cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahmut Ibrahimpašić
Biografija
Poslije okupacije Kraljevine Jugoslavije, aprila 1941. godine, vratio se u rodno mjesto gde se javno deklarisao protiv Nezavisne Države Hrvatske, čime je navukao gnjev ustaške vlasti. U svom selu formirao je skojevski aktiv, koji je imao značajnu ulogu u pripremama ustanka. Odmah po izbijanju ustanka, Mašu su uhapsile ustaše i zatvorile u zloglasnu Bihaćku kulu, odakle se, u jesen 1941. godine, pod sretnim okolnostima i akcijom ilegalaca, oslobodio i krenuo u Bihaćku partizansku četu. Mašo se već poslije prvih borbi istakao kao hrabar borac, pa je početkom 1942. godine primljen u Komunističku partiju Jugoslavije (KPJ) i izabran za političkog komesara Omladinske čete. Poslije oslobođenja Bihaća, novembra 1942. godine, bio je u Štabu Četvrtog bataljona Osme krajiške udarne brigade. U prvoj žestokoj borbi koju je bataljon vodio na Lipi, za vrijeme neprijateljske ofanzive na Grmeč, januara 1943. godine, Mašo se istakao ličnim primjerom prilikom juriša na mitraljesko gnijezdo. Kao zamjenik političkog komesara Četvrtog bataljona Osme krajiške udarne brigade, išao je na čelu dijelova bataljona koji su jurišali i izvršili proboj. ,
U proljeće  godine  1943. Osma brigada  je  prelazila preko  Kulen Vakufa  za  Tičevo kod Drvara. Mahmut je  bio  zamjenik  komesara  bataljona. Na Velikim Stjenjanima  četnici i Nijemci napali su brigadu. Bilo je  to  rano  izjutra,  oko  šest sati. Mahmut ie  sa  svojim  bataljonom  prihvatio  borbu, dok  su  se  ostale  snage  probijale  prema  Martin Brodu. Bataljon je  bio  potpuno  opkoljen,  ali  on  sa  svojim  borcima  nije  napuštao  položaj,  nije  gubio  prisebnost. Do tri sata  poslije  podne  —  punih  devet  časova  —  njegov  bataljon  je  čvrsto  stajao  na  svojim  pozicijama,  na  čukama koje su bez prestanka napadali Nijemci i četnici. Mahmut se  tom  prilikom  pokazao  ne  samo  kao  hrabar  borac, nego  kao  snalažljiv,  dobar  rukovodilac. Tek kad  su  ostale  jedinice  odmakle,  on  je krenuo  sa  svoga  mjesta,  probio  se  sa  bataljonom  i  produžio put za glavninom.
Nedugo iza  toga  brigada  prebacila  se u  Manjaču. Tamo su  otpočele  krvave  borbe  sa  četnicima. Jednog dana četnici napali  su  položaje  Osme  brigade. Mahmut je  sa  svojim  bataljonom  prešao  neprijatelju  za  leđa. Usred bitke  iznenada  otvorio je vatru i  unio  paniku  među  četnike. Za kratko  vrijeme četnici, demoralisani, u  neredu  pobjegli su. Tako je  i  ovu veliku  i  važnu  bitku  Mahmut  sa  svojim  hrabrim  borcima riješio u korist partizanske vojske. Jula mjeseca  1944. Mašo je  otišao  iz  Osme  brigade za  komesara  Pete  kozarske brigade. Brigada je tada krenula  na  veliki  put  iz  centralne  Bosne  za  Srbiju. Trebalo je  forsirati  rijeku  Bosnu,  zatim Drinu  i  uključiti  se  među  ostale  snage  koje  su  oslobađale Srbiju.
Na samoj  (rijeka)Bosni,  kod  Žepča,  došlo  je  do  ogorčene borbe  na  Nijemcima,  koji  su  po  svaku  cijenu  htjeli  da spriječe  prebacivanje  partizanskih  snaga. Redali su  se njemački  juriši  i  protivjuriši  Kozarčana. U jednom  takvom  okršaju  poginuo  je  hrabri  komandant  brigade  —  Rade Kondić. Mašo nije htio da ostavi mrtvog komandanta, već je s bombašima izvukao tijelo poginulog druga. Mahmutu je  usred  borbe,  u  najkritičnijoj  njezinoj  fazi,  ponestalo  municije,  ali  on  je  ipak  jurišao  na jedno  fašističko  gnijezdo:  golim  rukama  dograbio  je  za gušu prvog Nijemca i zadavio ga na mjestu. Tom prilikom, ranjen je u grudi. Neprijatelj je  na  kraju  izgubio  i  tu  bitku  i  brigada je  nastavila  svoj  put. levo|mini|300p|Grob Mahmuta Ibrahimpašića na Groblju oslobodilaca Beograda 1944.Sahranjen je između Branka Neradića i Momčila Milanovića, koji su poginuli zajedno s njim.
Sedamnaestog oktobra  1944. godine, u  Ripnju  pod Avalom,  na  domaku  Beograda,  major  Mahmut  Ibrahimnašić  posljednji  put  je  stajao  u  prvoj  liniji,  na  čelu  svoje brigade,  sa  puškomitraljezom  u  rukama:  toga  dana  pao  je od fašističkog metka u naručje svojih drugova.
Nebrojene borbe  protiv  fašista  i  domaćih  izdajnika, obilježile  su  put  mladog  junaka. Za svoje junaštvo u kojem je i život dao Ukazom Predsedništva Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ), 14. novembra 1944. godine, među prvim borcima Narodnooslobodilačke vojske, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 1991 (Korčula)
Popis stanovništva u Hrvatskoj je izvršen u martu 1991. godine, kao dio Popisa stanovništva u Jugoslaviji. Po popisu stanovništva na površini od 336 km2 1991. godine u općini Korčula živjelo je 19.651  stanovnika raspoređenih u 17 naseljenih mjesta.
Nacionalni sastav po naseljenim mjestima, 1991.
Apsolutna etnička većina:
11. dalmatinska udarna brigada
Osnivanje
Brigada je formirana od po jednog bataljona Makarskog, Imotskog i Neretvanskog NOP odreda, u selu Kozici na Biokovu (danas u općini Vrgorac u Hrvatskoj) 2.oktobra 1943. kao Biokovska brigada. Pri osnivanju imala je tri bataljona sa oko 800 boraca. 10. oktobra ušla je u sastav 26. divizije NOVJ kao 11. brigada.
