cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Narodnooslobodilačka vojska Jugoslavije
Operacije
Borba se prenijela na područje Bosne i Hercegovine, gdje su se od 1942. do 1943. vodile presudne borbe koje su odredile budućnost Jugoslavije u sljedećim desetljećima. Poraz četnika u bici na Neretvi (maj 1943) izbacio ih je s historijske pozornice kao moguće gospodare u budućoj Jugoslaviji. Tokom rata partizani su uspjeli steći moralnu, kao i ograničenu podršku Saveznika, koji su do tada podržavali generala Mihailovića.
Nakon Teheranske konferencije 1943. partizani su službeno priznati za legitimnu silu od strane Saveznika, koji su kasnije, na prijedlog brigadnog generala Fitzroya MacLeana, osnovali balkanski odsjek RAF-a, s ciljem da prenosi pošiljke i osigurava zračnu podršku partizanima.
Politički, najvažnije odluke su donesene 29. novembra 1943. na zasjedanju AVNOJ-a u Jajcu, kada je zabranjen povratak kralja Petra II Karađorđevića u Jugoslaviju, osnovana privremena vlada, Tito proglašen za maršala i predsjednika Nacionalnog komiteta oslobođenja Jugoslavije, te zacrtana budućnost Jugoslavije kao države sastavljene od federalnih republika.
Sa savezničkom zračnom podrškom i uz pomoć Crvene armije, u drugoj polovini 1944. partizani su preusmjerili pažnju na Srbiju, u kojoj je bilo relativno malo borbi od pada Užičke republike. Dana 20. oktobra 1944. partizani i Crvena armija su oslobodili Beograd u zajedničkoj operaciji. Krajem 1944. partizani su kontrolirali cijelu istočnu polovinu Jugoslavije: Srbiju, Makedoniju i Crnu Goru, kao i dalmatinsku obalu.
Godine 1945, partizani, koji su tada brojali 800.000 ljudi, su porazili Wehrmacht i ustaše, probivši Sremski front krajem zime, zauzevši Sarajevo početkom aprila, ostatak Hrvatske i Slovenije do sredine maja. Nakon zauzimanja Rijeke i Istre, koje su prije rata pripadale Italiji, partizani su ušli u Trst dan prije Saveznika.
Grčko-perzijski ratovi
mini|300p Grčko-perzijski ratovi ili Perzijski ratovi, 492. p. n. e. - 449. p. n. e., serija ratova između Perzijskog Carstva i gradova-polisa u Grčkoj. Rat je završio Kalijinim mirom, oko 449. p. n. e. Rat se završio Kalijinim mirom, oko 449. p. n. e.
Krajem VI vijeka p. n. e. Grci u istočnom Sredozemlju naišli su se pred ozbiljnom opašnošću, nad njima se nadvila sijena Persijskog carstva. Persijanci u to vrijeme gospodarili su ogromnom prostranstvima - od rijeke Inda na istoku do Siriji, Fenikije i Egipta na zapadu. Pod njihovom vlašću bili su i mnogobrojni grčki gradovi na zapadnoj obali Male Azije.
Jonski ustanak
Grčko-persijski ratovi trajali su pedeset godina, sa dužim ili kraćim predasima (499. - 449. godine p. n. e.). Sukobi su počeli kada su Grci u Maloj Aziji pokušali da se oslobode persijske vlasti. Pobuna koju su podigli pod vođstvom grada Mileta poznata je u historiji pod nazivom Jonski ustanak (499. - 494. godine p. n. e.). Znajući da se sami ne mogu izboriti s ogromnom persijskom vojskom, pobunjenici su potražili saveznike u Grčkoj. Najprije su se obratili Sparti kao najmoćnijem polisu. Pozvali su Spartance da osvoje Aziju i persijsku prestonicu Suzu, gde ih je u carskim riznicama čekalo bogatstvo dostojno boga Zeusa. Spartanski kralj je upitao miletske izaslanike koliko traje put od obale Male Azije do Suze. Kada je saznao da je za to potrebno tri mjeseca, odbio je da pomogne pobunjenicima. Oni su se potom obratili Atinjanima, koji su poslali 20 trijera, lako naoružanih brodova.
Pobunjenici su u početku imali dosta uspjeha. Ustanak se naglo širio. Na jugu je zahvatio otok Kipar, a na sjeveru gradove na obalama Helesponta i Propontide. Persijski car Darije morao je brzo da reaguje. Usklađenim akcijama tri velike vojske uspio je da sa svih strana opkoli Milet, središte pobune. Odlučujuća bitka odigrala se 494. godine p. n. e. kod otoka Lade na ulazu u miletsku luku. Persijska flota, sastavljena od egipatskih i feničanskih brodova, razbila je helenske snage; Milet je osvojen i spaljen. Ovi događaji označili su slom Jonskog ustanka.
Maratonska bitka
Persijska vojska je 490. godine p. n. e. prešla Egejsko more i iskrcala se na Maratonskom polju u Atici. U boju koji se tu odigrao pobijedu su odnjeli Atinjani iako su njihove snage bile znatno malobrojnije. Kada je u zoru dat znak za borbu, atinski vojnici su jurnuli na Persijance. Posljednjih nekoliko desetina metara su pretrčali, da bi što više smanjili učinak preciznih varvarskih strijelaca. Grčki historičar Herodot bilježi da su Persijanci pomislili da su Atinjani poludjeli, ugledavši ih gdje napadaju trkom, bez strijelaca i konjice. Potom su napali varvare s leđa. Perzijanci su počeli u neredu da se povlače; Atinjani su ih tjerali i ubijali. Pretrpjevši velike gubitke (u boju je poginulo 6400 Persijanaca i samo 192 Atinjana), Darijeve snage su se na kraju dokopale svojih brodova i povukle iz Grčke. Po predanju, jedan atinski vojnik je pretrčao 42 km od Maratonskog polja do Atine da bi građane izvjestio da su pobijedili. Došao je do Atine i rekao: "Pobijedili smo!" Istog trenutka je izdahnuo. Od tog dana se u njegovu čast i čast boraca na Maratonskom polju, stari Heleni su napravili igru koja se zove "maraton", koja se i dan danas izvodi na Olimpijskim igrama.
U godinama poslije maratonske bitke, vodeća uloga u političkom životu Atine pripala je čuvenom državniku Temistoklu. On je postavio temelje atinske pomorske moći. Zahvaljujući otkriću nove srebronosne žile u rudnicima na jugu Atike, državna blagajna je bila puna novca. Temistokle je eklesiju uspio da ubijedi da se taj novac, koji je trebalo da bude podjeljen Atinjanima, upotrebi za izgradnju 200 trijera. Ovi brodovi, na kojima počiva snaga Atine, činili su okosnicu helenske flote koja se u slijedećim decenijama borila protiv Persijanaca.
