cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tin Srbić
2022.
Sezonu je počeo drugim mjestom na takmičenju Svjetskog kupa u Cottbusu, gdje je ostao iza Amerikanca Brodyja Malonea. U Dohi se plasirao u finale kao prvi, ali se povukao iz njega zbog povrede ramena.
2023.
S Evropskog prvenstva, kojem je domaćin bila Antalya, donio je zlatnu medalju, što mu je prva medalja tog sjaja na kontinentalnim prvenstvima.
Nagrade
Triput je izabran za Hrvatskog sportista godine u izboru Sportskih novosti (2017, 2019, 2021).
Ivo Kozarčanin
mini|200px|Ivo Kozarčanin Ivo Kozarčanin (Hrvatska Dubica, 1911. - Zagreb 1941.) bio je hrvatski pjesnik, prozaik i književni kritičar.
Biografija
Ubrzo nakon rođenja seli u mađarsko mjesto Oreglak, gdje je njegov otac službovao kao željezničar. Nakon sloma Austro-Ugarske porodica se vraća u Hrvatsku Dubicu u kojoj polazi narodnu, a potom i trgovačku školu. Godine 1923. dolazi u Zagreb i nastavlja školovanje na građanskoj i učiteljskoj školi; a 1932. upisuje Filozofski fakuket. Od 1938. je urednik kulturne rubrike Hrvatskog dnevnika. Poginuo je nesretnim slučajem: dok je kasno navečer prolazio pored Topničke kasarne u Ilici, ustrijelio ga je stražar.
Objavljivati je počeo vrlo rano, od 1928. godine; štampao je pjesme, kritike i kratke proze u brojnim časopisima. U ranom periodu, njegovi radovi su uglavnom namijenjeni djeci i omladini, pa tom žanru pripadaju i dvije njegove prve knjige, zbirke novela (Mati čeka, 1934) i pjesama (Sviram u sviralu, 1935). Nakon izlaska tih knjiga uglavnom se posvećuje književnosti za odrasle; saradnik je uglednih književnih časopisa Hrvatske revije i Savremenika; prevodi sa slovenskog. U knjizi Lirika (1935), kojoj je koautor s I. Dončevićem, A. Nizeteom i R. Žilićem, objavljuje ciklus pjesama Tuga ljeta. Tada počinje u časopisima objavljivati i pjesme koje su se 1938. pojavile u samostalnoj zbirci Mrtve oči. Pjesme su mu prožete intenzivnim erotizmom, vrlo čest motiv su neuslišane ljubavi, samoće, erotske harmonije prekinute smrću. Kozarčaninova poezija svojom erotičnom energijom, rezignacijom, ekspresivnom slikovnošću vezanom za prirodu, utjecala je na pjesništvo krugovaškog naraštaja pedesetih godina.
Roman Tuđa žena (1937) pisan je pod intenzivnim dojmom Krležinog Povratka Filipa Latinovicza: fabula romana zasniva se na temi povratka u provinciju umjetnika koji se nada da će slikanjem i kontempliranjem pronaći izgubljenu unutrašnju ravnotežu. Međutim, nesretna veza s nekadašnjom ljubavnicom, suočenje s provincijskom malograđanštinom i općom moralnom iskvarenošću, preosjetljivog glavnog junaka vode u osamljivanje praćeno rezignacijom i depresijom. Život u provinciji postaje mu nepodnošljiv i on se vraća u grad. Premda je roman zasnovan na analizi psihe glavnog lika, njegovog osjećaja neprilagodenosti i iskorijenjenosti, važnu ulogu imaju i socijalno-kritički komentari u kojim se analizira opće stanje hrvatskog društva te otkrivaju politički stavovi pisca.
Spoj socijalno-kritičkih i psihološko-analitičkih elemenata mnogo uspješnije je izveden u romanu Sam čovjek (1937), jednom od najboljih djela međuratne hrvatske književnosti. Po žanrovskim oznakama taj roman nasljeduje posebnu verziju tzv. "Bildungsromana", karakterističnu za hrvatsku književnost kraja 19. i početka 20. vijeka. Bavi se odrastanjem i sazrijevanjem nadarenog mladog junaka koji potječe iz provincije i nastoji se integrirati u više građanske slojeve, ali ne uspijeva i završava u rastrojstvu kao ubica (kao što ličnim slomom završavaju i junaci Kovačića, Novaka, Gjalskog, Nehajeva i dr.). Roman je podijeljen u dvije cjeline: prva, Mračna mladost, tematizira djetinjstvo glavnog junaka Valentina, njegove rane godine provedene u zavičajnom mjestu negdje u Posavini, prilike u njegovoj porodici, te gimnazijsko školovanje u velikom gradu; drugi dio, Buga plače, vezan je za posljednji period, kad Valentin završivši gimnaziju nalazi posao, te za nesretnu ljubav i brak s Bugom. Svi događaji ispripovijedani su iz Valentinove perspektive, on je središte svijesti u romanu tako da je njegova hipertrofirana emotivnost i neurotičnost utkana u stilsku strukturu pripovjednog teksta. Središnja dva dijela romana predočena su u analeptičkoj perspektivi, kao svojevrsna Valentinova retrospekcija: središnji narativni korpus romana uokviren je dvama monološkim fragmentima iz kojih se nazire da se glavni junak obraća nekom sagovorniku za vlastitim stolom (možda i hipotetičnom dvojniku), želeći mu ispripovjediti svoju životnu priču. Provodeći svog junaka kroz različite društvene sredine u međuratnoj Hrvatskoj, Kozarčanin kritički komentira aktuelne političke i ekonomske prilike te eroziju moralnosti. Osnovnu vrijednost romana čine njegove lirske i psihološko-analitičke dionice u kojim je dojmljivo iscrtano nekoliko impresivnih, duševno-kompleksnih, tragički determiniranih literarnih karaktera. Najbolji dijelovi romana su u kojim se analizira ljudska osamljenost, bačenost u egzistenciju, nemoć uspostave harmoničnih i konstruktivnih odnosa s drugim osobama, nemogućnost realizacije intenzivnog i skladnog ljubavnog odnosa. Tim osobinama Kozarčanin anticipira posljednju hrvatsku književnost egzistencijalističke inspiracije. Kozarčaninove novele (zbirka Tihi putovi, 1939) također se bave sudbinama hipersenzibilnih junaka, rastrzanih erotičnim žudnjama, neprilagođenih malograđanskoj sredini, progonjenih osjećajem osamljenosti i iskorijenjenosti.
