cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NK TOŠK Tešanj
TOŠK u Bosni i Hercegovini
Poslije rata najveći uspjeh u historiji kluba, ulazak u Premijer ligu BiH, zahvaljujući treneru Sakibu Zejniloviću, gdje odmah i te sezone dolazi do polufinala kupa BiH gdje je izbačen od FK Željezničara sa rezultatom 2:0 i 0:0. Nakon toga, TOŠK se dugi niz godina takmiči u Prvoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine, i zati u Drugoj ligi FBiH grupa Centar.
Navijači
Atomci su navijači TOŠKA. Nastali su 1998 godine, a prvo medijsko predstavljanje Atomaca bilo je na talasima Radio Tešnja 8. decembra iste godine u emisiji"Dobre vibracije". Gosti u toj emisiji bili su žestoki Atomci Samil Hadžiedhemović Paprika i Sead Muftić Sejo. U prvim godinama Atomci su bili žestoki navijači, da bi kasnije utihnuli. U sezoni 2008/2009 Atomci vraćaju svoj stari ugled i slavu, reorganiziraju se, nabavljaju opremu za navijanje i zastave. Sada su Atomci poznati kao najžešći navijači u Dobojskom kraju, pa i šire.
Threads
Iako je datum pokretanja prvobitno zakazan za 6. juli, Threads je pokrenut dan ranije, 5. jula, u 100 država, uključujući Sjedinjene Američke Države, Ujedinjeno Kraljevstvo, Australiju, Novi Zeland, Kanadu i Japan. Za nešto više od 24 sata, na mrežu se registriralo više od 70 miliona korisnika.
Gay-Lussacov zakon
Zakon kombinovanih zapremina
Gay-Lussacov zakon, poznat i po nazivom zakon kombinovanih zapremina, kaže:
Gay-Lussac je otkrio ovaj zakon 1809. godine. To je igralo značajnu ulogu u razvoju moderne stehiometrije plina, jer je 1811. godine, Amedeo Avogadro iskoristio Gay-Lussacov zakon kako bi stvorio Avogadrov zakon.
Drugi zakon
U drugom zakonu, otkrivenom 1802. godine, kaže:
Matematički izraženo::
or
gdje je:
Ovaj zakon je tačan jer temperatura je mjera kinetičke energije substance; kako se kinetičke energija plina povećaja, njegove čestice se brže sudarajua sa zidovima posude u kojoj se plin nalazi, tako povećavajući pritisak.
Jednostavan primjer kaže da ako povećate pomperaturu, povećat ćete i pritisak.
Za upoređivanje iste substance pod različitim uslovima, ovaj zakon se piše u formi:
Charlesov zakon je bio poznat pod nazivom Charles i Gay-Lussacov zakon, jer je Charles iskorisitio neke podatke od Gay-Lussaca kako bi formulisao svoj zakon. Međutim, posljednjih godina ovaj termin je izašao iz upotrebe pošto Gay-Lussac ima drugi, ali sa Charlesovim povezan zakon, koji je opisan u ovom članku. Forma koja povezuje Gay-Lussacov zakon, Charlesov zakon i Boyleov zakon tvori kombinovani plinski zakon. Tri plinska zakona u kombinaciji sa Avogardovim zakonom se genralizuje u zakon idealnog plina.
Reference
Thermische Zustandsgleichung idealer Gase
Formula 1 – sezona 2021.
Formula 1 – sezona 2021. jest 71. sezona u historiji Formule 1. Prva trka se održala u Bahreinu 28. marta, a posljedna trka je održana u Abu Dhabiju 12. decembra.
Na kraju sezone u Abu Dabiju, vozač Max Verstappen iz Red Bull Racing-Honda osvojio je šampionat vozača po prvi put u svojoj karijeri. Verstappen je postao prvi vozač iz Holandije, prvi vozač Honde od Ayrtona Sene 1991. godine, prvi vozač Red Bulla nakon Sebastiana Vettela 2013. i prvi vozač koji nije bio iz Mercedesa u turbo-hibridnoj eri koji je pobjedio u šampionatu.
Honda je postala drugi dobavljač motora u turbo-hibridnoj eri koja je dostavila motor u pobjedničko auto, nakon Mercedesa.
Sezona je završena kontroverznim završetkom, pri čemu su dva rivala za titulu vozača ušla u posljednju trku sezone sa jednakim bodovima. Verstappen je osvojio titulu nakon što je pobjedio u Velikoj nagradi Abu Dabija na kraju sezone. Mercedes je u početku protestovao zbog rezultata utrke, ali kasnije je odlučio da se ne žali nakon što je njihov protest odbijen. Incident je doveo do ključnih strukturalnih promjena u kontroli trke, uključujući uklanjanje Michaela Masija sa njegove uloge direktora trke i implementaciju virtuelne kontrolne sobe, koja pomaže direktoru trke. Dana 10. marta 2022. godine objavljen je izvještaj Svjetskog savjeta za automobilski sport FIA-e o događajima u završnoj utrci sezone i da je „direktor utrke pozvao sigurnosni automobil nazad u pit lane, a da nije prošao dodatni krug prema zahtjevu Sportskih propisa Formule 1", međutim, također napominje da su "rezultati Velike nagrade Abu Dabija 2021. i FIA Svjetskog prvenstva Formule 1 važeći, da su konačni i sada se ne mogu mijenjati".
Ovo je bila prva sezona od 2008. godine u kojoj šampionski vozač nije bio iz tima koji je osvojio titulu konstruktora.
NGC 5374
NGC 5374 (također poznat kao IRAS 13549+0620, MCG 1-36-4, PGC 49650 i UGC 8874) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 201 milion sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,60 (94 hiljade sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (88 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. maja 1793. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Morija
Morija ili Khazad-Dum je drevni grad patuljaka iz triologije Gospodar prstenova engleskog autora J.R.R. Tolkiena. Nalazi se u sjeverozapadnom Međuzemlju, u Maglenim planinama. To je bio podzemni grad pun tunela, dvorana, odaja i rudnika. U njemu su živjeli patuljci-dugobradi. Patuljci su u njemu našli dragocjen metal Mithril koji se mogao naći samo u Moriji. U drugom dobu su ih napali Orkovi, ali su uz pomoć Ljudskih konjanika pobijedili. Orkovi su ih ponovno napali 1980, međutim opasnost je vrebala iznutra. Patuljci su kopali preduboko i probudili Balroga. Pobjegli su iz Morije. Pri kraju trećega doba patuljci su obnovili grad no nakon samo 5 godina uništili su ih Orkovi. Prstenova družina je prošla kroz Moriju, te je u njoj Gandalf spao s mosta ali je na kraju uspio ubiti Balroga. Iako je Balrog ubijen, Patuljci se nikada više nisu vratili u Moriju.