Borbeni put
Posle žestokih odbrambenih borbi sa nadmoćnim njemačkim i ustaškim jedinicama, koje su prodirale u Makarsko primorje povukla se noću 15/16. novembra 1943. na Hvar. Imotski i Neretvanski NOP odred prebacili su se zajedno s brigadom i ušli u njen sastav kao 4. i 5. bataljon, čime je brigada povećala brojno stanje na oko 1500 boraca. U januaru se prebacila na Vis, gdje je dobila sektor odbrane koji je fortifikacijski uredila. U aprilu 1944. sa Visa učestvovala je u desantu na Mljet i Korčulu, a početkom juna u desantu na Brač i nanijela je osjetne gubitke dijelovima njemačke 118. divizije u rejonu Sumartina. Jedanaesta dalmatinska brigada 26. juna 1944. stekla je zvanje udarne brigade. U septembru 1944. učestvovala je u oslobađanju Pelješca, gdje je razbila 1. bataljon 369. puka 369. legionarske divizije. Sredinom oktobra zauzela je utvrđeni Ston gde je potpuno uništila 19/999 bataljon 369. legionarske divizije, zarobila cjelokupnu opremu i oko 250 njemačkih vojnika, a nekoliko dana kasnije presjekla je komunikaciju Dubrovnik — Metković i sa 1. dalmatinskom brigadom u žestokim višednevnim borbama razbila borbenu grupu Becker 369. divizije kod Vukovog klanca. Početkom novembra učestvovala je u uništenju jednog puka njemačke 264. pješadijske divizije na komunikaciji Šibenik— Drniš, razbila njemačku grupaciju Allermann u rejonu Konjevrata, a 4. novembra oslobodila Drniš.
Brojno stanje
Brojno stanje: 31. decembra 1944. ukupno je 2.459 boraca, 3. maja 1945. ukupno je 3.500 boraca. Kroz brigadu je prošlo oko 5.000 boraca. Prema prikupljenim podacima, tokom borbi poginula su 533 borca ove brigade.
Odlikovanja
Brigada je odlikovana Ordenom zasluga za narod sa zlatnom zvijezdom i Ordenom bratstva i jedinstva sa zlatnim vijencem.
Eurosong 1982.
Eurovision Song Contest 1982 bilo je 27. izdanje Eurosonga. Održano je 24. aprila 1982. Harrogateu, Ujedinjeno Kraljevstvo. Voditeljica je bila Jan Leeming.
Zapadnonjemačka predstavnica, Nicole, je pobijedila s pjesmom "Ein bißchen Frieden". Zapadna Njemačka je dobila 161 bodova, što je čak 61 bod više od drugoplasiranog Izraela. Pjesmu potpisuju Ralph Siegel i Bernd Meinunger, koji su napisali više od 20 pjesama na Euroviziji, prije i poslije ovog nastupa.
Ovo je prva pobjeda Njemačke. Ta država se takmičila svake godine. Njemačka će pobijediti ponovo 2010.
Šou je počeo pitanjem "Where is Harrogate" koje je postavljeno na svim jezicima zemalja koje su se takmičile. Na kraju na mapi se pokazala lokacija tog grada.
Grčla je trebala da nastupa s pjesmom "Sarantapente Kopelies" i iako im je bio dodijeljen redni broj 2, ERT se povukla nekoliko dana prije Eurosonga.
Ove godine nije bilo ni Francuske, s obzirom na to da TF1 nije bio zadovoljan prošlogodišnjim plasmanom.
Bibija Kerla
Bibija Kerla (rođena 23. oktobra 1959) bivša je jugoslavenska i bosanskohercegovačka klizačica. Dva puta je učestvovala na Zimskim olimpijskim igrama i to 1984. i 1988, predstavljajući SFR Jugoslaviju.
Također je četiri puta učestvovala na Evropskom prvenstvu u klizanju gdje joj je 25. mjesto najbolji plasman. Kerla je također dva puta učestvovala na Svjetskom prvenstvu u klizanju i najbolji rezultat je ostvarila 1985. godinezavršivši na 31. mjestu.
Legenda
0b = učestvovala, ali bez osvojenih bodova,
DK # = diskvalifikovana na # udaljenost,
NK # = nije kvalificirana za posljednju udaljenost, ali je svrstan u # mjesto u konačnom poretku,
(#, #, #, #) = mjesto na turniru u klizanju (500m, 3000m, 1500m, 5000m) ili na brzom klizanju (500m, 1000m, 500m, 1000m).
Grabrovnica
Grabrovnica je naseljeno mjesto u sastavu općine Pitomača, Virovitičko-podravska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Đurđevac.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Grabrovnica je imalo 487 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Koteljni (ostrvo)
Koteljni je ostrvo u podgrupi po imenu Anžuova ostrva u Novosibirskim ostrvima koja se nalaze između Laptevskog i Istočnosibirskog mora u Arktikčkom okeanu. Administrativno i općinski je dio Bulunskog okruga.
Ukupna površina ostrva Koteljni je 23.165 km² i to ga čini jednim od 50 najvećih ostrva na svijetu. Ostrvo Koteljni, Fadejevski i Bungeova Zemlja su obično bila zapisana posebno kao jedno ostrvo na većini karti u 20. stoljeću, iako se ponekad na najnovijim kartama naziv "Koteljni" primjenjuje na cijelo ostrvo.
Niska ravnica koja povezuje oba ostrva je poznata pod imenom Bungeova Zemlja. Ova spojena ostrva su praktično nenaseljen teritorij koji pripada Republiki Saha. Ostrvo je otkrio ruski trgovac i lovac Ivan Lyakhov sa još jednim trgovcem Protod’yankovom 1773. godine.
Geografija
Zapadni dio ostrva Koteljni je poznat kao "ostrvo Čajnik". To je najveći dio ostrva sa područjem od 11.625 km². Rt Anisij je najsjevernija tačka ostrva. Rt Medvedžijis je najjužnija tačka ostrva. Bungeova Zemlja je velika prazna i gotovo neplodna zona. Nalazi se između ostrva Koteljni i Fadejevski. Pjeskovito je i sa ravnom površinom, te ima površinu od 6200 km². Budući da se uzdiže maksimalno do 8 metara nadmorske visine, Bungeova Zemlja je poplavljena tokom olujnih udara osim vrlo male površine na jugoistoku koja se uzdiže od 11 do 21 metara nadmorske visine.
Poluostrvo Fadejevski je veliko poluostrvo koje prolazi od sjevernog kraja Bungeove Zemlje prema istoku sa prevlakom na sjeveru. Između zapadne obale i susjedne Bungeove Zemlje je duboka uvala na poluostrvu. Za razliku od Koteljnija, Fadejevski ima ravnu površinu, gdje najviša tačka iznosi samo 65 metara. Površina ovog poluostrva je 5.300 km².
Okolna ostrva
U zaljevu na sjevernoj strani Koteljnija se nalazi ostrvo Skrtji. Dugo je 11 kilometara i široko 5.5 kilometara.
U neposrednoj blizini sjeverozapadne obale Bungeove Zemlje nalaze se dva ostrva:
Ostrvo Železnjakov nalazi se desno od sjeverozapadnog rta Bungeove Zemlje, a istočno od njega je ostrvo Matar. Oba ostrva su duga oko 5 kilometara.