Bettino Craxi
Benedetto "Bettino" Craxi (24. februar 1934. – 19. januar 2000.) bio je italijanski političar i bivši Premijer Italije. Za vrijeme njegovog mandata Italija je imala jak ekonomski rast, ali je ostao najviše upamćen kao tragičan simbol devastirajuċeg korupcijskog skandala i kao političar koji je uništio Socijalističku partiju Italije. Nekad poznat kao neprikosnoven autoritet na međunarodnoj političkoj sceni, posljednje godine života proveo je u egzilu u Tunisu, liječeći narušeno zdravlje i okrivljujući one koji su uzrokovali njegov pad. Iako je bio veliki taktičar, nedostajala mu je strateška vizija i iza sebe je ostavio samo ruševine jednog političkog sistema.
Biografija
Craxi je političku karijeru započeo kao reformist i modernist, naglašavajući potrebu za uspostavom morala u javnom životu nakon učestalih političkih skandala.
Njegov spektakularni politički stil imao je svoju cijenu. Partijske konferencije bile su glamurozne i često su ih posjećivali modni dizajneri, arhitekti, finansijeri i mnogi intelektualci. Umjesto debata, na kongresima se samo aplaudiralo harizmatičnom lideru.
Iako je zagovarao fiskalnu disciplinu, standard života partijskih lidera nimalo nije nalikovao na život radničke klase. 1983. Craxi je postao premijer Italije. Karikaturist Giorgio Forattini nacrtao ga je u čizmama i s crnom košuljom Benita Mussolinija.
Craxi je prekinuo tradiciju poslušnosti prema američkoj vladi tako što je odbio izručiti palestinskog lidera, Ebu-Abbasa, koji je oteo turistički brod Achille Lauro.
Za vrijeme njegovih dvaju mandata uspio je smanjiti inflaciju, ali ništa se nije poduzelo u pogledu smanjivanja masivnog deficita u budžetu. Mafija je imala slobodu kretanja i djelovanja u južnoj Italiji.
Arogancija i zloupotreba vlasti bile su glavne karakteristike Craxijeve ere. Njegov zet bio je gradonačelnik Milana, a njegov sin Vittorio bio je izabran za partijskog sekretara u istom gradu.
Craxi je bio blizak prijatelj tada medijskog magnata Silvija Berlusconija. Kad je 1984. magistrat proglasio Berlusconijeve 3 nacionalne televizijske mreže nelegalnima, Craxi je sve te odluke poništio. Magistrat ga je na kraju optužio da je primio mito u visini od 100 miliona funti, pa je morao podnijeti ostavku na poziciju sekretara partije 1993. Godinu kasnije bio je prisiljen pobjeći u egzil u Tunis.
Kao premijer podržavao je prava Palestinaca i zadobio je mnoge simpatije na Bliskom Istoku.
Nakon što je obolio od dijabetesa, posljednje godine proveo je u svojoj vili pokraj mora u Hammame]u u Tunisu, pišući knjigu o Giuseppeu Garibaldiju, heroju borbe za ujedinjenje Italije, kao i novinske članke.
Dubrovački arhiv
mini|200px|desno|Državni arhiv u Dubrovniku
Dubrovački arhiv je savremena arhivska ustanova pod nazivom Državni arhiv u Dubrovniku.
Zbog obilja historijske građe Državni arhiv u Dubrovniku je nezaobilazan u proučavanju srednjovjekovne Bosne. Kako je oskudno stanje srednjovjekovne arhivske građe u Bosni i Hercegovini, arhiv u Dubrovniku je jedno od najvažnijih uporišta u potrazi za novim podacima iz historije srednjovjekovne Bosne.
Notarske poslove u početku vrše domaći svećenici. Dubrovačka vlada 1277. na mjesto notara dovodi školovanog stranca, magistra Tomazina de Savere iz Reggia u Lombardiji. Tomazin je tvorac prvih arhivskih knjiga Dubrovačkog arhiva. Radi lakše evidencije podijelio je poslove u odgovarajuće struke i za svaku od njih napravio je posebne svezke ili knjige. Početkom 1284. razdvojena je državna kancelarija na Kancelariju (za sudske i državne poslove) i Notarijat (za pismeno fiksiranje privatnopravnih poslova).
Niz okolnosti je utjecao na fond arhiva. Dubrovački arhiv je često stradao od požara. Naročito štetnim pominju se požari iz 1296, 1463, 1642, 1667, 1706 i 1817. Uništavajuće je bilo i vrijeme potresa 1520. i 1667. Osim toga arhiv je često preseljavan, a svaka nova vlast u Dubrovniku i u arhivu je ostavljala negativne tragove. Bilo je slučajeva pljačke u vrijeme kriznih situacija poput požara i potresa, kada je arhiv bio prepušten sam sebi. Kobne su bile i dvije revizije dokumenata iz 1358. i 1807. koje je preduzimao dubrovački senat. Tim revizijama uništavana su akta koja su smatrana nevažnim. Agresija na Republiku Hrvatsku 1991. nije poštedila ni jezgro staroga Dubrovnika, pa ni samu palaču Sponza u kojoj je smješten arhiv. Preventivne mjere zaštite arhivskog blaga rezultirale su njegovim izmještanjem u Italiju i mikrofilmovanjem građe. Poslije je sve to vraćeno na staro mjesto.
NGC 6501
NGC 6501 (također poznat kao MCG 3-46-4, PGC 61128 i UGC 11049) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 141 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 1,80 (74 hiljade sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (66 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. juna 1799. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2071
NGC 2071 je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. januara 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 5067
NGC 5067 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Djevica. Prvo otkriće je napravio Albert Marth 30. maja 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Razvojna verbalna dispraksija
Razvojna verbalna dispraksija (DVD), također poznata kao djetinjstvena apraksija govora (CAS) i razvojna apraksija govora (DAS), je stanje u kojem djeca imaju problema da izgovaraju glasove, slogove i riječi. To nije zbog slabosti mišića ili paralize. Mozak ima problema s planiranjem pokreta organa (naprimjer, usana, vilice, jezika) potrebnih za govor. Dijete zna šta želi reći, ali njegov mozak ima poteškoća u koordinaciji pokreta mišića potrebnih da izgovori te riječi.
