cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ENTPD5
Fluorescentnom in situ hibridizacijom i analizom veza, Chadwick et al. (1998) locirali su gen MNTPaze na mišjem hromosomu 12, u regiji koja pokazuje homologiju sinteze sa ljudskim hromozomom 14q. Analizom hibridnih ploča hibridnih i somatskih zračenih ćelija, Chadwick i Frischauf (1998) potvrdili su da se CD39L4 nalazi na ljudskom hromosomu 14, pozicija q24. Zaključili su da je CD39L4 ljudski homolog MNTPaze.
ENTPD5 je sličan nukleotidazama E-tipa (NTPaze)/ekto-ATPaza/apirazama. NTPaze, poput CD39, posreduju katabolizam vanćelijskih nukleotida. ENTPD5 sadrži četiri konzrrvirane regije apiraza, što je karakteristično za NTPaze.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 428  aminokiselina, a molekulska težina   47.517 Da. .
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Kloniranje i ekspresija
Nukleozidne trifosfataze (NTPaze) su dvovalentni transmembranski glikoproteini koji zavise od kationa i hidroliziraju vanćelijske nukleozidne tri– i/ili difosfate. NTPaze karakterizira prisustvo četiri motiva poznata kao regije konzervirane apiraze (ACR). Chadwick et al. (1998) identificirali su cDNK koje kodiraju mišju NTPazu, simbolizirajući MNTPazu. Pretražujući EST bazu podataka za sekvence slične onim MNTPaze, Chadwick i Frischauf (1998) identificirali su cDNK koje odgovaraju dvama ljudskim genimaa, CD39L2 i CD39L4. Kodirajuće regije mišjeg i ljudskog gena CD39L4 dijele 88% identiteta nukleotidne sekvence. Predviđeni protein CD39L4 od 428 aminokiselina sadrži sva četiri ACR-a, jedan N-terminalni transmembranski segment i veliki vanćelijski C-terminalni domen. Northern blot analiza otkrila je da je CD39L4 eksprimiran kao iRNK od 4,8 kb u svim testiranim tkivima. Nekoliko manjih traka takođe je primijećeno u tkivima sa najjačom ekspresijom CD39L4.
Fang et al (2010) pokazali su da je Entpd5 označen fluorescencijom lokaliziran markerom endoplazmatskog retikuluma (ER) u mišjim embrionskim fibroblastima(MEF).
Funkcija gena
PCR analizom cDNK biblioteka, Mulero et al. (1999) otkrili su CD39L4 samo u makrofagima. Funkcionalnom i Western blot analizom utvrđeno je da je aktivnost ADPaze i nukleotid-difosfataze izlučenog proteina od 51 kD pojačana prisustvom dvovalentnih kationa. Liječenje glikozidazom ili tunikamicinom (Mulero et al., 2000) smanjilo je veličinu proteina na predviđenih 46 kD i smanjilo količinu sekrecije; za razliku od CD39L3, međutim, nije umanjio enzimsku aktivnost. Fang et al. (2010) pokazali su da in vitro translatirani ENTPD5 hidrolizira UDP i GDP, ali ne i druge nukleotide. Delecija Ptena u MEF rezultira aktivacijom puta PI3 kinaze / Akt, koji promovira rast i preživljavanje ćelija, uz istovremeno povećanje translacije proteina. Pokazali su da su ekspresija Entpd5 i hidroliza ATP značajno povišeni u Pten –/– MEF. Masenom spektrometrijskom analizom identificirani su ENTPD5, UMP/CMP kinaza-1 (CMPK1) i adenilat-kinaza-1 (AK1) kao komponente ciklusa hidrolize ATP u HeLa ćelijama. Unutar ovog ciklusa, ENTPD5 je pružio kritične UMP ili GMP kofaktore za hidrolizu ATP u AMP i nedostatak bilo kojeg od tri enzima koji su ugrozili hidrolizu ATP. Nokdaun Entpd5 u Pten –/– MEF povećao je ekspresiju markera ER stresa, smanjio N-glikozilaciju proteina i smanjio proizvodnju laktata. Western blot, imunohistokemijske i analize mikromreža pokazale su da je regulacija ENTPD5 korelirala s aktivacijom AKT-a u ljudskim ćelijskim linijama karcinoma prostate i primarnim uzorcima tumora prostate. Nokdaun ENTPD5 u LNCaP ćelijaa kamrcinoma prostate smanjio je rast tumora kod golih miševa. Zaključili su da ENTPD5 ima kritičnu ulogu u N-glikozilaciji i doprinosi Warburgovom efektu, tj. povišenoj proizvodnji laktata u aerobnim uvjetima, u ćelijama tumora.
EGLN3
Egl devet homolog 3 je protein koji je kod ljudi kodiran genom EGLN3. ELGN3 je član natporodice alfa-ketoglutarat-zavisnih hidroksilaza, koje su proteini koji ne sadrže hemijsko gvožđe.
Taylor (2001) utvrdio je da gen EGLN3 ima pet egzona. Hirsila et al. (2003) našli su da gen EGLN3 ima četiri kodirajuća egzona. Hartz (2012) mapirala je gen EGLN3 gene na homosomu 14, sekvenca q13.1, naa osnovu poravnavanja sekvenceEGLN3 (GenBank AJ310545) sa genomskom sekvencom (GRCh37).
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 239  aminokiselina, a molekulska težina   27.261 Da
Kloniranje i ekspresija
HIF je transkripcijski kompleks koji ima središnju ulogu u homeostazi kisika kod sisara. Posttranslacijska modifikacija prolil-hidroksilacijom ključni je regulatorni događaj koji cilja HIF-alfa (HIF1), podjedinice za proteasomsko uništavanje putem von Hippel-Lindau (VHL) kompleksa sveprisutnosti. Epstein et al. (2001) definirali su konzervirani put HIF-VHL-prolil hidroksilaze kod C. elegans i identificirali Egl9 kao dioksigenazu koja regulira HIF prolil-hidroksilacijom. U ćelijama sisara pokazali su da su HIF-prolil hidroksilaze predstavljene s tri proteina sa konzerviranim motivom koordinacije 2-histidin-1-karboksilatnog gvožđa na katalitskom mjestu. Geni koji kodiraju ove proteine klonirani su i autori su ih nazvali PHD1, PHD2 i PHD3. Direktna modulacija aktivnosti rekombinantnih enzima stupnjevanom hipoksijom, helacijom gvožđa i kobaltnim ionima odražavala je karakteristike HIF indukcije in vivo, ispunjavajući potrebe za tim enzimima kao senzora kisika koji regulišu HIF. Bruick i McKnight (2001) neovisno su identificirali konzervirane enzime porodice HIF prolil-hidroksilaze, koje su nazvali HPH1, 2, odnosno 3, a čini se da su odgovorni za posttranslacijsku modifikaciju HIF-a koja ga cilja na ubikvitinaciji. Taylor (2001) izvijestio je da EGLN3 miša i čovjeka dijeli 97% identiteta aminokiselina. Kvantitativnom RT-PCR snslizom 17 ljudskih tkiva, Oehme et al. (2002) otkrili su da je ekspresija EGLN3 najviša u srcu, umjerena u posteljici i niska u mozgu, skeletnim mišićima, masnom tkivu, tankom crijevu i bubrezima. U drugim ispitivanim tkivima nije otkrivena mala ili bilo kakva ekspresija. Neovisno, Hirsila et al. (2003) klonirali su HIFP4H1, HIFP4H2 i HIFP4H3 PCR-om ljudske cDNK debelog crijeva, aorte i pluća. Izvedeni protein HIFP4H3 od 239 aminokiselina pune dužine sadrži C-terminalni katalitski domen koj sadrži motive za vezivanje željeza i C5 karboksilnu skupinu 2-oksoglutarata. Također su identifikovali vanjsku varijantu HIFP4H3 koja kodira protein kojem nedostaju aminokiseline 26 do 119. PCR analiza otkrila je gotovo uporedivu ekspresiju dvije varijante HIFP4H3 u svim ispitivanim tkivima, sa najvećom ekspresijom u srcu odraslih, mozgu, placenti, plućima i skeletnim mišićima i u fetusnom srcu, slezeni i skeletnim mišićima.
