cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cistaceae
Uzgoj i upotreba
Cistaceae se navede kao jedna od 38 biljaka koje se koriste za pripremu Bachovih cvjetnih lijekpva, oblika alternativne medicine promovirana zbog utjecaja na zdravlje. Međutim, prema Cancer Research UK, "ne postoje naučni dokazi koji bi dokazali da lijekovi od cvjetova mogu kontrolirati, izliječiti ili spriječiti bilo koju vrstu bolesti, uključujući rak".
Sinonimni rodovi
Ova generička imena unutar Cistaceae definirana su u različitim publikacijama, ali njihovi članovi su sinonimizirani s osam prihvaćenih rodova u kasnijim istraživanjima.
Fosilni zapisi
†Cistinocarpum roemeri, srednji oligocenski makrofosil iz Njemačke opisan je kao predak sadašnjih Cistaceae. Fosilni polen roda Tuberaria nađen je u pliocenskim formacijama Njemačke.
Vodopadi Ilomske
mini|desno|150px|Mali i Veliki vodopad snimljeni uzvodno mini|desno|150px|"Veliki" vodopad, visina ≈40 m mini|desno|150px|lijevo|mini|Slap (buk) "Sinjac" se nalazi ispod zaseoka Nikodinovići ([[Petrovo polje (Bosna)|Petrovo polje), par stotina metara nizvodno od ušća Male Ilomske.]] mini|desno|150px|"Mali" vodopad Vodopadi Ilomske uključuju Veliki vodopad i Mali  vodopad, kojima se može pridružiti i nekoliko slapova u gornjem  i srednjem toku rijeke. Veliki i mali vodopad se u kanjonu na podvlašićkoj visoravni, udaljeni oko 2 km od ušća ove rijeke u Ugar, u uskom kanjonu između gotovo okomitih  Korićanskih stijena (lijevo) i sêla Márići i Đénići, tj. Márićâ i Imljanskih stijena (desno) u Kneževu u Bosni i Hercegovini. Oba vodopada se nalaze na nadmorskoj visini između 750 i 780 m, što je za oko 350 m niže u odnosu na okolnu imljansku i korićansku zaravan.
U nekim novijim izvorima, a osobito na društvenim mrežama ga imenuju kao "Skakavac" ili "veliki i mali slap", iako su ga mještani od davnina označavali kao Veliki i Mali vodopad na Ilomskoj.
Veliki vodopad je visok čak oko 40 m, a neupadljiv je sa okolnog (korićansko-imljanskog) platoa. U ovoj divljini vodopadi sve više privlače pažnju planinara, turista i ribolovaca, a okomita stijena sa koje rijeka pada pogodna je i za alpinističke poduhvate. Pored vodapada, u gornjem i srednjem toku Ilomske nalaze se i dva slapa: jedan ispod pitoke Manatovac, koji je preusmjeren za vodosnabdijevanje Skender Vakufa, dok je Sinjac (ispod zaseoka Nikodinovići, sela Petrovo polje) kupalište lokalne mladeži tokom ljeta.
Jože Plečnik
Jože Plečnik (23. januar 1872, Ljubljana - 7. januar 1957, Ljubljana), slovenski arhitekt.
Vodopadi Ilomske
Nekada atraktivno ušće Ilomske je devastirano izgradnjom "male hidroelektrane", koja je izrađena unatoč proglašenju kanjona Ilomske Zaštićenim prirodnim predjelom, sa registracijskim podacima:
Jože Plečnik
Biografija
Nakon prve neuspješne godine u nižoj gimnaziji, napustio je školovanje. Otac ga je potom uzeo u svoju stolarsku radionicu gdje je Jože Plečnik počeo polako graditi svoj zanat. Uz državnu stipendiju nastavio svoje obrazovanje u Državnoj obrtničkoj školi u Grazu. Izučio je zanat stolara i dizajnera namještaja.
Arhitekturom se počeo baviti nakon što je ostao zapanjen vidjevši nacrte Berlinske katedrale Otta Wagnera. Nadugo zatim se upisao na studij u Grazu, a potom u Beču u klasi gospodina Wagnera. Njegove rane projekte karakterišu racionalna organizacija i planiranje, tipični za Wagnerove dizajne stanova i infrastrukture i bogato dekorisane površine sa organskim motivima tipičnim za secesiju. Kao nagradu za izvrstno urađen diplomsko rad, dobio je Rimsku stipendiju, koja mu je omogoćila višemjesečno studijsko putovanje po Italiji i Franciji. Godine 1901. je otvorio samostalni arhitektni atelje. Od 1911. godine je bio profesor na Umjetničko-obrtnoj školi u Pragu, od 1920. na Tehničkom fakultetu u Ljubljani. 1938. godine je postao član Slovenske akademije znanosti i umjetnosti. Proglašen je za počastnog građanina Ljubljane, te je dobio odlikovanje Zasluge za narod, Prešernovu nagradu.
Plečnikova Crkva Svetog Duha (Beč, 1910 - 1913) je značajna zbog svog inovativnog korišćenja livenog (poured-in-place) betona kao strukture, a ujedno i spoljne površine. Najradikalnija je crkvena kripta, sa vitkim betonskim stubovima, i uglastim kapitolima i bazama.
Do uvođenja Eura, njegov lik se nalazio na SIT - u apoenu od 500 tolara, a na pozadini slika njegovog velikog djela Narodne i univerzitetne biblioteke u Ljubljani.
Aerodrom Zadar
mini|desno|Pogled iz zraka na aerodrom u Zadru Aerodrom Zadar (, IATA identifikacijski kod ZAD) jedan je od devet aerodroma u Hrvatskoj.
Osnovan je 1968. godine u blizini naselja Zemunik Donji i udaljen je 7 km istočno od Zadra. Nalazi se na nadmorskoj visini od 88 m.
Zbog uspostave novih zračnih linija početkom 2007. godine dodatno je proširena zgrada putničkog terminala, čime je Zračna luka Zadar osposobljena za prihvat daleko većeg broja putnika. Od 2008. godine posjeduje i VIP terminal, te je time postao omiljeni aerodrom bogatim gostima koji anonimno privatnim zrakoplovima posjećuju Hrvatsku.
Zadar je redovnim letovima Croatia Airlinesa povezan sa Zagrebom i Pulom; Lufthansa sa Munchenom, Germanwings povezuje Zadar s Kölnom, Stuttgartom i Dortmundom, Ryanair s Londonom, Dublinom, Osloom, Düsseldorfom, Bruxellesom, Londonom, te Intersky sa Friedrichshafenom. Charter letovima Zadar ima i direktnu zračnu vezu s Zürichom, Augsburgom, Bozenom, Innsbruckom i Linzom.
Planovi za proširenje
U 2012. godini započinje se s proširenjem uzletno-sletnih staza i povećanjem putničke zgrade.
Ljubuški
Ljubuški je grad i naseljeno mjesto u Zapadnohercegovačkom kantonu, primorskoj Hercegovini, u južnom dijelu Bosne i Hercegovine.
Klinički centar Ljubljana
Klinički centar Ljubljana (na sloven. Univerzitetni klinični center Ljubljana (skraćenica: UKCL) je javna zdravstvena ustanova u Ljubljani, Slovenija.