Tačan uzrok ovog poremećaja obično je nepoznat. Mnoga zapažanja ukazuju na genetički uzrok DVD-a, jer mnogi sa ovim poremećajem imaju porodičnu historiju poremećaja komunikacije. Gen FOXP2 je uključen u mnoge studije stanja, a kada je to uzrok, stanje se nasljeđuje na autosomno dominantan način: međutim otprilike 75% ovih slučajeva je ''de novo.
Ne postoji lijek za DVD, ali uz odgovarajuću, intenzivnu intervenciju, osobe s ovim motornim poremećajem govora mogu značajno poboljšati.
Prezentacija
Postoje tri značajna obilježja koja razlikuju DVD/CAS od drugih poremećaja zvuka govora u djetinjstvu. Ove karakteristike su:
Iako je DVD/CAS „razvojni“ poremećaj, on neće jednostavno nestati kada djeca odrastu. Djeca s ovim poremećajem ne slijede tipske obrasce usvajanja jezika i trebat će im liječenje kako bi napredovali.
Uzroci
DVD/CAS je motorni poremećaj, što znači da se problem nalazi u mozgu i njegovim signalima, a ne u ustima. U većini slučajeva, uzrok je nepoznat. Mogući su i genetički sindromi i poremećaji.
Nedavna istraživanja fokusirala su se na značaj gena FOXP2    kako vrsta,  tako i individualnom razvoju. Istraživanja u vezi KE porodice, gdje je polovina članova proširene porodice, tokom tri generacije, ispoljila nasljednu razvojnu verbalnu dispraksiju, otkriveno je da ima defektnu kopiju gena FOXP2. a dalja istraživanja sugeriraju da je moguće objašnjenje u uključenosti gena FOXP2, kao i ostalih genetičkih grešaka, uključujući sindrom mikrodelecije 16p11.2.
Novo istraživanje sugerira ulogu natrijskog kanala SCN3A u razvoju perisilvijskih područja, koja održavaju ključne jezičke krugove - Brocine i Wernickeove oblasti. Pacijenti sa mutacijama u SCN3A imali su oralno-motorne poremećaje govora.
Porođajne/prenatuse ozljede, kao i moždani udar, također mogu biti uzroci DVD/CAS-a. Nadalje, DVD/CAS se može pojaviti kao sekundarna karakteristika niza drugih stanja. To uključuje autizam, neke oblike epilepsija, sindrom fragilnog X, galaktozemiju i hromosomske translokacije uključujući strukturne  abnormalnosti, kao što su duplikacije ili delecije.
Dijagnoza
Razvojnu verbalnu dispraksiju može dijagnosticirati logopatolog (SLP) pomoću specifičnih pregleda, koji mjere oralne mehanizme govora. Ispitivanje oralnih mehanizama uključuje zadatke poput stiskanja usana, puhanja, lizanja usana, podizanja jezika, a uključuje i pregled usta. Kompletan pregled također uključuje posmatranje pacijenta kako jede i priča. Testovi kao što je Kaufmanov test govorne prakse, formalniji pregled, također se koriste u dijagnostici.
Diferencijalna dijagnoza DVD/CAS-a često nije moguća za djecu mlađu od dvije godine. Čak i kada su djeca između 2 i 3 godine, ne može se uvijek postaviti jasna dijagnoza, jer u ovoj dobi još uvijek nisu u stanju da se fokusiraju na dijagnostičko testiranje ili da sarađuju s njim.
Upravljanje
Ne postoji lijek za DVD/CAS, ali uz odgovarajuću, intenzivnu intervenciju, ljudi s poremećajem mogu značajno poboljšati.
DVD/CAS zahtijeva različite oblike terapije koje variraju u zavisnosti od individualnih potreba pacijenta. Obično, tretman uključuje terapiju jedan na jedan sa patologom govornog jezika (SLP)]]. Kod djece sa DVD/CAS-om, konzistentnost je ključni element u tretmanu. Dosljednost u obliku komunikacije, kao i razvoj i korištenje usmene komunikacije izuzetno su važni u pomaganju procesa učenja govora djeteta.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Karlo IV (češki: Karel IV, njemački: Karl IV, latinski: Carolus IV; 14. maj 1316 - 29. novembar 1378) je bio prvi kralj Češke koji je postao car Svetog rimskog carstva. Bio je najstariji sin i nasljednik kralja Ivana koji je poginuo u bici kod Kresija 26. augusta 1346. godine.
Velika nagrada Nizozemske
Višestruki pobjednici (konstruktori)
Podebljani konstruktori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Biografija
Karlo IV je sin češkog kralja Ivana i Elizabete, kćerke češkog kralja Vjenceslava II. Poslije očeve smrti postao je češki kralj, a njemačko plemstvo mu je dodijelilo i titulu njemačkog kralja 11. jula 1346. i krunisan 26. novembra u Bonu. 1355. je krunisan za kralja Italije. Karlo IV je obećao papi Klementu VI određene ustupke i time dovršio dugotrajni sukob papstva i carstva. U vezama sa papstvom krunisan je za kralja Lombardije, a na kraju i za rimsko-njemačkog cara. Time je postao i jedini vladar svih kraljevina Svetog rimskog carstva.
Austrijski šiling
Austrijski šiling (njemački: Österreichischer Schilling) je bio novčana jedinica u Austriji od 1925. do 1938. i od 1945. do 1. januara 1999, dana uvođenja eura u Evropskoj uniji. Jedna od stabilnijih valuta u Evropi, direktno (od 1976) vezana za njemačku marku (DEM), nazvana alpskim dolarom.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Biografija
Proširio je carstvo 1364. pripajanjem Austrije i Ugarske. Izdao je 1356. čuvenu Zlatnu bulu. Zlatnom bulom Češka je postala slobodna zemlja. Bulom je uveden carski ustav, postupak biranja cara i definisane su dužnosti sedmorice elektora. To su bili izborni knezovi koji su imali veliku snagu zbog učešća u izboru cara (grof palatin od Rajne, markgrof od Brandenburga, vojvoda od Saske, kralj Bohemije i nadbiskupi Mainza, Triera i Kölna).
