cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Masakr u Bleiburgu
Predaja u Bleiburgu
Popodne istog dana hrvatske su snage počele podizati bijele zastave kao znak predaje. Jedan od predstavnika partizana bio je general major Milan Basta, politički komesar 51. vojvođanske divizije, i potpukovnik Ivan Kovačič Efenka iz 14. divizije. Predstavnici vojske NDH pokušali su ispregovarati predaju britanskoj vojsci, ali su bili upućeni da se predaju jugoslovenskoj vojsci. Nezavisna država Hrvatska pridružila se Ženevskoj konvenciji 20. januara 1943. i priznala ju je kao "zaraćenu stranu".
Partizanske snage 51. vojvođanske brigade iz 3. armije Jugoslavije i 14. slovenačke divizije uspostavile su kontrolu nad Blajburškom poljanom. Milan Basta postavio je ultimatum pregovaračima NDH - bezuslovna predaja u roku od jednog sata, u protivnom će ih napasti i ne pridržavati se normi međunarodnih konvencija Crvenog krsta. Ultimatum je produžen za još petnaestak minuta, nakon čega je započela opća predaja. Basta je Scottu, komandantu 38. irske brigade, pružio garancije da će se prema zatvorenicima postupati humano i da će sudovi suditi samo "političkim zločincima". lijevo|mini| Ratni zarobljenici Hrvatskih oružanih snaga na Bleiburgu 15. maja 1945. godine, nakon predaje Tačan tok događaja nakon isteka ultimatuma je predmet rasprava. Teodor Pavić, opisan kao "hrvatski kurir", napisao je da su partizanske snage počele da s puškomitraljezima pucaju na grupu ljudi na Blajburškom polju. Petar Brajović, partizanski oficir, navodi petnaest do dvadeset minuta pucanja puškomitraljezma na kolonu. Strle je napisao da su u pucnjavu bili uključeni 3. bataljon 11. brigade "Zidanšek" i 3. bataljon 1. brigade "Tomšič", a njihova evidencija bilježi najmanje 16 smrtnih slučajeva, uglavnom od mitraljeske vatre. mini|Prikaz situacije na Blajburškom polju u maju 1945. godine Pojam masakra na Blajburškom polju promovirali su ostaci ustaša u egzilu. Hrvatsko-američki historičar Jozo Tomasevich smatra da je nemoguće utvrditi tačan broj vojnih i civilnih žrtava koji su pokušali pobjeći u Austriju i bili prisiljeni predati se partizanima, te ističe da su broj žrtava Ustaše vještački uvećavale u svrhu propagande, dok su komunistički izvori umanjivali iz sličnih razloga. Hrvatska historičarka Martina Grahek Ravančić napisala je da potpuni opseg žrtava koje je na Bleiburgu na dan predaje pretrpjela kolona nije opisan ni u jednim dostupnim izvorima. Ona je opisala kratki napad partizanske vojske na kolonu kao nešto što se sigurno desilo, ali da broj žrtava nije poznat.
Povratak u Jugoslaviju
mini| Ratni zarobljenici u [[Mariboru na prisilnom marširanju ]] mini| Hiljade zarobljenika bačeno je u pećine i jame u masakru na [[Masakr na Kočevskom Rogu|Kočevskom Rogu ]] Nakon predaje, jugoslovenske snage počele razoružavanje vojnika i pripreme za prisilno pješačenje nazad. Kako su se kolone zarobljenika odmicale od granice, tretman prema njima se pogoršavao i ubrzo su započela pojedinačna ubistva i egzekucije manjih grupa muškaraca. Britanci su 17. maja započeli repatrijaciju zarobljenika iz logora Viktring, većinom pripadnika HOS-a.
Kolone su marširale prema Mariboru duž rijeke Drave. Prvi zatvorenici stigli su u Maribor 17. maja i smješteni su u tranzitne logore. U naredna dva dana pristigla je većina zatvorenika, gdje su bili razvrstani prema jedinici i godini pridruživanja. Dio zatvorenika prisiljen je na daljnje marširanje ili prevezen vlakovima do Celja i Zagreba. Ostatak su kamioni dovezli u protivtenkovske rovove u Teznu kod Maribora, ruke vezanih žicom, gdje su postrojeni i ubijeni. Ubistva su trajala nekoliko dana dok rovovi nisu bili napunjeni mrtvim tijelima. Procjenjuje se da je u masakru u Teznu ubijeno oko 15 000 ljudi, većinom pripadnika HOS-a.
Kolona od oko 40.000 ljudi, većinom Hrvatskih vojnika, 18. maja je premještena iz Celja u Zidani Most. Jedan dio njih je odvojen u obližnje šume i ubijen. Ostatak kolone je stigao do Samobora 20. maja gdje su bili smješteni u manje grupe. Grupe zarobljenika iz Maribora i Samobora su pristizale u Zagreb gdje je Aleksandar Ranković od hrvatskog ogranka OZNA-e tražio veću odlučnost u obračunavanju s ostacima NDH režima. Broj uhapšenih građana Zagreba je i povećan tokom juna i jula 1945.
Vraćanje srpskih i slovenskih zatvorenika iz Viktringa započelo je 24. maja. Oko 11.000 slovenskih domobrana i 600 civila je dolazilo sa dva pravca. Jedan je vodio iz Rosenbacha za Jesenice gdje su smješteni u logorima Kranj, Škofja Loka i Šentvid, a drugi iz Bleiburga za Celje, gdje se nalazio logor Teharje. Neki su zatvorenici premlaćivani i ubijeni na samom putu. Većinu likvidacija su vršili KNOJ i OZNA. Oni smješteni u Šentvid logoru su odvedeni u Kočevje gdje je ubijeno na hiljade ljudi i potom sklonjeno u pećine, jame i procjepe u događaju poznatom kao Masakr na Kočevskom Rogu. Zatvorenici logora Teharje su ubijeni u njegovoj blizini okruženoj pećinama i rudnicima, između ostalog i Barbarin rov. Oko 5.000 slovenskih domobrana dovedenih u Teharje je ubijeno. U Ljubljani, blizu Podutika je ubijeno oko 800 slovenskih domobrana i civila.
Većina kolona je do 8. juna završilo do svojih krajnjih odredišta, tj. stalnih logora od kojih je 12 bilo u Hrvatskoj, a 11 u Vojvodini. OZNA je u svom izvještaju iznijela podatak od 175.922 zarobljenika. Edvard Kardelj je u zahtjevu podnesenom Borisu Kidriču zahtijevao brže izvršavanje likvidacija jer se uskoro spremala odluka o općoj amnestiji. Uredba o općoj amnestiji za četnike, Srpsku državnu stražu, hrvatske i slovenske domobrane, i albanske i muslimanske milicije je donesena 3. augusta 1945. Oko 41.320 zarobljenih je oslobođeno na osnovu amnestije. Svi koji su raspušteni su imali obavezu javljanja lokalnim vlastima, a neki su osuđeni na zatvor ili prisilni rad. Dana 2. marta 1946. JNA je naredila oslobađanje svih pripadnika neprijateljskih formacija, osim onih protiv kojih je sudski postupak već pokrenut.