Termopilska bitka
480.g. p. n. Darijev sin i nasljednik Kserks preuzeo je drugi veliki pohod na Heladu. Persijska vojska je bila ogromna, čak 10 puta veće. Kralj Leonida je predvodio Grke, tj. vojsku od 300 ratnika. Efori su ga poslali sa svojim i još 4000 saveznika da brani Termopilski klanac, kuda je vodio uski put između planina i mora, iz sjeverne u srednju Grčku. Tu su Grci nastojali zaustaviti Kserksove Perzijance. Jedan je Tračanin prije bitke vidio perzijsku vojsku i Grcima rekao da Perzijanaca ima toliko da mogu strijelama zasjeniti sunce. Leonidin vojnik Dienekes mu je odgovorio: "Još bolje, onda ćemo se boriti u hladu." Boj je trajao 3 dana: 1. dan bitke, kad je Kserkso zatražio da mu Grci predaju svoje oružje, Leonida je odvratio Μολών Λαβέ ("Dođi i uzmi ga"). 2. dan bitke Leonidini su vojnici odbijali frontalne napade, ali kad je Efijalt poveo perzijskog generala Hidarna planinskom stazom do grčkog zaleđa, Leonida je ostatku vojske zapovjedio povlačenje, a sam je ostao u klancu s 300 Spartanaca, 700 Tespijaca i 400 Tebanaca. 3. dan Treći dan su svi Spartanci izginuli, a Leonida je pao usred leševa. Herodot kaže da mu je na Kserksov nalog glava odsječena, a tijelo razapeto. Ipak, perzijski se kralj poslije pokajao zbog tako barbarskog postupka, pa je vratio tijelo Sparti, koja ga je pokopala s počastima.
Oran
Oran  jest drugi najveći grad u Alžiru. Nalazi se na mediteranskoj obali, u sjeverozapadnom dijelu države. Drugi je najvažniji grad, poslije glavnog i najvećeg grada Alžira, zbog svog industrijskog, trgovačkog i kulturnog značaja za Alžir. Nalazi se oko 432 km zapadno od glavnog grada. Prema podacima iz 2008. u urbanom dijelu grada živjelo je 1.454.078 stanovnika.
Glavni je grad istoimene alžirske pokrajine.
Etimologija
Naziv grada je izveden iz berberskog korjena hr što na bosanskom jeziku znači lav. Naziv je potvrđen na više berberskih jezika. Prema lokalnoj legendi, do perioda oko 900. godine, područje današnjeg grada Orana još uvijek su naseljavali lavovi. Legenda kaže da su dva lava ubijena u planini blizu grada, koja je otada poznata kao Planina lavova. Dvije ogromne statue lava nalaze se danas na ulazu u gradsku vijećnicu i simbolizuju grad Oran.
Historija
Grad su 903. osnovali maurski trgovci iz Andaluzije. Pokorili su ga Kastiljanci 1509. pod vodstvom kardinala Francisca Jiméneza de Cisnerosa. Pod vlašću Kastilje Oran je ostao do 1708. kada su ga osvojili Osmanlije. Ubrzo nakon toga, prelazio je ponovo u španski a potom i u osmanlijski posjed. Od 1830. godine grad je bio u posjedu Francuza. Za vrijeme 2. svjetskog rata Oran se nalazio pod kontrolom višijevske Francuske. Saveznici su ga oslobodili krajem 1942. kada je bio jedno od glavnih mjesta iskrcavanja u Operaciji Baklja.
Francuska vlast nad gradom je potrajala do Alžirskog rata za nezavisnost koji je završio 1962. povlačenjem francuske vojske i velikog broj kolonista. Do alžirskog rata za nezavisnost, Oran je bio jedan od sjevernoafričkih gradova s najvećom evropskom populacijom.
Stari Grad
Bosna i Hercegovina
Hrvatska:
Makedonija:
Slovenija:
Srbija:
Timothy Leary
Timothy Leary (Timoti Liri) je bio poznati psiholog, filozof i jedan od glavnih aktera hippie i New Age pokreta. Rođen je u Massachusettsu 22. oktobra 1920. godine. Potiče iz katoličke porodice, što predstavlja dijametralno suprotan religijski pogled od onog koji će zagovarati od svoje mladosti pa do kraja života. Magistrirao je iz oblasti utvrđivanja strukture intelekta, a doktorirao odbranivši tezu iz psihologije ličnosti/socijalne psihologije. Naime, njegov kružni (circumplex) model interpersonalnih relacija bio je polazište za neposredne, kasnije, pa i savremene, složenije koncepcije u ovoj oblasti. Leary je smatrao da su za opis ličnosti ključne dimenzije dominacija-submisija (pokoravanje) i ljubav-mržnja, koje su međusobno ortogonalne (nezavisne). Ličnost svake osobe može biti predstavljena tačkom u krugu koji sijeku ove dvije prave (dimenzije). Tako su ekstraverti (otvorene, društvene osobe) pozicionirane između dominacije i ljubavi, a hostilne osobe (neprijateljski nastrojene i neugodne u društvu) smještene u kvadrantu oivičenom pozitivnim polom prve dimenzije (dominacija) i negativnom polom druge dimenzije (mržnja).
Međutim, Timothy je široj javnosti a, pogotovo alternativnoj kulturi, poznat kao inspirator i podstrekivač na uzimanje halucinogenih droga (u prvom redu LSD-a). Kako je jedno vrijeme svoja istraživanja obavljao na poznatom američkom univerzitetu Harvard, a ona su se izmakla kontroli, samouvjereno je zaključio kako je LSD puno važniji nego Harvard. Jednom prilikom je rekao da u budućnosti ljude neće pitati koju knjigu čitaju, već koju supstancu koriste. Javnost (pogotovo mlade, koji su bili njegova ciljna grupa) je p(r)ozivao na razmišljanje 'svojom glavom' i preispitivanje autoriteta. 'Think for yourself, question authority', često je običavao govoriti. Njegova druga, možda još raširenija krilatica, glasi: 'Turn on, tune in, drop out.'
Kao podrška za predizbornu kampanju, John Lennon mu je napravio pjesmu: 'All we are saying is give peace a chance.' Na samom snimku, pored Yoko Ono i ostalih aktera, pojavljuju se Timothy i njegova mnogo godina mlađa nova djevojka koji pasionirano pjevaju tek komponovanu melodiju, koja poziva na prekid Vijetnamskog rata, te na međusobnu ljubav, poštovanje i toleranciju.
Autor je sljedećih pojmova (neologizama): egzopsihologija (eng. exopsychology), sajberdelično (eng. cyberdelic), neuropolitika (eng. neuropolitics).