Ljubuški
Geografija
Klima je umjerena sredozemna (25,2 °C sr. godišnja) sa 2.300 sunčanih sati u godini. Uz poznati krški hercegovački reljef Ljubuški ima više plodnih nizija: Ljubuško polje, Veljačko polje, Vitinsko polje, Rastok i Beriš, koje natapa troimena rijeka Tihaljina – Mlade – Trebižat, na kojoj se nalaze i dva biserna slapa – Kravica i Koćuša posebne prirodne ljepote u cijeloj Bosni i Hercegovini. Grad Ljubuški se nalazi na raskrsnici važnih saobraćajnica prema Mostaru (36 km), Makarskoj (55 km), Splitu (120 km), Trebinju (120) km, Dubrovniku (130 km) i Sarajevu (170 km).
Klinički centar Ljubljana
Sa 6.000 zaposlenih i 2.000 bolničkih kreveta smatra se najvećom zdravstvenom ustanovom u Sloveniji i jednom od najvećih u Srednjoj Evropi. U usavršavanju medicinske djelatnosti, usko sarađuje s Medicinskim fakultetom u Ljubljani i Visokom školom za zdravlje.
Ljubuški
Prahistorijsko doba
Pretpostavlja se da je ljubuški kraj, s obiljem vode, bogatstvom flore i faune bio nastanjem u prethistorijsko doba, o čemu svjedoče kameni, koštani i metalni nalazi, koji se čuvaju u muzeju Franjevačkoga samostana Humac, najstarijoj muzejskoj zbirci u Bosni i Hercegovini, osnovanom 1884. Prvi poznati stanovnici bili su Iliri, najvjerovatnije u početku Daorsi, koje su potisnuli ratoborni Ardijejci i Delmati. Od njih su ostale brojne grobne kamene gomile i utvrđene gradine po padinama i vrhuncima brda.
Rimsko doba
Rimljani su u III vijeku p. n. e.. zaratili s Ilirima i pokorili ih početkom I vijeka. Ljubuški je u upravnom smislu potpao pod Naronitanski konvent (okrug), čiji je glavni grad bila Narona, danas Vid pored Metkovića. Iz šest vijekova rimske vladavine ostalo je dosta spomenika. Historičari poimence znaju za dva naselja. Prvo je bila putna stanica Bigeste, koja je ležala na vojnoj cesti Salona (Solin) – Narona (Vid), oko čije lokacije postoji dvojba među arheolozima. Jedni je smještaju u Humac, s drugi u Radišiće, nedaleko od Ljubuškoga. Drugo naselje Pagus Scunasticus, u predjelu Mostarskih Vrata, podigli su vojni veterani, koji su u znak zahvalnosti radi dodjele zemlje podigli spomenik rimskome caru Tiberiju. Na Humcu, u blizini Franjevačkoga samostana, na lokalitetu Gračine, otkopani su ostaci rimskoga vojnoga kompleksa, koji se obično naziva Bigeste. U jednome dijelu objekta nalazilo se kupalište sa saunom, koje se zagrijavalo podzemnim sistemom za grijanje (hypocausis). U objektu su pronađeni brojni ostaci keramike, vrčeva, svjetiljaka, vaza, novčića, nakita, prstenja, fibula, stakla, alata i oružja. Čini se da je riječ o pratećem objektu uz vojni logor (canabae). Sudeći prema brojnim nadgrobnim natpisima može se pretpostvaiti da su u Ljubuškom boravili dijelovi rimskih legija: Legio VII Claudia Pia Fidelis, Legio IIII Flavia Felix, Legio VIII Augusta, te pomoćne vojne jedinice, kohorte: Cohors I. Belgarum, Cohors I. Lucensium, Cohors III. Alpinorum i druge. Premda nisu posebno istražene, u Ljubuškom su zasigurno egzistirala i brojna poljoprivredna imanja, tzv. villae rusticae. Zna se da su postojale i ranokršćanske crkve, bazilike, od kojih prednjače one u Vojnićima, Vitini, Proboju i C. Grmu.
Dolazak Slavena
Nakon dolaska Slavena od 7. vijeka. ljubuški kraj počinje nazadovati. Spomenici iz razdoblja ranoga srednjega vijeka postaju rijetki. Ljubuški je vjerovatno ulazio u sastav oblast Rastoke, koju u 10. vijeku spominje bizantski historičar i car Konstantin Porfirogenet. Iz tog doba zanimljivi su nalazi karolinškoga oružja, mačeva i ostruga, te Ljubuške ploče, kamena spomenika s cvjetnim pleternim ukrasom, tipičnim za ranoromaničko razdoblje na našem jadransko-mediteranskom području 7. – 11. vijeka. Ipak, najčuveniji je spomenik ljubuškoga kraja Humačka ploča, natpis na Bosancici-bosanskoj ćirilici s primjesama dvaju glagoljskih slova, koji govori o gradnji crkve Sv. Mihovila, što je podiže izvjesni Krešimir i njegova žena.
Srednjovjekovna Bosna
Po brojnosti značajni su srednjovjekovni spomenici stećci, kojih je na 45 lokaliteta evidentirano oko 600 primjeraka (Studenci, Klobuk, Zvirići, Bijača, Hardomilje, Grab, Veljaci i dr.). U XIV – XV vijeku podignuta je na vrhu Buturovice tvrđava, koja se obično pripisuje hercegu Stjepanu, premda je starija od njega. Osim hercega Stjepana Vukčića Kosače i njegovih sinova ističu se u XV vijeku velikaši Radivojevići-Jurjevići-Vlatkovići. Krajem XIV vijeka spominje se i selo Veljaci, koje je bosanski kralj Stjepan Dabiša darovao svojoj kćerci Stani. U pisanim izvorima Ljubuški se prvi put spominje 1444. pod nazivom Lubussa. Zna se da je imao podgrađe i crkvu, vjerovatno na predjelu Crkvina oko današnje crkve Sv. Kate u središtu grada, gdje je pronađena dobro klesana kamena nadgrobna ploča.
Austro-Ugarsko doba
Nakon Berlinskoga kongresa 1878. austro-ugarska vojska pod vodstvom generala Jovanovića ušla je 2. august 1878. u Ljubuški. Tokom austro-ugarske uprave Ljubuški doživljava značajan privredni razvoj. Udareni su temelji vinarstvu i uzgoju duhana, izvršena je melioracija Ljubuškoga polja, sagrađene su ceste, mostovi, ustrojio se katastar i podigle se upravne zgrade, crkve i samostan. Osnivaju se i kulturna društva, među nima i hrvatsko kulturno društvo "Napredak". Godine 1906. zabilježen je i štrajk u Duhanskoj stanici, kada su radnici tražili veće nadnice.