Kyoto
Kyoto (japanski:京都市, Kyōto-shi?) je deveti po veličini grad u Japanu i glavni grad prefekture Kyoto. Dio je drugog po veličini metropolitanskog područja u Japanu: Osaka-Kobe-Kyoto. Po popisu stanovništva iz 2020. godine grad je brojao 1,4 miliona stanovnika.
IC 598
IC 598 (također poznat kao MCG 7-21-16, PGC 29745 i UGC 5502) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 103 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,40 (42 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (15 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 27. marta 1889. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 2253
IC 2253 (također poznat kao MCG 4-20-11 i PGC 23204) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 218 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 0,70 (44 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 12. februara 1896. godine.
NGC 3892
NGC 3892 (također poznat kao MCG -2-30-30 i PGC 36827) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 83 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 3,10 (74 hiljade sg) a najmanji 2,3 uglovnih minuta (55 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 4. marta 1786. godine.
IC 2253
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3892
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Džihad
Džihad je prema islamskom vjerovanju borba protiv zla i borba za ostvarenje dobra. Ne odnosi se nužno na borbu fizičkim putem, nego i na duhovnu borbu naprimjer protiv strasti (nefsa), odnosno šejtana i grijeha.
Muslimanima nije dozvoljen agresivni rat, ali im se naređuje odbrana ukoliko budu napadnuti odnosno ako im egzistencija bude dovedena u pitanje. Takva vrsta rata se naziva džihad ili sveti rat.
Postoje različita tumačenja pojma džihad što od strane muslimanskih učenjaka, što od strane nemuslimana uključujući mas medije, a mnoga tumačenja nisu u skladu sa Kur'anom, svetom knjigom muslimana i često su zloupotrebljena, tako da džihad često ima negativan prizvuk u anti-islamskim i zapadnim medijima, ali i od strane radikalnih struja u islamskom svijetu.
NGC 6861B
NGC 6861B (također poznat kao ESO 233-26 i PGC 64094) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 136 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Teleskop. Najveći prečnik je 1,20 (47 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (12 hiljade sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Avogadrov zakon
Avogadrov zakon jedan je od plinskih zakona. Nazvan je prema Amedeu Avogadru koji je 1811. iznio pretpostavku da se u jednakim zapreminama svih plinova pri istim uslovima temperature i pritiska nalazi jednak broj čestica (molekula). Dakle, broj molekula u određenom volumenu plina ne zavisi o njihovoj veličini ili masi.
Mohammed Amin al-Husseini
Mohammed Amin al-Husseini rođen vjerovatno 1895 in Jeruzalemu; Umro je 4. jula 1974 u Bejrutu, Haj/Hajj Amin al-Husseini, bio je islamski vjerski službenik palestinskog porijekla. Rođen u uticajnoj jeruzalemskoj porodici, smatra se jednim od začetnika antisemitizma modernog vremena na Bliskom Istoku. Poznat kao muftija Jeruzalema, mada titulu nije zvanično nikada dobio. Njegova najznačajnija služba je "predsjednik visokog islamskog savjeta"
Avogadrov zakon
Prema Avogadru najsitnija čestica plina je molekula. Izuzetak čine plemeniti plinovi koji zbog svoje stabilne elektronske konfiguracije ne tvore molekule, već se nalaze u obliku pojedinačnih atoma.
Mohammed Amin al-Husseini
Amin al-Husseini ima značajnu ulogu u širenju antisemitizma u arapskom svijetu, kao i saradnje sa nacionalsocijalistima u Njemačkoj. Bio je ubjeđeni zagovornik holokausta i za vrijeme boravka u Berlinu 1941. godine bio je član SS-a. Šireći aktivnu propagandu za nacističku Njemačku na arapskom jeziku. U kasnijoj fazi drugog svjetskog rata al-Huseini na Balkanu i Africi pomaže i propagira mobilizaciju muslimana za jedinice Waffen-SS.
Avogadrov zakon
Jedan mol idealnog plina pri standardnim uslovima temperature i pritiska zauzima volumen od 22,4 litra (dm3), što je poznato kao molarni volumen idealnog plina.
Broj molekula u jednom molu plina zove se Avogadrov broj i približna vrijednost mu je 6,022045.
Gondolin
Gondolin, iz J.J.R. Tolkienove mitologije, je skriveni vilenjački grad kojeg je osnovao Turgon tokom Prvog doba. Tolkien je opisao ime grada kao sindarinsku varijantu kvenijske riječi Ondolinde, koja znači "Skrivena Stijena".
Kao što je napisano u Silmarilionu, Valar Ulmo, Gospodar Voda, je u snu otkrio mjesto Tumladen doline noldorskom kralju Turgonu Mudrom. Pod božanskim vodstvom Ulmoa, Turgon odlazi iz svog kraljevstva u Nevrastu i pronalazi dolinu. Unutar Ehorijata, zapadno od Dortoniona i istočno od rijeke Sirion, ležala je ravnica sa svih strana okružena oštrim liticama, sa uskim klancem i tunelom, poznatim kao Skriveni Put, koji iz ravnice vodi ka jukozapadu.
U sredini doline se nalazilo brdo, koje se zvalo Amon Gwareth, Posmatračko Brdo. Turgen je odlučio tu osnovati svoj grad, napravljen po uzoru na grad Tirion iz Valinora kojeg je noldarski narod morao napustiti kada je otišao u egzil, koji će sa svih strana biti zaštićen planinama i skriven od Mračnog gospodara Morgota.
Turgon i njegov narod su u tajnosti izgradili Gondolin. Nakon što je gradnja završena, Turgon se sa svim svojim narodom iz Nevrasta - gotovo trećina stanovništva Noldora - kao i sa gotovo tri četvrtine sjevernih Sindara, seli u Gondolin. Izvorno ime koje je Gondolinu dao Turgon po izvorima Amon Gwaretha je Ondolindë, što na kvenijskom znači "Stijena vodene muzike". Ime je kasnije promjenjeno u svoju sindarinsku formu.
NGC 2452
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Grm (Velike Lašče)
Grm je naseljeno mjesto u sastavu općine Velike Lašče, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Grm je imao 15 stanovnika.