Postavio je sedam suštinskih duhovnih pitanja:
1) Kakva je to energija koja stoji u osnovi svemira?
2) Šta je to život? Kako on ustvari počinje? Kako se razvija?
3) Ko je čovjek? Od kakvih struktura se sastoji i koje funkcije obuhvata?
4) Na koji način čovjek opaža, doživljava, saznaje?
5) Ko sam ja (tzv. ego-pitanje)?
6) Kako se trebam osjećati u vezi sa životom?
7) Kako da se oslobodim toga (tj. raščistim sa životom koji mi je nametnut, te počnem vlastiti kreativni proces)?
Timmy Leary je pokušao osmisliti tok vlastitog umiranja. Smatrao je da je to vrhunac odupiranja društvenim normama i ultimativni test antikonformizma i kreativnosti. S obzirom da je saznao da boluje od kancera prostate, potrudio se da preostalo vrijeme života provede veseleći se i uživajući (tj. na hedonistički način). Umire 31. maja 1996. Njegov pepeo poslan je raketom u svemir.
Dračevo (Čapljina)
Dračevo je naseljeno mjesto u gradu Čapljini, Bosna i Hercegovina.
Babac (čvor)
Hrvatska:
Polhov Gradec
mini|280px|Polhov Gradec, kalvarija Polhov Gradec je naseljeno mjesto u sastavu općine Dobrova–Polhov Gradec, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Polhov Gradec je imao 617 stanovnika.
.vc
.vc je najviši Internet domen za Sveti Vincent i Grenadine. Ministarstvo za telekomunikacije, nauku, tehnologiju i industriju je zaduženo za ovu domenu.
1775.
Godina 1775 (MDCCLXXV) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju po gregorijanskom kalendaru ili redovna godina koja počinje u četvrtak po julijanskom kalendaru.
IC 417
IC 417 je emisijska maglina i otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Kočijaš. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 25. septembra 1892. godine.
Sama si, a još te volim / D. i E.
Sama si, a još te volim / D. i E. treća je singl ploča sarajevskog kantautora Mahira Paloša. Objavili su ga 1974. u zajedničkoj produkciji Radiotelevizija Sarajevo i nekadašnja izdavačka kuċa Jugoton iz Zagreba. Na A-strani singl ploče je pjesma "Sama si, a još te volim" čija je prva javna izvedba bila iste godine na festivalu Vaš šlager sezone. Muziku, tekst i aranžman napisao je Đorđe Novković. Pjevanje Mahira Paloša pratio je Revijski orkestar Radiotelevizije Sarajevo pod dirigentskom palicom Esada Arnautalića. Ova ljubavna pjesma započinje melodijskim uvodom na klaviru uz pratnju violina za kojima slijedi kvalitetno pjevanje Mahira Paloša uz lirsko sviranje oboe. Prvi stih se ponavlja, pri čemu se Paloševom pjevanju pridružuju bubnjevi, dok melodijsku pratnju od oboe preuzima violina. Ovo nas uvodi u vrhunac pjesme u refrenu uz snažno Paloševo pjevanje kao i pjevanje pratećih pjevača za kojima slijedi solo na trubi i violinama. Na B-strani singl ploče je pjesma pod nazivom "D. i E." za koju je muziku i tekst napisao Džemal Salković, a aranžman Julio Marić, koji je ujedno dirigirao Revijskim orkestrom Radiotelevizije Sarajevo. Ova ljubavna pjesma je po ritmu i sjetnom muzičkom ugođaju slična naslovnoj pjesmi. Prva njena javna izvedba bila je na Festivalu Opatija 1974. Obje pjesme komponirane su u stilu šlagera pogodnom za izvedbe na festivalima ove vrste muzike. Ova singl ploča na kojoj je Mahir Paloš dao kvalitetne pjevačke izvedbe predstavlja nastavak serije dobrih pjesama u njegovoj dotadašnjoj karijeri i jedan je od mnogobrojnih značajnih događaja na sarajevskoj muzičkoj sceni iz prve polovine 1970-ih. Dizajn i fotografiju za omot uradio je Dragan S. Stefanović, a producent je bio Milan Stupar.
NGC 2191
NGC 2191 (također poznat kao ESO 160-14 i PGC 18464) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 207 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kobilica. Najveći prečnik je 1,70 (103 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. januara 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Cven
Cven je naseljeno mjesto u sastavu općine Ljutomer, regija Pomurska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ljutomer.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Cven je imao 614 stanovnika.
Napomena: ''U 1985. povećano za dijelove naselja Krapje i Mota.''
.vn
.vn je najviši Internet domen za Vijetnam. Ministarstvo za poštu i telekomunikacije je zaduženo za ovu domenu.
Džamija Ić-Hisar
mini|desno|Harmanska džamija u Bihaću
Džamija Ić-Hisar ili Harmanska džamija je islamska bogomolja koja se nalazi u Bihaću.
Historija
Džamija je izgrađena 1797. godine. Obnavljana je 1967. i 2002. godine. Ić hisar u prijevodu sa turskog jezika znači "u zidinama", jer je džamija bila sastavni dio bihaćkih zidina prije nego je premještena na sadašnju lokaciju. Natpis na džamiji – ploči iznad ulaza je na arapskom jeziku, a pismo je obični nesh, Godine 1967. džamija je renovirana i umjesto drvenog izgrađena je betonska munara, a 2002. godine džamija je potpuno renovirana. U njenoj blizini nalazi se mezarje.
Babac (Sveti Filip i Jakov)
Babac je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Filip i Jakov, na ostrvu Babcu, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Biograd na Moru. Kao samostalno naseljeno mjesto, Babac postoji od popisa 2021. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Turanj.
Stanovništvo
Prema prvim preliminarnim podacima popisa stanovništva 2021. godine, Babac je imao 4 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Turanj.
Napomena: ''Na popisu 2021. nastalo izdvajanjem dijela iz naselja Turanj. Podaci od 1857. do 2011. sadržani su u naselju Turanj.''
.no
.no je najviši Internet domen za Norvešku. Kompanija UNINETT Norid A/S je zadužena za ovu domenu.
Vader
mini|Vader 2011. mini|Piotr Wiwczarek, 2015. mini|Marek Pająk, 2015. Vader je poljski death metal bend iz Olsztyna.
O bendu
Osnovan je 1983, te je nazvan prema liku Dartha Vadera iz Ratova zvijezda. Smatra ih se jednim od prvih poljskih death metal bendova. Često je puta mijenjana postava, te je kao jedini stalni član od osnivanja ostao pjevač i gitarista Piotr Wiwczarek. Prvi, od osam snimljenih studijskih albuma, The Ultimate Incantation objavili su 1993, a zasada posljednji Necropolis u augustu 2009. Tekstovi njihovih pjesama često su inspirisani pričama H. P. Lovecrafta.