Ostrvo Nanosnij je malo ostrvo koje se nalazi sjeverno od sjeverne uvale između ostrva Koteljni i Bungeove Zemlje. U obliku slova C je dug samo 4 kilometra, ali njegov značaj je činjenica da je najsjevernije ostrvo Novosibirskih ostrva.
Ostrvo Figurina se nalazi 30 kilometara istočno od ostrva Nanosnij. Kada ga je 1822. godine otkrio, Pjotr Anžu je tragovao sa "Sanikovom Zemljom". Površina ostrva je bila oko 8 do 9 km². U to vrijeme je imala morske litice do 20 metara. Iako je označena na kartama objavljenim 1926., 1941. i 1945. godine, sovjetska hidrografska ekspedicija početkom 1940-ih otkrila da ostrvo Figurina više ne postoji.
Klima
Ima oštru arktičku klimu sa temperaturama koje idu iznad nule samo u kratkim ljetnim mjesecima. Najviša izmjerena temperatura na ostrvu je bila 25.1 °C, a najniža temperatura je bila −49.9 °C. Najviše kiše padne u mjesecu julu 26 mm, a najmanje u februaru 5 mm.
Spisak jezera u Belgiji
Spisak jezera u Belgiji sa nekim od osnovnih podataka i nazivima na službenim jezicima Belgije.
thumb|Kuća na obali jezera u Overijseu thumb|Jezero Donkmeerprekrivena ledom thumb|Zimski dan na obalama Rauwse Meer. thumb|Ribar na obalama Stausee von Bütgenbacha thumb|Étangs d'Ixelles/Kasna ljetna večer u Briselu, na obali Ixelles Pondsa thumb|Klizanje i sankanje na ledu jezera Kraenepoela thumb|Labudovi u Meer van Genvalu, na jezeru Overijse
Petak 13. III
'''Petak 13. III (eng. Friday the 13th: Part III'''), jest američki horor film režisera Stevea Minera iz 1982. godine. To je prvi film iz serijala u kojem Jason nosi hokejašku masku, koja postaje prepoznatljiv znak serijala.
Radnja
Djevojka je preživjela napad od strane poremećenog ubice koji je pobjegao te su ubijeni vlasnici trgovine i Jason traži još žrtava.
Grupa mladih dolazi kampirati na područje nekadašnjeg kampa Crystal Lake koji nadzire psihopatski ubica Jason.
Zaljevski kup 1988.
Zaljevski kup 1988. (arapski: كأس الخليج العربي) bilo je međunarodno nogometno takmičenje koje je održano u Saudijskoj Arabiji od 2. do 18. marta 1988. Na devetom Zaljevskom kupu prvobitno je učestvovalo sedam reprezentacija: domaćin Saudijska Arabija te Kuvajt, Katar, Ujedinjeni Arapski Emirati, Irak, Oman i Bahrein. Takmičenje je održano po Bergerovom sistemu. Irak je treći put u historiji osvojio prvo mjesto. Zuhair Bakhait i Ahmad Radi sa četiri gola bili su najbolji strijelci turnira. Habib Jaafar, reprezentativac Iraka, proglašen je najboljim igračem.
Alain Aspect
Alain Aspect je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 2022. zajedno s Johnom F. Clauserom i Antonom Zeilingerom "za eksperimente sa upletenim fotonima, utvrđivanje kršenja Bellovih nejednakosti i pionirske nauke o kvantnoj informaciji"
IC 4852
IC 4852 (također poznat kao ESO 142-6, IRAS 19220-6026 i PGC 63204) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 203 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Paun. Najveći prečnik je 1,50 (89 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (77 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 13. augusta 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 3231
IC 3231 je spiralna galaksija i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 23. marta 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Hipofosfatemija
Definicija i simptomi
Hipofosfatemija je poremećaj elektrolita, u kojem postoji nizak nivo fosfata u krvi. Simptomi mogu uključivati slabost, poteškoće s disanjem i gubitak apetita. Komplikacije mogu uključivati napade, komu, rabdomiolizu ili omekšavanje kostiju.
Uzroci i dijagnoza
Uzroci uključuju poremećaj upotrebe alkohola, ponovno hranjenje kod onih sa pothranjenošću, dijabetsku ketoacidozu, opekotine, hiperventilaciju i određene lijekove. Može se javiti i u uslovima sa hiperparatireoidizmom, hipertireozom i Cushingovim sindromom. Dijagnosticira se na osnovu koncentracija fosfata u krvi, ako je manja od 0,81 mmol/L(2,5 mg/dL). Kada su nivoi niži od 0,32 mmol/L (1,0 mg / dL), smatra se teškom.
Liječenje i epidemiologija
Liječenje ovisi o osnovnom uzroku. Fosfati se mogu davati oralno ili injekcijom u venu. Hipofosfatemija se javlja kod oko 2% ljudi u bolnici i 70% ljudi u bolničkoj jedinici za intenzivnu njegu (JIL).
Uzroci
Hipofosfatemija smanjuje 2,3-bisfosfoglicerat (2,3-BPG), uzrokujući lijevi pomak u krivulji oksihemoglobina.
Ostali rjeđi uzroci uključuju:
Patofiziologija
Hipofosfatemiju uzrokuju sljedeća tri mehanizma:
Dijagnoza
Hipofosfatemija se dijagnosticira mjerenjem koncentracije fosfata u krvi. Koncentracije fosfata manja od 0,81 mmol/L (2,5 mg / dL) smatraju se dijagnozom hipofosfatemije, iako će možda biti potrebni dodatni testovi, kako bi se utvrdio osnovni uzrok poremećaja.
Liječenje
Dostupni su standardni intravenski pripravci kalij-fosfata, koji se rutinski koriste kod pothranjenih ljudi i ljudi koji konzumiraju prekomjerne količine alkohola. Suplementacija oralnim putem je također korisna tamo gdje nije dostupan intravenski tretman. Historijski gledano, jedna od prvih demonstracija toga bila je kod ljudi u koncentracijskom logoru koji su umrli ubrzo nakon što su nahranjeni: primijećeno je da oni koji su dobili mlijeko (s visokim udjelom fosfata) imaju veću stopu preživljavanja od onih koji nisu dobili mlijeko.
Ascomycota
Ascomycota (grč. ἀσκός – askos = torba), cjevaste gljive ili mješinarke, najveće su  koljeno u carstvu gljiva (Fungi). Imenovane su po karakterističnim reproduktivnim strukturama, cjevastim askusima. U ovu skupinu pripadaju mnogi kvasci i plijesni, ali i jestive gljive kao što su vrganji,  i tartufi. Najvjerojatnije su sestrinska skupina gljiva Basidiomycota i s njima tvore takson Dikarya. Većina gljiva bez spolnih stadija u životnom ciklusu (Deuteromycota), koje su ranije stavljene u neovisnu skupinu, sada se mogu svrstati u cjevaste gljive pomoću molekulsogenetičkih podataka.