Posljedice
Masovne grobnice su vlasti DF Jugoslavije krile ili uništavale. Često je rodbina ubijenih u ovim događajima bila suočena sa pritiscima i tretiralo ih se kao građane drugog reda. Do 1950-ih iz Jugoslavije je ilegalno emigriralo desetine hiljada ljudi. Prva komemoracija na Blajburškom polju je održana 1952. na dan Svih Svetih. Od tada je Počasni blajburški vod, udruženje hrvatskim emigranata organizovalo godišnje obilježavanja događaja zajedno sa katoličkom crkvom u Kranjskoj. Jugoslavenski konzulat u Klagenfurtu je slao diplomatske proteste Austriji, ali obilježavanje nije zabranjeno. Ostatak Ustaša i njihovih pristalica je događaje iz Bleiburga koristio kao alat za historijski revizionizam, kao i vještačko napuhivanje broja žrtava.
UDBA je pratila aktivnosti i učesnike događaja obilježavanja i izvršila niz napada na organizatore. U toku ceremonije održane 1966. bomba je eksplodirala u jednoj od kafana u Lobiachu. UDBA je 1975. likvidirala Nikicu Martinovića, predsjednika Počasnog blajburškog voda. Sve do raspada Jugoslavije komemoracija je održavana svake godine. Godine 1976. postavljen je mramorni spomenik na groblju u Unter-Loibachu, a 1987. postavljen je i spomenik na blajburškom polju sa natpisom na hrvatskom i njemačkom jeziku i ugraviranim hrvatskim grbom i islamskim polumjesecom i zvijezdom.
Istraživanje masovnih grobnica
Za vrijeme Jugoslavije nije bilo govora o poslijeratnim masakrima, tako da su istrage o mjestima masovnih grobnica počele tek krajem 1990-ih nakon raspada SFRJ. Masovne grobnice u Teznu blizu Maribora su otkrivene 1999. prilikom gradnje autoputa. 1.179 leševa je ekshumirano iz dijela rova dugog 70 metara. Komisija Vlade Republike Slovenije za rješavanje pitanja skrivenih grobalja je 2005. analizirala i čitav rov u Teznu dužine 940 metara i procijenila da je tu ubijeno oko 15.000 ljudi. Barbarin rov blizu Hude Jame je 2009. otkrio 726 ljudskih ostataka. Iste godine više jama je otkriveno na dvije lokacije blizu hrvatsko-slovenske granice, jedan blizu sela Harmica a drugi blizu sela Gornji Hrašćan, za koje se procjenjuje da ima oko 4.500 žrtava. Do 2007. otkriveno je 581 skrivena lokacija. Do 2010 broj je porastao na 600, a Komisija Vlade Republike Slovenije procjenjuje da samo u Sloveniji ima 100.000 žrtava. U Hrvatskoj nije bilo sistematskog istraživanja masovnih grobnica.
Broj žrtava
Tačan broj ubijenih je teško odrediti. Broj žrtava se u literaturi kreće između 50.000 do 200–250.000. Neke statističke kalkulacije iznose broj od minimalno 70.000 do 80.000 ubijenih.
Hrvatski historičar Ivo Goldstein u svojoj knjizi Hrvatska 1918-2008 iznosi argumentaciju da je u kolonama bilo oko 116.00 NDH vojnika i do 60.000 hrvatskih civila. Na drugim rutama u kolonama je bilo oko 17.000 slovenskih domobrana, četnika, članova Srpskog dobrovoljačkog korpusa i drugih manjih formacija, i oko 10.000 slovenskih civila. Milovan Đilas je 1977. pisao da je broj mrtvih iznad 20.000, ali nije prelazio 30.000. Franjo Tuđman je 1989. procijenio broj žrtava u događajima u i nakon Bleiburga na oko 35.000 do 40.000, gdje iznosi tvrdnju "Blajburškom mitu" i vještačkom uvećavanju broja žrtava u desetinama hiljada.
Prvi sistematski pristup je izvršio hrvatski demograf Vladimir Žerjavić početkom 1990-ih. On je procijenio da je u Jugoslaviji umrlo ukupno 70.000 svih nacionalnosti u postratnim ubistvima, uključujući 45.000–55.000 Hrvata i Bošnjaka, 8.000 do 10.000 Slovenaca i oko 2.000 Srba i Crnogoraca. Kasnije je odvojio hrvatske i bošnjačke gubitke, i procijenio da je ubijeno oko 45.000 Hrvata i 4.000 Bošnjaka u Bleiburgu i događajima poslije. Između 1945. i 1947. procijenio je da je u naknadnim čistkama umrlo 4.000 Hrvata i 2.000 Bošnjaka.
Hrvatska vlada je 1999. utvrdila da je oko 13.300 ljudi iz Hrvatske umrlo tokom događaja u i poslije Bleiburga. Komisija koja je donijela taj zaključak je raspuštena 2002. Žerjavićeva istraživanja su do sada najčešće citirana u literaturi. Hrvatsko-američki historičar Jozo Tomasevich također je koristio njegove procjene od 70.000 ubijenih u Bleiburgu i Viktringu. Slavko Goldstein procjenjuje oko 50.000 Hrvata i 20.000 Srba, Slovenaca i ostalih. Hrvatska historičarka Martina Grahek Ravančić razmatra da je broj žrtava mogao bti oko 80.000.
Komemoracija
S raspadom SFRJ interes o blajburškim događajima je rastao, i često bio zloupotrebljavan u svrhu revizionizma u Hrvatskoj. Događaj se obilježava svake godine, a prvi put taj običaj je službeno obilježen 1995. odlukom parlamenta Republike Hrvatske. Mnogi visokopozicionirani političari iz Hrvatske, te katolički i muslimanski predstavnici učestvuju u obilježavanju svake godine.
Katolička crvka u austrijskoj pokrajini Koruška je 8. marta 2019. zabranila svećenicima da prisustvuju okupljanju u Bleiburgu zbog "instrumentalizacije događaja u političko-nacionalistički ritual" koji služi za selektivnu interpretaciju historije koji narušava ugled katoličke crkve. Austrijski EU parlamentarci su osudili okupljanja u Bleiburgu kao "najveće fašističko okupljanje u Evropi", što je bio povod da Austrijska vlada 2019. zabrani prikazivanje ustaških, ISIS, i ostalih simbola. mini|Spomenik antifašističkim žrtvama u Sarajevu. Osim okupljanja u Bleiburgu, katolička crkva u Hrvatskoj svake godine održava mise za žrtve. Zbog pandemije koronavirusa komemoracija u Austriji je otkazana, misa je 16. maja 2020. po prvi put održana u Bosni i Hercegovini, u katedrali Srca Isusova u Sarajevu, koje je bilo pod okupacijom NDH gdje je stradalo 10.789 njegovih stanovnika (od čega 8.776 sarajevskih Jevreja).