20. vijek
U razdoblju Kraljevine SHS, mnogi Ljubušaci su se iselili u prekookeanske zemlje. Na političkom polju intenzivira se rad Hrvatske seljačke stranke. U aprilu 1941, po ustrojstvu NDH Ljubuški je kao kotar pripao velikoj župi Hum. U samom Drugom svjetskom ratu u Ljubuškom nije bilo većih žrtava. Međutim, početkom 1945. i nakon kraja Drugog svjetskoga rata stradao je i jedan dio domobrana i ustaša iz ljubuškoga kraja. Razdoblje 1945. do 1990. vezano je za socijalistički sistem FNRJ i SFRJ. Mnogi Hrvati iz ovog kraja nakon 1960. odlaze na rad u Njemačku, Austriju i druge evropske zemlje. U to se vrijeme podižu tvornice, struja i telefon dolaze do mnogih do tada nerazvijenih naselja, grade se ceste, škole i crkve. Godine 1990 u novembru su održani prvi poslijeratni višestranački izbori u SR Bosni i Hercegovini. U gradu su pobijedile stranke sa hrvatskim nacionalnim predznakom, uglavnom HDZ. U Ljubuškom je po popisu iz 1991. bilo 28.000 Hrvata, 1566 Muslimana i 63 Srba. U aprilu 1992. avioni JNA bombardiraju grad i okolna naselja, što prouzročava ljudske i materijalne žrtve. Tokom 1992. u Ljubuškom je bila glavna komanda HOS-a Hercegovine. U ratnom razdoblju od 1991. do 1995 na vojnim poljima u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj živote je izgubilo i pedeset Ljubušaka. Prvi poginuli borac HVO Ljubuške brigade "Stjepan Radić" bio je Adis Mujanović koji je je poginuo 22. maja 1992. na Krivodolu. Nakon mirovnih pregovora 1994. u Washingtonu i 1995. u Daytonu Ljubuški je u okviru Federacije Bosne i Hercegovine ušao u sastav Zapadnohercegovačkog kantona, zajedno sa Širokim Brijegom, Grudama i Posušjem.
Priroda
mini|desno|Slap Kravica kod Ljubuškog
Nijemci
Nijemci - narod germanske grane indoevropske porodice naroda nastanjen u današnjoj Njemačkoj, ali također i širom svijeta, najviše ih ima iseljenih u Sjedinjenim Državama, Kanadi, Rusiji (Povolški Nijemci) i Poljskoj. Računa se da ih svih zajedno ima preko 100 miliona koji govore materinjim njemačkim jezikom. Među Nijemcima postoji više etničkih grupa koje se razlikuju po jeziku i običajima. Najpoznatiji su svakako Švabi (porijeklom od Sueba ili Sveva), Bavarci (porijekom od Bajuvara), Sasi (u Saskoj, porijeklom od Saksonaca ili Sasa) i vjerovatno još neki.
Ime
U vlastitom jeziku /die/ Deutschen, a u engleskom Germans. U bosanskom hrvatskom i srpskom jeziku često nazivani Švabama, što je u stvari jedna od njihovih etničkih zajednica.
Lisina
Lisina (1494 m) je planina u Centralnoj Bosni, u jugozapadnom dijelu vlašićkog masiva. Uz Simišće (1528 m), Srneća brda (1502 m) i  Javorak (1942 m),  jedan je od najviših vrhova prema dolini Vrbanje.
Lisina razdvaja slivove dviju pritoka Ugra: Ilomske i Pljačkovca. Prema Ilomskoj su šumovite crnogorične padine, prošarane planinskim pašnjacima, dok je od Pljačnovca i Ugra   dijele najprije  vlažnje siromašne  livade, a zatim šumoviti obronci, uključujući i uzvisinu zvanu Omanjača (1355 m) i usjek Duboki do (sa povremenim istoimenim potokom). Pojas postepenog smanjivanja nadmorske visine (od 1300 do 1100 m) u jednoj od najvećih krivina Ilomske (od njene obale ispod Šepirica do ušća Male Ilomske), poznat je kao Tovarnica, na kojoj se nalaze ljetna obitavališta ovčara iz Zuhrića, Palića, Lozića i drugih prisočkih sela.
Sa jugoistočne strane Lisine su Ponir (1371 m) i Američka strana (1420 m), a zatim izvorišni dio Ilomske i potoci koji se u nju ulijevaju. Prema sjeverozapadu je padina znakovitog imena Paljevina (1311 m), koja razdvaja Ilomsku  i njenu najveću lijevu pritoku, Crnu rijeku, u koju se ulijeva nekoliko potoka. Preko Ilomske, podvlašićki plato prelazi u Petrovo polje. .
Depeche Mode
Depeche Mode je britanska elektronska muzička grupa.
O grupi
Depeche Mode su 1980. godine osnovali David Gahan, Martin Gore, Andrew Fletcher i Vince Clarke, u Basildonu, pokrajina Essex, Velika Britanija.
Clarke napušta grupu već nakon prvog albuma 1981. Na njegovo mjesto dolazi Alan Wilder, koji svira od 1982. do 1995, nakon čega Gahan, Gore i Fletcher nastavljaju kao trio.
Važe za jednu od najdugotrajnijih i najuspješnijih muzičkih grupa koje su preživjele "novi val". Karakteriše ih futuristički izraz, zbog čega su priznati kao jeda od najvažnijih pojava u modernoj muzici.
Top liste
Njihove 44 pjesme su se našle na UK top listi. Više od 40 pjesama grupe Depeche Mode su zauzele mjesta na top listama širom svijeta.
Utjecaj
Depeche Mode su imali ogromnog utjecaja na mnoge današnje popularne umjetnike, kako zvukom, elektronskim tehnikama, tako i filozofijom te modnim izrazom. I dalje drže autoritativno mjesto u modernoj elektronskoj muzici ali i u alternativnom žanru. Pjesme Depeche Mode-a su obrađivali i obrađuju mnogi popularni muzičari poput: Rammstein (pjesma Stripped, a najpoznatija je Marilyn Mansonova obrada pjesme "Personal Jesus".
Pridruženi članovi
Članovi koji se pojavljuju na turnejama
Dragonball
Dragonball (jap. ドラゴンボール, doragonbōru, još i Dragon Ball) je manga serija japanskog crtača Akira Toriyama, koji se prvobitno pojavio u im Manga-Magazin Weekly Shonen Jump i obuhvata preko 8.000 stranica. A uslijedila Anime TV serija. Radi velikog uspjeha franšiza obuhvata četiri nastavka, 17 tv filmova, dva kino filma i OVA, kao i brojne videoigre. Početkom 2009 slavljena je premijera Realfilma Dragon Ball Evolution.
Radnja
Manga Dragon Ball opisuje avantore Protagoniste Son-Gokua i njegovih prijatelja, koji stalno odlaze u potragu za dragonballs (bos. Zmajeve kugle). Nakon što saberu sve kugle pojavljuje se sveti zmaj Shenlong, koji ispunjava svaku želju.
Još jedan veliki motiv serije je borba dobrog protiv zla. Da bi osigurali mir i spasili Zemlju, son-goku i njegovi prijatelji se suprostavljaju Demonima, opasnim borcima, jakim vanzemaljcima pa i protivnicima i prijateljima iz budućnosti, koji utječu na radnju u sadašnjosti. Čvrsti sastojak radnje je su i turniri u borilačkim vještinama tvz. Tenkaichi Budokai. Son-goku i njegovi prijatelji učestvuju na 21., 22., 23. i nakraju 25.