Hipofosfatemija
Liječenje
Praćenje parametara tokom korekcije IV fosfatom
Ascomycota
Procjenjuje se da askomikote uključuju oko 2.000 identificuranih rodova i 30.000 vrsta. thumb|424x424|Životni ciklus kandide thumb|333x333px|Stvaranje askospora centre|thumb|337x337px|Pupanje
Struktura
Mnoge Basidiomicota sačinjene su od dugih, ali tek oko pet mikrometra tankih ćelijskih niti, hifa, koje se često više puta razgranavaju, tvoreći vuneno smotanu mrežu (micelij), koji obično doseže dužinu do nekoliko centimetara. S druge strane, sve sadržane hife bi (hipotetski gledano) vjerovatno dosegle dužinu i do jednog ili čak nekoliko kilometara. Druga krajnost je jednoćelijski kvasac, koji se često može vidjeti samo mikroskopom. Međutim, brojne vrste, poput klasičnog pekarskog kvasca (Saccharomyces cerevisiae), su dimorfne, to znači da se mogu pojaviti i u jednoćelijskim i u višećelijskim oblicima.
Askokare
mini|Askokarp smrčka sa brojnim apotecijama mini|Peritecije u rodu Nectria Uz mnoge, ali nikako sve, gljive, u toku seksualne reprodukcije, imaju makroskopsko plodno tijelo, vidljivo golim okom, koje se formira iz vrlo usko isprepletenih ćelija micelija, zvano ascokarp ili askoma, koje se i konzumira, naprimer, tartufi postaju " jestiva gljiva". Sastoji se od sterilnih i plodnih hifa. Posljednje formiraju ćelije za razmnožavanje koje se nazivaju spore i često se kombiniraju u zasebnom sloju plodnog tijela, himeniju. Obično se razvijaju na unutrašnjoj površini askokarpa.
Askokarp utiče na klasifikaciji gljiva, između ostalog, u skladu sa njihovim lokacijama: ako plodno tijelo, kao kod morhela (Morchella ) iznad tla, zove se epigealni, a ako je ispod kao u tartufima (podzemni gomolj), to je hipogejski. Također se razlikuju dva tipa apokarpa.
Metabolizam
Kao i većina gljiva, gomoljaste gljive prvenstveno razgrađuju živu ili mrtvu biomasu. Da bi to postigle, one u okruženje oslobađaju moćne probavne enzime, koji razgrađuju organske tvari u male fragmente, a koje apsorbira ćelijski zid. Mnoge vrste žive na mrtvom biljnom materijalu poput opadalog lišća, grana ili cijelih debala palih stabala. Drugi inficiraju biljke, životinje ili druge gljive kao paraziti i dobijaju svoju metaboličku energiju i sve potrebne hranjive tvari iz ćelijskog tkiva svog domaćina. U ovoj grupi se posebno mogu naći ekstremne specijalizacije; nekoliko vrsta napadaju samo jednog zglavkara specifične vrste  insekata. Uz to, gljive se često nalaze u simbiotskim vezama. Naprimjer, formiraju lišajeve s raznim ćelijama algi ili cijanobakterija, od kojih dobijaju visokoenergetske proizvode fotosinteze – osim mikoriznih gljiva koje surađuju sa šumskim drvećem. Na kraju, postoje čak i gljive mesožderi, koje su se razvile zamke sa svojim hifama, u kojima love manji protiste kao što su amebe, ali i životinje, kao što su gliste (Nematoda), rotifere (Rotifera), tardigrade (Tardigrada) ili može uhvatiti čak i male člankonošce, kao što su beskrilne  kolembole (Collembola).
Gljive su tokom svoje duge evolucijske prošlosti razvile sposobnost razgradnje gotovo bilo koje organske tvari. Za razliku od gotovo svih drugih organizama, one mogu razgraditi biljnu celulozu ili lignin u drvetu, pomoću odgovarajućih enzima. Također i kolagen, važan životinjski strukturni protein ili keratin dlake, naprimjer, služi gljivama kao "izvor hrane". Još egzotičniji primjer daje Aureobasidium pullulans koji metabolizira boju zida ili gljivu na kerozinu (Amorphotheca resinae), koja se hrani kerozinom (naftom) i posljedično često začepljuje cijevi goriva za zrakoplove.
Rasprostranjenje i stanište
mini|250px|Hypomyces completus na mediju za uzgoj kltur Cjevaste gljive mogu se naći u svim kopnenim ekosistemima širom svijeta, a u sastavu lišajeva javljaju se i na Antarktiku. Rasprostranjenost pojedinih vrsta s druge strane vrlo je promjenjiva: neke se mogu naći na svim kontinentima, a druge, poput vrlo traženog bijelog tartufa (Tuber magnatum), mogu se naći samo regionalno u izoliranim područjima Italije, Istre i Francuske. Kao što je već spomenuto, poprečni zidovi ili septe između ćelija omogućuju cjevastim gljivama kolonizaciju daleko sušnijih staništa od, na primjer, askomicetnih gljiva. Ova otpornost na dehidraciju izuzetno je izražena kod pojedinih vrsta koje rastu na slanoj ribi zbog ogromnog osmotskog pritiska koji se tamo događa. Sa druge strane, jedna grupa (iako manjinska) vratila se u vodu.
Razmnožavanje
Razmnožavanje gljiva je vrlo raznoliko, što se može učiniti na nespolni, kao na spolni način. Potonje je posebno karakteristično zbog reproduktivnih struktura koje se formiraju, cjevastih askusa. S druge strane, aseksualna reprodukcija ima daleko veću ulogu; mnoge su vrste potpuno napustile spolnu reprodukciju.
U osnovi, postoje dva fundamentalno različita stanja u životnom ciklusu bazidiomorfnih gljiva, anamorph je aseksuala faza, a teleomorf, seksualna, koja međutim nije uvijek uključena. Cijeli anamorf i teleomorf ponekad se nazivaju i holomorfom.
Kako teleomorf i anamorfa često ni na koji način ne liče, često se nije moglo međusobno uskladiti stadije jedne s drugima, sve do kraja 20. stoljeća. To je dovelo do znatiželjne, ali još uvijek taksonomski prihvatljive situacije da se dvije različite životne faze iste gljive dodeljuju različitim "vrstama" i tako imaju različita imena. Seksualni izgled gljive sa kerozina poznat je, naprimjer, pod imenom Amorphotheca resinae, dok naziv Hormoconis resinae označava aseksualnu fazu. Molekularnogenetički metodi, međutim, danas otkrivaju sve više i više veza između tih „vrsta“, tako da je ranija podjela aseksualnih faza u zasebne taksone, kao gljivni nesavršenci (Deuteromycota) danas zastarjela.