Ford
Ford Motor Company (ili kratko Ford) jeste američki multinacionalni proizvođač automobila sa sjedištem u Dearbornu, savezna država Michigan, predgrađu Detroita. Osnovao ju je Henry Ford i registrirao 16. juna 1903. Kompanija prodaje automobile i komercijalna vozila pod Fordovim imenom i većinu luksuznih automobila pod Lincolnovim brendom. Ford također posjeduje brazilskog proizvođača SUV-ova, Troller, i australskog proizvođača FPV. U prošlosti također je proizvodio traktore i automobilske komponente. Ford posjeduje 2,1% udjela u Mazdi u Japanu, 8% udjela u Aston Martinu iz Ujedinjenog Kraljevstva, i 49% udjela u Jiangling iz Kine. Ima također veliki broj zajedničkih ugovora, jedan u Kini (Changan Ford Mazda), jedan u Tajvanu (Ford Lio Ho), jedan na Tajlandu (AutoAlliance Thailand), jedan u Turskoj (Ford Otosan), te jedan u Rusiji (Ford Sollers). Na spisku je Njujorške berze i pod kontrolom je porodice Ford, iako imaju manjinsko vlasništvo.
Ford je uveo metode za velikoserijsku proizvodnju automobila i velikoserijski menadžment industrijske radne snage korištenjem bogate inženjerske proizvodne sekvence koju odlikuje kretanje montažne linije; do 1914. ove metode su bile poznate širom svijeta kao Fordizam. Fordove bivše podružnice u Ujedinjenom Kraljevstvu, Jaguar i Land Rover, stečene 1989. i 2000. godine respektivno, prodate su kompaniji Tata Motors u martu 2008. godine. Ford je posjedovao švedskog proizvođača automobila Volvo od 1999. do 2010. godine. Godine 2011, Ford je prestao s proizvodnjom Mercury brenda, pod kojim je reklamirao pristupni nivo luksuznih automobila u SAD, Kanadi, Meksiku, i Srednjem istoku od 1938. godine.
Tokom finansijske krize početkom 21. vijeka, kompanija je bila blizu bankrota, ali se od tad ipak vratila profitabilnosti.
Ford je drugi najveći SAD-ov proizvođač automobila (prvi je General Motors) i peti najveći u svijetu prema podacima prodaje automobila iz 2010. godine. Krajem 2010, Ford je bio peti najveći proizvođač automobila u Evropi. Ford je osmorangirana sveukupno američka kompanija na spisku 2010 Fortune 500, prema globalnim prihodima u 2009. godini od $118.3 milijardi. U 2008. godini, Ford je proizveo 5,532 miliona automobila i zaposlio oko 213.000 ljudi na oko 90 postrojenja i objekata širom svijeta.
Preduzeće je postalo javno u 1956. godini, ali je porodica Ford, kroz posebne dionice B klase, zadržala 40% glasačke moći.
Historija
thumb|upright|[[Henry Ford (ca. 1919)]] thumb|[[Model T iz 1910, uslikan u Salt Lake Cityju.]]
20. vijek
Prvi pokušaj Henry Forda u automobilskoj kompaniji pod njegovim imenom bila je Henry Ford Company na 3. novembar 1901, koja je postala Cadillac Motor Company na 22. august 1902, nakon što ju je Ford napustio sa pravima na svoje ime. Ford Motor Company je pokrenuta u pretvorenoj fabrici 1903. godine sa 28.000 dolara u kešu od 12 investitora, od kojih su najpoznatiji John i Horace Dodge (koji će kasnije osnovati vlastitu auto-kompaniju). Tokom svojih ranih dana, kompanija je proizvodila samo nekoliko automobila dnevno u svom pogonu u Mack Avenue te kasnije u fabrici u Piquette Avenue u Detroitu, Michigan. Grupa od dva-tri čovjeka radila je na svakom automobilu, sastavljajući ga od dijelova koje su većinom pravile dobavljačke kompanije koje su imale ugovor s Fordom. Za jednu deceniju kompanija će voditi u svijetu prema proširenju i finiranju koncepta montažne linije; a Ford je uskoro prenio većinu proizvodnje dijelova interno u vertikalnu integraciju koja se činila boljim putem za to doba.
Henry Ford je imao 39 godina kada je osnovao Ford Motor Company, koja će uskoro postati jedna od svjetskih najvećih i najprofitabilnijih kompanija. Kao jedna od najvećih kompanija u svijetu kojom upravlja porodica, Ford Motor Company je u neprestanoj kontroli porodice preko 100 godina.
Nakon prvog automobila na benzin koji je kreiran 1885. godine od njemačkog izumitelja Karl Benza (Benz Patent-Motorwagen), efikasnije proizvodne metode su bile potrebne da bi se automobil učinio dostupnijim za srednju klasu; čemu je Ford doprinio, npr. uvođenjem prve pokretne montažne linije 1913. godine u fabrici na Highland Parku.
U pokušaju da se takmiče sa General Motorsovim Pontiacom srednje cijene, Oldsmobileom i Buickom, Ford je kreirao Mercuryja 1939. godine kao malo skuplji automobil. Henry Ford je kupio Lincoln Motor Company 1922. godine, u cilju da se takmiči sa brendovima kao što su Cadillac i Packard u luksuznom segmentu automobilskog tržišta.
Godjne 1929, Ford je ugovorio sa vladom Sovjetskog saveza oko uspostavljanja GAZ-pogona u Rusiji prvobitno proizvodeći Ford Model A i AA tako igrajući važnu ulogu u industrijalizaciji te države.
Pravljenje naučne laboratorije u Dearbornu, Michigan godine 1951, radeći neometano osnovno istraživanje, doveo je Fordov malo vjerovatno uključivanje u istraživanje superkonduktivnosti. Godine 1964. Ford Research Labs napravio je ključni proboj sa izumom superkonduktivnog kvantnog interferentnog uređaja poznatog kao SQUID.
Krajem 1955, Ford je uspostavio Kontinentalnu diviziju kao odvojenu diviziju za luksuzna kola. Ova divizija bila je odgovorna za proizvodnju i prodaju popularnog Continental Mark II. Istovremeno, Edsel divizija je kreirana da dizajnira i reklamira taj automobil počevši sa modelskom godinom 1958. Zbog ograničenih prodaja Continental i katastrofe sa Edselom, Ford je pripojio Lincoln, Mercury i Edsel u "M-E-L," što se pretvorilo u "Lincoln-Mercury" nakon Edselove smrti u novembru 1959.
Ford Mustang je predstavljen 1964. godine. Godine 1965. Ford je predstavio podsjetno svjetlo za sigurnosni pojas.
Sa 1980tim, Ford je predstavio nekoliko visoko uspješnih vozila širom svijeta. Tokom 1980-ih, Ford je počeo koristiti reklamni slogan, "Have you driven a Ford, lately?" da predstavi novim korisnicima svoj brend i učini da se vozila pojavljuju modernijim. Godine 1990. i 1994, respektivno, Ford je također kupio Jaguar Cars i Aston Martin. Tokom sredine do kraja 1990-ih, Ford je nasavio prodavati velike količine vozila, u rastućoj američkoj ekonomiji sa uzdignutom berzom i niskim cijenama goriva.