Mjesto radnje nije samo Zemlja nego na kratko i druge planete pa čak i svijet umrlih. Kasnije se saznaje da su Zemaljski bog pa i Piccolo sa planete Namek i da je Son-goku Saiyajin (bos. Sajonac) sa planete Vegeta.
Priča je podijeljena u slijedeće dijelove:
Prve avanture
Mali dječak Son-goku je već jači nego obični ljudi i ima rep kao u majmuna. Nakon smrti njegov djeda staratelja živi sam u divljini i nije još nikad vidio drugog čovjeka. Jednog dana sreće gradsku curu Bulmu, koja je odkrila tajnu Zmajevih kugli i traži ih pomoču radara.
Son-goku neželi da joj da svoju kuglu koju je naslijedio od djeda pa i on odlazi sa njom u potragu. Obadvoje konkurišu sa pustinjskim lopovom Yamchuom, njegovim pratiocem mačkom Pool, i zlim Princom Pilaw. Svi žele da se njihova želja ispuni: Pilaw želi da vlada svjetom, Bulma želji momka, dok Yamchu želi da izgubi strah od žena.
Na daljem putu Son-goku i Bulma sreću „Gospodara kornjača“, koji je pod svojim imenom Muten-Roshi poznat kao veliki majstor borilačkih vještina, kao i svinju Oolong, Ox-Kinga (bos. Kralja goveda) i njegovu kčerku Chichi, kojoj Son-goku obećava da je oženiti.
Kad su sve zmajeve kugle bile sabrane Princ Pilaw je pozvao svetog zmaja Shenlonga. Ali je Oolong uspio da reknesvuju želju prije nejga i tako spriječi da Princ Pilaw zavlada svijetom. Zbog toga on zarobljava Bulmu, Son-gukua, Yamchua, Poola i Oolonga da bi ih kasnije ubio. Son-goku se sjeća kako je njegov djeda ubilo čudovište u noći punog mjeseca. On pogleda u mjesen i pretvori se u majmuna koji umištava sve u svojoj okolini. Tako omogućava svojim novim prijateljima da se oslobode, ali oni sad imaju problem sa Son-gokuon koji se pretvorio u čudovište. Nakraju se Pool prevori u velike makaze i osijeca mu rep tako da se on ponovo pretvara u dječaka.
Nakon toga se prijatelji rastaju i Son-Goku odlazi Muten-Roshiu sa bi počeo sa svojim treningom u borilačkim vještinama. Ubrzo nakon njega dolazi i Kuririn ( u Anime serije Krillin) na otoku kornjača da trenira kod Gospodara kornjača. Nakon bitke o tome ko će postati jedini učenik bivaju obadvojca podučavani. Cilj njihovog treninga je utjecanje na velikom turniru borilačkih vještina.
I gospodar kornjača učestvuje na turniru pod imenom „Jackie Chun“. On i njegovi učenici dominiraju turnirom i nakraju se Son-goku suprostavlja svom majstoru. Muten-Roshi uspijeva da pobijedi i za vrijeme bitke uništi mjesec.
Borba protiv Red Ribbon-vojske
Nakon turnira Son-goku ponovo ide u potragu za Zmajevim kuglama i kuglom sa 4 zvijezde koja je pripadala njegovom djedu. U potrazi susreće se sa Red Ribbon vojskon koja je kao i on u potrazi za zmajevim kuglama. Dio po dio Son-Goku uništava armiju i oslubađa narode koji zu bili zarobljeni.
Da bi svog konkurenta uništio Komadant šalje profesionalnog ubicu Toa Bai Baia, koji treba da donese ostale zmajeve kugle. Ubica nailazi kod Quitten tornja na malog indjanca Upu i njegovog oca, Bora. Bora zahtijeva da Tao Bai Bai otiđe ali ga on ubija. U nastojećuj norbi Tao Bai Bai pobijeđuje Son-Gokua ali o npreživljava i popne se na vrh Quitten tornja da bi tu dobio čarobnu vodu. Ali prvo mora uhvatiti majstora Quittena što Son-Goku uspijeva za samo tri dana. On silazi sa tornja i ponovo se bori protiv Tao Bai Bai-a i pobijeđuje. Nakon toga Son-Goku odlazi u centralu Red Ribbon armije i u potpunosti je uništava.
Sedma zmajeva kugla se unatoč radara nije mogla naći pa Muten-Roshi Son-Gokua šalje kod svoje sestre Uranai-Baba-e. Ona će reći informaciju samo ako Son-Goku i njegovi prijatelji u nalom takmičenju pobijede 5 njenih boraca. Son-Gokuov 5. protivnik je maskiran i ispostavlja se da to njegov umrli djed koje se vratio za jedan dan iz svijete umrlih. Pomoću Uranai-Babine informacije pronalazi i sedmu kuglo i Son-Goku poziva Shenlonga, da bi Upinog ova oživio. Nakon toga se prijatelji rastaju i svaki se priprema za turnir. Kod 22. turnira se svi ponovo sastaju i prvi put se sureću sa gospodarom Svraka i njegovim učenicima Tenshinhan i Chao-Zuon, koji želeosvetiti brato svog majstora Tao Bao Bai a. Kao najbolji učenici svojih škola Son-Goku i Tenshinhan bore se u finalo koje Tenshinhan uspijeva osvojiti. Zbog događaja za vrijeme turnira Tenshinhan i Chao-Zuon mijenjaju svoje mišljenje o Školi gospodara kornjača izvinjavaju se za svoje ponašanje i ostavljaju svog majstora.
Tavaf
desno|thumb|300px|Tavaf oko Kabe Tavaf (arapski:طَوَافٌ) predstavlja jedan od obreda hadždža a sastoji se od kruženja, odnosno obilaženja oko Kabe. Tokom hadždža, muslimani koji su odlučili da obave ovu petu islamska dužnost obilaze oko Kabe sedam puta i to u smjeru obrnutom od smjera kretanja kazaljke na satu.
Detalji obreda
Vjernici sa abdestom zanijete tavaf i isti obavljaju kruženjem oko Kabe, podrazumijevajući se da se to obavlja unutar Mesdžidul-harama. Sedam obilazaka oko Kabe predstavlja jedan tavaf. Početni krug oko Kabe počinje od Crnog kamena, na uglu Kabe koji je u pravcu Safe. Osim Crnog kamena, Kaba koja je četvrtaste osnove, ima još tri ugla:irački, šamski i jemenski ćošak. Poželjno je da se pri tavafu dodirne Crni kamen iako to nije i nužno. Osim toga, irački i šamski ćošak se ne dodiruju dok je potrebno to uraditi kada je jemenski ćošak u pitanju.
Za muškarce se preporučuje da prva tri obilaska oko Kabe obave užurbanijim a preostala četiri laganijim tempom. Nakon obavljenih 7 obilazaka, odlazi se do Mekami Ibrahima gdje se nalaze tragovi stopala poslanika Ibrahima i prouči se 125. ajet sure El-Bekare a zatim se klanjaju 2 rekata.