Nespolno razmnožavanje
Aseksualna reprodukcija je dominantan oblik razmnožavanja u bazidiomikotskih gljiva, koja je odgovorna za brzo širenje gljiva na područja koje još nisu osvojena. Ona se odvija tako da su nove jedinke  genetički identične roditelju gljiva, uglavnom jednojedarne strukture. Tu su i konidiospore nastale u konidijama koje nakon stvaranja u  procesu mitoze, kao i mitospore odlaze u okolinu. Obično ih formiraju posebne ćelije poznate kao konidiogene, a nalaze se na vrhu specijaliziranih hifa, konidiofora. Ovisno o vrstama, mogu se širiti vjetrom, vodom, ali i životinjama.
Coelomycetena i Hyphomycetes
Raznolikost tipova aseksualnih faza, anamorfa, ogromna je. Ovisno o tome nastaju li spore u zatvorenoj strukturi, konidiomu ili ne, mogu se grubo podijeliti u dvije skupine, Coelomicete i Hifomikete. – Acervulska konidija ili acervula: razvijaju se u organizmu domaćina i mogu ostati ispod vanjskog sloja biljke, kada se zove i zanoktica (subkutikulska), unutar sloja najudaljenije ćelije, epiderme (intraepidermna), neposredno ispod (subepidermna) ili čak i pod brojnim slojevima ćelija domaćina. Obično se tamo razvija ravni sloj s relativno kratkim konidioforama, koje tada masovno stvaraju spore. Stalno povećavajući pritisak na kraju razbijaju epidermu i kutikulu, omogućujući tako konidiji da se oslobodi u vanjsku sredinu. – Piknidijska konidije ili piknidija: za razliku od acervulnih, piknidijskei konidije formiraju se u samom gljivičnom tkivu i obično imaju oblik lukovičaste vaze; kroz mali otvor na vrhu, ostiolu, spore se ispuštaju u okolinu.
Spore
mini|250px|Konidiofor Trichoderma aggressivum, promjer oko 3 mikrometra mini|250px|Konidiofor u rodu Aspergillus mini|200px|Konidiofore Trichoderma harzianum, konidiogeneza je blastno-fialidna mini|200px|Konidiofore Trichoderma fertile s fijalidima u obliku vaze i novooblikovanim konidijama na vrhovima (svjetlosne tačkice) Spore, koje se razlikuju po boji, obliku i septaciji, važne su za dalju klasifikaciju aseksualnih stanja u životu cjevastih gljiva: Vjerovatno najčešća vrsta spora su pojedinačne ćelije koje se nazivaju amerospore. S druge strane, ako je spora podijeljena na dvoje poprečnim zidom (septa), riječ je o didimosporama. Sa dvije ili više pregrada, oblik je takođe važan. Ako su septe poprečne unutar spora, tj. raspoređene poput pregrada ljestvi, nazivaju se fragmospore; s druge strane, tvore mrežnu strukturu i to su diktiospore. U nekim sporama, zrake “ruku” potiču iz središnjeg tijela, pa se one nazivaju staurospore; kod ostalih se cijela spora spiralno namotava poput pera i potom postaje tzv. helikospora. Konačno, vrlo duge spore u obliku glista, čiji je omjer dužine i promjera veći od 15: 1, nazivaju se skolekosporama.
Konidiogeneza i dehiscencija
Dvije druge važne karakteristike anamorfa cjevastih gljiva su način na koji se formiraju spore, konidiogeneza i način na koji se razdvajaju, dehiscencija. Prva odgovara embriologiji u životinjama i biljkama i može se podijeliti u dva temeljna oblika razvoja, blastnu konidiogenezu, u kojoj su spore već vidljive prije nego što se odvoji od konidiogene hife koju tvori, i tilijsku konidiogenezu, u kojoj se prvo formira poprečni zid i tako odvojena ćelija potom se pretvara u sporu.
Ova dva osnovna tipa mogu se još preciznije definirati: Dehiscencija se u osnovi može izvesti na dva različita načina. U shizolitičkoj varijanti, između spora nastaje dvostruka pregrada sa središnjom lamelom, koja se zatim rastvara kako bi razdvojila spore. S druge strane, reksolitskom dehiscencijom ćelijski zid koji spaja spore izvana jednostavno degenerira i na taj način oslobađa konidije.
Heterokarioza i paraseksualnost
mini|115px|Askus Hypocrea virens sa osam   dvoćelijskih askospora U čitavom nizu gomoljastih gljiva, ne postoje ili nisu poznati seksualni stadiji. Dva načina za održavanje genetičke raznolikosti su heterokarioza i paraseksualnost. Prvo se pokreće jednostavno spajanjem dviju hifa različitih organizama, proces zvanim anastomoza. Kao rezultat, u miceliju se nalazi više jedara nego inače, a koje potiču i iz genetički različitih „matičnih organizama“. Paraseksualnost, s druge strane, odnosi se na fenomen u kojem nema fuzije jedara dviju ćelija, a time dolazi i udvostručenje broja hromosoma, bez stvarnih seksualnih procesa. Nakon toga slijedi složeni oblik podjele jedra zvani mitoza, u kojoj dolazi do "prelaska", odnosno razmjene genetičkog materijala između dva odgovarajuća hromosoma. (U seksualnom oblika razmnožavanja, međutim, rekombinacija genetičkog materijala, odvija se samo u procesu mejoze.) Na kraju, uzrokovane haploidizacije ponovo nastaju dva jedra, od kojih svako ima jedan set hromosoma, ali sada se genetički razlikuju od dva izlazna jedra.
Spolno razumnožavanje
Seksualnu reprodukciju cjevastih gljiva karaktera samosvojstvena struktura, askus, koja ih razlikuje od svih ostalih gljiva. Askus je cjevasta mejsporangija, što znači da u mejozi tvori seksualne spore, koje se tada nazivaju askospore da bi se razlikovale od aseksualno formiranih konidiospora.
Kladare
Kladare su naseljeno mjesto u sastavu općine Pitomača, Virovitičko-podravska županija, Republika Hrvatska.
Ascomycota
Spolno razumnožavanje
S izuzetkom pekarskog kvasca (Saccharomyces cerevisiae), gotovo sve cjevaste gljive su haploidne u normalnom stanju, pa njihova jedra imaju samo jedan set hromosoma, što ih čini posebno podložnim mutacijama. Kod seksualne reprodukcije obično postoji vrlo kratka diploidna faza (s dva hromosomska seta), koja obično brzo slijedi mejozu, tako da se haploidno stanje obnovi.
Stvaranje spolnih spora
Seksualni dio životnog ciklusa započinje čim se sretnu dvije pogodne hife. Ona potiču iz iste mreže hifa koja također tvori aseksualne spore. Odlučujući faktor da li će se dogoditi konjugacija, tj. seksualna fuzija, prije svega pripadaju li hife istom organizmu ili potiču iz neke druge gljive. Dok su brojne gljive sposobne za samooplodnju, svojstvo koje se naziva homotalijdskim, drugima je potreban genetički neidentičan partner i stoga su heterotalijski. Uz to, dvije takve hife moraju također pripadati odgovarajućim tipovima parenja. Ovo su specijalnosti gljiva i otprilike odgovaraju spolu biljaka i životinja; međutim, u parenju može učestvovati više od dvije vrste.