Drečji Vrh
Drečji Vrh je naseljeno mjesto u sastavu općine Mokronog–Trebelno, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Trebnje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Drečji Vrh je imao 80 stanovnika.
ERG28
Ergosterolski biosintetski protein 28 je protein koji je kod ljudi kodiran genom ERG28.
Radijacijskom analizom hibrida, Veitia et al. (1999) locirali su gen C14ORF1 na hromosomu 14, sekvenca q24, regiji koja je uključena u karcinome bubrežnih i debelocrijevnih ćelija kao i neuroblastoma.
Kloniranje i ekspresija
Pretragom EST baze podataka i skriningom biblioteke cDNK ljudskih sjemenika, Veitia et al. (1999) dobili su novu cDNK pune dužine, koju su označili kao C14ORF1, sa više potencijalnih startnih tačaka transkripcije. CDNK C14ORF1 kodira osnovni transmembranski protein od približno 157 aminokiselina koji ima 98% identiteta sekvence sa homolognim mišjim proteinom.
Northern blot analiza otkrila je ekspresiju transkripta C14ORF1 od 1,35 kb u svim testiranim tkivima i ćelijskim linijama karcinoma, s najjačom ekspresijom u testisima i nekim ćelijskim linijama. Autori su primijetili da je ekspresija C14ORF1 gotovo neotkrivena u normalnoj sluznici debelog crijeva i leukocitima periferne krvi, ali je bila izrazito ispoljena u kolorektumskom adenokarcinomu i nekoliko ćelijskih linija izvedenih iz leukocita.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 140  aminokiselina, a molekulska težina   15.864 Da.
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Pjanići
Pjanići su naseljeno mjesto u gradu Cazinu, Bosna i Hercegovina.
Filip Arežina
Karijera
Prve nogometne korake Arežina je napravio u omladinskom timu Sloge iz Gornjeg Vakufa. Potom prelazi u mladu ekipu mostarskog Zrinjskog. 2011. godine potpisuje za prvi tim mostarskog kluba. Zatim je igrao za Olimpik, Rudeš i Rudar Prijedor.
Mikrokernel
mini|450x450piksel| Struktura monolitnih i mikrokernelnih operativnih sistema, usporedba U računarstvu, mikrokernel (skraćeno i kao μ-kernel) je najosnovnija količina softvera koja može pružiti mehanizme implementacije operativnog sistema (OS). Obezbjeđuje samo dovoljan broj mehanizama koji dozvoljavaju osnovne funkcije za pokretanje nekog računarskog sistema. Ovi mehanizmi uključuju upravljanje niskim nivoom adresnog prostora, upravljanje nitima i komunikaciju među procesima (IPC).
Filip Arežina
Karijera
30. decembra 2019. godine, Arežina potpisuje ugovor sa Tuzlom City. 7. juna 2020. napušta Tuzlu. Četiri dana poslije, 11. juna, vraća se ponovo u Zrinjski.
Adem Buć
Adem Buć (Bivolje Brdo, Čapljina, 1914 - Sarajevo, 1943), bio je jugoslavenski partizan i Narodni heroj Jugoslavije.
Mikrokernel
Ako hardver osigurava višestruke prstene zaštite ili procesorske modove, mikrokernel može biti jedini softver koji se izvršava. Tradicionalne funkcije operativnog sistema, kao što su upravljački programi uređaja, razni protokoli i datotečni sistem, obično se uklanjaju iz samog mikrokernela i umjesto toga se pokreću u korisničkom prostoru.
Filip Arežina
Uspjesi
Bosna i Hercegovina
Mikrokernel
Što se tiče veličine izvornog koda, mikrokerneli su obično manji od monolitnih kernela. Mikrokernel MINIX 3, na primjer, ima samo 12.000 linija koda.
Adem Buć
Biografija
Pošto je njegovim roditeljima umrlo šestoro dece, oni su se 1916. godine sa Ademom i njegovom sestrom Azizom preselili u Mostar. Tu je završio osnovnu školu i gimnaziju. Srednju tehničku školu, geometarski odsjek, završio je u Beogradu 1935. godine. Tokom školovanja pristupa radničkom pokretu i učestvuje u akcijama.
Mikrokernel
Historija
Godine 1967., danski računarski pionir Per Brinch Hanses, u kompaniji Regnecentralen je instalirao prototip RC 4000 u poljskoj tvornici gnojiva u Puławyju. Računar je koristio mali operativni sistem u realnom vremenu prilagođen potrebama postrojenja. Brinch Hansen i njegov tim su se zabrinuli zbog nedostatka uopćenosti i višestrukog korištenja RC 4000 sistema. Plašili su se da će svaka instalacija zahtijevati drugi operativni sistem pa su počeli istraživati nove i općenitije načine stvaranja softvera za RC 4000. Godine 1969. njihov rad je rezultirao završetkom RC 4000 Multiprogramming Sisema.
Nakon rada Brincha Hansena, mikrokerneli su razvijani od 1970-ih. Pojam mikrokernel se pojavljuje negdje oko 1981. Mikrokerneli su bili zamišljeni kao odgovor na promjene u svijetu računara, i na nekoliko izazova prilagođavanja postojećih "monokernela" ovim novim sistemima. Stalno su se razvijali novi upravljački programi uređaja, protokoli, datotečni sistemi i drugi sistemi niskog nivoa, što je sputavalo razvoj, pa se tražio neki način izdvajanja ovih funkcija na korisnički prostor.