Muslimanima koji obavljaju hadždž se savjetuju da dvaput učine tavaf, jednom kao obavezni i sastavni dio hadždža i drugi put prije napuštanja Mekke.
Vrste tavafa
Postoje 4 vrste tavafa a to su:
Reiki
mini|desno|150px|Simbol Reiki liječenja Reiki je tehnika nekonvencionalnog liječenja energijom. Koristi za smanjenje stresa i relaksaciju kao i za liječenje. Proces se pokeće aktiviranjem simbola i polaganjem ruku uz uvjerenje da životna energija teče kroz ljude. Prema reiki-u ako neko ima nisku životnu energiju tada je osoba podložna bolestima i stresu, a ako se radi o visokoj energija osoba se osjeća zdravije i sretnije. Mikao Usui je nakon 21-dnevnog posta i mediatacije prema vlastitom uvjerenju dobio simbole i dozvolu za širenje Reikija među ljudima novog doba. U ranim godinama 20. vijeka u Japanu je osnovao Reiki tvrdeći da je moguće liječiti ljude energijom bez gubljenja vlastite energije.
Porijeklo imena
Ime Reiki vodi porijeklo iz japanskog izgovora dva kineska karaktera koja se koriste da opišu energiju. "Rei" (霊) znači duša, duh i "Ki" (気) znači dah, plin ili životna energija.
Porijeklo Reikija
Japanski Tendai budist po imenu Mikao Usui je otkrio Reiki nakon duge meditacije, posta i molitve. Zapisao je da je dobio mistično otkrivenje i da je postigao znanje i spiritualnu moć da primijeni energiju zvanu Reiki na ljude.
Teorija i praksa
Osobe koje prakticiraju Reiki, koriste tehniku "polaganja ruku" na tijelo ili iznad tijela za koje tvrde da kanaliziraju energiju Ki. Ta energija je energija univerzalnog duha ili spiritualne prirode (Rei). Kroz dlanove osobe koja primjenjuje Reiki se kanalizira energija koja ima za svrhu da liječi osobu kojoj je ovaj tretman potreban. U Reiki seansi se od pacijenta očekuje da legne i da se opusti. Osoba koja kanalizira energiju kroz sebe pokreće svoje ruke blizu i oko tijela primatelja, odnosno pacijenta. Pacijent mora biti otvoren za ovu vrstu liječenja i za primanje energije da bi liječenje bilo efektno.
Kritike
Doktori, akademici izražavaju zabrinutost kada pacijenti koji boluju od nekih teških oboljenja izaberu Reiki kao metod liječenja. Protivnici ove metode tvrde da je to ništa drugo do eksploatacija straha i nade ljudi koji boluju od teških oboljenja, a daje im se za uzvrat ništa drugo sem placebo efekta. Rimokatolička crkva smatra da je Reiki otvaranje vrata zlim silama i okultnom.
Aleksandar III, car Rusije
Aleksandar III (ruski: Алекса́ндр III; 10. mart 1845 - 1. novembar 1894) je bio car Rusije, kralj Poljske i veliki vojvoda Finske od 1881. do smrti 1894. godine. Pošto je bio veoma konzervativan preokrenuo je neke od liberalnih reformi svoga oca Aleksandra II. Tokom njegove vladavine Rusija nije imala ratova, pa je dobio nadimak mirotvorac (ruski: Миротво́рец).
Mladost
Tokom njegove mladosti dvor je ulagao sve napore u školovanje prijestolonasljednika Nikole, Aleksandrovog starijeg brata, dok je Aleksandar uvijek ostajao po strani. Do promjene njegovog statusa dolazi prekasno da bi se obrazovni nedostatak mogao nadoknaditi, pošto mu je brat Nikola umro od tuberkuloze 1865. godine. U to vrijeme budući car je već imao 20 godina, što ga je činilo prestarim i previše nestrpljivim za ozbiljno nadoknađivanje znanja. Jedine konkretne kvalitete koje je tada imao su velika fizička snaga i prilično dobro poznavanje muzike, ali ni jedno niti drugo mu nije mnogo pomoglo u kasnijem životu. Tokom svoga djetinjstva i mladosti Aleksandar nije čak stekao ni dovoljno dobro poznavanje stranih jezika, čemu se uvijek na ruskom dvoru poklanjala velika pažnja.
Odnos s ocem
Kako nije uspio na vrijeme steći prikladno obrazovanje, budući car je pao pod utjecaj konzervativaca koji su se protivili modernizaciji. Svojim javno iskazanim mišljenjem o jedinstvu ruske crkve, ruskog naroda i autokracije on se više puta sukobio s ocem Aleksandrom II zbog tradicionalnih veza dinastije Holstein-Gottorp-Romanov s Njemačkom. Tokom francusko-pruskog rata 1871. godine on naginje Francuskoj, a njegov otac Pruskoj. Gotovo identična situacija će se ponoviti s rusko-turskim ratom iz 1877. godine. Prvobitna oduševljenost princa se raspršava kada na bojnom polju uočava stvarnu, a ne idealiziranu situaciju. Tada on ponovno postaje opozicija ocu i cijelom tom projektu. Događaji na Berlinskom kongresu 1878. bili su potpuno razočarenje i za oca i za sina.
Vladavina
mini|Aleksandar III na slici iz 1886. godine
Očeva smrt u atentatu 13. marta 1881. godine i Aleksandrov dolazak na prijestolje bili su završni dokaz kako je sveukupna očeva politika modernizacije društva bila neuspješna.
Prva mjera novoga cara bila je ukidanje ukaza kojega je potpisao njegov otac na dan svoje smrti. Po toj nikada ispunjenoj zamisli ubijenog cara u Rusiji se trebalo započeti s postepenim ukidanjem apsolutizma, što je novom vladaru zvučalo gotovo bogohulno. Zajedno s tom odlukom, u proglasu povodom dolaska na prijestolje Aleksandar je dao jasnu poruku svima da do ograničavanja careve moći neće doći tokom njegove vladavine.
Općenito, kako bi se posebno ukazalo na razliku u načinu vladavine oca i sina, za Aleksandra III se najčešće navodi kako je provodio antireforme. Očajno stanje vojske upoznao je kao oficir 1877. godine. Nakon toga, tokom cijele svoje vladavine, Aleksandar je zastupao politiku mira s istovremenim jačanjem vojske. Ekstremni primjer Aleksandrove vanjske politike su dobri odnosi s Njemačkom, dok je istovremeno nedaleko od granice držao prijeteće vojne snage upitne spremnosti. Bez obzira na sva ograničenja njegovog načina vladanja, industrijski kapacitet Rusije se našao u porastu, koji je ipak bio nedovoljan za dostizanje nivoa na kojem se nalazio ostatak razvijenog svijeta.
Smrt
Kao i na njegovog oca i prethodnika, tako su i na Aleksandra III bili organizirani atentati. Zbog izbjegavanja nepotrebnog šetanja ulicama niti jedan od njih nije došao do trenutka samog pokušaja ubistva. Bez obzira na to, najveću pažnju privlači pokušaj atentata 1887. godine, kada je uhapšen veći broj zavjerenika iz pokreta Narodna volja.