Kladare
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Đurđevac.
Ascomycota
Stvaranje spolnih spora
Iz oplođene askogonije, milionima puta izrastaju nove, dinukleatne hife u koje se po ćeliji ulaze po dva ćelijska jedra. Oni će također biti askogeni ili tzv. plodni. Hrane se običnim, jedno- ili monojedarnim hifama sa samo jednim ćelijskim jedrom, koje se naziva sterilnim. Mreža sterilnih i plodnih hifa sada se formira u mnogim slučajevima u makroskopski vidljivo plodno tijelo gljive, askokarp, koji može sadržavati nekoliko miliona plodnih hifa.
Kladare
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Kladare je imalo 540 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Ascomycota
Stvaranje spolnih spora
Askospore u osnovi nisu bičaste, pa ovise o drugim mehanizmima širenja. Neke spore šire se vjetrom, dok druge dolaze u kontakt s vodom kako bi stvorile zreli askus i oslobodile spore. Pojedine vrste razvile su prave "sporske topove", kojima se spore mogu baciti i u rasponu do 30 cm. Vjerovatno, kako bi širili spore u uzburkanoj zračnoj zoni iznad tla, orijentacija sporskok topa u gljivama roda Ascobolus je čak određena i incidencijom svjetlosti; za to su razvile pravi sistem leća. Čim spore pogode pogodan supstrat, klijaju, tvore nove hife i životni ciklus započinju iznova.
Klasifikacija askusa
mini|250px|Unitunikatno-neoperkulski askusi [[Hypomyces chrysospermus]] Oblik askusa, tj. cjevastog spremnika u kojem se formiraju spolne spore, također ima ulogu u razvrstavanju cjevastih gljiva. Ovdje su u osnovi četiri tipa:
Ekologija
mini|Različite uloge gljiva u filogenetskom sistemu Cjevaste gljive imaju središnju ulogu u većini kopnenih ekosistema. One su važni razlagači organskih materijala poput mrtvog lišća, grana, mrtvog drveća itd., I olakšavaju prehranu štetnih organizama, odnosno organizama koji žive izvan organskog otpada. Rastvaranjem tvari koje se inače teško razgrađuju, poput celuloze ili lignina, one zauzimaju važno mjesto u prirodnom ciklusu dušika i ugljika. Suprotno tome, plodna tijela lamelaste gljive samo formiraju hranu širokog spektra životinja, od insekata (Insecta) i puževa (Gastropoda) do glodara (Rodentia) i većih sisara poput jelena ili divlje svinje. Pored toga, agarici su poznati po brojnim simbiotskim odnosima s drugim živim bićima.
Lišaji
Vjerovatno rano u svojoj evolucijskoj historiji, iAscomycota imale su zelene (Chlorophyta), a u pojedinim slučajevima i druge alge i cijanobakterije „pripitomljene“ (Cyanobakteria) i sa njima kao lišajeve stvarale poznate zajednice, koje na najekstremnijim mjestima za život na Zemlji, na Arktiku i Antarktiku, u pustinjama ili visokim planinama i podnose ekstremne temperature, od –40  do +80 stepeni Celzijusa. Tokom fotoautotrofije, partneri s algama pružaju metaboličku energiju fotosintezom, a gljiva nudi stabilan potporni skelet i štiti od zračenja i dehidracije. Oko 42%, ili ekvivalentno 18.000, svih cjevastih gljiva oblikuje lišajeve; obrnuto, partneri gljiva gotovo svih lišajeva su gomoljaste gljive – udio ostalih gljiva vjerovatno nije veći od 2-3%.
Mikorizne gljive i endofiti
Cjevaste gljive formiraju dvije posebno važne zajednice s biljkama, kao mikorizne gljive i kao endofiti. Prve su simbiotske asocijacije gljiva na korijenskom sistemu biljaka, a koje su vitalno značajne za drveće, posebno četinare, i samo im omogućavaju snabdijevanje mineralnim solima iz tla. Dok je gljivični partner, zahvaljujući fino razgranatom miceliju, mnogo sposobniji apsorbirati minerale od biljke, biljka ga opskrbljuje metaboličkom energijom u obliku proizvoda fotosinteze. Čak je poznato i da su mikorizne gljive u stanju prenijeti hranjive sastojke iz jedne biljke u drugu preko široke mreže hifa kako bi ih stabilizirale. Smatra se vrlo vjerovatnim da je samo osnaživanje mikoriznih gljiva i korijena biljaka omogućilo osvajanje zemlje.
Endofiti, s druge strane, žive u biljci, posebno u stabljici i u lišću, ali obično ih ne oštećuju. Tačna priroda odnosa gljive i biljke domaćina još nije dobro shvaćena, no čini se da kolonizacija endofita daje biljci veću otpornost na štetne insekte oble gliste i bakterije,  te povećava ili pojačava proizvodnju posebnih alkaloida, toksičnih biljnih tvari štetnih za biljojedne sisare. Razlikuju se samo povremeni i sistemski endofiti; potonji se pojavljuju svuda u biljci.
Simbiotski odnosi sa životinjama
Brojne vrste iz roda gomoljastih gljiva Xylaria mogu se naći u gnijezdima mrava i srodnih vrsta iz plemena Attini i u gljivarskim vrtovima termita (Isoptera). Budući da plodna tijela razvijaju tek kada su mravi napustili gnijezda ili su na rubu ugibanja, smatra se  da ih insekti uzgajaju poput niza gljiva (Basidiomycota). To još nije potvrđeno. S druge strane, Scolytidae su važni simbiotski partneri. Ženke tvrdokrilaca prenose gljivične spore novim biljkama u karakterističnim udubljenjima njihove vanjske kože, micetangijama. Tamo prave hodnike u šumi koji se šire prema većim odajama u kojima polažu jaja. Istovremeno, ovdje se ispuštaju i spore. Izležene larve, hrane se rezultirajućim gljivičnim hifama koje, za razliku od insekata, mogu enzimski razgraditi i drvo. Nakon metamorfoze i pretvaranja u odraslog insekta zagađenog gljivičnim sporama, traže nove biljke.
Značaj za ljude
mini|Drvo zaraženo plavom pjegavoću „Ophiostoma minus“ Bazidiomikotne gljive, ljudskim zajednicama i pojedincima, značajno doprinose i dobrobiti i šteti.