Adem Buć
Biografija
Godine 1938, jedno vrijeme je radio, kao geometar, u Daruvaru. Posle odsluženja vojnog roka, 1939. godine, se vratio u Mostar i zaposlio u Geodetskoj upravi. Član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) postao je 1940. god.
Mikrokernel
Historija
Iako je Appleov MacOS, objavljen 2001. godine, koristio hibridni kernel pod nazivom XNU, koji je bio kombinacija modifikovanog OSFMK 7.3 kernela sa kodom iz BSD UNIX-a. Ovaj kernel se također koristi u iOS, tvOS i watchOS. Od 2012. GNU Hurd, baziran na Machu, također je funkcionalan i uključen u testne verzije Arch Linuxa i Debiana.
Adem Buć
Drugi svjetski rat
Neposredno pred početak Aprilskog rata bio je mobilisan, a posle kapitulacije Jugoslovenske kraljevske vojske vratio se u Mostar. Aktivno je učestvovao u ilegalnim pripremama oružanog ustanka. Kao sekretar partijske ćelije „Carina“, organizovao je prikupljanje oružja, municije i drugog materijala. Pridružio se prvim borcima Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije. Do aprila 1942. godine radio je kao ilegalac u okupiranom Mostaru.
Mikrokernel
Historija
Mikrokerneli su blisko povezani sa egzokernelima. Oni takođe imaju zajedničkih karakteristika sa hipervizorima, s tim da su oni specijalizovani su za podršku virtualnim mašinama.
Adem Buć
Drugi svjetski rat
Aprila 1942. godine bio je prinuđen da napusti okupiranu grad i pređe u Mostarski partizanski bataljon. Prilikom napada na Hadžiće bio je teže ranjen. Tada se ilegalnim kanalima, sa lažnim dokumentima, prebacio u okupirano Sarajevo, i liječio se u jednoj sarajevskoj bolnici. Posle ozdravljenja se povezao sa partijskom organizacijom. U ilegalnom radu u Sarajevu isticao se hrabrošću i organizacionim sposobnostima.
Ukazom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 26. jula 1949. godine, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.
Psihička trauma
Ljudi koji su pretrpjeli psihičke traume, naročito u djetinjstvu i adolescenciji, češće imaju psihičke probleme. Ti problemi mogu uključivati posttraumatski stresni poremećaj (PTSP) i granični poremećaj ličnosti.
Simptomi
Ljudi koji prolaze kroz izuzetno traumatska iskustva često imaju određene naknadne simptome i probleme. Ozbiljnost ovih simptoma zavisi od osobe, tipa doživljene traume, kao i emocionalne podrške porodičnog i šireg društvenog okruženja. Reakcije na simptome i traume mogu biti široke i raznolike, a razlikuju se u težini od osobe do osobe. Traumatizirana osoba može iskusiti jedan ili više oblika trauma.
Nakon traumatičnog iskustva osoba može ponovo doživjeti traumu – psihičku i(li) fizičku, zbog čega se moraju izbjegavati podsjetnici na traumu, koji se nazivaju okidači, jer to može biti neugodno, pa čak i bolno. Oni se mogu odati psihoaktivnim supstancama, uključujući alkohol, u pokušaju da potisnu osjećaje. Ponovni simptomi znak su da se tijelo i um aktivno bore, da se nose s traumatskim iskustvom.
Okidači i znakovi djeluju kao podsjetnik na traumu, a mogu izazvati anksioznost i druge povezane emocije. Često osoba može biti potpuno svjesna ovih okidača. U mnogim slučajevima to može dovesti takvu osobu do toga da uključi ometajuće ili samouništavajuće mehanizme za rješavanje problema, često bez potpune svjesnosti o prirodi ili uzroku vlastitih postupaka. Napadi panike primjer su psihosomatskih odgovora na takvo emocionalno aktiviranje, što ponekad može dovesti do teških slučajeva psihoze. Shodno tome, intenzivna osjećanja ljutnje često mogu izaći na površinu, ponekad u neprikladnim ili neočekivanim situacijama, kao posljedica podsvijesti da opasnost može biti uvijek prisutna, koliko je zapravo prisutno i iskustvo iz prošlih događaja. Uznemirujuće uspomene, kao što su slike, misli ili flešbekovi, mogu progoniti osobe, a noćne more mogu biti česte. Nesanica se može javiti kao posljedica vrebanja strahova i nesigurnosti, zadržavajući osobu budnom i na oprezu na opasnost, i danju i noću. Trauma ne samo da uzrokuje promjene u svakodnevnim funkcijama nego može dovesti i do morfoloških (fenotipskih) promjena. Takve epigenetičke promjene mogu se prenijeti i na buduće generacije, pa se genetika javlja kao jedna od komponenti uzroka psihološke traume. Međutim, neki ljudi rođeni su sa zaštitnim faktorima (ili su ih kasnije razvili), kao što su genetička konstitucija i spol, koji smanjuju rizik od psihičkih trauma.
Osoba može da se ne sjeća šta se zapravo dogodilo, a emocije doživljene tokom trauma mogu biti ponovo ispoljene, a da ta osoba ne razumije zašto (vidi potisnuto sjećanje). To može dovesti do stalnog doživljavanja traumatskih događaja kao da se događaju u sadašnjosti i proizvesti obrazac produženog perioda akutnog uzbuđenja isprekidanog periodima fizičke i mentalne iscrpljenosti. U vrijeme emocionalne iscrpljenosti mogu se pojaviti sjećanja, što dovodi do ometanja jasnog razmišljanja, koje može biti teško ili nemoguće.
Xen
Laboratorija Univerziteta u Cambridge-u je razvila prve verzije Xena. Zajednica Xen Project razvija i održava Xen projekt kao besplatan softver otvorenog koda, podložan zahtjevima GNU Opće javne licence (GPL), verzija 2. Xen Project je trenutno dostupan za skupove instrukcija IA-32, x86-64 i ARM.
Upotreba
Kompanije koje pružaju usluge Internet hostinga koriste hipervizore za pružanje virtualnih privatnih servera. Xen kao primarni hipervizor koriste Amazon EC2 (od augusta 2006), IBM SoftLayer, Liquid Web, Fujitsu Global Cloud Platforma, Linode, OrionVM i Rackspace Cloud.
Tipovi virtualizacije
Xen nudi pet pristupa za pokretanje gostujućeg operativnog sistema: HVM (hardverska virtualna mašina), HVM sa PV upravljačkim programima, PVHVM (paravirtualizacija sa potpunom hardverskom virtualizacijom, tj. HVM sa PVHVM upravljačkim programima), PVH (PV u HVM kontejneru) i PV (paravirtualizacija).