Još prije navršene 40. godine života zdravlje mu se počelo postepeno, ali sigurno kvariti. Kao razlog za to u ruskoj se historiji navodi željeznička nesreća iz 1888. godine, tokom koje je carska porodica na prvi pogled prošla bez ozljeda. Međutim, car se počeo žaliti na bolove. Tokom sljedećih godina stanje mu se polagano pogoršavalo, ali niko još uvijek nije smatrao da je carev život u opasnosti. Do promjene dolazi tek 1894. godine, kada je zbog naglog pogoršanja stanja uspaničeni dvor poslao po doktora iz Berlina. Bez obzira na minimalne šanse za uspjeh, zdravstveni stručnjak u posljednjem pokušaju za spas života savjetovao je odlazak na Krim kako bi tamo u pogodnijoj klimi car možda ozdravio. Ta mjera je ipak bilo nedovoljna i prekasno izrečena tako da je Aleksandar na Krimu ubrzo i umro, 1. novembra 1894. godine. Naslijedio ga je najstariji sin, Nikola II.
Abeceda
mini|desno|250px|Primjerci fontova i jezika; autor slova William Caslon, iz Cyclopaedia (1728. godine). Abeceda ili alfabet je skup simbola po imenu slova kojima se kodificira pisani jezik.
Riječ abeceda dolazi od imena četiri prva slova latinskog alfabeta: a, be, ce i de (na latinskom jeziku ABECEDARIVS). Sinonim alfabet ima porijeklo u imenima slova alfa (α) i beta (β) koja su dva prva slova grčkog alfabeta.
Svaki jezik posjeduje vlastiti sistem za kodiranje koji može biti specifičan za samo taj jezik ili varijacija nekog drugog sistema. Tako naprimjer sve abecede koje se koriste u Zapadnoj Evropi vuku porijeklo od klasičnog latinskog alfabeta. S druge strane, i latinski alfabet i ćirilični alfabet vuku porijeklo od grčkog alfabeta koji je nastao od feničkog alfabeta.
161.
Godina 161. (CLXI) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Cezara i Aurelija (ili, rjeđe, godina 914. Ab urbe condita). Oznaka 161. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Messier 35
NGC 2168 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Prvo otkriće je napravio Jean-Philippe Loys de Chéseaux 1745. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 465
NGC 465 (također poznat kao ESO 29-SC40) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 1. augusta 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Brzina zvuka
Brzina zvuka je brzina kojom se u nekom mediju (gas, tekućina, materija u krutom stanju) šire zvučni talasi. Ovisi o elastičnosti i gustoći medija za suhi vazduh pri temperaturi od 20°C iznosi 343 m/s (1235 km/h). Talasi s u gasu i tekućini longitudinalni dok kod materije u krutom stanju mogu biti istovrememno longitudinalni i transverzalni. Brzina se izražava slovom c.
Prva mjerenja
Još u 17. vijeku vršena su prva mjerenja. Tokom pucanja iz topova, mjerena je vremenska razlika između bljeska paljenja i trenutka kada se začuje pucanj. Tada je određena približna brzina zvuka oko 300 m/s. Značajan eksperiment, na dan 22. juna 1822 obavili su Humboldt, Gay-Lussac i Arago. Upotrebljena su dva topa, raspoređena na različitim brežuljcima s razmakom od 18622 m. Naizmjeničnim pucanjem iz topova izmjereno je vrijeme od 54,6 s što odgovara brzini od 341 m/s. U vodiku brzina iznosi 1300 m/s a u heliju 900 m/s.
Proračun je moguć i pomoću formule: c2=(cp/cV)×R×T/M
Brzina zvuka u vodi
Ista jednačina može se upotrijebiti i kod proračuna brzine zvuka u vodi odnosno tečnosti. Voda ima i mnogo manje promjene ovisne o temperaturi u pritisku nego gasovi. Brzina zvuka u vodi iznosi 1450 m/s.
Brzina zvuka u čvrstoj materiji
Za razliku od gasova i tekućina, brzina zvuka ovdje ovisi pored gustine i od Youngovog modula elastičnosti. Zvučni talasi mogu biti i longitudinalni i transverzalni. Kod materije koja nije izotropna brzina ovisi od pravca širenja talasa. U betonu brzina iznosi 3100 m/s a željezu 5000 m/s. Kod porasta frekvencije (ultrazvuk) širenje zvuka je ograničeno.
Zanimljivosti
Tokom nevremena moguće je odrediti udaljenost udara munje. U trenutku kad bljesne munja počinju se odbrojavati sekunde, kad odjekne grom broj sekundi podjeli se kroz 3 i dobije se udaljenost munje u km.
Marija Karolina Austrijska
Marija Karolina Austrijska (13. august 1752 - 8. septembar 1814) je bila prva kraljica Dviju Sicilija kao supruga prvog kralja te kraljevine, Ferdinanda I, i njen de facto vladar.
Rođena je kao nadvojvotkinja Marija Karolina Ludovika Josipa Ivana Antonija od Austrije, princeza od Ugarske, Češke, Hrvatske, Slavonije, i Toskane. Majka joj je bila Marija Terezija, nadvojvotkinja Austrije i kraljica Ugarske, češke, Hrvatske i Slavonije. Njen otac je bio Franjo I, car Svetog Rimskog Carstva i veliki vojvoda Toskane.
Marija Karolina je bila trinaesto dijete i pretposljednja kćerka u carskoj porodici Habsburg. Odgajana je i obrazovana zajedno sa mlađom sestrom, Marijom Antonijom (kasnije poznata kao Marija Antoaneta), sa kojom je bila veoma bliska. Međutim, za razliku od Marije Antonije, Marija Karolina je bila posvećena učenju. Smatrajući da Marija Antonija ima loš uticaj na marljivu Mariju Karolinu, njihova majka ih je razdvojila i Karolini odredila guvernatu njene starije sestre, Marije Josipe. Marija Terezija je Karolinu smatrala kćerkom koja joj najviše liči.
Nakon smrti njene starije sestre, Marije Josipe, Karolina je preuzela njeno mjesto odabrane mladenke za napuljskog kralja. Uprkos Karolininim protestima, carica Marija Terezija je bila odlučna njenim brakom zapečatiti alijansu sa španskim kraljem Karlom III.
Dana 12. maja 1768. udala se za mladog kralja Ferdinanda IV Napuljskog i IIII Sicilijskog, koji se kasnije proglašava kraljem Dviju Sicilija. Dominantna Marija Karolina je ubrzo preuzela kontrolu nad muževim kraljevinama. Prema napuljskom zakonu, međutim, nije mogla postati državni savjetnik sve dok ne rodi sina. Budućeg Franju I rodila je 14. augusta 1777. godine i time dobila još veću moć. Marija Karolina je na kraju preko povodljivog muža uspostavila tiransku vladavinu.
Force India VJM11
Force India VJM11 je Formula 1 automobil dizajniran od strane Force India za takmičenje u Formuli 1. 2018. godine. Vozili su ga Sergio Pérez i Esteban Ocon.
Sahara Force India F1 Team je svoj bolid predstavio 26. februara 2018.
