca.
Sesvete
280px|mini|Sesvete, rimokatolička crkva "Svi Sveti" Sesvete su naseljeno mjesto u sastavu grada Zagreba, Republika Hrvatska i jedna od 17 zagrebačkih gradskih četvrti.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare zagrebačke prigradske općine Sesvete.
Gradska četvrt Sesvete
280px|mini|položaj gradske četvrti Sesvete na karti [[Grad Zagreb|grada Zagreba]] Sesvete su jedna od 17 zagrebačkih gradskih četvrti. Četvrt se prostire na 165,238 km2, a u njoj živi 70.800 stanovnika. Sesvete su omeđene Gornjom i Donjom Dubravom sa zapada, Peščenicom i Žitnjakom sa juga, Krapinsko-zagorskom županijom sa sjevera, te Zagrebačkom županijom sa istoka.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, gradska četvrt Sesvete je imala 70.800 stanovnika, od čega u samim Sesvetama 55.313.
Napomena: ''U 1991. povećano pripajanjem naselja Brestje, Gajišće, Jelkovec, Kobiljak Sesvetski, Kraljevec Sesvetski, Novaki Kraljevečki, Sela Sesvetska, Selnica Sesvetska i Sopnica Sesvetska. Za ta bivša naselja sadrži podatke od 1857. do 1981.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Sesvete je imalo 35.337 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Angus Young
Angusova porodica se 1961. godine preselila u Australiju gdje je i započela njegova karijera.Od 1973. godine član je grupe AC/DC. Gitaru je počeo svirati sa 5 godina. U ranim tinejđerskim godinam seli se u Austaliju. Tu je dobio svoju prvu Gibson SG gitaru. Instrukcije iz gitare davali su mu njegova braća Malcolm i George. Već sa 16 godina postaje član AC/DC-a. Tu, na nagovor svoje sestre, stvara svoj prepoznatljiv imidž: Obučen je kao školarac (taj stil i danas koristi). Njegovi rifovi, solaže (koje je sam komponovao i ubacio u pjesme), vragolasto ponašanje, pačji hod (hodanje po pozornici tokom sviranja), način odijevanja danas su već svima poznate. Angus je uz pokojnog pjevača Bona Scotta najpopularniji član AC/DC-a. Njegov brat Malcom koji svira prateću gitaru, imao je jakih problema sa alkoholom. Angus je sa grupom AC/DC već punih 36 godina.
Toše Proeski
Todor Toše Proeski (Prilep, 25. januara 1981. - Nova Gradiška, 16. oktobra 2007.) bio je makedonski pjevač pop-muzike i muzička zvijezda u cijelom regionu Jugoistočne Evrope.
Jedan od njegovih prvih nastupa bio je na jednom dječjem festivalu 1996. Godine 1998. po prvi put nastupa na makedonskom izboru za Pjesmu Eurovizije sa pjesmom "Ostani do kraja", te 2000. godine s pjesmom "Solzi pravat zlaten prsten", da bi 2004. bio i predstavnik Makedonije na Eurosongu u Istanbulu. Otprilike u isto vrijeme s prvim nastupima na nacionalnim izborima za Euroviziju započinje i uspješnu saradnju s kompozitorom Grigorom Koprovim i stvara prvi veliki hit ("Rane na usnama"). Tokom svoje kratke i naročito uspješne muzičke karijere sarađivao je s muzičkim imenima kao što su: Esma Redžepova, Željko Joksimović, Toni Cetinski, Anja Rupel, Karolina Gočeva, Antonija Šola, Miro Buljan, Bora Čorba, Goca Tržan, Leontina, Phoebus, Jeff Beck i drugi. Velika popularnost, ne samo kod brojne publike u cijeloj regiji, nego i kod svojih kolega muzičara rezultirala je s nekoliko snimljenih dueta. Svoj treći studijski album "Ako me pogledneš vo oči" snimio je u Grčkoj i objavio ga 2003. godine. Pjesma "Čija si" s tog albuma postala je jedan od njegovih najvećih hitova, a album je promovirao u Bosni i Hercegovini, Makedoniji, Srbiji i Bugarskoj, poslije čega je zaradio epitet "kralja pirata". Njegovi su nosači zvuka, naime, u ogromnim tiražima prodavani su širom bivše Jugoslavije, ali on i njegova izdavačka kuća nikad na njima nisu zaradili, s obzirom na to da su bili djelo pirata i preprodavaca.