Sarajevo u rano osmanlijsko doba
Sarajevo koje danas poznajemo je osnovano u Osmanskom carstvo 1450ih tokom osvajanja regiona, a godina 1461. se najčešće koristi kao godina osnivanja grada. Prvi osmanski vladar Bosne i Hercegovine, Isa-beg Ishaković, je razmijenio teritoriju sa njenim stanovnicima dajući im današnje prostore Hrasnice na Ilidži, i ubrzo započeo izgradnju glavnog grada svoje pokrajine kako ga je on zamislio. Pretvorio je par zaselaka koji su tada bili tu u grad i centar države gradnjom jednog broja ključnih objekata, uključujući džamije, zatvorenu tržnicu, javno kupatilo, hostel, i naravno vladarov dvor (Saraj) koji je gradu dao njegovo trenutno ime. Džamija je nazvana "Careva Džamija" u čast sultana Mehmeda II.
Pod mudrim vodstvom ljudi poput Gazi Husrev-bega (najveći vakif grada koji je podigao većinu današnjeg starog dijela grada), Sarajevo je raslo velikom brzinom. Postalo je poznato po svojim velikim tržnicama i brojnim džamijama, kojih je bilo preko stotinu sredinom 16. vijeka. Brojne druge građevine su se pojavile, uključujući vjerske škole, poput škole Sufi filozofije. Gazi Husrev-Beg je sam izgradio jedan broj građevina u svoju čast, kao Sarajevsku biblioteku koja je u to vrijeme bila u istoj kategoriji kao i Medresa Bajazida II.
Gazi Husrev-Beg je također izgradio gradsku sahat-kulu. Sarajevo je postalo jedan od najnaprednijih gradova u Evropi. Imalo je svoj vodovodni sistem, sahat-kulu, javna kupatila i škole. U vremenu kada je obrazovanje bilo mala stvar za imućne, i većina Evropljana je smatrala kupatila škodljivim, Sarajlije su imale jako raširene kulturne običaje i bile najčistiji stanovnici cijelog kontinenta. Poznati sarajevski pjesnik tog vremena je napisao: Tada je Sarajevo bilo najveći i najvažniji osmanski grad na Balkanu poslije Istanbula. Godine 1660. u Sarajevu je bilo preko 80000 stanovnika. Poređenja radi, Beograd je 1838. godine imao samo 12963 stanovnika, a Zagreb kasne 1851. mali broj od 14000 ljudi. Da se Sarajevo nastavilo širiti takvim tokom nakon 1700, postalo bi 10. najveći grad u Evropi. Da se broj stanovništva nastavio povećavati tokom tog vremena, grad bi bio 7, odmah iza Rima i Milana.
Ovaj period ranog osmanskog vladanja će biti dugo zapamćen kao zlatno doba Sarajeva. 16. vijek je bio najveća tačka, kada je skoro cijeli grad (koji je ostao takav do kraja 19. vijeka) izgrađen. Tokom 17. vijeka, Sarajevo se nije širilo, iako se stanovništvo nastavilo povećavati. Stanovnici su živjeli luksuzno, i Sarajevo je bilo najbogatiji grad na zapadnom Balkanu nakon Dubrovnika. Ipak, 1600te su donijele početak pada osmanskog carstva. Sa gubicima u Beču, carstvo je slabilo, zajedno sa svim svojim dijelovima. Iako je Sarajevo cvjetalo do samog kraja 17. vijeka, sljedeća polovina je donijela početak kraja.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 1982.
Ovo je članak o kvalifikacijama za Svjetsko prvenstvo u nogometu, Španija, 1982. = Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u Španiji 1982. =
Za Svjetsko prvenstvo u Španiji 1982 godine bilo je prijavljeno ukupno 107 reprezentacije i to:
mini|350px|Države koje su kvalificirale na Svjetsko prvenstvo
150px|lijevo Od ukupno 32 evropske ekipe i reprezentacije Izraela koji od ove godine učestvuje u kvalifikacijama u evropskoj zoni, koje su bile podijeljene u sedam grupa i to šest sa pet ekipa i jedna sa tri ekipe, kvalificirale su za završni turnir prve dvije ekipe iz grupa sa po pet ekipa, te pobjednik grupe sa tri ekipe.
Grupa 7
= Južna Amerika / CONMEBOL =
Ukupno devet ekipa se takmičilo u kvalifikacijama za svjetsko prvenstvo. Bile su podijeljene u tri grupe iz kojih se pobjednik kvalificirao na završni turnir u Kolumbiji.
Grupa 3
=Sjeverna i Srednja Amerika / CONCACAF = Ukupno 15 ekipa bilo je podijeljeno u tri zone i to: sjevernu zonu, centralnu zonu i Karibik zonu. Prve dvije ekipe iz zona su se plasirale za završni turnir u Hondurasu.
Zona A
Kvalifikaciona runda
Finale
=Azija / AFC i Okeanija / OFC= 150px|lijevo
Finalni turnir
Zbog istog broja bodova odigrana je odlučujuća utakmica na neutralnom terenu u Singapuru.
Četvrta runda
= Ekipe sa brojem učestvovanja na svjetskim prvenstvima =
12 prvenstava
10 prvenstava
8 prvenstava
7 prvenstava
4 prvenstva
3 prvenstva
2 prvenstva
1 prvenstvo
Microsoft Excel
Microsoft Excel jest program za proračunske tabele kojeg proizvodi kompanija Microsoft. Ovaj program je dio paketa Microsoft Office.
Gumnišče
mini|280px|Gumnišče, rimokatolička crkva "Sv. Duh" Gumnišče je naseljeno mjesto u sastavu općine Škofljica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Gumnišče je imalo 242 stanovnika.
Elvidin Krilić
Elvidin Krilić je bosanskohercegovački muzičar, poznatiji kao Edo Krila, rođen u Sarajevu u porodici koja je njegovala tradicionalnu bosansku sevdalinku. Otac Mustafa Krilić, i sam poznati umjetnik na harmonici dao je prvi impuls talentiranom dječaku.
Nakon završetka osnovne upisuje Srednju muzičku školu u Sarajevu, na odsjeku za klarinet, u klasi prof. Rajmunda Likica, pošto Sarajevo, iako muzički centar, nije imalo odsjek za harmoniku. Mada je klarinet bio potpuno novo iskustvo za njega, on vrlo brzo postiže veliki uspjeh i osvaja niz državnih i republičkih nagrada. Već u srednjoj školi počinju prvi javni nastupi Ede Krilića sa harmonikom. Aktivni je član i AKUD S. P. Seljo, jednog od najpoznatijih kulturno-umjetničkih drustava bivse drzave. Po završetku Srednje muzičke škole nastavlja studij na Muzičkoj akademiji u Sarajevu, u klasi prof. A. Radana.