Austrijski šiling
Postojalo je nekoliko serija, a poslijednja serija sastojala se od novčića: 2, 5, 10, i 50 groša, 1, 5, 10, 20 i 50 šilinga. Banknote su bile u apoenima od 20, 50, 100, 500, 1000 i 5000 šilinga. Novčići od 2 i 5 groša nisu bili u upotrebi u nekoliko zadnjih godina postojanja šilinga zbog neznatne vrijednosti i izdavali su se u ograničenim količinama najčešće u godišnjem kompletu samo za numizmatičke serije, kao i posebna izdanja od 20 i 50 šilinga, koja su vrlo rijetko bili u opticaju, ali vrlo omiljena u numizmatičkim krugovima. Svake se godine pojavljivala kovanica od 20 šilinga sa drugačijom pozadinom povodom neke obljetnice. Kovanica od 50 šilinga je bila bimetalna i također se nije dugo zadržavala u opticaju. Zadnja se serija šilinga još uvijek može zamijeniti za euro u Centralnoj banci Austrije.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Biografija
Karlo IV bio je učen čovjek. Nastojao je ekonomski uzdignuti Češku. Podigao je prašku biskupiju na rang nadbiskupije. Založio se za uljepšavanje Praga svjetovnim i crkvenim građevinama. Osnovao je Univerzitet u Pragu 1348. To je bio prvi slavenski univerzitet u Evropi.
Austrijski šiling
Novčanica od 5000 šilinga sa likom Mozarta vrijedila je za jednu od najsigurnijih novčanica na svijetu.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Brakovi i potomstvo
S prvom suprugom, Blankom Valojskom, imao je dvije kćerke:
Austrijski šiling
Postojali su također srebrnjaci sa nominalnom vrijednošću od 25, 50, 100 i 500 šilinga, koji se također mogu zamijeniti za euro, ali zbog vrijednosti u srebru, ostali su u mnogim kolekcijama sačuvani.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Brakovi i potomstvo
S drugom suprugom, Anom Palatinskom, imao je kratkovječnog sina Vjenceslava. S trećom suprugom, Anom Pjast, imao je:
Austrijski šiling
1 Šiling sastojao se od 100 groša (Groschen) Šiling je zamjenjen eurom po tečaju 1€ = 13,7603 ATS
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Brakovi i potomstvo
S Elizabetom Pjast imao je:
Austrijski šiling
Historija
Prvi kovani novac pojavljuje se oko 1000. u Salzburgu. Za vrijeme vladavine Leopolda III (1095-1136) nastaju babengergski pfeninzi (njem.: "Pfennige der Babenberger") u Kremu, tadašnjem glavnom trgovačkom području. Kasnije se oko 1200-te pojavljuje bečki pfening (njem.: "Wiener Pfenning") potiskuje babengergski. Bečki pfening je doživio svoj vrhunac 1350. kada je bio u upotrebi cijelom području Podunavlja.
Karlo IV, car Svetog Rimskog Carstva
Zanimljivosti
Lik Karla IV nalazi se na češkoj novčanici od 100 kruna.
Austrijski šiling
Srednji vijek
U srednjem vijeku su bile u upoterbi srebrene kovanice raznih težina i čistoće. Čistoća srebra određivana je vaganjem tokom trgovine. Kao veća novčana jedinica koristila se funta (240 pfeninga) i šiling (30 pfeninga), koje kao kovanice nisu postojale. U Tirolu se koristio bernski pfening (njem.: "Berner Pfennning") koji, mada je predstaljao izuzetak, se pod nazivom kreuzer kasnije proširio na cijelu Austriju. Kreuzer je bio kovan od srebra do 1760. a od 1892. koristi se bakar. 3 kreuzera su vrijedili jedan groš, a 20 srebrenih groša su vrijedili 1 gulden (60 kreuzera) koji se koristio do 1857. Srebreni gulden je kasnije preračunat, tokom prelaska na decimalni sistem, u 100 kreuzera. Iz Joachimssthala (Böhmen) pojavljuje se taler (odakle potječe i naziv za dolar) koji postaje svjetska kovanica. Pored toga pod vladavinom Marije Theresie izdavan je konvencijski taler (njem.: "Marie-Theresien Taler", "Konventionstaler"). 1 taler se dijelio na 2 guldena, 1/3 guldena je bila važna jedinica u trgovini. Zlatne kovanice, po uzoru na Veneciju, pod nazivom dukat (ita. "Ducatus", bs. "hercegovina") bile su u upotrebi do 1892. kada se uvodi zlatna kruna (njem.: "Goldkrone").
Napoleonski ratovi
Sedmogodišnji rat, koji je trajao od 1756-1763., je već ranije ubrzao proces prelaska na novčanice. Prve novčanice je izdavala banka Stadtbanco u Beču. Radilo se u stvari o ceduljama koje su bile izložene visokoj inflaciji da je, zbog ratova s Francuskom (Napoleonski ratovi), 1811. došlo do državnog bankrota. Gubitak od 90% vrijednosti novca je za stanovništvo značio rub siromaštva. Nakon okončanja Napoleonskih ratova osniva se 1816. Nacionalna banka (Nationalbank). Nacionalna banka oživljava konvencijsku valutu (gulden) koja je s novom bečkom valutom (također gulden) imala odnos 1:2,5.
Drugi svjetski rat
Gulde se ukida 1892, kojeg zamjenjuje kruna po tečaju 1:2. Kruna se dijelila na manju jedinicu heller. Velika inflacija dovodi 1922. do konačnog ukidanja krune kao papirnog novca. Nakon stabilizacije tzv. zlatne krune (kovanice), uvodi se srebreni šiling. Marka njemačkog rajha zamjenuje 1938. šiling koji se ponovo uvodi nakon kraja Drugog svjetskog rata. Prve novčanice šilinga su uvedene 13. decembra 1945. Šiling je ostao do uvođenja eura, 1. januara 1999 samo u obračunu a 1. januara 2002 i u praksi, stabilna i jaka valuta.
Novčanice
Da je šiling ostao u opticaju. novčanice apoena 20, 50, 100 i 5000 šilinga bi odgovarale dizajnu apoena od 500 i 1000 šilinga iz 1997. Motivi bi bili Gustav Klimt, Ida Pfeiffer, Franz Schubert i Marie von Ebner-Eschenbach.
1006.
Godina 1006. (MVI) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. Oznaka 1006. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Događaji
30 aprila - U sazviježđu Vuk otkrivena supernova SN 1006
Albert Sauer
Albert Sauer  bio je pripadnik SS i prvi komadant koncentracionog logora Mauthausen.