Štete
mini|Korica lišajeva Jedno od najvažnijih štetnih djelovanja je njihova funkcija kao uzročnika brojnih biljnih bolesti. Smrt brijesta u velikim razmjerima prouzročile su, naprimjer, u Sjevernoj Americi i Evropi usko srodne vrste Ophiostoma ulmi i Ophiostoma novo-ulmi. Vrsta Cryphonectria parasitica iz Azije, posebno je bijesnila u Sjevernoj Americi, a može se smatrati odgovornom za zarazu slatkog kestena (Castanea sativa) bolest  kukuruza (Zea mays) prenosi Cochliobolus heterostrophus. Taphrina deformans napada lišće breskve. Uncinula necator izazivpepelnicu vinove loze, dok cjevaste gljive iz roda Monilia posebno napadaju koštičavo  i jabučasto voće; osim toga, zaraženi su i cvatovi breskve (Prunus persica) i višnje (Prunus cerasus).
Cjevaste gljive, poput Stachybotrys chartarum, odgovorne su za izbjeljivanje pamučnog tekstila i predstavljaju veliki problem, posebno u tropima. Plavo-zelena, crvena i smeđa plijesan napadaju i kvare hranu, Penicillium italicum, naprimjer, narandže. Zrna zaražena s Fusarium graminearum sadrže mikotoksine, kao što su dezoksinivalenoli koji, kada ih konzumira svinja, izaziva oštećenja kože ili lezije sluznice. Direktno relevantne za ljude su gljive ergot (Claviceps purpurea), koja napada raž i pšenicuj, a vrlo su toksični, možda čak i kancerogeni alkaloidi. Ako se uzimaju, između ostalog, može doći do crijevnih grčeva i teških halucinacija. Suprotno tome, miceliji vrste Aspergillus flavus su visoko kancerogeni i oštećuju jetru. Cjevasta gljiva koja raste na kikirikiju, između ostalog, formirala je aflatoksine. Usporedbe radi, Candida albicans, kvasac koji može utjecati na sluznicu ljudi i uzrokuje kandidijazu, prilično je bezopasna. Kožne gljive roda Epidermophyton, koje su odgovorne za gljivične infekcije kože, također su relativno bezopasne za ljude sa zdravim imunskim sistwmom. Međutim, ako se sistem uznemiri, mogu se pojaviti bolesti opasne po život; naprimjer, Pneumocystis jirovecii odgovoran je za tešku pneumoniju, kao što je to slučaj, naprimjer, kod bolesnika sa AIDS-om.
Koristi
Sa druge strane, cjevaste gljive su također donijele u značajnu korist za ljude. Najpoznatija je vjerovatno vrsta Penicillium chrysogenum, čiji je antibiotik razvio u borbi protiv konkurentskih bakterija, a kao lijek penicilin pokrenuo revoluciju u liječenju bakterijskih zaraznih bolesti u 20. stoljeću đ. Ali važnost Tolypocladium niveum, cjevaste gljive, koja proizvodi jedno od najučinkovitijih sredstava imunosupresije ciklosporinom, teško je precijeniti. Osim upotrebe kod presađivanja organa, kako bi se spriječilo odbacivanje stranog tijela, ciklosporin se također smatra lijekom za autoimune bolesti poput multiple skleroze, ali postoje sumnje u dugoročnu podnošljivost aktivnog sastojka.
Pored toga, neke gljive mogu se relativno lahko genetički modificirati. Tada proizvode važne proteine poput inzulina, ljudskih faktora rasta ili tPA , aktivnog sastojka koji se koristi za otapanje krvnih ugrušaka. Hljebna plijesan Neurospora crassa važan je organizam u biologiji; njegov je genom sada potpuno sekvencioniran.
Na profanoj razini, uzgoj gljiva  u vrećama, koristi se za proizvodnju hrane: pekarski kvasac (Saccharomyces cerevisiae) peče se s kvasnim tijestom, a u proizvodnji piva i vina kada se  šećer glukoza ili saharoza, fermentitra do alkohola, uz otpuštanje ugljik-dioksida, koji služi za narastanje tijesta. Enzimi iz Penicillium camembertii imaju posebnu ulogu u proizvodnji sireva camembert i brie, a onih od Penicillium roqueforti koriste se u proizvodnji gorgonzole, roqueforta i blue stiltona. Aspergillus oryzae dodaje se namočenoj sojinoj kaši, posebno u Aziji; Fermentacija stvara sojin umak koji se koristi u mnogim jelima sa Dalekog Istoka.
Uostalom, neke cjevaste gljive su i poželjne jestive gljive: mogu Basidiomycota u tom pogledu biti važnije u broju; s gljivama smrčcima (Morchella) i tartufima (Tuber), askogljive su dvije najkulinarskije gljivne poslastice.
Filogenija
Askomicetne gljive su se najvjerovatnije razvile u moru. Kada su se odvojile od svoje evolutivne sestrinske grupe, na gljive se ne može odgovoriti tačno ni početkom 21. stoljeća. Molekulski biološki nalazi ukazuju na geološko doba kasnog proterozoika, prije oko 600 miliona godina. Iako su fosili koji se mogu tumačiti kao gomoljaste gljive već poznati iz silura, njihovo pridruživanje ovoj grupi danas je kontroverzno.
Cjevaste gljive iz donjeg devonskog perioda, prije oko 400 miliona godina dokazano su bez sumnje. Na poznatoj lokaciji, Rhynie Chert u Aberdeenshireu, Škotska, tanke sekcije ispod epiderma lišća, klice i rizoma ranih zemljišta biljka Asteroxylon nije pronađeno. Identificirani su askusi, askospore i periteciji u obliku askokarpa koji se mogu jasno povezati s cjevastim gljivama. Interakcije između gljive i biljke razvile su se vrlo rano; čak se nagađa da je blizak simbiotski odnos gljiva i biljaka mogao biti preduvjet za naseljavanje kopna. Zanimljivo je da su poznati i najstariji lišajevi s nalazišta u blizini Rhynie.
Taksonomija
Askomicetne gljive vrlo vjerovatno mogu formirati monofiletni takson, tj. uključuju sve potomke zajedničkog pretka. Čini se da je to gotovo izvjesno, prije svega zbog sinapomorfije askusa, koja se javlja samo u cjevastim gljivama. U gljivama bez spolnog stadija, često ih je moguće svrstati u cjevaste gljive na temelju jasnih molekularno-bioloških ili ultrastrukturnih podataka. Kombinacija sa lamelarnim gljivama (Basidiomycota) u skupinu zvanu Dikarya nastaje zbog redovne podjele u obje skupine s poprečnim zidovima s središnjom perforacijom, zajedničke dvojedarne (dikariotske) faze u životnom ciklusu nakon fuzije staničnih plazmi i one koja se pojavljuje u obje grupe o heterokariozi spomenuo je mogućnost fuzije sterilnih hifa (anastomoza) opravdana. Kukice koje se pojavljuju na vrhu askogenih ćelija neposredno prije formiranja askusa i kopči (spojnih konekcija) koje se nalaze u gljivama vide se kao homologije, tj. kao strukture koje se vraćaju u uobičajenu strukturu prethodnika.