Historiografija
Postratna jugoslovenska literatura pripisuje sve ljudske žrtve u maju i junu 1945. kao vojne. Događaji su prikazivani kao završne vojne operacije ili veliko finale u Koruškoj. Spomeni o blajburškim događajima su prvi put obrađivani u anti-komunističkoj literaturi koju su pisali izbjegli emigranti. Prva knjiga koja se bavila tematikom nosila je naziv La Tragedia de Bleiburg, objavljena u Buenos Airesu 1963.
Jozo Tomasevich opisuje događaje kao uništenje većine kolaboracionih trupa i dodaje da je to bio čin masovnog terora i brutalnog obračuna s političkim protivnicima. Međutim, bilježi da s obzirom na prirodu borbe u Jugoslaviji za vrijeme Drugog svjetskog rata i mnogih zločina za vrijeme okupacije, te da su Ustaše ostale uz Naciste sve do samog kraja, i htjeli pobjeći na teritoriju zapadnih Saveznika u slučaju da budu potrebni za borbu protiv komunista, bilo kakva vrsta milosti od partizana nije se mogla očekivati. Britanski naučnik David Bruce MacDonald kritikovao je pretjerivanje s brojem žrtava, čime bi i Hrvati dobili svoj masakr kojeg su počinili Srbi i/ili komunisti, kako bi imali nešto s čime bi mogli porediti s genocidom u Jasenovcu i ostalim logorima. Time se moglo prikazati da su Hrvatska i Hrvati bila zatočenik u SFRJ, umjesto konstitutivna nacija i narod unutar nje.
U odgovorima onim koji žele izjednačiti Bleiburg sa koncentacijskim logorom Jasenovcem, historičari Ivo i Slavko Goldstein su ustanovili da je Jasenovac primarno bio genocidni zločin i masovno ubistvo civila samo zbog toga što su bili druge religije i nacionalnosti. Bleiburg je bio zločin masovnog ubistva razoružanih zarobljenika poražene vojske koja se "četiri godine borila na strani zla". U Jasenovcu su ubijani vojno sposobni muškarci, djeca, žene, i stariji ljudi, dok je većina žrtava u Bleiburgu bila pripadnik neke od vojnih formacija.
Ahondrogeneza tip 2
Ahondrogeneza tip 2 i hipohondrogeneza (sličan poremećaj skeleta) zajedno pogađaju jednog od 40.000 do 60.000 rođenih. Ahondrogeneza tip 2 je jedan od nekoliko skeletnih poremećaja uzrokovanih mutacijama u genu COL2A1. Ovaj gen daje upute za pravljenje proteina koji formira tip II kolagena. Ovaj tip kolagena nalazi se uglavnom u hrskavicama i u prozirnom gelu koji ispunjava očnu jabučicu (staklasto tijelo). Neophodan je za normalan razvoj kostiju i drugih tkiva koja čine potporni okvir tijela (vezivna tkiva). Mutacije u genu "COL2A1" ometaju sklapanje molekula kolagena tipa II, što sprečava pravilan razvoj kostiju i drugih vezivnih tkiva.
Ahondrogeneza tip 2 smatra se autosomno dominantnim poremećajem jer je jedna kopija izmijenjenog gena u svakoj ćeliji dovoljna da izazove stanje. Poremećaj se, međutim, ne prenosi na sljedeću generaciju, jer oboljele osobe teško prežive pubertet.
Reference
Ovaj članak uključuje tekst iz javnog domena iz Nacionalne medicinske biblioteke SAD-a
Hren
mini|lijevo|Korijen hrena
Hren (lat. Amoracia rusticana, Cohlearia amoracia) jest iz porodice Brassicaceae.
Karakteristike
Cvjetne latice hrena su križno raspoređene. Korijen stabljike je bijele boje i koristi se kao povrće ili začin. Rezan ili riban, zbog enzima koje sadrži, širi jak miris, koji izaziva suze. Hren je grmasta biljka do 1,2 m visoka. Stabljika je 30 do 40 cm duga i do 6 cm široka.
Rasprostranjenost
Prapostojbina hrena je istočna i južna Evropa (ime je slavenskog porijekla), gdje se danas može naći u divljoj formi. Odatle se raširio po Evropi. Japanski hren, vasabi, je po aromi sličan evropskom, ali se zelenom bojom razlikuje od njega.
Hemijski sastav
Zbog svoje ljekovitosti bio je poznat još u antičko doba. Sadrži vitamine C, B1, B2 i B6, kalij, kalcij, magnezij, željezo i fosfor. Djeluje antibakterijski.
Narodno vjerovanje
Hrenu se oduvijek pripisivala ljekovita moć, pa su ga zbog toga narezanog na kolutove i nanizanog na konac stavljali djeci oko vrata, kao hamajliju. Kriška hrena u novčaniku čini da on nikada nije prazan.
Siemensova bulozna ihtioza
Simensova ichthyosis bullosa je tip porodične, autosomno dominantne ihtioze, rijetkog kožnog poremećaja. Poznata je i kao bulozna kongenitalna ihtioziformna Siemensova eritroderma ili ichthyosis exfoliativa. To je genetički poremećaj bez poznatog lijeka za koji se procjenjuje da pogađa oko 1/500.000 ljudi.
Praindoevropski jezik
Praindoevropski jezik (skr. PIE) jest lingvistička rekonstrukcija zajedničkog pretka indoevropskih jezika. Bio je prvi predloženi prajezik koji je prihvatila većina lingvista. U njegovoj rekonstrukciji urađeno je daleko više posla nego u rekonstrukciji bilo kojeg drugog prajezika i daleko je najshvaćeniji od svih prajezika svog vremena. Tokom 19. stoljeća većina lingvističkog rada bila je posvećena rekonstrukciji praindoevropskog ili drugih prajezika nastalih iz njega, kao što je pragermanski, i većina današnjih tehnika u lingvističkoj rekonstrukciji u sklopu historijske lingvistike (npr. komparativna metoda i metoda unutrašnje rekonstrukcije) razvijene su kao rezultat toga. Ove metode zaslužne su za sve što se danas zna o PIE budući da ne postoje pisani tragovi ovog jezika.
Siemensova bulozna ihtioza
Simptomi i znaci
Siemensova ichthyosis bullosa ima simptome vrlo slične  epidermolitskoj hiperkeratozi, ali je općenito blaža. Simensova ihtioza zahvata samo gornje slojeve epiderme, dok epidermolitska hiperkeratoza napada suprabazni sloj koji je dublje u koži.
Praindoevropski jezik
Naučnici procjenjuju da se PIE možda govorio kao jedan jezik (prije nego što je počelo raščlanjivanje) oko 3500. p. n. e. iako procjene različitih autoriteta mogu varirati i više od milenija. Date su brojne hipoteze o porijeklu i širenju PIE; među lingvistima je najpopularnija Kurganska hipoteza, prema kojoj je PIE nastao u Pontijsko-kaspijskoj stepi u Istočnoj Evropi. Karakteristike kulture govornika PIE, poznatih kao Praindoevropljani, također su rekonstruirane na osnovu zajedničkog vokabulara najranijih potvrđenih indoevropskih jezika.