Biografija
Albert Sauer, po zanimanju stolar, učlanjuje se u NSDAP i SS 1931. godine. Inspektor za koncentracione logore Theodor Eicke postavlja ga na službu u koncentracioni logor Oranienburg. Od 1936. godine preuzima zapovjedništvo na logorom Bad Sulza.1937-38. godine bio je zamjenik zapovjednika logora (njemački: Schutzhaftlagerführer) Sachsenhausen i pripadao je odredima SS-Totenkopfverbänd Brandenburg tzv. „Wachtruppe Brandenburg“, zaduženim za upravljanje i čuvanje koncentracionih logora. U vremenu od 1. augusta 1938. godine do 1. aprila 1939. godine preuzima logor Mauthausen. Zbog propusta u upravljanju logorom i blagog odnosa prema logorašima, smijenjen je i na njegovo mjesto je postavljen oficir SS-a Franz Ziereis. Sauer je od 1941-42. godine u službi komesarijata za učvršćivanje njemačke narodnosti (njemački: Reichskommissar für die Festigung deutschen Volkstums). 1943. godine bio je zadužen za židovski geto u Rigi, a kasnije je postavljen za komadanta koncentracionog logora Riga-Kaiserwald, koji je zatvoren u julu 1944. Prilikom zatvaranja logora došlo je do velikog masakra medu logorašima.
1007.
Godina 1007. (MVII) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 1007. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Radovi Filozofskog fakulteta u Sarajevu (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija)
Radovi Filozofskog fakulteta (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija) je časopis koji izdaje Odsjek za historiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu.
Radovi knjiga XVI/1 (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija)
Prvi broj časopisa objavljen je 2010. Urednica je prof. dr. Vesna Mušeta-Aščerić, sekretar redakcije mr. Emir O. Filipović, dok su redakciju i redakcioni odbor uglavnom sačinjavali uposleni na Odsjeku. Ovaj broj Radova posvećen je povodom 60-godišnjice rođenja i 10-godišnjice smrti prof. dr. Ibrahima Tepića (1947–1997).
Prvi dio Radova predstavljaju izlaganja sa Okruglog stola "Ibrahim Tepić - život i djelo", održanog 27. novembra 2007. godine. Objavljena su izlaganja:
Drugi dio časopisa odnosi se na Članke i rasprave čiji su autori uglavnom nastavnici i saradnici Odsjeka za historiju, Katedre za Historiju umjetnosti, ali i kolege sa Instituta za istoriju i Orijentalnog instituta u Sarajevu, ili pak oni koji su studiranjem ili na neki drugi način vezani za Odsjek za historiju. To su radovi:
U rubrici "Historijska građa" prezentirana je knjiga Johanna von Asbotha "Život i življenje u Sarajevu" u prijevodu prof. dr. Zijada Šehića. u ovom broju časopisa date su i biografije nekadašnjih profesora na Odsjeku za historiju prof.dr. Ibrahima Karabegovića, dr. Ahmeda Aličića, dr. Dževada Juzbašića, prof. dr. Ibrahima Karabegovića i prof. dr. Envera Imamovića. U rubrici "Prikazi i osvrti" nalazi se 15 prikaza novije historiografske produkcije.
Radovi knjiga XVI/2 (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija)
Drugi broj Radova Filozofskog fakulteta (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija), objavljen je 2012. Urednik je prof. dr. Esad Kurtović, a sekretar mr. Emir O. Filipović. Sastoji se od uobičajenih rubrika sa radovima saradnika, prije svega historičara, historičara umjetnosti i arheologa. Među prilozima su rezultati dva okrugla stola organizirana na Filozofskom fakultetu u Sarajevu.
Ovaj broj Radova je posvećen nedavno preminulom prof. dr. Ilijasu Hadžibegoviću (1938–2010), u čiju čast je 27. aprila 2011. godine održan Okrugli stol "Ilijas Hadžibegović - čovjek, naučnik, pedagog". Izlaganja prezentirana na ovom skupu su:
U Radovima je objavljeno i 13 radova učesnika Okruglog stola "Nastava historije u školama u Bosni i Hercegovini", održanog 12. maja 2012. na Filozofskom fakultetu u Sarajevu. Nastavnici osnovnih i srednjih škola te fakulteta iz oblasti historije donijeli su zaključke o tretiranju historije u obrazovanju u BiH.
Rubrika "Članci i rasprave" donosi pristupe čiji su autori:
Rubrika "Prikazi, recenzije i osvrti" donosi 19 osvrta na najnovija djela historiografske produkcije, dok rubrika "Aktivnosti Odsjeka za historiju" sadrži izvještaje sa obilježavanja 60. godišnjice Odsjeka, o radu Društva za proučavanje srednjovjekovne bosanske historije, o Dijalogu četvrtkom u devetnaest i sa promocije Monografije "Bosna i hercegovina u okviru Austro-Ugarske 1878-1918".
U rubrici "In memoriam" objavljeni su posljednji pozdravi trojici velikih historičara, Simi Ćirkoviću, Ibrahimu Karabegoviću i Bogumilu Hrabaku.
Također, kao poseban dodatak objavljen je spisak Diplomiranih studenata Prvog (trogodišnjeg) i drugog (petogodišnjeg) ciklusa po bolonjskom sistemu školovanja na Odsjeku za historiju, Katedri za Historiju umjetnosti i Katedri za Arheologiju (2008–2011).
Radovi knjiga XVII/3 (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija)
Treći broj Radova Filozofskog fakulteta (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija), objavljen je 2014. Urednik je prof. dr. Esad Kurtović, a sekretar mr. Emir O. Filipović. Sastoji se od uobičajenih rubrika sa radovima saradnika: historičara, historičara umjetnosti i arheologa. Među prilozima su rezultati okruglog stola organiziranog na Filozofskom fakultetu u Sarajevu. Po uobičajenoj tradiciji posvećivanja svojih izdanja istaknutim djelatnicima Odsjeka za historiju ovaj broj Radova je posvećen nedavno preminulom prof. dr. Ibrahimu Karabegoviću (1931–2011). Sadržaj Radova XVII/3, Sarajevo 2014: Poslije uobičajenog uvoda (Riječ redakcije) dat je rad posvećen prof. dr Ibrahimu Karabegoviću.
Centralni dio Radova obuhvataju rezultati sa okruglog stola Žene u srednjovjekovnoj Bosni održanog 29. novembra 2012. na Filozofskom fakultetu u Sarajevu a u organizaciji Društva za proučavanje srednjovjekovne bosanske historije.