Unix-slični sistemi kao gosti
Gostujući sistemi mogu da rade potpuno virtualizovano (što zahtjeva hardversku podršku), paravirtualizovano (što zahtjeva modifikovani gostujući operativni sistem), ili potpuno virtualizovano sa paravirtualnim upravljačkim programima (PVHVM ). Sljedeći sistemi mogu da rade kao paravirtualizovani gosti:
Microsoft Windows sistemi kao gosti
Xen verzija 3.0 je predstavila mogućnost pokretanja Microsoft Windowsa kao gostujućeg operativnog sistema ako procesor glavnog računara podržava virtualizaciju hardvera koju pruža Intel VT-x ili AMD-V.
Patrick Rothfus
Patrick Rothfus je američki autor fantastike. Najpoznatiji je po svojoj planiranoj trilogiji "Hronika o Kraljeubici", koja mu je donijela nekoliko nagrada, uključujući nagradu Quill 2007. za njegov debitantski roman, "Ime vjetra". Njegov nastavak, "Strah mudroga", našao se na vrhu liste najprodavanijih u New York Timesu.
Rani život
Patrick Rothfuss je rođen u Madisonu, Wisconsin, i diplomirao je engleski jezik na Univerzitetu Wisconsin – Stevens Point 1999. godine. Pisao je za novine u kampusu The Pointer, i napravio široko rasprostranjeno parodijsko upozorenje o Goodtimes Virusu. Predavao je honorarno na Stevens Pointu. Godine 2002. magistrirao je umjetnost i engleski jezik na Državnom univerzitetu Washington. Pobijedio je na takmičenju Writers of the Future u drugom kvartalu 2002. sa "Put u Levenshir", odlomkom iz njegovog tada neobjavljenog romana "Strah mudroga".
Pisanje
"Muzika tišine", ilustrovana novela, objavljena je u oktobru 2014. kao prateća priča za "Hroniku o Kraljeubici", fokusirana na lik Auri.
Rothfuss je također objavio dvije priče smještene u isti svijet kao i The Kingkiller Chronicle u antologijama. Prva je bila "How Old Holly Came To Be", objavljena u Unfettered u junu 2013. Druga je bila novela "The Lightning Tree", objavljena u Rogues u junu 2014, sa likom Bastom. Cijela antologija je nominirana za Svjetsku nagradu fantazije 2015. za najbolju antologiju.
Godine 2018. Rothfuss je bio koautor ograničene serije stripova Rick and Morty vs. Dungeons & Dragons #1-4 s Jimom Zubom i s ilustracijama Troya Littlea. Crossover, između animiranog sitcoma za odrasle Rick i Morty stripa i Dungeons & Dragons, objavili su IDW Publishing i Oni Press. [15] The Rick and Morty vs Dungeons and Dragons Deluxe Edition, autora Rothfussa, Zuba i Littlea, nominiran je za Eisnerovu nagradu "Najbolji grafički album—reprint" 2022.
U julu 2020., Rothfussova urednica i izdavač Betsy Wollheim javno je na svom Facebook nalogu odgovorila na članak u kojem se spekulira o razlozima zašto The Doors of Stone, završni tom trilogije, nije objavljen, rekavši da "nikada nije vidjela riječ iz knjige tri" i da misli da Rothfuss nije ništa napisao od 2014. godine. Objava je u međuvremenu izbrisana.
U decembru 2021., Rothfuss se udružio s Grim Oak Pressom kako bi stvorio novog izdavača pod nazivom Underthing Press. Prvi projekat novog impresuma bit će reprint web stripa Digger Ursule Vernon, koji je osvojio nagradu Hugo 2012. Rothfuss je izjavio da je oduvijek maštao o pokretanju vlastite izdavačke kuće i odlučio je stvoriti Underthing Press kada je shvatio da ne možete kupiti novu kopiju Digger Omnibusa nakon što ste svoj orimjerak dali prijatelju.
U decembru 2021. Rothfuss je tvitovao da će "[s]dijeliti cijelo poglavlje Doors of Stone" ako njegova dobrotvorna organizacija dostigne cilj prikupljanja sredstava od 333.333 dolara. Čitaoci željni više sadržaja Kingkillera postigli su cilj "nevjerovatno brzo", ali do decembra 2022. nijedno poglavlje nije objavljeno.
Humanitarni rad
Rothfuss organizira dobrotvornu organizaciju Worldbuilders, koja je od 2008. prikupila preko 11,5 miliona dolara, prvenstveno za Heifer International, dobrotvornu organizaciju koja obezbjeđuje stoku, čistu vodu, obrazovanje i obuku za zajednice svijeta u razvoju. Do 2020. godine, Worldbuilders je prikupio preko 10 miliona dolara za podršku Heiferu.
Podcast
U avgustu 2012, Rothfuss je započeo mjesečni podcast, The Story Board, o fantaziji, sa autorima kao što su Terry Brooks i Brandon Sanderson. Story Board je trajao osam epizoda.
U junu 2015., on i Max Temkin pokrenuli su podcast, Unattended Consequences, koji je tada nazvan Untitled Patrick Rothfuss. Podcast je završen 2018.
Rothfuss se pojavio nekoliko puta u podcastu Writing Excuses.
Rolepaying i druge igre
2014. godine Rothfuss je počeo da sarađuje sa James Ernest na stvaranju apstraktne strateške igre pod nazivom "Tak" zasnovane na igri predstavljenoj u njegovoj knjizi "Strah mudroga".
Rothfuss je igrao lik po imenu Viari u igrama Penny Arcade uživo Dungeons & Dragons poznate kao Acquisitions Inc. od 7. sezone nadalje, kao i gostujuću ulogu u njenoj spin-off emisiji "The 'C' Team". Također je igrao ulogu gostujućeg lika Kerreka u Geek and Sundryjevom showu Critical Role Campaign One Episode 56, "Hope", i ponovo u epizodama 81-84. Također je snimio pismo koje je njegov lik napisao, a koje se čulo u prvoj epizodi kampanje 69, "Passed Through Fire".
Rothfuss je bio gost na Wil Wheaton Tabletop-u, igrajući Lords of Waterdeep u 10. epizodi 2. sezone, koju je osvojio.
Bio je član Story Design tima za igru inXile's Torment: Tides of Numenera.
Vlaislav
Vlaislav je naseljeno mjesto u sastavu općine Novigrad Podravski, Koprivničko-križevačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Koprivnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Vlaislav je imao 238 stanovnika.
Napomena: ''Do 1981. iskazivano pod imenom Vlajislav.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Vlaislav je imalo 243 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Operacija "Tigar '94"
Operacija Tigar-sloboda 94 je bila vojna operacija Armije Republike Bosne i Hercegovine, njenog petog korpusa protiv snaga Autonomne pokrajine Zapadna Bosna, njenog lidera Fikreta Abdića i njegovih saveznika: Vojske Republike Srpske (VRS) i Vojske Srpske Krajine (VSK). Operacija je značila uspjeh za Armiju RBiH, koja je razbila Abdićeve snage i zauzela Veliku Kladušu i teritoriju Zapadne Bosne. Uz pomoć svojih saveznika, Narodna odbrana Zapadne Bosne je u decembru 1994. godine, tokom Operacije "Pauk" ponovo zauzela Veliku Kladušu.