U tom periodu aktivno bavljenje muzikom i rad u Narodnom orkestru RTV Sarajevo napušta legenda sevdalinke, rahmetli Ismet Alajbegović Šerbo, i na njegovo mjesto dolazi Edo Krilić. To je i početak njegove dugogodišnje i plodne estradne aktivnosti u kojoj surađuje sa svim eminentnim estradnim izvođačima narodne muzike. Pored izvođačkog rada bavi se komponiranjem i aranžiranjem pjesama koje i danas žive. Rat u BiH ga zatiče u sarajevskom naselju Grbavica gdje je stanovao. Nakon teškog ranjavanja tada dvogodišnjeg sina, obitelj biva izmještena u Austriju, a Edo ostaje u Sarajevu na mjestu šefa Narodnog orkestra RTVSA. Kako život ponekad piše čudne stranice, tako zaljubljenik u rodni grad i sevdah, dvije godine kasnije, i sam odlazi za obitelji u Austriju gdje ostaje i počinje novu karijeru kao profesor muzike. U Austriji završava i konzervatorij, odsjek za harmoniku, te time kompletira svoje muzičko obrazovanje.
Reinhard Heydrich
Reinhard Tristan Eugen Heydrich (Halle, 7. marta 1904 - Prag, 4. juni 1942) njemački političar. Jedan od organizatora istrebljivanja Židova u Drugom svjetskom ratu. Bio je član Schutzstaffela i vođa Sicherheitsdiensta.
Biografija
Heydrich je rođen u Halleu kao sin poznatog tenora Brune Heydricha i Elisabeth Anne Marije Amalije Kranz, kćeri direktora kraljevskog konzervatorija u Dresdenu. Već u ranim godinama uči svirati violinu i kao gimnazijalac učestvuje na takmičenjima iz raznih sportskih disciplina, te se od tada do kraja života bavio mačevanjem. Za vrijeme svoje vojne obuke (1928. čin poručnika) bavio se i jedrenjem. Njegova karijera u mornarici završava se naglo 1931. godine zbog optužbe za lažno obećanje braka, koje se u tadašnjoj pruškoj mornarici smatralo nečasnim činom.
Poslije nečasnog otpuštanja iz vojske, Heydrich se prijavljuje u Schutzstaffelu, gdje ga je Heinrich Himmler zadužio za organizaciju internog sigurnosnog odjeljenja SS (Sicherheitsdienst). Heydrich je ovo odjeljenje organizovao kao jedno od najjačih obavještajnih odjeljenja nacističke Njemačke. U julu 1932. Heydrich je postao šef ovog odjeljenja u kojem je direktno podređen samo Himmleru. Godinu dana prije oženio je Linu von Osten, sa kojom je dobio četvero djece:
Kao Himmlerov najbliži saradnik, Heydrich ga je neposredno slijedio na ljestvici hijerarhije.
Funkcija
Kao njegova desna ruka, Heydrich je sa Himmlerom uspio iz Minhena podrediti čitavu policiju u svim starim njemačkim pokrajinama osim Pruške, gdje se policija nalazila pod kontrolom Hermanna Göringa. Od 1933. i pruška policija je podređena Himmleru i Heydrichu, iako Göring zadržava kontrolno mjesto. Vlast koju su dobili ovim uticajem pomaže im pri sprovedbi intrigacija protiv Ernsta Röhma, takozvane "Affäre Röhm", što dovodi do njegovog pada i gubljenja značaja njegove SA u očima Adolfa Hitlera. Ovim uspjehom Himmler je 1936. postao šef njemačke policije, a Heydrich njegov zamjenik. Himmler ovom funkcijom ujedinjuje SD, Gestapo, SS, i sve civilne policijske grane pod svoju komandu.
Heydrich kao primjer u SS
Svi njemački političari tog vremena zalagali su se za rasno-ideološki tip njemačke nacije i čistoću porijekla, iako uglavnom ni sami nisu odgovarali tom idealu. Heydrich izgledom utjeljuje ovaj ideal: visok, plave oči, plava kosa i jako naznačene konture lica. Njegovo porijeklo iz ugledne i čiste njemačke porodice ga time pravi idealom za članove SS-a. Iako je jedan od rijetkih rasnih ideala u njemačkom vodstvu, Heydrich ideološki nije podržavao ideju čistoće krvi i nacije, tako da nasuprot Hitleru i Himmleru u svome radu nije bio vođen ovom idejom. Gdje je posjedovao vlast, koristio ju je zbog same mogućnosti vlasti, a ne zbog ideala. Sve svoje intelektualne mogućnosti i svoju perfekciju je tehnokratski podređivao cilju svoje sopstvene egsistencije. Tako mu je i Himmlerov pervertirani idealizam bio nepoznat. On konsekventno služi tadašnjem režimu bez idealnih ciljeva. mini|lijevo|200 px|Göringova naredba za pravljenje plana konačnog rješenja židovskog pitanja
Poznati kriminolog iz Mainza, A. Merge u svom djelu za ovog "menadžera terora" kaže:
Heydrich je postao vodeći lik za masovno istrebljivanje Židova na čitavom području Evrope do svoje smrti i dolaska Adolfa Eichmanna na pozornicu. Kratko prije svoje smrti Heydrich je organizovao i Wannsee konferenciju na kojoj se među vođama i ministrima nacističke Njemačke utemeljava istrebljivanje Židova - tzv. "konačno rješenje židovskog pitanja".
Smrt
Heydrichovom pragmatičnom razumu je bilo suprotno iskorištavanje drugih bez naknade. Tako poslije prvobitnog prestrašivanja češkog stavnoništva, Heydrich je dozvolio povlastice koje se ne dobijaju ni na jednoj od okupiranih teritorija. Radnici koji su radili za okupacijske snage dobijaju plate kao i njemački radnici u istim funkcijama. Opskrbljivanje hranom i namirnicama se organizuje kao i u samoj Njemačkoj. Ovakvim ustupima on uspjeva velikim dijelom umiriti češko stanovništvo. desno|mini|280 px|Spomenik žrtvama iz Lidice Češka vlada u prognanstvu u Engleskoj je ovo vidjela kao problem, te je uz pomoć agenata koji su došli padobranima 27. maja 1942. postavlila zasjedu i izvršila atentat na Heydricha. Osam dana kasnije Heydrich umire u bolnici u Pragu.
Kao osvetu za ovo ubistvo, jedinice SS ubile su sve muške stanovnike sela Lidice bez obzira na starost, a žene su odveli u koncentracione logore. Tim činom se ponovno probudilo nezadovoljstvo češkog stanovništva, čime prognana vlada ponovo dobija značaj.