Okrugli stol Žene u srednjovjekovnoj Bosni:
U rubrici Članci i rasprave zastupljeni su radovi:
Prikazi, recenzije i osvrti:
Aktivnosti Odsjeka za historiju
In memoriam
Diplomirani studenti Prvog i Drugog ciklusa po Bolonjskom sistemu studiranja na Odsjeku za historiju, Katedri Historija umjetnosti i Katedri Arheologija (2012-2013)
Na kraju časopisa dati su: Spisak suradnika i Upute autorima za oblikovanje priloga
Radovi knjiga 4 (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija)
Dva rada posvećena su Orijentalnom institutu i Zemaljskommuzeju Bosne i Hercegovine:
U rubrici Članci i rasprave dati su sljedeći radovi:
U rubrici prikazi, recenzije i osvrti su prilozi:
U rubrici Aktivnosti Odsjeka za historiju su prilozi:
Na kraju časopisa dati su: Spisak suradnika i Upute autorima za oblikovanje priloga
1008.
Godina 1008. (MVIII) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 1008. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 1969
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Perajari
Perajari, ili kako ih zajedničkim imenom često imenuju tuljani ili foke, su grupa zvijeri (Carnivora) koja je prešla na život u vodi. Naučno ime je izvedeno iz latinskog od pinna - "peraja" i pes - "noga".
Građa tijela
Tuljani su srednje do vrlo veliki sisri, dugi od 1,20 m pa čak do 6 m. Težina im jako varira, ovisno o vrsti. Ženke arktičkog morskog medvjeda su teške oko 25 kg, dok, na primjer, mužjaci južnog morskog slona mogu biti i teži od 4 tone. Vrlo često se uočava upadljivi spolni dimorfizam: mužjaci morskih slonova mogu biti i do četiri puta teži od ženki.
Tijela tuljana imaju oblik torpeda: glava je spljoštena i vrlo nejasno vratom odvojena od ostatka tijela, a rep postoji još samo u rudimentarnom obliku. Udovi su im do laktova odnosno do koljena uvučeni u tijelo, a slobodno pokretni i izvan tijela su samo podlaktice i potkoljenice. Te osobine smanjuju otpor vode i služe kao prilagodba životu u vodi. Jedini slatkovodni tuljan živi u Bajkalskom jezeru.
U odnosu na druge grupe životinja iz grupe zvijeri imaju drugačiju građu zubi. Nemaju zube derače, gotovo da nemaju očnjake i prilagođeni su načinu prehrane. Neki imaju sjekutiće i kutnjake prilagođene prehrani ribama, kod drugih su se preoblikovali u neku vrstu sita koji zadržavaju uz zatvorene čeljusti kril u usnoj šupljini dok istiskuju vodu, a kod morževa su se očnjaci oblikovali kao kljove.
Čula
Pred čula ove grupe životinja se postavlja vrlo zahtjevan izazov. Moraju pružiti životinji vrlo tačne podatke o okolini, kako pod vodom, tako i na kopnu.
Oči: su im relativno velike i omogućuju dobru vidljivost pod vodom. Građene su na način, da u uslovima slabog svjetla još uvijek dobro vide. Ova osjetljivost razvila se na štetu boja. Vrste koje duboko rone, bolje vide u području plave, a one koje žive uz obalu i rone na male dubine, vide bolje u zelenom spektru. Slično kao neki kopneni grabežljivci imaju sposobnost hvatanja "ostatka svjetla".
Uz problem vidljivosti pod vodom, njihove oči su se morale prilagoditi i drugačijem indeksu loma svjetlosti u vodi nego u zraku. Kod tuljana je taj problem riješen na način, da im je leća oblikovana skoro kao kugla čime je bitno povećan lom svjetlosti i povećana njihova mogućnost orijentiranja pod vodom. Međutim, kako na zraku i rožnjača djeluje na lom svjetlosti, životinje su na kopnu, gdje vid ima manje značenje, jako kratkovidne. No zato imaju vrlo visoku toleranciju prema snažnoj sunčevoj svjetlosti, kao na primjer odbljesak na ledu, što rješavaju sužavanjem zjenica u okomitu, vrlo usku crtu. Rožnata koža im čini vanjski završetak oka. Ta koža je neprekidno obložena suznom tekućinom kako bi isprala strano tijelo, ali i spriječila direktni kontakt oka sa slanom vodom.
Sluh: Vanjski dio uha, ušna školjka, im je jako zakržljala ili je uopće nemaju. Ako ju imaju, kao kod ušatih tuljana, one se kod ronjenja zatvaraju. Uprkos tome, tuljani imaju izvstan sluh. Unutrašnje uho im je povezano samo sa jednom jedinom kosti lobanje što onemogućuje prijenos zvučnih valova kroz cijelu lobanju. Na taj način dobro određuju smjer iz kojeg dolazi zvuk.
Pošto neki tuljani ispuštaju kliktave zvukove visoke frekvencije, pretpostavlja se da imaju sistem za ultrazvučno orijentiranje, slično onom kakav imaju kitovi.
Njuh i opip: Kao kod većine kopnenih životinja imaju dobro razvijeno osjetilo njuha. Nosnice su im uski kosi prorezi koji se u vodi zatvaraju, tako da se njuhom služe samo na kopnu. On je važan u susretima sa pripadnicima iste vrste: odnos majka-dijete se održava ćulom mirisa, a kod mnogih ušatih tuljana mužjak njuhom određuje spremnost ženke za parenje.
Za orijentiranje u vodi im je važno još jedno osjetilo: na "njuški" imaju više vodoravnih redova osjetljivih oštrih dlaka koje svaka izlazi iz "kapsule" pune krvnih sudova i živčanih ćelija pa su vrlo osjetljive. Uz pomoć tih dlaka mogu osjetiti promjenu pritiska i smjer kretanja vode, a vjerovatno služe životinjama i za određivanje brzine kojom se kreću.
Filatelija BH Pošte
mini|desno|150p|Prve poštanske marke za vrijeme [[Rat u BiH|Rata u BiH, 1993.]]