Postojanje PIE prvi je pretpostavio William Jones u 18. stoljeću. On je posmatrao sličnosti između sanskrita, starogrčkog i latinskog jezika. Do početka 20. stoljeća razvijeni su dobro definirani opisi PIE, koji su prihvaćeni i danas (s nekim usavršavanjima). Najveći napredak u 20. stoljeću u ovom području bilo je otkriće anadolijskih i toharskih jezika i prihvatanje laringalne teorije. Anadolijski jezici podstakli su i veliku ponovnu evaluaciju teorija koje se tiču razvoja raznih zajedničkih indoevropskih jezičkih karakteristika i obima u kojem su te karakteristike bile prisutne u PIE. Predložene su veze sa drugim jezičkim porodicama, uključujući uralske jezike, ali one ostaju kontroverzne.
Siemensova bulozna ihtioza
Simptomi i znaci
Prvih nekoliko sedmica crvenilo nestaje i zamjenjuje ga suha koža koja se ljušti na rukama, nogama i oko pupka. Ostala područja kože izgledaju normalno. Koža je krhka i sklona je stvaranju mjehurova (prouzrokovanih blagom traumom ili znojenjem). Nakon nekoliko mjeseci razvija se hiperkeratoza sa tamno sivim ili smeđim, izbočenim površinama na gležnjevima, koljenima i laktovima. Dlanovi i tabani uglavnom nisu zahvaćeni. Može biti prisutan blago neprijatan, slatkast miris.
Praindoevropski jezik
Za PIE se smatra da je imao složen morfološki sistem, koji je uključivao flektivne sufikse, kao i prijevoj samoglasnika. Imenice i glagoli imali su složen sistem deklinacije i konjugacije.
Siemensova bulozna ihtioza
Simptomi i znaci
Karakteristično obilježje Simensove bulozne ihtioze koja nije prisutna u drugim oblicima ihtioze naziva se "fenomen Mauserung" (Mauserung na njemačkom znači "litanje" i prvi ga je opisao H.W.Siemens). To su male mrlje gole, naizgled normalne kože u sredini područja hiperkeratoze.
Kako bolesnik stari, perutanje i stvaranje plikova bi se trebali poboljšati. Hiperkeratoza može postati teža, ali lokaliziranija i općenito je prisutna samo na pregibnim naborima glavnih zglobova.
Genetika
Simensova ichthyosis bullosa je autosomno dominantni genetički poremećaj uzrokovan mutacijom gena za keratin 2e na hromosomu 12. To znači da oboljela osoba ima 50% šanse da prenese bolest na svoje dijete. Međutim, u otprilike polovini slučajeva ne postoji roditelj sa stanjem u kojem je genetička greška uzrokovana spontanom mutacijom.
Ranko Krivokapić
Ranko Krivokapić (rođen 17. augusta 1961) jest diplomirani pravnik i crnogorski političar na funkciji ministra vanjskih poslova od 28. aprila 2022. Bivši je dugogodišnji predsjednik Skupštine Crne Gore od 2003. do 2016. i predsjednik Socijaldemokratske partije (SDP) od 2002. do ostavke 2017. Trenutno je počasni predsjednik SDP-a. On je bio najduži predsjednik Skupštine Crne Gore u historiji zemlje.
Siemensova bulozna ihtioza
Dijagnoza
Blage forme Simensove bulozne ihtioze treba dijagnosticirati samo na osnovu izgleda i anamneze pacijenta. Teške slučajeve je teško razlikovati od blage epidermolitsake hiperkeratoze. biopsija kože pokazuje karakterističan oštećeni sloj u gornjem spinoznom nivou kože. Može biti teško razlikovati od epidermolitske hiperkeratoze.
Ranko Krivokapić
Biografija
Rođen je 17. augusta 1961. u Kotoru, SR Crna Gora, SFR Jugoslavija. Njegovo političko interesovanje počelo je kasnih 1980-ih. Diplomirao je na Pravnom fakultetu Univerziteta u Nišu, a magistrirao na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Osim maternjeg jezika, Krivokapić govori i engleski.
Siemensova bulozna ihtioza
Dijagnoza
Gen koji uzrokuje buloznu ihtiozu poznat je i dijagnoza se može potvrditi genetikčkim testiranjem.
Ranko Krivokapić
Politika
Šest puta je biran za poslanika u Skupštini Crne Gore, prvi put 1989. Bio je poslanik Crne Gore u Skupštini Jugoslavije od 1993. do 1997. Od 2003. do 2006. Krivokapić je bio predsjednik Skupštine Crne Gore u okviru državnog saveza Srbije i Crne Gore. Nakon što je Skupština Crne Gore ratificirala referendum o nezavisnosti koji je održan 2006. Krivokapić je postao predsjednik suverenog parlamenta, a ne konstitutivne države zajednice.
Siemensova bulozna ihtioza
Tretmani
Tretmani za Simensovi buloznuu ihtiozu općenito pokušavaju poboljšati izgled kože i udobnost oboljelog. To se postiže pilingom i povećanjem vlažnosti kože. Uobičajeni tretmani uključuju:
Ranko Krivokapić
Politika
Nastavio je služiti na toj funkciji do smjene 2016. Nakon loših rezultata na lokalnim izborima u maju 2019, Krivokapić je odlučio da podnese ostavku na funkciju predsjednika SDP-a. U junu 2019. Draginja Vuksanović je izabrana za novu predsjednicu stranke, a Krivokapić je imenovan za počasnog predsjednika.
Siemensova bulozna ihtioza
Historija
Simensovu ichthyosis bullosa prvi put je opisao njemački dermatolog Hermann Werner Siemens 1937. godine iz svoje studije o pogođenoj porodici.
Ranko Krivokapić
Politika
Krivokapić je od 28. aprila 2022. ministar vanjskih poslova u manjinskoj vladi Dritana Abazovića.
Privatni život
Otac je dvoje djece.
Siemensova bulozna ihtioza
Historija
U 1994., otkriven je gen koji uzrokuje Simensovu buloznu ihtiozu. Iste godine je takođe dokazano da je eksfolijativna ihtioza ista bolest kao i Simensova bulozna ihtioza.
Vila Vodno
Opis
U Vili se nalazi rezidencija predsjednika. Vila se sastoji od prizemlja i prvog sprata, a ima oko 2500 m² korisnog prostora. Prvi sprat ima nekoliko nivoa. Također se sastoji od starog i novog dijela. Stari dio je renoviran, dok je novi urađen u periodu od 2004. do 2008, a za izgradnju čitavog objekta potrošeno je oko 5 miliona eura.