Tajni plan
Plan operacije su skovali komandant 5. korpusa, Dudaković i komandant 502. viteške brdske brigade, Hamdija Abdić-Tigar u najvećoj tajnosti. Plan je predviđao da Hamdija Abdić nakon što bude smijenjen s dužnosti komandanta brigade i demobilisan, kao nezadovoljni bivši vojni komandant prebjegne Fikretu Abdiću, te ga ubijedi da uz istomišljenike koji su ostali u Bihaću, uz vojnu pomoć koju će mu pružiti, može poraziti 5. korpus i ući u Bihać.
Tok operacije
Nakon što je od januara 1994. godine, kada je formalno smijenjen s dužnosti komandanta 502. brigade, stigmatizovan, Hamdija Abdić odlazi 2. juna 1994. godine u Veliku Kladušu gdje se sastaje sa Fikretom Abdićem i obrazlaže mu plan. Ubjeđuje Abdića da uz pomoć 100 Tigrova koji su ostali u Bihaću i još oko 2.000 vojnika i pobunjenika koji bi se priključili planu a kojima je dosadila tortura sarajevske vlasti, može slomiti otpor 5. korpusa i zauzeti slobodnu teritoriju. Fikret Abdić je prihvatio plan i već je 4. juna u Bihać poslao prve količine oružja i municije iz skladišta sa okupirane hrvatske teritorije. U naredna 3 dana pošiljke potrebnih sredstava su preko kontrolnog punkta Poljskog bataljona, koji je djelovao u sklopu UN-a, stizale u Bihać pri čemu su snage UN-a prekršile embargo na uvoz oružja, te su dozvoljavale isporuke oružja pobunjenicima dok su prema Armiji RBiH držale embargo na uvoz naoružanja.
Adipocit
Bijele masne ćelije (jednovakuolske ćelije)
thumb|Illustracija bijelih masnih ćelija Bijele masne ćelije ili monovakuolsske ćelije sadrže velike kapljice lipida okružene slojem citoplazme. Jedro je pritiješnjeno uz ćelijsku periferiju. Tipska masna ćelija ima dijametar od oko 0,1 mm  i  oko 2,5 puta većom debljinom. Masti supohranjene je u polutekućem stanju, a sastoje se prije svega od triglicerida i holesteril-estera. Bijele masne ćelije luče više proteina koji djeluju kao adipokini, kao što su rezistin, adiponektin, leptin i apelin. Prosječna odrasla osoba ima 30 milijardi masnih ćelija, sa težinom od  oko 13,5  kg. Ako se višak kilograma stekne kao odrasla osoba, masne ćelije povećavaju veličinu oko 4x,  prije podjele, uz povećanje apsolutnog  broja prisutnih masnih  ćelija.
Tamne masne ćelije (multivakuolske ćelije)
Tamne masne ćelije ili plurivakuolske ćelije su poligonskog oblika. Za razliku od bijelih masnih ćelija, one imaju značajnu količinu citoplazme, sa lipidnim  kapljicama koje su rasute širom ćelije. Jedro je okruglo, i, iako ima ekscentričnan položaj, nije na periferiji ćelije. Tamna boja dolazi od velike količine mitohondrija. Tamna mast, također poznata kao "beba mast" koristi se za proizvodnju topline.
Loza
Preadipociti su nediferencirani fibroblasti koji se mogu stimulirati za formiranje adipocita. Nedavne studije rasvijetlile su potencijalne molekulske mehanizme u određivanju sudbine preadipocita,  iako je tačna loza adipocita i dalje nejasna. Varijacije distribucije tijelesne masti rezultat je normalnog rasta pod uticajem ishrane i hormonskog statusa, u zavisnosti od unutrašnjih  razlika u ćelijama koje nalaze u svakom masnom depou.
Mezenhimske matične ćelije mogu se diferencirati u adipocite, vezivno tkivo, mišiće ili kosti. Termin "lipoblast" koristi se za opisivanje prekursora odrasle ćelije, a zraz "lipoblastom" za opisivanje tumora ovog tipa ćelija.
Ćelijski promet
Čak i nakon vidljivog mršavljenja, tijelo nikada ne gubi adipocite. Iako naknadne reference ne podržavaju opće tvrdnje, po pravilu, kako se dogode promjene težini, adipociti u tijelu samo dobijaju  ili izgube sadržaj masti. Međutim, ako adipociti u organizmu dostignu svoj maksimalni kapacitet masti, mogu se umnožavati, kako bi se omogućilo dodatno skladištenje masti. Odraslih pacovi raznih sojeva postaju gojazni kada su hranjeni veoma ukusnim hranjivom tokom nekoliko mjeseci. Analiza morfologije njihovog masnog tkiva otkrila je povećanje i veličine adipociti i njihovog broja u većini depoa. Ponovno uvođenje obične ishrane, te životinje dovelo je period gubitka težine, koji je bio posljedica smanjenja vraćanje  veličine adipocita na normalu. Broj adipocit ostao je na ostvarenoj razini iz perioda povećanog debljanja. Prema nekim izvještajima i udžbenicima, broj adipocita može se povećati u djetinjstvu i adolescenciji, iako je kod odraslih iznos obično konstantan. Zanimljivo, osobe koje postanu gojazne kao odrasle, a ne kao adolescenti, nemaju više adipocita nego što su imali prije.
Prema istraživanjima Tchoukalova i suradnika, 2010, tijelesne masne ćelije mogu imati regionalne odgovore na prejedanje, što je studirano u odraslih ispitanika. U gornjem dijelu tijela, povećanje je nastalo od veličine adipocita, koja je u korelaciji sa dobitkom  masti  u tom dijelu tijela. Međutim, broj masnih ćelija nije se značajno promijenio. Za razliku od odgovor gornjeg dijela ćelija masnog tkiva ćelija, broj adipocita donjeg dijela tijela nije sew značajno povećao tokom eksperimenta. Naime, nije došlo do promjene u veličini adipocita u tom tjelesnom pojasu.
Oko 10% masnih ćelija se obnavlja svake godine kod svih odrasle dobi, a razina indeksa tjelesne mase i ukupni broj adipocita su bez značajnog povećanja u odrasloj dobi.