Harold Pinter
Harold Pinter (10. oktobar 1930 – 24. decembar 2008) engleski je dramatičar, scenarist, glumac i pozorišni režiser. Pisao je za pozorište, radio, televiziju i film. Njegovi se rani radovi često povezuju uz teatar apsurda. Dodijeljena mu je Nobelova nagrada za književnost 2005. Najpoznatija djela su mu: The Birthday Party (1957), The Homecoming (1964) i Betrayal (1978), svako od njih adaptirano za film.
Mladost i karijera
Pinter je rođen u londonskoj četvrti Hackney, a roditelji su mu bili Jevreji istočnoevropskog porijekla. Njegov otac, Hyman "Jack" Pinter (1902–1997) je bio krojač a majka Frances (rođena Moskowitz; 1904–1992) je bila domačica. Nakratko je studirao na Royal Academy of Dramatic Art (RADA). Kao mladić je objavljivao poeziju, te je počeo raditi u pozorištu kao glumac pod pseudonimom David Baron. Njegova prva drama zvala se The Room (Soba), a premijerno su je izveli studenti na Univerzitetu u Bristolu 1957.
The Birthday Party (Rođendanska proslava) iz 1958. isprva je doživjela neuspjeh uprkos pohvalnoj kritici u listu Sunday Times od strane vodećeg pozorišnog kritičara Harolda Hobsona, ali uspješno je zaživjela nakon dobro primljene drame The Caretaker (Nadglednik) iz 1960. Ta dva djela, kao i drugi rani radovi poput drame The Homecoming (Povratak kući) iz 1964., ponekad se nazivaju "komedijama prijetnje". Često krenu od naizgled bezopasne situacije i pretvore je u prijeteća i apsurdna zbivanja zato što se likovi ponašaju na način koji je neobjašnjiv publici, a ponekad i drugim likovima. Taj je stil nadahnuo pridjev "pinterovski". Sva Pinterova djela odaju uticaj Samuela Becketta, koji je uostalom bio njegov dugogodišnji prijatelj.
Novi smjerovi
Pinter je počeo češće režirati tokom 1970-ih, te je 1973. postao pomoćnik direktora britanskog Royal National Theatrea. Njegove kasnije drame su kraće i bave se temama koje su više političke, često alegorije političkog terora. Tada se Pinter počeo i javljati u političkim pitanjima, i to kao izraziti ljevičar. Stalno se trudi da javnosti skrene pažnju na kršenje ljudskih prava. Pinterova se pisma često javljaju u britanskim novinama kao što su The Guardian i The Independent.
Pinter je 1985. s američkim dramatičarom Arthurom Millerom otputovao u Tursku, gdje je razgovarao s mnogim žrtvama političkog terora. Tokom skupa u američkoj ambasadi u čast Millera, umjesto konvencionalnog govora, Pinter je govorio o ljudima kojima se genitalije spajaju na struju, pa su ga izbacili. (Miller je u znak podrške izašao s njim.) Pinterova iskustva s tlačenjem u Turskoj i gušenjem kurdskog jezika nadahnula su njegovu dramu Mountain Language (Planinski jezik) iz 1988.
Pinter se usprotivio američkim napadima na Afganistan i Irak. 2005. je objavio da više neće pisati drame, nego će se posvetiti političkom djelovanju. Pinter otvoreno kritikuje rat u Iraku, te je javno nazvao Busha masovnim ubicom a Blaira zavedenim idiotom. Usporedio je Bushovu vladu s Hitlerovom nacističkom Njemačkom, govoreći da SAD želi osvojiti svijet, dok američka javnost i britanski "masovni ubojica" od premijera sjede i gledaju.
Pinter je također aktivan predstavnik Kampanje za solidarnost s Kubom, organizacije koja podržava režim Fidela Castra na Kubi i član Međunarodnog odbora za odbranu Slobodana Miloševića, organizacije koja traži Miloševićevo oslobođenje.
Pinter je 1966. dobio Orden britanske imperije (CBE) kao i Orden Companion of Honour 2002., nakon što je odbio viteški naslov. Podržava koaliciju RESPECT.
Švedska akademija je 12. oktobra 2005. objavila da je Pinter dobitnik Nobelove nagrade za književnost za 2005. godinu, rekavši da "u svojim dramama otkriva ponor pod svakodnevnim brbljanjem i silom ulazi u zatvorene sobe terora".
Lični život
Od 1956. do 1980. godine bio je u braku s glumicom Vivien Merchant.
1977. je izazvao skandal kada je ostavio ženu Vivien, zbog lady Antonije Fraser, najstarije kćeri grofa Longforda i katolkinje, žene političara Hugha Frasersa.
Nakon što se Antonija razvela od supruga 1977. a Pinter od svoje supruge 1980. godine, njih dvoje su se vjenčali 27. novembra 1980. Merchant je umrla 1982. godine. Neki tvrde da drama Betrayal (1978.) oslikava tu vezu, ali zapravo se zasniva na ranijoj sedmogodišnjoj vezi koju je imao sa spikericom Joan Bakewell.
Nakon toga se javno posvađao s pozorišnim režiserom Peterom Hallom jer ga je ovaj opisao kao pijanicu u svojem objavljenom dnevniku, ali poslije su se pomirili. Bio je strastven pušač, ali je od 2002. bio na hemoterapiji zbog raka grla usljed čega je bio slabog zdravlja.
Jako je volio kriket i predsjedavao je klubom "Gaieties". Bio je i počasni saradnik britanskog Državnog sekularnog društva.
Tvrtko II, kralj Bosne
Stjepan Tvrtko II Kotromanić (rođen prije 1382, umro u novembru 1443) bio je bosanski kralj koji je živio i vladao u vrlo burnom razdoblju bosanske historije, gdje su se smjenjivali uticaji dviju velikih regionalnih sila (Ugarske s jedne strane i Osmanlijskog Carstva s druge strane), tako da je vladao u tri perioda: od 1404. do 1409, 1421. do 1433. i 1435. do 1443.
Dabiša, Jelena i Ostoja
Tvrtkov otac umro je iznenada 1391. Budući da je Tvrtko tada još uvijek bio maloljetan, za kralja je izabran rođak ili vanbračni polubrat njegovog oca, Stjepan Dabiša. Četiri godine kasnije Dabiša je mrtav, a Tvrtko još uvijek maloljetan, tako da je za Dabišinu nasljednicu izabrana njegova udovica, Jelena Gruba. Međutim, nju već 1398. godine bosansko plemstvo smjenjuje i na prijestolje postavlja ne Tvrtka, već njegovog vanbračnog polubrata, Stjepana Ostoju.