Santorio Santorio
Santorio Santorio (Kopar, 29. mart 1561. - Venecija, 7. maj 1636.), liječnik, izumitelj termometra
Promoviran je za doktora medicine u Padovi 1582. godine. U razdoblju 1587.-1599. boravio je u Hrvatskoj, vjerovatno neko vrijeme u Karlovcu i sigurno u Hrvatskom primorju, gdje je kao liječnik bio u službi nekog velikaša, vjerovatno grofa Zrinskog. U Hrvatskoj je konstruirao prvi anemometar i poseban uređaj za mjerenje jačine vodene struje. Proslavio se djelom "De medicina statica". Uveo je u medicinsku praksu redovitu upotrebu vage. Dok je bio profesor u Padovi, stavio je mjernu skalu na Galijelejev termoskop, u kojemu je temperatura mijenjala visinu stupca zraka i to je bio prvi termometar, kojim se služio za meteorološka mjerenja. Izumio je i poseban higrometar, pulsilogij (spravu za mjerenje frekvencije bila), kateter za ekstrakciju mokraćnih kamenaca.
Pariski sporazum (1898)
Ugovor je stupio na snagu 11. aprila 1899, kada su razmijenjeni dokumenti o ratifikaciji. Bio je to prvi sporazum o kojem su dvije vlade sklopile pregovore od Adams-Onijevog sporazuma iz 1819.
Pariski sporazum označio je kraj Španskog Carstva, osim nekih malih posjeda, te je imao veliki kulturni uticaj u Španiji poznat kao "Generacija '98" i označio početak statusa Sjedinjenih Država kao svjetske sile. U SAD-u su se mnoge pristalice rata protivile sporazumu, koji je postao jedno od glavnih pitanja na izborima 1900. kada mu se suprotstavio demokrata William Jennings Bryan, koji se protivio imperijalizmu. Republikanski predsjednik William McKinley podržao je sporazum i ponovo je izabran.
Pozadina
Špansko-američki rat počeo je 25. aprila 1898. zbog niza sporova između dvije zemlje, a završio se 10. decembra 1898. potpisivanjem Pariskog sporazuma koji je rezultirao gubitkom kontrole Španije nad ostacima svog prekomorskog carstva. Nakon što je veći dio kopnene Latinske Amerike stekao nezavisnost, Kuba se okušala u revoluciji 1868-1878, i ponovo 1890-ih, predvođena José Martí. Martí se vratio na Kubu i prvo sudjelovao u borbama protiv španske vlade, ali je ubijen 19. maja 1895. Filipini su se u to vrijeme također opirali španskoj kolonijalnoj vlasti. 26. augusta 1896. objavljen je prvi poziv na ustanak, koji je predvodio Andrés Bonifacio, kojeg je naslijedio Emilio Aguinaldo y Famy, nakon što je uhapsio svog prethodnika. Bonifacio je pogubljen 10. maja 1897. Aguinaldo je tada pregovarao o Biak-na-Bato sporazumu sa Špancima te je prognan u Hong Kong zajedno sa ostalim revolucionarnim vođama.
Špansko-američki rat koji je uslijedio imao je ogromnu podršku javnosti u Sjedinjenim Državama zbog popularnog žara prema podršci kubanskoj slobodi, kao i unapređenju američkih ekonomskih interesa u inostranstvu. SAD je posebno privukla industrija šećera u razvoju na Kubi. Američka vojska je čak falsifikovala izveštaje na Filipinima kako bi zadržala podršku javnosti za svoje učešće u ratu u inostranstvu. Sjedinjene Američke Države su se pozvale na principe doktrine Manifestna sudbina ekspanzionizma kako bi opravdale svoje učešće u ratu, proglašavajući da je sudbina Amerike i njena dužnost da preuzme kontrolu nad ovim prekomorskim državama.
Dana 16. septembra, predsjednik William McKinley izdao je tajne pismene upute svojim izaslanicima dok se špansko-američki rat bližio kraju:
Protokolom potpisanim u Washingtonu 12. augusta 1898. dogovoreno je da će Sjedinjene Države i Španija imenovati ne više od pet komesara za mir i da se tako imenovani komesari sastanu u Parizu najkasnije do 1. oktobra 1898. i nastave sa pregovorima i zaključivanjem sporazuma o miru, koji treba da podliježe ratifikaciji prema odgovarajućim ustavnim oblicima dvije zemlje.
U svrhu sprovođenja ove odredbe, imenovao sam vas za komesare na strani Sjedinjenih Država da se sastajete i savjetujete sa komesarima Španije.
Kao suštinsku preliminarnu pretpostavku sporazuma o imenovanju komesara za mir, ova vlada je od Španije zahtjevala bezuslovni ustupak slijedećih preciznih zahtjeva:
Španija je pristala na ove zahtjeve, a njihov ustupak je, kao što ćete primijetiti, svečano upisan u protokol od 12. augusta...
Moja je želja da se tokom pregovora koji su povjereni Komisiji, svrha i duh s kojima su Sjedinjene Države prihvatile neželjenu nužnost rata budu stalno u vidu. Naoružavali smo se samo u poslušnosti prema diktatu čovječnosti i u ispunjavanju visokih javnih i moralnih obaveza. Nismo imali plan uvećanja i ambicije osvajanja. Dugim tokom ponovljenih reprezentacija koje su prethodile i koje su imale za cilj da otklone borbu, iu konačnoj arbitraži sile, ova zemlja je bila vođena isključivo svrhom otklanjanja teških nepravdi i otklanjanja dugo postojećih uslova koji su remetili njen spokoj, što je šokiralo moralni osjećaj čovječanstva i koji se više nije mogao podnijeti.
Moja je iskrena želja da Sjedinjene Države u sklapanju mira slijede isto visoko pravilo ponašanja koje ih je vodilo u suočavanju s ratom. Trebalo bi da bude skrupulozan i velikodušan u zaključnoj nagodbi kao što je bio pravedan i human u svom prvobitnom djelovanju. Sjaj i moralna snaga koja se vezuje za cilj koji se pouzdano može osloniti na obzirnu prosudbu svijeta ne bi ni pod kakvom iluzijom časa trebali biti zatamnjeni skrivenim naumima koji bi nas mogli navesti na pretjerane zahtjeve ili na avanturistički odlazak na neiskušane staze. Vjeruje se da će istinska slava i trajni interesi zemlje sigurno biti u službi ako se nesebična dužnost koja je savjesno prihvaćena i časno postignut signalni trijumf bude krunisan takvim primjerom umjerenosti, suzdržanosti i razuma u pobjedi kao najboljim postupcima sa tradicijom i karakterom naše prosvećene Republike.