Adaptacija adipocita
Širenje masti karakterizira gojaznost, putem povećanja veličine adipocita (hipertrofija) i, u manjoj mjeri, proliferacije ćelija (hiperplazija). U masnim ćelijama gojaznih osoba, postoji povećan metabolizam proizvodnje modulatora, kao što su glicerol, hormoni i proupalni citokin, što izaziva razvoj otpornosti na insulin. Proizvodnju masti u adipocitima snažno stimulira insulin. Kontrolom aktivnosti enzima piruvat-dehidrogenaza i acetil-CoA karboksilaza, insulin promovira sintezu nezasićenih masnih kiselina. Također promovira glukozu i inducira SREBF1, koji aktivira transkripciju gena koji stimuliralu  lipogenezu.
SREBF1 (sterolnu regulatorni element-vežući transcripcijski faktor 1) je faktor transkripcije koji je sintetiziran kao neaktivni prekursor proteina umetnutog u endoplazmatski retikulum (ER) membrane od dva membranska heliksa. Također vezan za ER membranu, i SCAP (aktivirajući enzim razgradnje SREBF), koji se veže za SREBF1. SREBF1- SCAP kompleks se zadržava u ER membrani INSIG1 (insulin-inducirani protein gena 1). Kada je osiromašen nivoa sterola, INSIG1 oslobađa SCAP i SREBF1-SCAP kompleks se može svrstati u COPII obloženi transportne vezikule koje odlaze u Golgijev aparat. Tu se SREBF1  razlaže  i otpušta kao transcripcijski aktivni zreli proteina. Ovaj se onda slobodno pomjera u jedro i aktivira ispoljavanje  svojih ciljnih gena. thumb|Proteolitska aktivacija biosinteze lipida koju kontrolira SREBF
Kliničke studije su u više navrata pokazala da, iako se otpornost na insulin obično povezuje sa gojaznošću, membrane fosfolipida u adipocitima gojaznih pacijenata uglavnom i dalje pokazuju povećan stemen nezasićenosti masnih kiselina. Čini se da sve ukazuju na adaptivne mehanizme koji omogućavaju adipocitima da zadrže svoju funkcionalnost, bez obzira na povećane zahtjeve za skladištenje koje je povezano sa gojaznošću i otpornost na inzulin.
Studija sprovedena u 2013 otkrila je da, iako  je ispoljavanje INSIG1, SREBF1 i iRNK i smanjeno u masnom tkivu gojaznih miševa i ljudi, iznos aktivnih SREBF1 je povećan u odnosu na normalne miševe i nepretile pacijente. Ovo potiskivanje ekspresije INSIG1 u kombinaciji sa povećanjem zrelog SREBF1 je također u korelaciji s održavanjem ciljne ekspresije SREBF1 gena. Dakle, čini se da, po podregulirajućem INSIG1, postoji resetovanje INSIG1/SREBF1 petlje, što omogućava održavanje aktivnog nivoa SREBF1. Čini se da to pomaža nadoknadi antilipogenih efekata otpornosti na  insulin i na taj način  se sačuvaju sposobnosti adipocita za  skladištenje masti i dostupnost odgovarajućih nivoa nezasićenosti masnih kiselina u vidu  nutritivnog pritiska gojaznosti.
Endokrine funkcije
Adipociti mogu sintetizirati estrogene od androgena, što je potencijalni razlog  pothranjenosti ili gojaznosti faktori  su rizika za neplodnost. Pored toga, adipociti su odgovorni za proizvodnju hormona leptina. Leptin je važan u regulaciji apetita i djeluje kao faktor sitosti.
Crveni Vrh
Crveni Vrh (ital. Monte Rosso) je naseljeno mjesto u sastavu grada Umaga, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Buje. Kao samostalno naseljeno mjesto, Crveni Vrh postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Valica.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Valica u kojemu su sadržani podaci do 1991.''
Intravenozna terapija
Intravenozna terapija ili unutarvenska terapija (skraćeno IV terapija) je medicinska tehnika koja isporučuje tečnost, lijekove i prehranu direktno u čovjekovu venu. Intravenski način primjene obično se koristi za rehidraciju ili za pružanje prehrane onima koji ne mogu konzumirati hranu ili vodu na usta. Također se može koristiti za davanje lijekova ili druge medicinske terapije kao što su krvni proizvodi ili elektroliti za ispravljanje elektrolitske neravnoteže. Pokušaji pružanja intravenske terapije zabilježeni su već 1400-ih, ali praksa je postala široko rasprostranjena tek 1900-ih nakon razvoja tehnika za sigurnu i efikasnu upotrebu.
Intravenski put je najbrži način da se lijekovi i nadoknada tečnosti isporuče po tijelu, jer se oni uvode direktno u kardiovaskularni sistem i tako brzo distribuiraju. Zato, intravenski način davanja koristi se i za konzumaciju nekih rekreativnih lijekova. Mnoge terapije primjenjuju se u obliku „bolusa“ ili jednokratne doze, ali mogu se primijeniti i kao produžena „infuzija“ ili „kapanje“. Čin davanja terapije intravenozno ili stavljanja intravenske linije ("IV linija") za kasniju upotrebu postupak je koji treba izvoditi samo kvalifikovani stručnjak. Najosnovniji intravenski pristup sastoji se od igle koja probija kožu i ulazi u venu koja je povezana sa špricom ili s vanjskom cijevi. Ovo se koristi za primjenu željene terapije. U slučajevima kada je vjerovatno da će pacijent primiti mnogo takvih intervencija u kratkom periodu (s posljedičnim rizikom od traume na veni), uobičajena praksa je umetanje kanile, koja ostavlja jedan kraj u veni, a kasnije terapije mogu biti daje se lahko preko cijevi na drugom kraju. U nekim slučajevima, više lijekova ili terapija se daje kroz istu IV liniju.
IV linije klasificirane su kao "centralne linije", ako završavaju velikom venom blizu srca ili kao "periferne linije" ako je njihov izlaz na malu venu na periferiji, poput ruke. IV linija se može provući kroz perifernu venu da završi blizu srca, kada se naziva "periferno umetnuti centralni kateter" ili PICC linija. Ako je vjerovatno da će trebati dugotrajna intravenska terapija, može se implantirati medicinski priključak kako bi se omogućio lakši ponovljeni pristup veni bez potrebe za ponovnim bušenjem vene. Kateter se također može umetnuti u središnju venu kroz grudi, što je poznato kao tunelirana linija. Na specifičnu vrstu katetera koji se koristi i mjesto uvođenja utiču željena supstanca koja se daje i zdravlje vena na željenom mjestu uvođenja.
Postavljanje IV linije može izazvati bol, jer nužno uključuje probijanje kože. Infekcije i upale (nazvani flebitis) su takođe česte nuspojave IV linije. Flebitis može biti vjerovatniji ako se ista vena više puta koristi za intravenski pristup i eventualno se može razviti u tvrdu vrpcu koja nije pogodna za IV pristup. Nenamjerno davanje terapije izvan vene, nazvano ekstravazacijom ili infiltracijom, može izazvati druge nuspojave.