Marija Karolina Austrijska
U oktobru 1793. godine potreslo ju je pogubljenje njene mlađe sestre, francuske kraljice Marije Antoanete. Marija Karolina je odmah muža natjerala da proglasi rat Francuskoj, što je on i uradio, a mir je sklopljen 1796. godine.
Rane 1799. godine i sama je iskusila revoluciju, koja je zamijenila njeno kraljevstvo kratkovječnom republikom. Uz pomoć Britanaca monarhija je ponovo uspostavljena, a pobunjenici su osuđivani i vješani.
Jelena Bugarska
Jelena (oko 1330-1376), bugarska princeza, srpska carica, žena srpskog cara Stefana Dušana.
Marija Karolina Austrijska
Godine 1806. njenog muža je u Napulju svrgnuo francuski car Napoleon Bonaparte, ali Marija Karolina je zadržala vlast nad Sicilijom sve do 1812. godine sve do abdikacije njenog muža. Marija Karolina se vratila u rodnu Austriju, gdje je umrla 1814. godine.
Jelena Bugarska
Jelena je rođena u braku despota Stracimira i Kerace (monahinja Teofana). Njena braća su bila Ivan Aleksandar i Ivan Asen, a sestra Teodora. Već u mladosti Jelena je stekla šire obrazovanje, naročito uz brata, bugarskog cara Ivana Aleksandra koji se isticao kao mecena u književnom radu u Bugarskoj. U brak sa kraljem Dušanom Jelena ulazi 1332. Njihovo jedino dijeto, sin Uroš, budući car Stefan Uroš, rođeno je 1337.
Force India VJM11
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Kralj Lear
Likovi
(i drugi sporedni likovi)
Radnja
Drama počinje Lirovom odlukom o povlačenju sa trona, kojeg namjerava ostaviti svojim kćerima, Goneril, Regan i Kordeliji. Starije dvije su već udate, dok Kordeliju prose Kralj Francuske i Vojvoda od Burgundije. Senilni kralj predlaže natjecanje; svaka će kćerka dobiti onoliko zemlje koliko ocu iskaže ljubavi kroz govor. Kordelija odbija slijediti primjer sestara i laskati ocu, nakon čega biva izbačena sa dvora, a sva zemlje dodjeljuje se Goneril i Regan. Grof od Kenta tada protestvuje protiv ovoga čina, zbog čega ga Lir izbacuje sa dvora. Kralj Francuske ipak ženi razbaštinjenu Kordeliju, što želi kasnije iskoristiti kao casus belli za invaziju na Britaniju.
Jelena Bugarska
Zabilježeno je da su 1347. godine, car Dušan, carica Jelena i njihov sin Uroš bili na Svetoj Gori u obilasku tamošnjih manastira, te da je carica Jelena bila prva žena koja je posjetila za žene zabranjeni monaški prostor na Svetoj Gori. U Dušanovom prodoru u Bosnu 1350 učestvovala je i Jelena. Na povratku su posjetili Dubrovnik. Mauro Orbin u djelu Kraljevstvo Slavena opisuje Jelenu kao opaku ženu i osobu koja je imala jak uticaj na supruga Dušana.
Kralj Lear
Radnja
Nedugo nakon što je napustio tron, Lir otkriva da su se osjećaji Goneril i Regan prema njemu naglo ohladili. Grof od Kenta vraća se na dvor prerušen i pod imenom Kaijus, kako bi štitio kralja kojem je ostao odan. Započinje svađa između Goneril i Regan oko Edmunda, čovjeka u kojeg su obje zaljubljene. Sa druge strane, one se moraju suočiti sa francuskom armijom koju predvodi Kordelija, a čiji je cilj vratiti Lira na tron.
Jelena Bugarska
Raspad Srpskog carstva započeo je odmah poslije Dušanove smrti. Iako je postojao car Uroš, oblasni gospodari su zaokruživali područja na kojima su neprikosnoveno vladali. Carica Jelena sa održavala se u Serskoj oblasti i mada je priznavala svoga sina Uroša i sama je bila jedan od brojnih izvora moći na ruševinama raspadnutog carstva. Uz nju je bio dio vojske koji je omogućavao vršenje vlasti. Na vlasti u Seru se zadržala do 1365. Dalje na tom prostoru prati despot Jovan Uglješa, koji je bio izraz nove politike kralja Vukašina. Nije poznato gdje se Jelena nalazila poslije 1365, možda kod Prizrena ili Prištine, na nekom od straih imanja loze Nemanjića. U jednom hilandarskom rukopisu navedeno je da je carica Jelena umrla 7. novembra 1376. godine. Nije poznato gdje je sahranjena. Postoji predanje da je sahranjena u Matejči kod Kumanova.
Kralj Lear
Radnja
Grof od Glostera se suočava sa Vojvodom od Kornvola, ali ga od smrti spašavaju Vojvodine sluge, kojima se nije sviđao odnos Vojvode prema Liru. Vojvoda od Kornvola vadi Grofu od Glostera oči. Jedan od sluga ranjava Vojvodu, ali slugu ubija Regan, nakon čega Vojvoda od Kornvola podliježe ozlijedama.
Jelena Bugarska
Poslije smrti supruga, cara Dušana (1355) Jelena se zakaluđerila. Godine 1356. pominje se kao monahinja Jelisaveta. Kasnije je postala velikoshimnica i nosila je ime Jevgenija. Iako se to pominje na nekim mjestima, carica Jelena nije bila proglašena za sveticu. Jelenin portret očuvan je na više mjesta (u Beloj crkvi u selu Karanu kod Užica, Sopoćanima, Dečanima, Lesnovu, Ljubotenu, Ohridu te u hramu sv. Bogorodice (Matejče) kod Kumanova.
Kralj Lear
Radnja
Osljepljeni Grof od Glostera se pokušava baciti sa stijene, ali ga spašava njegov sin Edgar. Lir i Kordelija se sastaju u zatvoru gdje je Lir ležao i pomire nedugo prije sukoba Francuske i Britanije. Edmund tada naređuje da se otac i kćerka pogube. Goneril otruje Regan ,a Edgar se prerušava i smrtno ranjava brata Edmunda. Vidjevši svoga ljubavnika mrtvog, Goneril se odlučuje na samoubistvo.
Naredba kojom se poništava Edmundova odluka o pogubljenju Lira i Kordelija stiže prekasno; Lir u rukama već drži Kordelijino tijelo, a zatim i sam umire.
NGC 3659
NGC 3659 (također poznat kao IRAS 11211+1805, MCG 3-29-40, PGC 34995 i UGC 6405) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 59 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 2,30 (40 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (22 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. marta 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Centule V
180px|mini|Centuleovo porodično stablo (kliknite za veću sliku) Centule V (francuski: Centulle V de Béarn; ubijen 1090.) bio je francuski plemić, vikont Béarna te grof Bigorre de iure uxoris. Nije poznato kad je rođen.
Njegovi roditelji su bili Adelajda (francuski: Adélaïs) i njen muž, Gaston III, koji je nazvao Centulea po svom ocu, vikontu Centuleu IV.
Centuleova prva supruga bila je žena zvana Gisla. Par se rastao zbog bliskog krvnog srodstva te je Centule morao vršiti posebnu pokoru po nalogu pape. Moguće je da je Gisla postala časna sestra nakon rastave.