Naš cilj u prilagođavanju mira treba da bude usmjeren na trajne rezultate i na postizanje opšteg dobra pod zahtjevima civilizacije, a ne na ambiciozne planove. Uslovi protokola su uokvireni na osnovu ovog razmatranja. Napuštanje zapadne hemisfere od strane Španije bio je imperativ. Predstavljajući taj zahtjev, ispunili smo samo univerzalno priznatu dužnost. Ne uključuje nevelikodušno pozivanje na našeg nedavnog neprijatelja, već jednostavno priznanje jasnog učenja historije, da kažemo da nije u skladu sa garancijom trajnog mira na našoj teritoriji i u njenoj blizini da španska zastava ostane s ove strane mora. Ova lekcija o događajima i razumu nije ostavila nikakvu alternativu za Kubu, Portoriko i druga ostrva koja pripadaju Španiji na ovoj hemisferi.
Dretelj
Dretelj je naseljeno mjesto u gradu Čapljini, Bosna i Hercegovina.
Pariski sporazum (1898)
Pozadina
Filipini stoje na drugačijim osnovama. Ipak, istina je, međutim, da bez ikakve originalne misli o potpunom ili čak djelomičnom sticanju, prisustvo i uspjeh našeg oružja u Manili nameće nam obaveze koje ne možemo zanemariti. Tok događaja vlada i prevladava ljudsko djelovanje. Priznajući bezrezervno svrhu koja je potaknula sve naše napore i dalje brižljivi da je se pridržavamo, ne možemo biti nesvjesni da nam je, bez ikakve želje ili plana s naše strane, rat donio nove dužnosti i odgovornosti koje moramo ispuniti i izvršavati kao postajemo velika nacija na čijem je rastu i karijeri od početka vladar naroda jasno upisao vrhovnu komandu i zalog civilizacije.
Uzgred, naše prisustvo na Filipinima je komercijalna prilika na koju američka državnost ne može biti ravnodušna. Pravedno je koristiti sva legitimna sredstva za proširenje američke trgovine; ali mi ne tražimo prednosti na Orijentu koje nisu zajedničke svima. Tražeći samo otvorena vrata za sebe, spremni smo da otvorimo vrata drugima. Komercijalna prilika koja je prirodno i neizbežno povezana sa ovim novim otvaranjem zavisi manje od velikog teritorijalnog posjeda nego od odgovarajuće komercijalne osnove i od širokih i jednakih privilegija...
S obzirom na navedeno, Sjedinjene Države ne mogu prihvatiti manje od cesije sa punim pravom i suverenitetom ostrva Luzon. Poželjno je, međutim, da Sjedinjene Države steknu pravo ulaska za plovila i robu koja pripada građanima Sjedinjenih Država u one luke Filipina koje nisu ustupljene Sjedinjenim Državama pod jednakim uslovima koji vrijede za španske brodove i robu, kako u vezi sa lučkim i carinskim taksama i stopama trgovine, zajedno sa drugim pravima zaštite i trgovine koja se daju građanima jedne zemlje na teritoriji druge. Stoga vam se nalaže da zahtijevate takav ustupak, slažući se sa svoje strane da će Španija imati slična prava kao i na svoje podanike i plovila u lukama bilo koje teritorije na Filipinima koja je ustupljena Sjedinjenim Državama.
Pregovori
Član V. mirovnog sporazuma između Sjedinjenih Država i Španije od 12. augusta 1898. glasio je:
"Sjedinjene Države i Španija će imenovati ne više od pet komesara za mir, a tako imenovani komesari će se sastati u Parizu najkasnije 1. oktobra 1898. i nastaviti sa pregovorima i zaključivanjem mirovnog sporazuma, koji podliježe ratifikaciji u skladu sa odgovarajućim ustavnim oblicima dvije zemlje."
Sastav američke komisije bio je pomalo neobičan po tome što su tri njena člana bila senatori, što je značilo, kako su mnoge novine isticale, da će kasnije glasati o ratifikaciji vlastitih pregovora. Članovi američke delegacije su bili:
Španska komisija uključivala je slijedeće španske diplomate:
Američka delegacija, na čelu sa bivšim državnim sekretarom Williamom R. Dayom, koji je napustio svoju poziciju američkog državnog sekretara da bi bio na čelu komisije, stigla je u Pariz 26. septembra 1898. Pregovori su vođeni u Ministarstvu vanjskih poslova. Španci su na prvoj sjednici, 1. oktobra, zahtjevali da se prije početka pregovora španskim vlastima vrati grad Manila, koji su Amerikanci zauzeli nekoliko sati nakon potpisivanja mirovnog protokola u Vašingtonu. Amerikanci su odbili da razmotre tu ideju i, za sada, na zahtjevu se nije dalje insistiralo.
Felipeu Agoncillu, filipinskom advokatu koji je zastupao Prvu filipinsku Republiku, odbijeno je učešće u pregovorima.
Gotovo mjesec dana pregovori su se vrtjeli oko Kube. Tellerov amandman na objavu rata učinio je nepraktičnim za Sjedinjene Države da aneksiraju ostrvo kao što su to učinili s Portorikom, Guamom i Filipinima. U početku je Španija odbila da prihvati kubanski državni dug od četiristo miliona dolara, ali na kraju nije imala izbora. Dogovoreno je da Kuba dobije nezavisnost i da kubanski dug preuzme Španija. Također je dogovoreno da će Španija ustupiti Guam i Portoriko Sjedinjenim Državama.
Pregovarači su se zatim okrenuli pitanju Filipina. Španski pregovarači su bili odlučni da zadrže sve što mogu i nadali su se da će ustupiti samo Mindanao i možda ostrva Sulu. Sa američke strane, predsjedavajući Day je jednom preporučio akviziciju samo pomorske baze u Manili, kao "veznog mjesta." Drugi su preporučili zadržavanje samo ostrva Luzon. Međutim, u razgovorima sa svojim savjetnicima, komisija je zaključila da bi Španija, ako zadrži dio Filipina, vjerovatno ga prodala nekoj drugoj evropskoj sili, što bi vjerovatno bilo problematično za Ameriku. Američka komisija je 25. novembra poslala McKinleyju eksplicitne upute. Njihova depeša prelazila je jednu od McKinleyja rekavši da mu ta dužnost ne ostavlja drugog izbora osim da zahtijeva cijeli arhipelag. Sljedećeg jutra stigla je još jedna depeša od McKinleya: prihvatiti samo Luzon, ostavljajući ostatak ostrva pod španskom vlašću, ili biti predmet buduće rasprave, ne može se opravdati političkim, komercijalnim ili humanitarnim osnovama. Predat mora biti cijeli arhipelag ili ništa. Ovo drugo je u potpunosti nedopustivo, pa se prvo mora zahtijevati.