Perajari
Rasprostranjenost i životni prostor
mini|250px|desno|[[Havajska medvjedica je jedna od rijetkih tropskih vrsta tuljana]]
Filatelija BH Pošte
Historija
U Sarajevu 27. oktobra 1993. izlazi serija od sedam maraka sa tadašnjim grbom RBiH sa ljiljanima. Vrijednosti su od 100 do 50.000 dinara (BHD) u tiražu od 50.000 kompleta. Postoje razna izdanja prvog dana, a marke su nenazubljene i nije poznato da li su bile u opticaju zbog ratnih zbivanja u Sarajevu. Mogu se naći mnogobrojna izdanja Prvog dana (FDC) sa prigodnim žigom i naslovom Suvenir ili sl. što ne odgovara standardima UPU, ali i tekstovi koji ukazuju na trenutnu situaciju u Sarajevu 1993. godine. Zbog toga se često uzimaju ti prigodni listovi kao prve marke iz RBiH, mada je vrlo rijetko da su te marke uopšte bile u poštanskom prometu. Pojavljuju se i dalje ali bez žiga.
Poštanske marke
1994. godine izlazi serija sa nenazubljenim markama sa motivima sarajevske zimske olimpijade 1984. (deset godina od otvorenja) u vrijednosti od 50.000, 100.000 i 200.000 dinara. Markice Republike BiH se u početku tematski odlikuju stanjem u Bosni i Hercegovini za vrijeme rata. Područja na kojima vrijede marke Republike BiH su ograničena na Sarajevo i teritorije pod kontrolom Armije RBiH. Osim motiva ratnog razaranja u seriji od 7 maraka sa motivom glavne pošta u Sarajevu iz 1995. tematski krug se zatvara historijskim motivima, motivima prirode, slikarstva, sporta i religije. Te marke bi se mogle uzeti kao prve marke u prometu koje su i do danas u opticaju, sa primjedbom da novčana protivvrijednost odgovara bosanskim dinarima, a ne konvertibilnim markama.
Perajari
Rasprostranjenost i životni prostor
Gotovo svi tuljani žive u moru. Kako radi raznih aktivnosti moraju često izlaziti na kopno, rijetko se udaljavaju od kopna i ne može ih se sresti na otvorenom moru. Samo mali broj vrsta tuljana se može sresti uz slatku vodu, a jedino sibirski tuljan živi isključivo u slatkoj vodi. Obični tuljan, inače morska životinja, sreće se u Kanadi na obalama jezera, a dvije podvrste prstenastog tuljana se mogu naći u ruskom jezeru Ladoga i u finskom Saimaa jezeru.
Filatelija BH Pošte
Poštanske marke
Od 15. jula 1994. do 10. oktobra 1997. marke se izdaju u dinarima (10.000 starih dinara = 1 novi dinar), a 1. oktobra u BiH se uvodi nova valuta konvertibilna marka (1 KM = 100 dinara) koja je do danas u upotrebi. Skoro sve marke od 1995. godine su i danas u opticaju. Od 1996. godine marke nose naziv Bosna i Hercegovina i prepoznatljive su po amblemu pošte. BH Pošta je član UPU i tematska izdanja su svake godine slična tematskim izdanjima drugih pošta u svijetu.
U posljednjih nekoliko godina motivi su interesantni, kako zbog promjenjenog grafičkog dizajna, tako i zbog specifičnosti tema. I dalje se stavlja težište na turizam, gradove i poznate ličnosti: kraljica Jelena, Husein Gradaščević, Mirza Bašagić, Bahrija Nuri Hadžić, Nasiha Kapidžić-Hadžić, Mustafa Mujaga Komadina su samo neki od ličnosti iz bosanske historije koji su obilježeni na marka BH Pošte. Također teme iz gastronomije (npr. "deset u pola" - sarajevski ćevapi, blok izdanje sa tradicionalnim bosanskim jelima: dolmom i baklavom iz 2005., sa otiskanim receptom na engleskom jeziku, ali i izdanje iz 2007. godine: burek zvrk).
Perajari
Rasprostranjenost i životni prostor
Najveći dio ove porodice živi u polarnim i subpolarnim morima. Mora Arktika i Antarktike obiluju nizom vrsta. Na obalama nenastanjenih otoka (npr. Otok tuljana na južnom kraju Južnoafričke Republike) u tim područjima mnoge vrste formiraju velike kolonije. S približavanjem umjerenim klimatskim područjima, broj vrsta naglo opada, pa tako u toplim područjima gotovo da nema tuljana. Jedini izuzetak su morske medvjedice i galapagoski tuljan krznaš. Velika područja u kojima uopće nema tuljana su obale tropskog dijela Afrike, azijske obale Indijskog okeana i otočni svijet zapadnog dijela Tihog okeana. Jedan od neizostavnih uvjeta za područja koja nastanjuju tuljani je, da temperatura vode tokom cijele godine ne pređe 20 °C. Od tog su pravila jedini izuzetak morske medvjedice.
Filatelija BH Pošte
Grafička rješenja
Sa izuzetkom dva izdanja (Božićno izdanje iz 1998. godine sa motivom i natpisom Рођење Христово - 16.в. Срп. икона, te izdanja iz 2005. godine sa motivom Manastira Žitomislići - gdje je ime manastira ispisano latinicom i ćirilicom), BH Pošta primjenjuje isključivo latinično pismo na svojim izdanjima.
Zajednička međunarodna izdanja
Osim zajedničkih izdanja sa drugim dvijema bosanskohercegovačkim poštama, BH Pošta je do sada imala nekoliko zajedničkih filatelističkih izdanja i to sa poštom Katara 2003. godine, te sa kuvajtskom poštom 2008. godine.
Perajari
Način života
mini|250px|lijevo|[[Morski leopard u vodama Antarktike lovi pingvine i druge perajare]]
Suprotno kitovima i sirenama (ili drugo ime morske krave) koji su potpuno prilagođeni životu u vodi, perajari odnosno tuljani vode život sličan vodozemcima. Parenje i podizanje mladunaca se odvija na kopnu. Iako tuljani mogu spavati i na površini vode, često se odmaraju na kopnu.
Hrana
Svi tuljani su mesožderi. Pri tome, velika većina vrsta se hrani ribama. No, neke vrste su razvile i drugačije navike u ishrani. Tako se tuljan rakožder hrani pretežno krilom, morževi na morskom dnu traže puževe i školjke, morski slonovi love glavonošce, dok se morski leopardi  pretežno hrane pingvinima i manjim vrstama tuljana. Manju lovinu progutaju cijelu još pod vodom, dok veći plijen iznesu na površinu gdje onda odgrizaju pojedine dijelove. Mlade životinje trebaju naročito hranjivu hranu, jer zbog još malog tijela imaju nepovoljan odnos između zapremine i površine tijela, pa stoga imaju i veći gubitak temperature koji moraju nadoknaditi energijom iz hrane. Zdrave odrasle životinje mogu, zbog sloja masnoće ispod kože, podnijeti i duža razdoblja bez hrane.