Centule i Gisla su nakon konzumacije braka dobili samo jedno dijete, sina Gastona IV.
Druga supruga vikonta Centulea bila je grofica Beatrica I od Bigorre. Vjenčani su 1077. Ovo su njihova djeca:
Centule i njegova druga supruga izvršili su nekoliko donacija samostanima.
163.
Godina 163. (CLXIII) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Lelijna i Pastora (ili, rjeđe, godina 916. Ab urbe condita). Oznaka 163. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Regulus Black
Život
Regulus je nazvan po svojim precima. Sirius je u Hogwartsu bio Gryffindor, te je pobjegao od kuće kad mu je bilo 16 godina. Regulus je bio Slytherin, te tragač u metlobojskom timu. Divio se Voldemortu te je lijepio njegove slike po svojoj sobi. Regulusovi su roditelji bili jako ponosni na svojeg sina. Uskoro je postao smrtonoša te mu je Voldemort dao Tamni znamen. Ali Regulus se pokajao zbog svojih djela te je odlučio prestati biti smrtonoša.
Regulus je jako volio vilenjaka Kreachera. Jednog dana mu je rekao da ga treba Voldemort. Voldemort je poveo Kreachera u špilju gdje je skriven horkruks i Kreacher je tamo ispio zeleni napitak. Nakon toga je Voldemort stavio novi napitak u zdjelu, te otišao. Kreacher je bio žedan te je otpio malo vode iz jezera, ali su ga napali inferiusi. Brzo se dezaparatirao i vratio Regulusu. Regulus se zabrinuo i rekao Kreacheru da više ne izlazi iz kuće. Jedne noći je Regulus posjetio Kreachera i zamolio ga da ga odvede u špilju. Zajedno su pošli, a kad su stigli, Regulus je popio napitak, a Kreacher je stavio lažni medaljon u zdjelu. Regulus je otišao popiti vode, ali su ga inferiusi ubili. Kreacher se vratio kući, gdje je Walburga poludjela od tuge, ali joj Kreacher nije rekao što se dogodilo.
Regulusova poruka na medaljonu: "Gospodaru tame, znam da me, kad vi ovo budete čitali, odavno više neće biti, ali želim vam reći da ja znam vašu tajnu. Pravi horkruks je kod mene i namjeravam ga uništiti čim mi se pruži prilika. Iščekujem smrt u nadi da ćete, kad se susretnete sa sebi ravnim, opet biti običan smrtnik. R.A.B."
Tokom bitke za Hogwarts, Kreacher je vodio vilenjake u Regulusovo ime.
Regulus je bio sličan Siriusu; zgodan i tamnokos, ali je bio niži.
U filmu Harry Potter i Red feniksa Regulus je na porodičnom stablu prikazan kao lobanja.
Etimologija
Na latinskom Regulus znači "mali kralj". To je ime i jedne zvijezde u Lavu. Regulus je prezime rimskog generala Marcusa Atiliusa Regulusa.
Vanjski linkovi
Death Eater
162.
Godina 162. (CLXII) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Cezara i Aurelija (ili, rjeđe, godina 915. Ab urbe condita). Oznaka 162. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Logor Thalerhof
180px|mini|desno|Zarobljenički logor Thalerhof Zarobljenički logor Thalerhof bio je logor koji su vlasti Austro-Ugarske osnovale u blizini Graza, na području današnje općine Feldkirchen bei Graz tokom Prvog svjetskog rata između 4. septembra 1914. i 10. maja 1917. godine. Službeno se zvao k.k. Internierten-Lager. Tu su deportirani rusinski (ukrajinski) stanovnici iz Galicije i Bukovine, koji su navodno ili stvarno simpatizirali ratnog neprijatelja Rusiju. Već početkom rata u logor je zatvoreno 6700 zarobljenika. Slični logori bili su otvoreni za zarobljene Srbe u Aradu u Rumuniji i Bihaću u današnjoj Bosni i Hercegovini, kao i za Italijane u Linzu. Za razliku od izbjegličkih logora, kojih je bilo oko dvadeset, u zarobljeničkim logorima su uslovi života bili loši. U drugoj polovini rata otvarani su i logori za ratne zarobljenike.
Osnivanje
Prva grupa otetih galicijskih rusofila dovedena je u Thalerhof 4. septembra 1914. godine. U Thalerhofu nije bilo kasarni sve do zime 1914/15. Ljudi su ležali pod vedrim nebom, čak i po kiši i snijegu. Zarobljenici su mučeni i premlaćivani. U službenom izvještaju od 9. novembra 1914. navedeno je da je u logoru tada bilo oko 5700 zarobljenika, uključujući oko 2000 Lemka. Bio je to najveći takav logor; u logoru Theresienstadt je tada bilo internirano oko 890 Rusina.
Pregled
mini|180px|desno|Kosturnica na groblju u općini Feldkirchen bei Graz, gdje je sahranjen dio od umrlih zarobljenika logora. Od 1914. do 1917. ukupno je oko 30.000 ljudi iz istočne Europe (uglavnom Ukrajinaca) bilo internirano u logor Thalerhof. Vojna uprava ih je bila osumnjičila za "rusko prijateljstvo". Od 1917. do 1918. u logoru Thalerhof bilo je smješteno oko 5000 ruskih ratnih zarobljenika. U zimi 1914/15. tamo je umrlo 1380, ukupno 1767 ljudi prvenstveno od epidemije kolere i trbušnog tifusa. Ruski vojni zarobljenici, su uglavnom tjerani na prisilni rad na seoskim gazdinstvima u današnjoj Štajerskoj.
Mrtvi su pokapani u krugu logora. Tokom izgradnje aerodroma u Grazu 1936. godine, njihovi ostaci ponovno su pokopani u kosturnici na groblju u Feldkirchenu, na Židovskom groblju u Grazu ili na Središnjem groblju u Grazu. Raspravljalo se o tome je li se to stvarno dogodilo za sve ukope ili još uvijek postoje grobovi ispod objekata aerodroma. Naučna studija iz 2008. godine pokazala je da se to može sa sigurnošću isključiti. Tom istragom, koju je naručilo Ministarstvo obrane Austrije, otkriveno je 2093 pokopana mrtva logoraša.
Zatvaranje
Logor je zatvoren u maju 1917. naredbom posljednjeg cara Karla. Kasarna je stajala do 1936. godine, kada je konačno srušena. 1767 tijela je ekshumirano i pokopano u masovnu grobnicu u obližnjem naselju Feldkirchen bei Graz. Mjesto bivšeg logora sada pripada Aerodromu Graz.
Krvotok
Mreža krvnih sudova su velike žile srca uključujući velike elastične arterije i velike vene; druge arterije, manje arteriole, kapilare koje se spajaju sa venulama (male vene) i druge vene. Krvotok je kod kičmenjaka zatvoren, što znači da krv nikada ne napušta mrežu krvnih sudova. Neki beskičmenjaci kao što su zglavkari imaju otvoren cirkulacijski sistem. Diploblasti kao što su spužve i ctenophore nemaju cirkulacijski sistem.