Vilu su posjetile mnoge državne delegacije među kojima su: Hamad bin Khalifa Al Thani, Bronisław Komorowski, Viktor Orbán, Ivo Josipović, Filip Vujanović, Valdis Zatlers, Stjepan Mesić, Roman Herzog, Zhelyu Zhelev, Bamir Topi, Tony Blair, Edi Rama, Borut Pahor, Václav Klaus, Kiro Gligorov i drugi.
Njutnovski fluid
Newtonovski fluid (nazvan po Isaacu Newtonu) je fluid čija je kriva napona naspram stepena deformacije linearna. Konstanta proporcionalnosti poznata je i kao viskoznost. Takvi fluidi se pokoravaju Njutnovom zakonu viskoznosti.
Definicija
Jednostavna jednačina za opisivanje ponašanja Newtonovskog fluida je
Uobičajno, to znači da fluid nastavlja da teče, bez obzira na sile koje djeluju na njega. Na primjer, voda je Newtonovski fluid, zato što ona i dalje pokazuje osobine fluida bez obzira koliko brzo se miješa. Nasuprot ovome stoje Nenewtonovski fluidi, u kojima miješanje može ostaviti rupe (koje se postepeno mogu popuniti tokom vremena - ova osobina postoji kod materijala kao što su puding, škrob u vodi (oobleck), ili, po manje rigoroznoj mjeri, pijesak), ili može učiniti da fluid postane tanji, i gdje pad viskoznosti čini da vluid "više teče" (ovo se vidi kod nekapajućih boja, koje se lahko nanose na četku, ali postju viskozniji kada se nanose na zidove).
Ako je fluid nestišljiv i ako je viskoznost konstantna duž fluida, jednačina koja opisuje tangencijalni napon, u Descartesovovom koordinatnom sistemu, je
tenzorom napona koji označava zajedničko kretanje \mathbb{P} (also written as )
gdje je, po konvenciji tenzorske notacije,
Hule (pjevač)
Prvi studijski album objavio je 2001. godine pod naslovom Istina. Sljedeće godine je izdao pjesmu "Noćna dama". Od tada do 2016. godine objavio je još deset albuma i 17 singlova.
Biografija
Rođen je 22. januara 1971. u Zahirovićima. Odrastao je u mjestu Previle kod Srebrenika. Više od 25 godina živi i radi u Grazu, gdje je započeo muzičku karijeru.
Prvi album pod naslovom Istina snimio je 2001. godine. Na njemu su se našle pjesme "Crna ženo", "Slatkiš", "Emira", "Ciganko mala", "Kajat’ ćeš se", "Lidija" i "Što si dušo ledena". Već naredne godine u prodaji se pojavio Huletov drugi album "Istine se ne bojim", sa pjesmama "Dovraga sve", "Naći ću je, naći", "Gleda onaj gore", "Od kafane do kafane". Ipak, najveću popularnost je stekao pjesmama "Noćna dama" i "Pukni čašo". Na tom albumu, tekstove, muziku i aranžmane pisali su Zijad Husić Zike i Zahid Husejnović Zajko. Diskografska kuća RENOME je 2003. godine izdala Huletov treći album pod naslovom "Tigrica", sa pjesmama "Podstanar", "Braća po bolu", "Sudija", "Stari duže", "Pobijediću ljubav". Na njemu su se našle i tri bonus numere koje su obilježile sam početak njegove karijere. Godine 2004. u prodaji se pojavio CD Žena, sa pjesmama "Pretpostavljam", "Kad telefon zazvoni", "Sto planina", "Priznajem zločin" i dr. Saradnici na ovom albumu bili su mu Admir Bogdanović, Avdo Huseinović, Munib Alić Mak, Zoran Tanić, Verica Poledica, Dragan Kešelj, Šekib Kalaba i drugi. CD je objavila produkcijska kuća RENOME. Uslijedili su brojni nastupi širom Bosne i Hercegovine, ali i evropskih gradova gdje je nastupao za dijasporu.
Dvije godine poslije CD-a Žena, Hule je izdao album Zlatar. Pored naslovne, na njemu su bile i pjesme "Uličarka", "Varali me ljudi", "A, kad se vratim", "Neće meni Drina biti kapija" i dr. Pjesme "Sirota djevojka", "Ne budi kockar", "Umrijeću kraj tvoje kapije", "Da me vidi babo", "Srećan ti rođendan, dušo", uvrštene su na album Pobjednici istoriju pišu koji je objavljen 2008. godine. Na njemu su bile i bonus pjesme "Noćna dama", "Podstanar", "Uličarka" i druge. Album Za sve je kriv praznik sa pjesmama "Stojim na zeleno, idem na crveno", "Otkud ti pravo", "Sretne ti bile godine bez mene", "Djevojka iz Krajine", "Svadba se pamti za život cijeli", "Sine moj", Hule je objavio 2009. godine. Uslijedili su singlovi "Ne skrivajmo ljubav" i "Prijatelju moj". Na CD-u Crna tuđina iz 2011. godine bile su pjesme "Lagao sam i lagat’ ću", "Neću ništa polovno", "Propio se", "Romantika", "Sretnik", te duetska pjesma "Gas, gas" koju je otpjevao sa Elmirom Musićem Ekom, a za koju je snimljen i spot. Godine 2012. je objavio kompilaciju Hitovi sa 19 numera koje su obilježile njegovu dotadašnju karijeru. Uslijedili su singlovi "Ljubav je to" i "Samo još budale plaču" koji su najavili album Žena sa tetovaže. Na tom CD-u su se našle pjesme Malo varaš ti, malo varam ja, Između tebe i mene i druge, te duet Daleko je Sandžak moj koju je otpjevao sa Kemalom Malovčićem. Singlove Vječiti momak i Hajde Hano promovisao je 2014. godine, a poslije toga je objavio pjesmu "Stara fotografija" i duet sa Denijem Hadžićem "Dva brata". Ove pjesme su se, između ostalih, našle na Huletovom novom albumu koji je objavljen 2015. godine pod naslovom Kuća ljubavi. Objavila ga je produkcijska kuća OTV Valentino records, a na tom CD-u su bile pjesme "Eh, da sam konobar", "Imam ja brata svog", "Ne daj me, tata", te bonus pjesme "Noćna dama", "Žena s tetovaže", "Grad snova", "Sirota djevojka" i druge.
Tokom 2016. godine promovisao je singlove "Moja djeca" i "Lik bez adrese". Naredne godine Hule je otpjevao pjesme "Grlim svoje najmilije", "Strankinja", "Stari bol" i "Došlo je moje vrijeme". Zbog angažmana na nastupima u BiH i Evropi, SAD-u, Kanadi i Australiji, pjevač je tek krajem 2018. godine izdao singl "Knjiga vjenčanih". U januaru 2019. godine promovisao je pjesmu "Lutam gradom", koju je komponovala Mensura Barjaktarević na tekst Teše Mrkonjića. Pjesma je dobila i spot koji je za 15-ak dana na YouTube-u pregledalo više od 250.000 ljudi. S obzirom na brojne nastupe u BiH i inostranstvu, novinari koji prate njegov rad tvrde da je najtraženiji bosanskohercegovački pjevač poslije Halida Bešlića i Šerifa Konjevića.