Španska delegacija formalno je prihvatila američki zahtjev 4. novembra, a španski premijer Praxedes Mateo Sagasta podržao je komisiju. Uz rastući rizik od kolapsa pregovora, čulo se mrmljanje o nastavku rata. Međutim, američki izbori 8. novembra smanjili su McKinleyevu republikansku većinu u Kongresu manje nego što se očekivalo. Američka delegacija se stoga ohrabrila i Frye je otkrio plan da Španiji ponudi deset ili dvadeset miliona dolara za ostrva.
Nakon diskusije, američka delegacija je 21. novembra ponudila dvadeset miliona dolara (što je jednako 651.440.000 dolara danas), što je jedna desetina procjene koja je izvršena interno u oktobru, i zatražila odgovor u roku od dva dana.[23] Montero Ríos je ljutito rekao da može odmah odgovoriti, ali američka delegacija je već otišla od konferencijskog stola. Kada su se dvije strane ponovo srele, kraljica-regent Marija Kristina je telegramom poslala svoj pristanak. Montero Ríos je potom pročitao svoj službeni odgovor:
Vlada Njenog Veličanstva, potaknuta uzvišenim razlozima patriotizma i humanosti, neće preuzeti odgovornost da ponovo nanese Španiji sve strahote rata. Kako bi ih izbjegla, ona se pomiruje s bolnim zadatkom podvrgavanja zakonu pobjednika, koliko god on bio strog, a kako Španiji nedostaju materijalna sredstva da odbrani prava za koja vjeruje da su njena, ona prihvata jedini uslov koje joj Sjedinjene Države nude za sklapanje mirovnog sporazuma.
Rad na konačnom nacrtu sporazuma počeo je 30. novembra. Potpisan je 10. decembra 1898. Sljedeći korak je bila ratifikacija. U Madridu, Cortes Generales, špansko zakonodavno tijelo, ga je odbacilo, ali ga je Maria Christina potpisala pošto je na to bila ovlaštena klauzulom u španskom ustavu.
Ratifikacija SAD-a
U Senatu su postojale četiri glavne škole mišljenja o američkom imperijalizmu koje su uticale na debatu o ratifikaciji ugovora. Republikanci su generalno podržavali sporazum, ali oni koji su se protivili ili su imali za cilj da odbace sporazum ili isključe odredbu koja je predviđala preuzimanje Filipina. Većina demokrata je također bila za proširenje, posebno na jugu. Manjina demokrata je bila za sporazum na osnovu okončanja rata i davanja nezavisnosti Kubi i Filipinima. Tokom debate o ratifikaciji u Senatu, senatori George Frisbie Hoar i George Graham Vest bili su otvoreni protivnici. Hoar je izjavio:
Ovaj Ugovor će nas učiniti vulgarnim, uobičajenim carstvom, rasom koja kontroliše podanike i vazalne državea, u kojima jedna klasa mora zauvijek vladati, a druge klase se moraju zauvijek pokoravati.
Neki antiekspanzionisti su izjavljivali da je sporazum obavezao Sjedinjene Države na kurs carstva i da je prekršio najosnovnija načela ustava. Tvrdili su da ni Kongres ni predsjednik nemaju pravo da donose zakone koji su regulisali kolonijalne narode koje nisu predstavljali zakonodavci.
Neki ekspanzionisti Senata podržali su sporazum i učvrstili takve stavove tvrdeći:
Pretpostavimo da odbacimo Ugovor. Nastavljamo ratno stanje. Odbacujemo predsjednika. Mi smo označeni kao narod nesposoban da se svrsta u jednu od najvećih svjetskih sila! — Senator Henry Cabot Lodge
Proviđenje je dalo Sjedinjenim Državama dužnost širenja kršćanske civilizacije. Dolazimo kao anđeli službenici, a ne despoti.
— Senator Knute Nelson
Ekspanzionisti su rekli da se Ustav odnosi samo na građane, ideju koju je kasnije podržao i Vrhovni sud u izolovanim slučajevima.
Kako se debata u Senatu nastavila, Andrew Carnegie i bivši predsjednik Grover Cleveland podnijeli su peticiju Senatu da odbije sporazum. Obojica su se odlučno protivili takvoj imperijalističkoj politici i učestvovali u američkoj antiimperijalističkoj ligi, zajedno sa drugim istaknutim članovima kao što su Mark Twain i Samuel Gompers.
Odredbe sporazuma
Pariski sporazum je omogućio nezavisnost Kube od Španije, ali je Kongres SAD osigurao indirektnu kontrolu SAD-a Plattovim amandmanom i Tellerovim amandmanom. Španija se odrekla svih prava na suverenitet i vlasništvo nad Kubom. Po odlasku Španije, Kubu su trebale okupirati Sjedinjene Države, koje će svojom okupacijom preuzeti i ispuniti sve obaveze međunarodnog prava.
Sporazum je također precizirao da će Španija Sjedinjenim Državama ustupiti Portoriko i druga ostrva pod španskim suverenitetom u Zapadnoj Indiji, kao i ostrvo Guam na Marijanskim ostrvima.
Precizirano je da će Španija ustupiti Filipinska ostrva, uključujući ostrva unutar određene linije, Sjedinjenim Državama u zamjenu za dvadeset miliona dolara.
Specifičnosti ustupanja Filipina razjašnjene su 7. novembra 1900. godine, kada su Španija i Sjedinjene Države potpisale Vašingtonski sporazum. Time je pojašnjeno da su teritorije koje je Španija prepustila Sjedinjenim Državama uključivale sva ostrva koja pripadaju filipinskom arhipelagu, ali koja leže izvan linija opisanih u Pariskom ugovoru. Taj je sporazum eksplicitno naveo ostrva Cagayan Sulu i Sibutu i njihove zavisnosti kao među napuštenim teritorijama. Granica između Filipina i Sjevernog Bornea dodatno je pojašnjena Konvencijom između Sjedinjenih Država i Velike Britanije (1930).
Pitanje muslimanskih sultanata
Glavni problem koji je doveo do pobune Moroa i produžavanja filipinsko-američkog rata dugo nakon 1902. (kada su Sjedinjene Države proglasile da je rat protiv katoličkih Filipinaca na sjeveru Filipina gotov) bio je taj što su tri suverene nezavisne države poznate kao sultanati u današnjim južnim Filipinima su također date Sjedinjenim Državama iako Španija nije imala suverenitet nad njima.
Bili su to Sultanat Maguindanao, Sultanat Sulu i Konfederacija sultanata u Lanau. Svi tekstovi španskih i engleskih kopija ugovora i sporazuma sa ovim Moro sultanatima tvrdili su da je suverenitet predat Španskom Carstvu i Sjedinjenim Državama, ali kopija tekstova na lokalnom jeziku uvijek je naglašavala suverenitet i nezavisnost sultanata i zapravo je uključivala odredbe o haraču (slično britanskom zakupu Hong Konga od dinastije Qing) koje su Španci i Amerikanci plaćali vladarima za šačicu obalnih ispostava s laganom garnizonom u sultanatima.