Medicinska upotreba
Intravenski (IV) pristup koristi se za primjenu lijekova i nadoknadu tečnosti koja se mora rasporediti po tijelu, posebno kada se želi brza raspodjela. Druga upotreba IV primjene je izbjegavanje metabolizma prvog prolaza u jetri. Supstance koje se mogu davati intravenski uključuju ekspandere za volumen, proizvode na bazi krvi, supstitute krvi, lijekove i prehranu.
Tečni rastvori
Tekućine se mogu davati kao dio "proširenja zapremine" ili nadomještanja tečnosti, intravenskim putem. Proširenje volumena sastoji se od davanja rastvora ili suspenzija na bazi tečnosti dizajniranih da ciljaju određena područja tijela, kojima je potrebno više vode. Postoje dva glavna tipa ekspandera za volumen: kristaloidi i koloidi. Kristaloidi su vodeni rastvori mineralnih soli ili drugih molekula topivih u vodi. Koloidi sadrže veće netopive molekule, kao što je želatin. I sama krv smatra se koloidom.
Najčešće korišćena kristaloidna tečnost je normalni fiziološki rastvor, rastvor natrij-hlorida u koncentraciji od 0,9%, koji je izotoničničan s krvlju. Ringerova laktati (poznati i kao  Ringerov laktat ) i usko povezani  Ringerovi acetati , blago su hipotonični rastvor koji se često koriste kod onih koji imaju značajne opekotine. Koloidi održavaju visok koloidni osmotski pritisak u krvi, dok, s druge strane, ovaj parametar smanjuje kristaloidnost zbog hemodilucije. Crystalloids generally are much cheaper than colloids.
Puferski rastvori koji se koriste za korekciju acidoze ili alkaloze također se daju intravenskim pristupom. Laktatni Ringerov rastvor koji se koristi kao fluidni ekspander ili bazni rastvor kojem se dodaju lijekovi također ima određeni puferski efekt. Drugi rastvor koji se daje intravenozno kao puferska otopina je intravenski natrij-bikarbonat.
Lijekovi i liječenje
right|thumb|[[Fiziološki rastvor i 5% dekstroza (lijevo), levofloksacin 750 mg (desno) i okačeni list s IV pola. Fotografija dviju vreća za intravensku otopinu (koje sadrže glukozu i levofloksacin) i papirnatog lista koji visi na stubu]] Lijekovi se mogu miješati u gore spomenute tečnosti, uobičajeno fiziološki rastvor ili rastvore dekstroze. U poređenju s drugim načinima primjene, kao što je oralna, IV put je najbrži način da se tekućina i lijekovi dostavljaju kroz tijelo. Zato, IV putu se obično daje prednost u vanrednim situacijama ili kada je poželjan brzi početak akcije. U izuzetno visokom krvnom pritisku (što se naziva hitnom hipertenzijom), mogu se davati IV antihipertenzivi za brzo snižavanje krvnog pritiska na kontroliran način, kako bi se spriječilo oštećenje organa. Kod atrijaske fibrilacije, može se primijeniti IV amiodaron, kako bi se pokušao uspostaviti normalan srčani ritam. IV lijekovi se također mogu koristiti za hronična zdravstvena stanja kao što je rak, za koje se lijekovi za hemoterapiju obično daju intravenozno. U nekim slučajevima, kao što je vankomicin, daje se punjenje ili bolus doza lijeka, prije početka režima doziranja, kako bi se brže povećala koncentracija lijeka u krvi.
Neki lijekovi, poput aprepitanta, hemijski su modificirani da bi bili pogodniji za IV primjenu, formirajući predlijek, kao što je fosaprepitant. To može biti iz farmakokinetičkih razloga ili zbog odlaganja učinka lijeka dok se ne može metabolizirati u aktivni oblik.
IC 3772
IC 3772 (također poznat kao MCG 6-28-28 i PGC 43123) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 558 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 0,70 (114 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (65 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 21. marta 1903. godine.
Podgredina
Podgredina je naseljeno mjesto u gradu Cazinu, Bosna i Hercegovina.
Carlos Menem
Carlos Saúl Menem (2. jula 1930. - 14. februara 2021.) bio je argentinski pravnik i političar koji je od 1989. do 1999. bio 44. predsjednik Argentine. Također je bio senator za provinciju La Rioja od 2005. do svoje smrti. Ideološki se identificirao kao peronist i podržavao ekonomski liberalnu politiku. Trinaest je godina bio predsjednik Pravosudne stranke, a njegov politički pristup postao je poznat pod nazivom Menemizam.
Menem je rođen u Anillacu u sirijskoj porodici, odgajan je kao musliman, ali je kasnije prešao na rimokatoličanstvo da bi nastavio političku karijeru. Menem je postao peronist tokom posjete Buenos Airesu. Vodio je stranku u svojoj matičnoj provinciji La Rioja, a za guvernera je izabran 1973. godine. Svrgnut je i zadržan tokom argentinskog puča 1976. godine, a ponovo je izabran za guvernera 1983. godine. Pobijedio je guvernera Buenos Airesa Antonia Cafiera na primarnim izborima za predsjedničke izbore 1989. godine, na kojima je i pobijedio. Hiperinflacija i neredi natjerali su odlazećeg predsjednika Raúla Alfonsína da prijevremeno podnese ostavku, skrativši predsjedničku tranziciju. lijevo|mini| Carlos Menem (zdesna) sastaje se sa izabranim predsjednikom Héctorom Cámporom 1973. godine. desno|mini| Menem, u kampanji 1999. godine. desno|mini| Menem s novim predsjednikom Fernandom de la Rúom, u decembru 1999.
Bijele Vode (Zenica)
Bijele Vode su naseljeno mjesto u gradu Zenici, Bosna i Hercegovina.
Michael Fassbender
Michael Fassbender (rođen 2. aprila 1977) jest njemačko-irski glumac.
Michael je rođen 1977. godine u njemačkom gradu Heidelbergu. Njegova majka, Adel, rođena je u Larnu u Sjevernoj Irskoj i potomak je irskog revolucionara Michaela Collinsa. Njegov otac Josef Fassbender je Nijemac. Kada je Michaelu bilo nešto više od dvije godine, roditelji su mu se preselili u Killarney, gradić na jugu Irske. Odlučili su da se tu nastane za stalno i otvorili su restoran, u kome je Josef radio kao kuhar. Michael je odgajan kao katolik, a služio je i kao ministrant u lokalnoj crkvi. Završio je osnovnu školu St. Brendan's i upisao dramu u Londonu.
Michael je prvu ulogu dobio 2001. godine, u tv–seriji Braća po oružju, producenata Toma Hanksa i Stevena Spielberga. Iako je to bila mala uloga, osigurala mu je angažman u nekoliko mini–serija i tv-filmova, kao i dvije gostujuće uloge. Prvu filmsku ulogu dobio je 2007. godine u filmu 300 - Bitka kod Termopila, a Fasbender je bio spartanski vojnik Stelios. Francuski reditelj François Ozon mu je iste godine dodjelio jednu od glavnih uloga u svojoj drami Anđeo.