Prvo kraljevanje
mini|[[Hrvoje Vukčić Hrvatinić pomogao je Tvrtku II da se prvi put domogne bosanske krune.]] Bosansko plemstvo je 1404. na stanku u Milima skinulo s vlasti prougarski orijentiranog kralja Stjepana Ostoju, koji je za njih bio previše autoritativan i nezavisan od njih. Uz podršku velikog vojvode bosanskog Hrvoja Vukčića Hrvatinića i Sandalja Hranića Kosaču Tvrtko II je izabran za Ostojinog nasljednika. Tvrtko je očito bio Hrvojeva marioneta, te je čak i živio na njegovom posjedu na Sani. U proljeće 1405. Hrvatiniću je dao na upravljanje najbogatiji bosanski rudnik, grad Srebrenicu, vjerovatno ne dobrovoljno. Pod njegovim utjecajem je stao na stranu napuljskog kralja Ladislava Anžuvinskog, koji je polagao pravo na ugarsku krunu. Moguće je da je glavni razlog Kosačinog podržavanja Tvrtka bila njegova želja da otme zemlju Radiču Sankoviću kojeg je Ostoja bio podržavao, što je i uspio. Dok god su Hrvatinić i Kosača, najmoćniji bosanski magnati tog perioda, bili u alijansi, kralj Tvrtko nije imao šansi da uspostavi svoj autoritet.
Ostoja je nakon zbacivanja uspio izbjeći zatvaranje i pobjeći na ugarski dvor kod ugarskog kralja Sigismunda Luksemburškog, koji mu je odmah obećao vojnu pomoć. U junu 1404. ugarska vojska osvojila je Usoru i Bobovac, gdje je stolovao kao Sigismundov kandidat, dok je svo bosansko plemstvo podržavalo Tvrtka. Iako ga je cijelo kraljevstvo priznavalo za kralja, Tvrtko nikada nije uspio u potpunosti se riješiti svog brata, koji je u prebivao u prijestolnici i kod sebe čuvao kraljevsku krunu. Sukobi sa Sigismundom su se nastavili sve do presudne bitke kod Dobora u septembru 1408, kada je ugarska vojska odnijela odlučujuću pobjedu. Sljedeću godinu Tvrtko je proveo u Bosni, nazivajući se kraljem i korespondirajući s Dubrovnikom, ali je sve brže i brže gubio podršku. Do kraja iste godine Ostoja je ponovno bio neosporeni kralj Bosne. Tvrtku se tada u primarnim historijskim izvorima gubi svaki trag sve do 1414, kada se saznaje da živi nedaleko od Dubrovnika, na posjedu kneza Pavla Radinovića, brata kraljice Kujave Radinovć, supruge svoga brata Ostoje.
Borba za krunu
Novi snažan element pojavljuje se 1414. na vojnopolitičkoj sceni i to u obliku Osmanskog carstva. Ono podržava bosansko plemstvo, proglašavajući istovremeno da priznaje samo Tvrtka II kao legitimnog kralja Bosne, te ubrzo dolazi do sukoba između Stjepana Ostoje i Ugarske s jedne strane i Tvrtka II i Osmanskog carstva sa druge strane.
Stjepan Ostoja i njegovi ugarski pomagači su sasvim poraženi u srednjoj Bosni 1415, mada se on nekako održava na vlasti, a poslije njegove smrti i njegov sin Stjepan Ostojić, postaje kraljem Bosne, da bi konačno 1420. kralj Tvrtko II ponovno preuzeo bosansko prijestolje. Okrunjen je u augustu ili septembru 1421. Godinu prije 1420. je u Visokom primio dubrovačko poslaništvo a uz njega su bili vojvoda Vukmir, župan Dragiša, knez Juraj Vojsalić, knez Pribić, knez Radič Radojević, knez Batić Mirković, knez Juraj Dragičević, knez Petar Klešić, vojvoda Ivko, te vojvoda Pavao Jurjević. Jedino nije bilo Tvrtka Borivinića, koji je ostao uz svrgnutog kralja Stjepana Ostojića. Sredinom augusta 1420 je Tvrtko Dubrovčanima potvrdio teritorij Konavla, uz prisustvo iste vlastele u Visokom.
Odnosi s Mlečanima
mini|[[Sigismund Luksemburški, kralj Ugarske, borio se protiv Tvrtka tokom njegovog prvog kraljevanja, a pružao mu podršku tokom drugog]] Povrativši kraljevsku vlast, Tvrtko je uz osmansku podršku i podršku vodećeg bosanskog plemstva uspostavio dvor u Visokom. Dvadesetih godina vladao je neosporen i mirno. Zbog problema na drugim mjestima, Osmanlije su manje fokusirale svoju agresiju na Bosnu tokom tog perioda, što je dozvolilo Tvrtkovom kraljevstvu da uživa veću nezavisnost i osnaži svoju ekonomiju. Iskopavanja u bosanskim rudnicima su dosegla svoj vrhunac ranih godina Tvrtkovog drugog kraljevanja. Značajno se povećao broj dubrovačkih trgovaca, a potpisao je i trgovački sporazum s Mletačkom republikom što je naljutilo Dubrovčane, ali je izuzetno povoljno utjecalo na razvoj bosanske ekonomije. Novi odnosi s Mletačkom republikom zasmetali su i njenom velikom neprijatelju, Osmanskom carstvu, koje je 1424. napadom na Bosnu Tvrtku poslalo jasnu poruku da se ne udruživa s njom, što je i poslušao budući da mu Mletačka republika nije mogla pomoći u borbi protiv Osmanlija.
Prekid odnosa Tvrtkovih s Mlečanima nije značio poboljšanje njegovih odnosa s Dubrovčanima, koji su 1424. pružili azil njegovom rođaku ili drugom vanbračnom polubratu, Vuku Baniću, koji mu je pokušao uzurpirati vlast. Odnosi su se još više pogoršali kada je Tvrtko iskoristio priliku da pokuša povratiti Srebrenicu koju je bila zauzela Srbija dok se Srbija borila s Osmanlijama uz pomoć Dubrovčana. Nije uspio, a Stefan Lazarević je nastavio pustošiti bosanski teritorij.
Alijansa s Ugarskom
Vidjevši da Mletačka republika nije koristan saveznik kakav mu je bio potreban za borbu protiv Osmanlija, Tvrtko obnavlja savez s Ugarskom sporazumima iz 1425. i 1426. Ovaj potez su Osmanlije protumačile kao neprijateljski čin i napale Bosnu, prisilivši Tvrtka da osmanskog sultana prizna kao suzerena i pristane isplaćivati mu godišnji tribut. Očajno mu je bila potrebna ugarska pomoć, što je kralj Sigismund znao, pa je zatražio od njega da za prijestolonasljednika prizna celjskog grofa Hermana II, koji je bio sin Katarine Kotromanić i otac Sigismundove supruge, kraljice Barbare. Ovaj plan je bio izuzetno nepopularan među bosanskim plemićima koji nisu željeli niti da Ugarska dobije više moći u Bosni niti da time isprovociraju Osmanlije. Vuk Banić je kontaktirao nezadovoljno plemstvo, a Tvrtko, svjestan mogućnosti pobune plemstva, požurio je osigurati ugarsku podršku i 1427. priznao 62-godišnjeg Hermana za prijestolonasljednika. Sljedeće godine produbio je alijansu s Ugarskom oženivši Doroteju Gorjansku, kćerku ugarskog plemića Ivana. Rimokatolička crkva se usprotivila braku, te ga je dozvolila tek kada se papa uvjerio u Tvrtkovu odanost Rimokatoličkoj crkvi, a sam Tvrtko je papi priznao da vlada zemljom heretika. Vjenčanju iz protesta nisu prisustvovali Kosača, Radoslav Pavlović, i Zlatonosovići.