3D Rollercoaster Rush
3D Rollercoaster Rush je videoigra koju je razvio Sumea, a objavio Digital Chocolate za iOS i Android. 3D Rollercoaster Rush nasljednik je Rollercoaster Rusha.
Igranje
3D Rollercoaster Rush je strateška igra u kojoj igrači moraju upravljati „vozom smrti“ na raznim tračnicama. Igrači moraju pokušati doći do kraja pruge bez da bi srušili voz.
Sa svakom završenom stazom, igrači ostvaruju određeni broj bodova. Broj primljenih bodova ovisi o tome koliko je staza dobro završena, poput brzine kojom je staza završena i koliko skokova je bilo. Igrači također mogu zaraditi bodove dobivanjem posebnih nagrada koje se mogu zaraditi radeći stvari poput ubrzavanja voza. Da bi prešli na sljedeću stazu, igrač mora zaraditi određeni broj zvjezdica. Igrači ih mogu zaraditi dobivanjem određenog broja bodova na stazi. Što brže igrač ide, sretniji su putnici nakon skokova, ali ako vagon ne sleti pravilno, ljudi će poletjeti sa staze.
IPhone 13 Pro
iPhone 13 Pro i iPhone 13 Pro Max jesu pametni telefoni koje dizajnira, razvija i prodaje Apple Inc. Petnaesta su generacija iPhonea i nasljednici iPhonea 12 Pro i iPhonea 12 Pro Max. Predstavljeni su uz iPhone 13 i iPhone 13 Mini 14. septembra 2021, a u prodaju su pušteni deset dana kasnije, 24. septembra.
Historija
Telefoni su zvanično najavljeni uz iPad devete generacije, iPad Mini šeste generacije, Apple Watch Series 7, iPhone 13 i iPhone 13 Mini na virtualnoj konferenciji za novinare 14. septembra 2021. u Apple Parku u Cupertinu. Prednarudžbe su počele 17. septembra u 5 sati (PST). Cijene su identične prethodnim generacijama: od 999$ za iPhone 13 Pro i od 1099$ za iPhone 13 Pro Max.
Dizajn
Dizajn telefona nije znatno promijenjen u odnosu na iPhone 12 Pro i Pro Max. Razlike su u tome što je kućište stražnjih kamera nešto veće zbog većih objektiva te je urez na vrhu prednje strane telefona, koji sadrži Face ID i prednju kameru, manji za 20% u odnosu na prethodne generacije.
Dostupni su sljedećih pet boja: sierra plava, grafitna, zlatna, srebrna i alpski zelena. Sierra plava zamjenjuje raniju nijansu koja se zvala "pacifička plava".
Tokom konferencije za novinare održane 8. marta 2022. Apple je predstavio novu boju – alpsku zelenu – koja je postala dostupna 18. marta.
Hardver
Modeli koriste čip A15 Bionic koji se sastoji od novog 16-jezgrenog neuralnog pogona, 6-jezgrene centralne procesorske jedinice (s dvije jezgre za performanse, a četiri za učinkovitost) te 5-jezgrenog grafičkog procesora. A15 Bionic također sadrži obrađivač slike nove generacije.
Modeli koji se prodaju van SAD-a sadrže više pojaseva za bolju podršku 5G-mreža.
Ekran
iPhone 13 Pro ima 6,1-inčni ekran s rezolucijom od 1170 × 2532 piksela, dok veći iPhone 13 Pro Max ima ekran od 6,7 inča s rezolucijom od 1284 × 2778 piksela. Oba modela imaju ekran Super Retina XDR OLED s poboljšanim tipičnim osvjetljenjem do 1000 nita, maksimalnim osvjetljenjem do 1200 nita te, po prvi put na iPhoneu, ekran ProMotion koji omogućava prilagodljive stope osvježavanja od 10 do 120 Hz; naziv "ProMotion" prvi put je upotrijebljen na iPadu Pro druge generacije te se i dalje koristi na novijim modelima.
Baterije
Prema Appleovim navodima, baterija iPhonea 13 Pro traje 1,5 sata duže od prethodnika, a iPhonea 13 Pro Max 2,5 sata duže u odnosu na 12 Pro Max. Kapacitet 13 Pro je 11,97Wh (3095mAh), a 13 Pro Maxa 16,75Wh (4352mAh). Oba modela podržavaju punjenje pomoću MagSafea (do 15W), bežičnih punjača standarda Qi (do 7,5W) te pomoću kabla Lightning (od 20 do 27W za Pro Max, a od 20 do 23W za Pro).
Kamere
Oba modela imaju po četiri kamere: jednu prednju i tri stražnje (telefoto, širokougaona i ultraširokougaona). Objektivi svih stražnjih kamera veći su u odnosu na 12 Pro, što im omogućuje prikupljanje više svjetlosti. Širokougaona i ultraširokougaona kamera također imaju veće otvore blende. Ultraširokougaona kamera po prvi put ima autofokus. Telefoto objektiv žarišne dužine 77 mm ima manji otvor blende u odnosu na 12 Pro, ali po prvi put može koristiti noćni režim te se, zahvaljujući većem objektivu i većoj žarišnoj dužini telefoto kamere, sada digitalno može uvećati do 15 puta.
Kamere koriste Appleov novi pogon računarske obrade fotografija koji nosi naziv Smart HDR 4. Pogon može prepoznati lica fotografijama i odvojeno ih obraditi. Korisnici također mogu izabrati iz niza različitih fotografskih stilova prilikom slikanja (npr. bogati kontrast, jarko, toplo, hladno). Apple je pojasnio da je ova mogućnost različita od filtera jer radi inteligentno s algoritmom za obradu slika da primijeni promjene lokalno prilikom slikanja.
Aplikacija za kameru sadrži novi "Kino režim" koji korisnicima omogućuje pomak fokusa između subjekata i stvaranje male dubine polja pomoću softverskih algoritama. Podržavaju ga širokougaona, telefoto i prednja kamera u rezoluciji od 1080p pri 30fps. U iOS-u 15.1 Apple je dodao mogućnost snimanja u formatu Apple ProRes u rezoluciji od 4K pri 30fps na modelima s najmanje 256GB skladišnog prostora, dok će osnovni model od 128GB moći snimati u ProResu u 1080p pri 30fps.
Softver
iPhone 13 Pro i iPhone 13 Pro Max dolaze s operativnim sistemom iOS 15.
Prijem
Oba modela naišla su na pozitivni prijem kod kritičara zbog znatnog poboljšanja trajanja baterije, boljih kamera te dodavanja ProMotiona.
Al-Farabi
mini|Al-Farabi Al Farabi (Muhammad ibn Muhammad ibn Tarkhan ibn Uzalagh al-Farabioko; 870.-950. godine) je osnivač arapske skolastike. Bio je jedan od prvih filozofa koji su prenijeli Aristotelovu logiku u islamski svijet. Iscrpno je pisao o logici, i razvio Aristotelov opis intelekta. Njegovo djelo "Grad vrlina" predstavlja verziju Platonove "Države", koja je opis idealnog društva gdje cvjetaju sve vrline.