Cjevaste gljive čine vrlo bogatu skupinu, s udjelom u ukupnom broju svih stvarnih gljiva od 75%; do sada je opisano više od 32.000 vrsta; međutim, stvarni broj vjerovatno će biti nekoliko puta veći, posebno s obzirom na gljivnu floru tropskih područja koja se do sada teško proučava. Postoje tri velike grupe unutar taksona, koje su klasifikovane kao potkoljena:
Rodovi
mini|[[Bulgaria inquinans]] mini|[[Xylaria longipes]] mini| [[Hypoxylon fuscum ]] mini| [[Cladonia macilenta ]] mini|[[Xylaria polymorpha]] mini|[[Sarcoscypha coccinea]] mini|[[Xylaria hypoxylon]] mini|[[Venturia inaequalis]] mini|[[Verrucaria nigrescens]] mini|[[Geoglossum umbratile]] mini| [[Conotrema urceolatum ]] mini| [[Aleuria aurantia ]] mini| [[Sordaria fimicola ]]
]] *Drumopama,
Istraživanja
Taphrinomycotina su i dalje predmet aktivnog istraživanja. Položaj gomoljastih gljiva kao sestrinske grupe bazidiomicetnih gljiva smatra se relativno nespornim, ali pitanja o daljnjoj klasifikaciji i dalje su aktuelna. Konkretno, još nije rasvijetljen odnos između Archaeoascomycetes i preostalih cjevastih gljiva; detaljnija klasifikacija redova još je u toku. Drugo plodno područje istraživanja je proučavanje filogenetske pr4ošlosti cjevastih gljiva pomoću fosilnih spora, askusa ili cijelih askokarpa. Konkretno, povezanost agarikusnih gljiva s korijenom prvih kopnenih biljaka nije daleko. Daljnji nalazi fosila smatraju se hitno potrebnima da bi se bolje razumjeli procesi uključeni u kopneno naseljavanje biljaka i gljiva.
Uloga gljiva u prirodnim ekosistemima još je jedno aktivno područje mikoloških studija. Dok se lihenologija tradicionalno  smatra neovisnom naukom, proučavanje mikoriznih simbioza i endofitnih gljiva spada u područje interesovanja istraživača gljiva ili mikologa. Konkretno, endofiti su tek vrlo malo istraživani u vezi sa njihovim efektima na dotične biljke domaćine.
Neke gljive služe i kao modelni organizmi u genetici i molekulskoj biologiji. Između ostalog, proučavaju se brojni ćelijski biološki fenomeni na Neurospora crassa i pekarskom kvascu Saccharomyces cerevisiae, koji su od temeljnog značaja za razumijevanje životnih procesa u kojima se nalaze svi organizmi. Pitanje zaštite vrsta postaje sve važnije: ugroženost vrste može se pouzdano procijeniti ako postoje pouzdani podaci o razvoju populacije – međutim, čak i u umjerenim geografskim širinama oni postoje samo u vrlo rijetkim iznimnim slučajevima. Početkom 21. vijeka vjerovatno je zabilježen samo vrlo mali dio taksona agarikusnih gljiva.
Razvoj svjetskog rekorda na 4 x 400 m - žene
Prvi svjetski rekord u utrci štafeta 4 x 400 m za žene priznat je od IAAF-a 1969. Do danas je IAAF ratificirao 15 svjetskih rekorda u ovoj disciplini.
Kmećani
Kmećani su naseljeno mjesto u gradu Banjoj Luci, Bosna i Hercegovina. Udaljeno je 42 km. od Banja Luke.
Gomionica je u srednjem vijeku pripadala župi Zemljanik, koja se podudara sa potonjom osmanskom nahijom Zmijanje. U kasnom srednjem vijeku ovi krajevi postaju politički značajniji, tako da se od druge polovine XIII stoljeća u pisanim izvorima spominju pod imenom Donji Kraji. Feudalni gospodar oblasti u zadnjim decenijama XIII stoljeća bio je vojvoda Prijezda.
U naselju se nalazi manastir Gomionica, smješten uz riječicu Gomionicu. Prvi put se spominje 1540/41. godine u jednom osmanskom popisnom defteru pod imenom manastir Zalužje, drugim imenom Gomionica. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
Kola (Banja Luka)
Kola su naseljeno mjesto u gradu Banjoj Luci, Bosna i Hercegovina. Kola su također i mjesna zajednica koja obuhvata naselja Gornja Kola, Džajići, Konatari, Plavšići, Sjutrašnjica, Zelence, Rekavice (Potok), Brda, Šljivno, Dobrnja i Gornja Rijeka.
Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srpske
Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srpske je jedno od 16 ministarstava Vlade Republike Srpske, nadležno za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo u tom entitetu. Sjedište ministarstva se nalazi u Administrativnom centru Vlade RS-a na Trgu Republike Srpske u Banjoj Luci, dok se na njegovom čelu trenutno nalazi Boris Pašalić (SNSD).
Historija
Godine 1992, nakon sticanja nezavisnosti Republike Bosne i Hercegovine od Socijalističke federativne republike Jugoslavije (SFRJ), osnovani su Ministarstvo za šumarstvo i drvnu industriju te Ministarstvo za poljoprivredu i prehrambenu industriju, a za ministre su tada imenovani Hasan Muratović i Radovan Mirković.
Nakon rata u Bosni i Hercegovini i potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma 1995. godine, a s obzirom na ustavne nadležnosti, nadležnost nad poljoprivredom, vodoprivredom i šumarstvom dodijeljena je entitetima u Bosni i Hercegovini – Federaciji Bosne i Hercegovine i Republici Srpskoj – nakon čega su formirana entitetska ministarstva poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva.
Nadležnosti
Glavna osoba u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srpske je ministar ili ministrica poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede RS-a, koji ima pravo na jednog sekretara i jednog pomoćnika. Ministarstvo obavlja poslova koji se odnose na primarnu poljoprivrednu proizvodnju (stočarstvo, biljna proizvodnja), prehrambenu industriju, industriju pića i industriju stočne hrane, veterinarstvo, šumarstvo, vodoprivredu te ruralni razvoj.
U resornoj nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede Republike Srpske se nalaze sljedeća javna preduzeća, ustanove i agencije:
Organizacija
Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede RS se sastoji od sljedećih organizacionih jedinica:
Margetići (Sokolac)
Margetići su naseljeno mjesto u općini Sokolac, Bosna i Hercegovina.
Slobodna Bosna
Slobodna Bosna jest bosanskohercegovački sedmični časopis u kojem preovladavaju političke teme. Časopis izlazi u Sarajevu od 1995, prvo kao štampano izdanje a potom od 2000. i kao online izdanje. Štampano izdanje održalo se do 2015, a otad postoji samo elektronsko izdanje.