Proeski je bio pred diplomom solo pjevanja na Muzičkoj akademiji u Skopju kao jedan od najboljih studenata svoje generacije. Bio je jedan je od rijetkih školovanih pop muzičaru na prostoru cijele bivše Jugoslavije. Svoj osebujni vokal nastavio je usavršavati u New Yorku, kod poznatog profesora pjevanja Williama Raya, koji je podučavao i Luciana Pavarottija.
Smrt
Tokom dana 16.10.2007. Proeski je prebačen u Makedoniju, gdje je dan poslije toga uz sve vojne i državne počasti sahranjen u svome rodnom gradu Kruševu. Makedonska vlada je pri tome proglasila 17.10 praznikom za dan žalosti Tošeta Proeskog.
Prilep
Prilep je grad u južnom dijelu Sjeverne Makedonije
U sjeverozapadnom predgrađu današnjeg makedonskog grada Prilepa, u selu Varoš i na uzvišici Markove kule, stajao je nekada srednjovjekovni grad Prilep, u savremenim naučnim izvorima označen kao Velikoslavni grad. Privredno i kulturno grad opada u drugoj polovini 13. i početkom 14. vijeka.
Prilep je danas središte duhanske, metalne, elektronske, tekstilne i drvne industrije.
NGC 5434
NGC 5434 (također poznat kao MCG 2-36-22, NGC 5434A, PGC 50077 i UGC 8965) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 259 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,50 (113 hiljade sg) a najmanji 1,4 uglovnih minuta (106 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 25. aprila 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bijeli Nil
Bijeli Nil (arapski: النيل الأبيض, an-Nīl al-Ābyaḍ) jest rijeka u Africi, uz Plavi Nil, druga sastavnica Nila.
Strogo geografski i lingvistički gledano, Bijeli Nil nastaje kod jezera No u Sudanu, gdje se spajaju rijeke Bahr al-Jabal i Bahr el-Gazal i duga je približno 1.500 km.
Još sredinom 19. stoljeća evropski istraživači i pustolovi tražili su izvor Nila, fokusirajući se na Bijeli Nil, čiji se izvor gubio u dubokim prašumama Mračne Afrike. Izvor Bijelog Nila otkrio je škotski istraživač David Livingstone 1866.
Izvor kod Viktorijinog jezera
230px|mini|lijevo|Karta Bijelog Nila 230px|mini|lijevo|Vodopadi [[Rusumo na Kageri; tu je granica između Tanzanije (lijevo) i Ruande (desno)]] Viktorijino jezero ima brojne pritoke. Najudaljenija je Luvironza u Burundiju (ona se po nekima računa kao izvor Nila), koja utječe u Ruvubu kod sjevernog burundijskog grada Kayanze. Ruvubu potom teče u Ruandu, a zatim u Tanzaniju, gdje se ulijeva u Kageru. Na svom meandrirajućem toku Kagera tvori granicu između Ruande i Tanzanije, a zatim između Tanzanije i Ugande te nakon vodopada Rusumo utječe u Viktorijino jezero.
Tok u Ugandi
Rijeka koja istječe iz Viktorijinog jezera kod ugandskog grada Jinje zove se Viktorijin Nil. To je tipična planinska rijeka, velike snage, s brojnim brzacima i vodopadima. Zato su odmah kod mjesta istjecanja podignute dvije hidroelektrane: Nalubale (Owen Falls Dam) i Kira, a odmah nakon slapova Bujagali, koji su samo 15 kilometara sjevernije od Jinje, podignuta je i treća hidroelektrana, Bujagali.