605.
Godina 605. (DCV) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. Oznaka 605. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Damir Džombić
Damir Džombić, (rođen 3. januara 1985. god. u Srebreniku, Bosna i Hercegovina), je bosanskohercegovački nogometaš i bivši U-21 reprezentativac Bosne i Hercegovine. Trenutno igra za FC Basel, Švicarska na poziciji centralnog odbrambenog stopera.
Prije nastupa za mladu reprezentaciju Bosne i Hercegovine, igrao je za Švicarsku u mlađim uzrastima.
Stariji je brat U-19 reprezentativca BiH, Semira Džombića.
Jakov Franjo Eduard
Jakov Franjo Edvard od Velsa (James Francis Edward; 10. juni 1688 - 1. januar 1766) je bio sin Jakova II i VII, zbačenog katoličkog kralja Engleske, Irske, i Škotske. Nakon očeve smrti 1701. godine polagao je pravo na engleski i irski tron kao Jakov III, i na škotski tron kao Jakov VIII.
Pozadina
Rođen je 10. juna 1688. godine preobraćenom kralju i njegovoj drugoj supruzi, također katolkinji, Mariji Modenskoj. Njegov otac je imao dvije odrasle i udate kćerke, Mariju, kneginju Oranje, i Anu, princezu od Danske i Norveške. Sve dok je bila vjerovatno da će Jakova II naslijediti protestantica, njegova vladavina se u protestantskoj Engleskoj tolerirala. Međutim, po rođenju sina koji je svoje protestantske sestre pomakao sa vrha nasljendog niza, engleski i škotski protestanti su se uznemirili i počeli plašiti da će katolici zavladati britanskim ostrvom.
Slavna revolucija
Glasine da je novorođeni princ od Velsa u stvari podmetnut kao zamjena za mrtvorođenče potakle su Mariju da svojoj sestri Ani (koja je prebivala na engleskom dvoru) napiše pismo u kojem traži objašnjenja u vezi glasina o okolnostima rođenja njihovog polubrata. Stvorena situacija ubrzala je pregovore predstavnika engleskih protestanata i Marijinog supruga Vilima III Oranskog koji se, nakon početnog kolebanja, naposljetku odlučio za vojnu intervenciju na Englesku.
Dana 10. decembra majka ga je odvela u Francusku, dok je njegov otac ostao u Engleskoj neuspješno pokušavajući zadržati krunu. Sa mlađom sestrom, Ludovikom Marijom Terezijom, odgajan je u Francuskoj, gdje je njegov otac bio priznat za zakonitog kralja od strane Luja XIV, a Jakov Franjo Eduard za zakonitog prijestolonasljednika.
Vlastita borba za tron
Nakon što je jedan pokušaj ustanka odgođen zbog epidemije rubeola, Jakov je pokušao izvršiti invaziju na Škotsku, stigavši tamo 23. marta 1708. godine, ali ga je njegova polusestra Ana potukla. Nakon poraza francuski kralj je bio primoran priznati Anu za kraljicu 1713. godine i protjerati Jakova iz svog kraljevstva. Nakon Anine smrti 1714. krunu je, kao najbliži protestantski rođak naslijedio Hanoverac, George I. Iako je njegova polusestra Ana 1707. godine sjedinila Englesku i Škotsku u Veliku Britaniju, Jakov i njegovi nasljednici su se nastavili zvati kraljevima Engleske i Škotske.
Godine 1715. Jakov je ponovo pokušao osvojiti tron, ovaj put oteti ga Georgeu I, ali opet bezuspješno zbog manjka potpore. Poražen je zaplovio prema Francuskoj, gdje mu nisu poželili dobrodošlicu; njegov zaštitnik, Luj XIV, bio je mrtav, a nova vlada je željela stabilan odnos sa jačajućom Velikom Britanijom.
Papa Klement XI je ponudio Jakovu rezidenciju u Rimu, što je on prihvatio. Klementov nasljednik, papa Inocent XIII, također ga je podržavao. Jakovu je bio osiguran i doživotni godišnji dohodak.
Dana 3. septembra 1719. godine oženio je Mariju Klementinu Sobieski, unuku poljskog kralja Ivana III. Sa njom je imao dva sina:
Jakovljev sin je 1745. godine bio uspješniji od oca u pokušaju da osvoji tron, ali ipak nije uspio. Sa njegovim porazom sve nade Stuarta da povrate krunu bile su uništene. Jakov je umro u Rimu 1. januara 1766. godine, a sahranjen je u Vatikanu. Trinaest dana nakon njegove smrti papa je priznao hanoverskog kneza izbornika za britanskog kralja.
Džedda
Džedda (ili Džidda, ) je grad u Saudijskoj Arabiji, smješten na obali Crvenog mora (koordinate 21.50° sjeverno 39.1667° istočno). To je glavni gradski centar u zapadnoj Saudijskoj Arabiji, također i najveći u Zapadnoj provinciji ove države, te drugi grad po veličini poslije glavnog grada Rijada.
Zbog blizine i velikog aerodroma, Džedda je i "predzadnja stanica" najvećeg broja hadžija na putu ka Mekki, najsvetijem gradu u Islamu. Mekku svaki musliman, koji je u mogućnosti, treba posjetiti bar jednom u životu za vrijeme Hadždža.
Gradovi blizanci
Džedda ima 23 grada blizanca:
606.
Godina 606. (DCVI) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. Oznaka 606. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 456
IC 456 (također poznat kao ESO 427-24, MCG -5-17-2 i PGC 19993) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 79 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki pas. Najveći prečnik je 2,10 (48 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 19. decembra 1890. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Disanje
mini|desno|300px|Pokret grudnog koša pri disanju Disanje ili respiracija jest proces razmjene kisika i ugljik-dioksida između organizma i njegovog vanjskog okoliša.
Svim aerobnim stvorenjima potreban je kisik za ćelijsko disanje, koje izvlači energiju iz reakcije kisika s molekulima dobivenim iz hrane i proizvodi ugljični dioksid kao otpadni proizvod. Disanje, ili "vanjsko disanje", dovodi zrak u pluća gdje se razmjena gasova odvija u alveolama kroz difuziju. Cirkulatorni sistem tijela prenosi ove plinove do i iz ćelija, gdje se odvija "ćelijsko disanje".