Borba s Radivojem
Tvrtku se pojavljuje nova prijetnja 1432. u vidu njegovog bratića, Radivoja Ostojića, nezakonitog sina kralja Stjepana Ostoje. Radivoj je uz osmanlijsku pomoć vladao većim dijelom Bosne u periodu od 1433. do 1435. Jedan od Tvrtkovih malobrojnih saveznika među plemstvom bio je vojvoda Juraj Vojsalić, Hrvojev nasljendik. Radivoj je uz Sandaljevu pomoć zavladao cijelom istočnom Bosnom, dok je Tvrtko zadržao vlast nad centralnom i sjeverozapadnom Bosnom. Radivoj je 1434. zauzeo Bobovac, gdje se čuvala kraljevska kruna. Mađari su mu iste godine pritekli u pomoć i uspjeli mu povratiti značajan dio kraljevstva, ali su se vratili sljedeće godine; sam Tvrtko se našao na ugarskom dvoru 1435. Za vrijeme svoje druge vladavine morao se boriti i protiv spletki i urota koje je stvarala bivša supruga njegovog brata, kraljica Kujava.
Smrt i naslijeđe
Kralj Tvrtko II umro je u novembru 1443. Njegovu vladavinu obilježila je obnova bosanskih gradova i jačanje utjecaja franjevaca. Nadživio je Hermana, a Mađari su bili prezauzeti nestabilnošću vlastitoj državi da bi podržali njegovog sina i nasljednika, grofa Fridrika II. Naslijedio ga je Stjepan Tomaš, mlađi vanbračni sin njegovog polubrata Ostoje, kojeg je sam Tvrtko vjerovatno proglasio prijestolonasljednikom (što je Tomaš i tvrdio u jednoj svojoj povelji) umjesto Radivoja kojeg je mrzio.
Brakovi i potomstvo
Tvrtko je bio oženjen tokom svoje prve vladavine. Dubrovčani 1409. spominju "kraljicu, ženu bosanskog kralja Tvrtka II". Međutim, ime njegove prve supruge nije sačuvano.
U proljeće 1428. Tvrtko II je oženio Doroteju Gorjansku, kćerku hrvatskog bana Ivana Gorjanskog i rodicu u trećem koljenu cara Sigismunda. Nije razjašnjeno pitanje njihovog potomstva. Kako izvori ne spominju djecu kraljevskog para, može se pretpostaviti da ih nije ni bilo. Međutim, arheološkim istraživanjem kraljevske grobnice utvrđeno je da se između grobova kralja Tvrtka II i kraljice Doroteje nalazi dječiji grob. Kraljica Doroteja umrla je u septembru 1438, nakon deset godina braka. Jedan suvremeni franjevac je 20. decembra 1435. u izvještaju za kralja Tvrtka II Kotromanića zabilježio: "ovaj kralj je samo po vanjštini kršćanin, ustinu, nije kršten, i na sve načine sprečava fratre u svojoj zemlji da krste ljude (...) tamo žive manihejski heretici (...) divlji neprijatelji crkve".
Arheološko područje Nebo
Arheološko područje Nebo nalazi se u naselju Brajkovići, udaljeno od Travnika oko osam km. u pravcu istoka. Proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Većina arheološkog materijala s lokaliteta Nebo, deponirana je u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sarajevu, a manji broj površinskih artefakata, smješten je u Zavičajnom muzeju Travnik.
Lokacija
Lokalitet, poznat i kao “Sikirište” (prema brojnim pronađenim sjekirama) i “Nastinice”, smješteno je na malom platou, koji se diže iznad ravnice uz rijeku Bilu pa se u literaturi uz naziv ovog arheološkog područja navodi naziv susjednog naselja Nova Bila. Obuhvata površinu dužine 150 m i širine 100 m.
Istraživanja
Mlađi neolitik u središnjoj Bosni obilježen je butmirskom kulturom, nazvanoj po istoimenom i prvom istraženom lokalitetu Butmiru kod Sarajeva. Odlikuje se originalnim oblicima posuda, specifičnim ornamentalnim sustavom, bogatom i raznovrsnom figuralnom plastikom. Naselja ove kulture raspoređena su na nešto širem prostoru nego što je onaj koji je pokrivala kakanjska kulturna grupa. Samo su Obre II, u početnoj fazi ove grupe, locirana u blizini samog Kaknja, a naselja razvijene i kasne faze, osim Okolišta, podignuta su dosta daleko od tog središta. Tako je i sam Butmir smješten u blizini izvora rijeke Bosne, a Brdo u Kiseljaku iznad Fojnice. Idući dolinom Lašve udaljavaju se prema zapadu naselja Nebo, Mujevine i Crkvina, dok je u srednjem toku Bosne locirano naselje u Kraljevinama.
Arheološka istraživanja neolitičkog naselja Nebo obavljena su 1948. i 1951. godine i vodio ih je Alojz Benac. Doprinijela su boljem poznavanju butmirske kulturne grupe, kojoj pripada. Na lokalitetu Nebo nije bilo prekida kulturnog sloja, koji se slagao u kontinuitetu. Na otkopanom prostoru kulturni sloj bio je bogat, jedinstven i bez prekida, što ukazuje na dugotrajan život naselja. Kada je naselje napušteno, na ovom mjestu život više nije obnavljan.
Do pronalaska ovog lokaliteta, Butmir je smatran posebnim nalazištem, ali od otkrića lokaliteta Nebo, Butmir se promatra kao nalazište u okviru određene kulture.
Naseobinski objekti
Neolitsko naselje Nebo se nalazi u blizini sela Brajkovići u dolini rijeke Bile, pritoke rijeke Lašve. Dimenzije iznose otprilike: 70 x 47m. Istraživano je u dva navrata, 1949. god. i 1951. god. Tokom iskopavanja otkriveno je ukupno osam stambenih objekata od kojih je sedam zemuniĉkog tipa i jedan nadzemni objekat koji pripada kasnijoj fazi naselja.