Sizerenstvo, a ne suverenitet, bio je odnos između Španije i ova tri sultanata, što implicira da Špansko Carstvo nema pravo da uključi Mindanao i arhipelag Sulu u Pariski sporazum. Sjedinjene Države su potvrdile tokom pregovora o sporazumu Kiram-Bates da Španija nikada nije imala suverenitet. Sjedinjene Države su vodile duge brutalne ratove protiv Moroa u sultanatima od 1899. do 1913. godine. Pripojile su Sultanat Maguindanao i Konfederaciju sultanata u Lanau 1905. nakon bitke na rijeci Malalag, a zatim pripojile Sultanat od Sulua 1905. godine.nakon bitke kod Bud Bagsaka.
U SAD-u
Pobjeda u špansko-američkom ratu pretvorila je Sjedinjene Države u svjetsku silu jer je osvajanjem teritorija Guama, Portorika i Filipina proširila ekonomsku dominaciju na Pacifiku. Njegov rast je nastavio da utiče na spoljnu i ekonomsku politiku SAD sve do slijedećeg vijeka. Značajna uloga McKinleyja u unapređenju ratifikacije sporazuma transformisala je predsjedničku kancelariju iz slabije pozicije u prototip jačeg predsjedništva koje je vidljivije.
.np
.np je najviši Internet domen za Nepal. Kompanija Mercantile Communications Pvt. Ltd. je zadužena za ovu domenu.
Pariski sporazum (1898)
Na novim teritorijama
Američka vojna okupacija je nastavila da ima dalje uticaje u inostranstvu. Na Filipinima su pobune protiv američkog angažmana, pokrenute 4. februara 1899, brzo nadmašile borbe koje su upravo okončane protiv Španaca. Kao što je jedan filipinski pisac primjetio 1899. godine:
Arumunski jezik
Arumunski jezik (,, , ili ), također poznat kao makedonsko-rumunski ili vlaški, istočnoromanski je jezik, sličan megleno-rumunskom, istrorumunskom i rumunskom, koji se govori u jugoistočnoj Evropi. Njegovi govornici se zovu Aromuni ili Vlasi (širi pojam i egzonim u širokoj upotrebi za definisanje romanskih zajednica na Balkan u). Neki naučnici, uglavnom rumunski, smatraju arumunski dijalektom rumunskog.
Pariski sporazum (1898)
Na novim teritorijama
"Evo jedinstvenog spektakla – Filipinci se bore za slobodu, a američki narod se bori da im da slobodu."
Arumunski jezik
Arumunski dijeli mnoge karakteristike sa modernim rumunskim, uključujući sličnu morfologiju i sintaksu, kao i veliki zajednički vokabular naslijeđen iz latinskog. Važan izvor razlika između rumunskog i arumunskog su adstratumski jezici (spoljni uticaji); dok je rumunski u većoj mjeri bio pod utjecajem slavenskih jezika, arumunski je bio pod većim utjecajem grčkog, s kojim je bio u bliskom kontaktu kroz svoju historiju.
Geografska distribucija
Arumunski je porijeklom iz Albanije, Bugarske, Grčke, Sjeverne Makedonije, Rumunije i Srbije. U 2018. godini procijenjeno je da arumunski ima 210.000 izvornih govornika, od čega 50.000 u Albaniji, 50.000 u Grčkoj, 50.000 u Rumuniji, 32.000 u Srbiji, 18.200 u Makedoniji i 9,888. Govornici arumunskog također postoje u dijaspori, a zabilježeno je da najmanje 53 govornika žive u Australiji u vrijeme australskog popisa 2021. godine.
Pariski sporazum (1898)
Na novim teritorijama
Prema američkoj službi nacionalnih parkova, "Špansko-američki rat i njegove posljedice odložili su nezavisnost Filipina sve do poslije Drugog svjetskog rata, ali su uspostavili odnos koji je podstakao značajno filipinsko stanovništvo unutar granica SAD-a."
Arumunski jezik
Službeni status
Arumunski jezik ima stepen zvaničnog priznanja u Severnoj Makedoniji, gde se predaje kao predmet u nekim osnovnim školama. U Sjevernoj Makedoniji, govornici arumunskog također imaju pravo da koriste jezik u sudskim postupcima. Od 2006. godine arumunski ima status drugog službenog opštinskog jezika u gradu Kruševu, jedinom mestu u svetu gde arumunski ima bilo kakav službeni status osim opšteg državnog priznanja.
Pariski sporazum (1898)
Na novim teritorijama
Na Kubi je Plattov amandman dozvolio Sjedinjenim Državama da nastave svoju okupaciju bez aneksije uprkos obećanjima koja su data tokom rata i pregovora o kubanskoj slobodi. Kako bi zadržala kontrolu, američka vlada je zastupala ideju da je kubanski narod nespreman za samoupravu. Kao što je senator Stephen Elkins primjetio:
Arumunski jezik
Službeni status
Osim u Sjevernoj Makedoniji, Arumuni su i u Albaniji priznati kao nacionalna manjina.
Pariski sporazum (1898)
Na novim teritorijama
"Kada Kuba postane dio Američke Unije i kada se Istmijski kanal završi, što je sada zagarantovano, Portoriko, Kuba, Havaji i Filipini će biti ispostave velike Republike, čuvajući američke interese na putu svjetske trgovine u svom trijumfalnom maršu širom svijeta. Naši će ljudi uskoro vidjeti i osjetiti da su ovi ostrvski posjedi koji pripadaju Sjedinjenim Državama prirodni i logični, a u velikoj mjeri koju trebamo igrati u svjetskim stvarima ne samo da bismo ih se odrekli nego se zapitali kako bi naša prirodna sudbina mogli funkcionisati bez njih. Sjajni lanac ostrvskih posjeda, koji seže do pola svijeta, ne bi bio potpun bez Kube, dragulja Antila."
Arumunski jezik
Historija
Grčki utjecaji su mnogo jači u arumunskom nego u drugim istočnoromanskim jezicima, posebno zato što je arumunski koristio grčke riječi za skovanje novih riječi (neologizme), posebno unutar Grčke, dok je rumunski većinu svojih neologizama zasnovao na francuskom. Međutim, postoji i sve veća tendencija da ljudi koji govore arumunski izvan Grčke posuđuju pojmove iz rumunskog, zbog zajedničkog pisma i kontakta s rumunskim putem interneta, gdje je materijal na rumunskom jeziku mnogo dostupniji nego na arumunskom.