Socijalna struktura
Većina tuljana je vrlo društvena. Samotnjače vrste, kao Rossov tuljan su izuzetak. Tuljani se okupljaju u kolonije, prije svega u razdoblju koćenja i podizanja mladunaca. Te kolonije mogu brojati od nekoliko (sivi tuljan) pa do više miliuna jedinki (tuljani krznaši). Kao posljedica masovnog ubijanja tuljana tokom prošlih stoljeća, izrazito velike kolonije su postale rijetke.
Razmnožavanje
Tipično razdoblje razmnožavanja je proljeće i rano ljeto. Kod većine vrsta, mužjaci pokušavaju zaposjesti što veće područje koje je ženkama pogodno za koćenje i podizanje mladunaca, jer se ženke pare s onim mužjakom čiju teritoriju one odaberu za koćenje. Zbog toga, između mužjaka dolazi do vrlo ozbiljnih borbi oko što većeg i što boljeg teritorija. Pri tome, slabiji mužjaci budu potisnuti, pa se događa da mlađi i slabiji mužjaci uopće ne uspiju "osvojiti" teritorij, pa se tako niti ne mogu pariti. mini|300px|desno|[[Novozelandski tuljan krznaš]]
Ženke, skotne od prošle sezone parenja, dolaze u koloniju najčešće par tjednana nakon mužjaka, i biraju najpovoljnije mjesto u koloniji, koje je u pravilu zauzeo najsnažniji mužjak, i tu donose na svijet svoje mladunce. Pravi tuljani doje mladunčad, ovisno o vrsti, od nekoliko dana do nekoliko tjedana, a nakon što prestanu dojiti, pare se sa "vlasnikom" teritorije. Odnos između majki i mladunaca je u tom trenutku završen. Suprotno tome, kod ušatih tuljana veza između majki i mladunaca se nastavlja i nakon parenja, koje se događa obično oko tjedan dana nakon koćenja mladunaca. Mladunci postaju samostalni tek nakon četiri do šest mjeseci, no majke ponekad doje mladunce i nakon što okote slijedeće mladunče.
Nakon oplodnje, embrio se razvije samo do stadija blastule, šuplje kugle uz čiju se ovojnicu s unutrašnje strane nalaze još nedefinirane ćelije. Tek nakon perioda mirovanja koje je različito od vrste do vrste, blastula se smjesti u stijenku maternice i oblikuje se placenta. Samo na taj način ženke uspijevaju uskladiti koćenje sa slijedećim razdobljem plodnosti.
Ovisno o vrsti, skotnost traje od osam do petnaest mjeseci. Sve vrste u pravilu kote samo jednog mladunca. Vrlo rijetko se dogodi i da se okote blizanci, no tada majka gotovo nikad nema dovoljno mlijeka da podigne oba mladunca. Novorođena mladunčad se rađaju sa paperjastim krznom koje se naziva lanugo a često se bojom razlikuje od odraslih. Kod nekih vrsta pravih tuljana se zamjena tog krzna odvija još u tijelu majke, dok se kod većina ušatih tuljana zamjena tog mladenačkog krzna tek u dobi od dva do tri mjeseca. Iako teoretski mogu plivati od trenutka rođenja, mladunci još neko vrijeme nemaju dovoljno debeli sloj masnoće da im osigura toplotnu izolaciju u vodi, pa stoga prvi put kreću u vodu tek u dobi od nekoliko tjedana. Kako su mladunci na početku života vrlo ranjivi, rastu i napreduju vrlo brzo, kako bi to ranjivo razdoblje trajalo što kraće.
Neprijatelji i očekivani životni vijek
Neprijatelji tuljana su prije svega morski psi i kitovi ubice. Populacija kitova ubica se uz obale Patagonije specijalizirala za lov na tuljane do te mjere, da se u lovu na njih bacaju na obalu, kako bi ih ulovili. Na Arktiku je važan neprijatelj tuljana bijeli medvjed, a na Antarktici je to morski leopard koji se, iako i sam iz skupine tuljana, specijalizirao za lov na manje članove iste grupe.
Većina vrsta ima očekivani životni vijek od oko 30 godina. Morževi često dožive i više od 40 godina, dok mnogi ušati tuljani ne dožive starost veću od 20 godina. Kod tuljana koji žive u kolonijama, mužjaci najčešće žive puno kraće od ženki zbog borbi za teritorij.
Sistematika
mini|250px|desno|Uporedba građe [[ušati tuljani|ušatih tuljana (gore) i pravih tuljana (dole)]]
Danas živi 33 vrsta, koje se tradicionalno razvrstavaju u tri porodice:
Ušate tuljane se povremeno, zbog vidljivih uški, smatra "primitivnijom" grupom, ali fosilni nalazi ove porodice jednako su stari kao i fosili pravih tuljana.
Ušate tuljane i morževe se uglavnom smatra srodnim porodicama, iako su morževi nizom osobina veza između druge dvije porodice. Suprotno tom raširenom mišljenju, Malcolm C. McKenna i Susan K. Bell su morževe svrstali kao podporodicu u prave tuljane, dok većina zoologa vide snažne dokaze za svrstavanje ušatih tuljana i morževa u jedan takson, koji ponekad nazivaju Otarioidea.
Crkvica svetog Martina u Sukošanu
Crkvica svetog Martina jest rimokatolička crkva u Sukošanu u Zadarskoj županiji, koja se prvi put spominje 1387. U davna vremena bila je župna crkva srednjovjekovnog sela Prljane. Građevina romaničkog stilskog obilježja, smještena je na području Kaštelina. U više navrata bila do temelja porušena. Bratovština svetog Martina obnovila je crkvu 1753, a u 20. su stoljeću zabilježeni zahvati na crkvi: 1912. crkva je popravljena i blagoslovljena, 1976. je ožbukana i obnovljen je krov. Posljednji put srušena je 17. decembra 1991. tokom rata u Hrvatskoj. Posvećena je 11. novembra 2005. na blagdan svetog Martina. Na taj dan se svake godine u njoj slavi sveta misa.
Bogavići
Bogavići su naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.