Osim u tv-serijama i filmovima glumio je i u pozorištu tako je na Edinburškom festivalu 2006. godine u predstavi Vjernost igrao svog daljeg rođaka Michaela Collinsa. Posjetitelji festivala su ga iste godine gledali u predstavi Ulični psi, po istoimenom filmu Quentina Tarantina. Osim što je glumio u njoj, Fasbender je bio režiser, producent i scenarist.
Glumio je u filmovima Nemilosrdni gadovi, Shame, Prometej, Centurion, Glad i drugima. Za ulogu u filmu Glad bio jenominovan za sve veće irske i britanske filmske nagrade, bio je nominiran za nagradu BAFTA za najviše obećavajućeg glumca i Nagradu filmskog festivala u Torontu. Igrao je Bobija Sendsa, aktivistu Irske republikanske armije, koji se štrajkom glađu bori protiv tretmana u zatvoru Mejz.
Orubica
Bosna i Hercegovina:
Monolitni kernel
Moduli koji se mogu učitavati
Ova modularnost je na binarnom nivou, a ne na nivou arhitekture. Modularni monolitni operativni sistemi nisu isto što i sistemi sa arhitektonskim nivoom modularnosti koji su karakteristični u sistemima server-klijent (i njegovim derivatima koji se ponekad predstavljaju kao hibridni kernel) koji koriste mikrokernele i server(ne smije se mijšati sa modulima ili demonima).
Praktično, dinamičko učitavanje modula je fleksibilniji način rukovanja operativnim sistemom prilikom pokretanja - za razliku od ponovnog pokretanja s uvijek drugom slikom čitavog operativnog sistema. Moduli omogućavaju jednostavno proširenje mogućnosti operativnog sistema prema potrebi. Moduli koji se dinamički učitavaju imaju manju opterećenje u odnosu na integrisanje svih modula u operativni ssitem.
Međutim, u nekim slučajevima učitavanje modula dinamički pomaže da se količina koda koji se izvodi u prostoru kernela svede na minimum; na primjer, da bi se smanjila veličina operativnog sistema za integrisane uređaje ili one sa ograničenim hardverskim resursima.
Aditi (božica)
Aditi (sanskrt: अदिति) drevna je hinduistička božica (devi), pomenuta u svetim spisima, Rigvedi i Puranama. Njeno ime znači "beskrajna" te je ona smatrana "nebeskom majkom". Poznata kao devamata − "majka bogova", Aditi je najpoznatija kao majka Surje, boga Sunca.
Njeni simboli, mač i trishula (trozub), predstavljaju njenu moć. Viđena je i kao feminizirana verzija Brahmana ili kao avatar velike božice Sarasvati.
Aditina porodica
Premda je najpoznatija kao majka Surje, Aditi ima još sinova sa svojim mužem, mudracem zvanim Kashyapa.
Teozofija
U teozofiji, Aditi je viđena kao personifikacija božanske mudrosti.
Orubica (Davor)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Nova Gradiška.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Orubica je imala 633 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Orubica je imalo 855 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Hikaru Sulu
Hikaru Sulu je lik u američkoj naučnofantastičnoj franšizi Zvjezdane staze: Originalna serija. Član ekipe u Zvjezdane staze: Originalna serija, Sulu se također pojavljuje u Zvjezdane staze: animirana serija, prvih šest filmova Zvjezdanih staza, jednoj epizodi Zvjezdane staze: Voyager i u nekoliko knjiga, stripova i Videoigra. ] Prvobitno poznat samo kao "Sulu", njegovo ime "Hikaru" pojavilo se u romanu iz 1981. godine, više od deceniju nakon što je originalna serija završena.
Sulu je tumačio George Takei u originalnoj seriji. John Cho je preuzeo ulogu lika iu filmu Zvjezdane staze iz 2009. godine i njegovim nastavcima, Zvjezdane staze: U tami i Zvjezdane staze: S one strane.
Razvoj i interpretacija lika
George Takei je prisjetio da je Gene Roddenberry želio da taj lik predstavlja cijelu Aziju, koja je simbolizirala mir u svemiru Zvjezdane staze, uprkos brojnim ratovima na kontinentu. Roddenberry nije želio nacionalno specifično prezime, pa je pogledao kartu i vidio Sulunsko more u centralnim Filipinima. "Pomislio je: 'Ah, vode tog mora dodiruju sve obale'", prisjetio se glumac, "i tako je moj lik dobio ime Sulu."
Romanopisac Vonda McIntyre je prvi put predstavio "Hikaru" kao prvo ime lika u romanu The Entropy Effect. McIntyre je ime lika izveo iz romana Genji Monogatari. Iako McIntyre, u to vrijeme, nije znala za bilo kakve kontroverze oko njenog davanja imena Suluu, urednik David Hartwell je morao razjasniti ime sa Geneom Roddenberryjem i Takeijem kako bi otklonio Paramountove prigovore. Međutim, ime nije postalo kanon sve do njegovog spominjanja u Zvjezdane staze VI: Neotkrivena zemlja. Peter David je pisao o davanju prijedloga režiseru Nicholasu Meyeru na nagovor Takeija tokom posjete setu. :2–3
U nekim japanskim sinhronizacijama, prezime komandanta Sulua je promijenjeno u Kato. Prema Bernardiju, Sulu, obzirom da je filipinska imenica ne može biti japansko ime i vjerovatno bi bilo neizgovorljivo za govornike japanskog jezika jer jezik nema zvuk "l", a "u" je tiho. Ojaste navodi da je razlog za to nedostatak napora da tadašnji pisci budu kulturološki tačni kako bi prikazali pravi japanski karakter. Međutim, u novijim filmovima, to je samo neznatno izmijenjeno; koristi se naziv スールー (Sūrū, s dugim samoglasnicima), umjesto スル (Suru, s kratkim samoglasnicima). Iako bi ovo drugo bilo bliža transkripcija imena "Sulu", japanskoj publici bi moglo zvučati čudno jer je "Suru" sa kratkim samoglasnicima glagol "raditi" na japanskom jeziku.
Orginalna serija i filmovi
Hikaru Sulu je rođen u San Francisku i japanskog je porijekla. Njegov datum rođenja nije definitivno utvrđen, ali knjiga Star Trek Chronology autora Michaela Okuda i Denise Okuda špekuliše da je imao 29 godina u vrijeme prve sezone Zvjezdanih staza (kao i sam glumac), a rođen je u 2237. He was shown as the USS Enterprise's staff physicist in the pilot episode, "Where No Man Has Gone Before" (1966).