Pariski sporazum (1898)
U Španiji (Generacija '98)
Generaciju '98 činili su oni španski pisci koji su bili duboko pogođeni događajima i posvećeni kulturnoj i estetskoj obnovi. Povezivali su se sa modernizmom. Izraz se odnosi na moralnu, političku i društvenu krizu u Španiji izazvanu ponižavajućim gubitkom svjetske imperije. Intelektualci su poznati po svojoj kritici španjolskih književnih i obrazovnih institucija, koje su smatrali natopljenim konformizmom, neznanjem i nedostatkom svakog istinskog duha. Njihova kritika bila je u velikoj mjeri povezana sa nesklonošću grupe prema Pokretu obnove koji se javljao u španskoj vladi.
Arumunski jezik
Historija
Dolaskom Turaka na Balkan, arumunski je dobio i neke turske riječi. Ipak, leksički sastav ostaje uglavnom romanski.
Neki od najranijih poznatih dokumenata na arumunskom su Arumunski misal i Codex Dimonie.
Dijalekti
Arumunski jezik nije homogena lingvistička cjelina. Njegove glavne varijante uključuju tipovi: Pindus, Gramoste, Faršerot, Olimpus i Moskopole.
Također ima nekoliko regionalnih varijanti, nazvanih po mjestima koja su bila dom značajnog stanovništva Aromuna (Vlaha); danas se nalazi u Albaniji, Sjevernoj Makedoniji i Grčkoj. Primjeri su Moskopole varijanta; varijanta Muzachiar iz Myzeqeja u centralnoj Albaniji; varijanta Bitolja; Pilister, Malovište, Gopeš, Gornja Beala; Gorna Belica kod Struge, Kruševo i varijanta istočno od rijeke Vardar u Sjevernoj Makedoniji.
Napori standardizacije
Arumunski jezik nije standardizovan. Međutim, bilo je određenih napora da se to učini. Značajni primjeri uključuju one Matilde Caragiu Marioțeanu, Tiberiusa Cunia i Iancu Ballamaci.
Fonologija
Arumunski pokazuje nekoliko razlika u odnosu na standardni rumunski u svojoj fonologiji, od kojih su neke vjerovatno posljedica uticaja grčkog ili albanskog. Ima spirante koji ne postoje u rumunskom, kao što su i koji su pod uticajem Grčke. Ostale razlike su glas, koji odgovara rumunskom , i glasovi: i , koji postoje samo u lokalnim varijantama u rumunskom. Arumunski se obično piše verzijom latiničnog pisma sa ortografijom koja liči i na albanski (u upotrebi digrafa kao što su dh, sh i th ) i na italijanski (u upotrebi c i g ), zajedno sa slovo ã, koje se koristi za glasove predstavljene u rumunskom sa ă i â/î. Može se pisati i modificiranim rumunskim pismom koje uključuje dva dodatna slova, ń i ľ, a rijetko i verzijom grčkog pisma.
Dicmo (čvor)
Hrvatska:
Glavni grad
300px|mini|desno|Pogled na [[Sarajevo, glavni grad Bosne i Hercegovine a ujedno i Federacije BiH i Kantona Sarajevo]] 300px|mini|desno|[[Tallinn, glavni grad Estonije]] Glavni grad države, regije ili neke druge administrativne jedinice je obično grad u kojem se nalazi sjedište vlade ili parlamenta. Međutim, postoje različiti kriteriji tako da glavni grad može biti:
Država može imati više od jednog službenog glavnog grada a glavni gradovi mnogih država su određeni zakonom ili Ustavom. Glavni grad ne mora biti sjedište vlade. Može se čak seliti ovisno o dobu godine. Na primjer, Južnoafrička Republika ima izvršni glavni grad (Pretoria), zakonodavni glavni grad (Cape Town) i sudski glavni grad (Bloemfontein). Do toga je došlo zbog kompromisa između različitih pokrajina koje su se ujedinile u Južnoafričku Republiku 1910. godine. 250px|mini|lijevo|Države u kojima glavni grad nije ujedno i najveći grad Uglavnom, glavni grad je najčešće i najveći grad iako to i nije striktno pravilo jer širom svijeta postoje države koje ne zadovoljavaju taj kriterij (SAD, Kina, Brazil, Australija itd). Osim toga, glavni grad je u najčešćem slučaju najveći privredni, kulturni ili obrazovni centar administrativne jedinice ili države kojoj pripada.
Planirani glavni gradovi
Vlade pojedinih država su tokom historije planirale i izgradile nove glavne gradove za sjedište vlade ili pojedinih vladinih institucija. Takvi gradovi su navedeni ispod:
Urugvaj
Urugvaj, ili zvanično Istočna Republika Urugvaj, odnosno Republika istočno od Urugvaj rijeke je država koja se nalazi u jugoistočnom dijelu Južne Amerike. Na sjeveru graniči sa Brazilom, na zapadu sa rijekom Urugvaj, morskim rukavcem Río de la Plata (Rijeka srebra) i Argentinom na jugozapadu, te sa Atlantskim okeanom na jugoistoku.
Prema procjeni u Urugvaju živi 3,42 miliona stanovnika od čega oko 1,8 miliona u metropolitanskom području njenog glavnog i najvećeg grada Montevidea. Sa površinom od 176.000 km2 Urugvaj je druga najmanja nezavisna država Južne Amerike, veća jedino od Surinama, a također je politički i ekonomski najstabilnija.
Historija
Stanovnike Urugvaja prije evropske kolonizacije su činila različita plemena lovaca, od kojih je najpoznatije bilo pleme Charrua indijanaca, koje je paragvajsko pleme Guarani indijanaca natjeralo na selidbu na jug. Ime Urugvaj dolazi iz Guarani jezika i ima mnoštvo različitih značenja, budući da je Guarana veoma aglutinativan jezik. Dva od mnoštva značenja su "rijeka Urusa" (Urus je vrsta ptice) i "rijeka šarolikih ili 'obojenih' činčila".
Španci su na teritoriju današnjeg Urugvaja došli 1516, ali je žestok otpor indijanaca, te nedostatak srebra i zlata, uslovio samo manje naseobine tokom 16. i 17. vijeka. U ovom periodu Urugvaj je bio predmet razmirice između Španaca i Portugalaca. 1603. Španci uvode stočarstvo, koje postaje izvor bogatstva u regionu. Prvu trajnu naseobinu na teritoriji današnjeg Urugvaja su osnovali Španci 1624. godine u Sorianu, na Rio Negro (Crna rijeka). Tokom 1661-71. Portugalci grade utvrdu u Colonia del Sacramento. Španska kolonizacija se povećava kako Španija pokušava da umanju portugalsko širenje prema granicama Brazila.