Disanje svih kičmenjaka s plućima sastoji se od ponavljajućih ciklusa udisaja i izdisaja kroz visoko razgranat sistem cijevi ili disajnih puteva koji vode od nosa do alveola. Broj respiratornih ciklusa u minuti predstavlja disanje ili brzinu disanja i jedan je od četiri primarna vitalna znaka života. U normalnim uslovima dubina i brzina disanja se automatski i nesvjesno kontroliraju pomoću nekoliko homeostatskih mehanizama koji održavaju parcijalni pritisak ugljičnog dioksida i kisika u arterijskoj krvi konstantnim. Održavanje parcijalnog pritiska ugljičnog dioksida u arterijskoj krvi nepromijenjenim u različitim fiziološkim okolnostima, značajno doprinosi čvrstoj kontroli pH vrijednosti ekstracelularnih tekućina (ECF). Prekomjerno disanje (hiperventilacija) i nedovoljno disanje (hipoventilacija), koje smanjuju, odnosno povećavaju arterijski parcijalni pritisak ugljičnog dioksida, u prvom slučaju uzrokuju porast pH ECF-a, a u drugom snižavanje pH vrijednosti. I jedno i drugo uzrokuje uznemirujuće simptome.
Disanje ima i druge važne funkcije. Pruža mehanizam za govor, smijeh i slično izražavanje emocija. Koristi se i za reflekse kao što su zijevanje, kašljanje i kihanje. Životinje koje se ne mogu termoregulirati znojem, jer nemaju dovoljno znojnih žlijezda, mogu izgubiti toplotu isparavanjem kroz dahtanje.
Regulacija disanja
Živčani sistem prilagođava veličinu alveolarne ventilacije potrebama organizma. Zahvaljujući pri tome, da se tlakovi kisika i ugljik-dioksida u krvi minimalno mijenjaju i kod teških opterećenja respiratornog sistema. Centar za disanje se nalazi u produženoj moždini i ponsu, a regulacija disanja se odvija kontinuiranim slanjem impulsa. Krajnji cilj disanja je održavanje povoljnih koncentracija kisika, ugljik-dioksida i vodikovih iona u tjelesnim tekućinama. Povećanje ugljik-dioksida ili vodikovih iona utječe na respiraciju, tako što nadražuje centar za disanje i dovodi do uklanjanja viška plinova ubrzanjem respiracije. Regulacija ugljik-dioksida se vrši mehanizmom povratne sprege, tako da u toku pneumonija, emfizema i drugih plućnih bolesti, ovaj sistem može povećati alveolarnu ventilaciju 5–7 puta.
Umjetno disanje
mini|120 px|Ambu vrećica za umjetno disanje Pri nedostatku funkcije pluća, tijelo se može umjetnim putem snabdijevati kisikom. Ako je disfunkcija čisto mehaničkog karaktera, umjetno disanje se može vršiti:
Pri disfunkciji pluća u cjelini (nemogućnost preuzimanja kisika od strane crvenih krvnih zrnaca), koristi se srce-pluća mašina, koja pored preuzimanja funkcije srca preuzima i potpunu funkciju pluća obogaćujući krv kisikom. Ove mašine se koriste samo u bolnicama.
Reanimacija u slučaju nesreće
U slučaju disfunkcije pluća i nedostatku rada srca, kod pacijenta se provodi reanimacija putem umjetnog disanja i masaže srca. Umjetno disanje se sprovodi usta na usta ili usta na nos (kao što je gore opisano). Masaža srca se sprovodi tako što se dlan jedne ruke postavi na donjoj trećini grudnog koša te se druga ruka stavi preko nje. Vrši se pritisak od otprilike 3–4 cm u dubinu pri čemu često dolazi do loma prsnog mosta. U ovom slučaju dolazi do manjeg otpora te se jačina pritiska smanjuje. Reanimacija se započinje umjetnim disanjem te se nastavlja masažom srca u odnosu 2:15. Brzina reanimacije je određena prosječnom brzinom disanja te brzinom rada srca kod pacijenata u stabilnom stanju. Time se pri reanimaciji nastoji postići frekvencija disanja od oko 16 te srca između 60 i 80. Kod male djece frekvencija se povisuje na 20–22 disanja te do 200 otkucaja srca. Zbog manjeg grudnog koša kod dojenčadi i male djece, za masažu srca se ne koriste ruke nego samo dva prsta. Pritisak se vrši otprilike 1–2 cm u dubinu.
Defibrilacija
mini|Defibrilator sa EKG funkcijom Za potrebu reanimacije u hitnim slučajevima, bolnice i vozila hitne pomoći upotrebljavaju defibrilator. Po vrsti rada on može biti automatski ("peacemaker"), poluautomatski ili manualni. Automatski defibrilatori su malih dimenzija te se koriste kod hroničnih oboljenja srca kao preventiva, te se nose stalno na ili u tijelu. Poluautomatski defibrilatori su u posljednjoj deceniji u većem dijelu evropskih zemalja uvedeni u sanitetske službe. Ovakvi poluautomati spasiocu oduzimaju odluku kada izvršiti električni udar putem elektrokardiografskog mjerenja rada srca. Do električnog udara dolazi samo pri vidljivoj mišićnoj funkciji srčanih komora. Njihova upotreba je jednostavna i ne donosi opasnost za pacijenta. Manualni defibrilatori se koriste uglavnom u bolnicama. Odluku o električnom udaru u ovom slučaju donosi doktor. Eksterni defibrilatori električni udar donose putem elektroda najčešće zalijepljenih ili postavljenih na grudni koš. Interni defibrilatori se koriste direktno na srcu putem dviju elektroda pri operacijama ili transplantacijama. Za vrijeme ovakve vrste reanimacije, umjetno disanje se vrši putem ambu-vrećice ili putem intubacije.
Biološka raznolikost
Biološka raznolikost (grč. βiοs - "bios" + lat. diverssus, particip prošli od dīvertere = "da se skrene") tj. bioraznolikost jeste pojam koji opisuje činjenicu da na Zemlji nisu nikad postojala, ne postoje, niti (teorijski) mogu postojati dva biološki istovjetna živa sistema. Bioraznolikost izumrlih i postojećih oblika života i njihovih zajednica možemo proučavati na razini sveukupnog živog svijeta i viših sistematskih kategorija (organizacionih tipova ili porodica, naprimjer), među posmatranim vrstama živih bića ili među istovrsnim jedinkama i njihovim različito definiranim grupama. Bioraznolikost je sveukupno stanje i ukupni biološki potencijal promjenljivosti, odnosno izvorni uslov opstanka žive supstance na Zemlji.
Uopšteno gledajući, bioraznolikost se može opisivati koristeći više polaznih nivoa i pripadajućih definicija:
Biološke nauke koje se posebno intenzivno bave problemima, uzrocima i posljedicama (tj. prirodom, procesima i pojavama promjenljivosti životnih oblika) – kao osnovnu jedinicu proučavanja uzimaju vrstu, odnosno intraspecijsku i interspecijsku raznolikost.
Iako u tom pogledu postoje različite procjene, smatra se da je do danas na našoj planeti poznato preko milion životinjskih i pola miliona biljnih vrsta, a skupa sa neopisanim oblicima, taj broj doseže opseg i 3–10 miliona. Jedna od njih je i vrsta Homo sapiens ("čovjek razumni"), koja obuhvata sve ljude današnjice i njihove neposredne fosilne pretke.