cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orden heroja oslobodilačkog rata
Orden heroja oslobodilačkog rata je bilo najveće vojno odlikovanje Armije Republike Bosne i Hercegovine za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini. Ovo najveće ratno priznanje je dobilo ukupno 9 pripadnika Armije Republike Bosne i Hercegovine i svi su dodijeljeni posthumno. Pod istim uslovima, Orden se osim pojedincima mogao dodjeljivati i vojnim jedinicama i ustanovama.
Orden je urađen od metala: srebro Ag 999/1000, pozlaćen sa Au 24kt i ima 45 komada safira. Dimenzije ordena su cca 100x60mm.
Orden
Na osnovu amandmana LI tačka 5. stav 3. na Ustav RBiH i člana 4. Uredbe sa zakonskom snagom o odlikovanjima Republike BiH (Sl. list RBiH, br. 9/94) ovaj orden je dodjeljivan :
Dobitnici
Ukazom Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine iz 1994. godine Ordenom heroja oslobodilačkog rata: odlikovani su: Safet Hadžić, Mehdin Hodžić, Hajrudin Mešić, Adil Bešić, Safet Zajko, Midhat Hujdur, Enver Šehović i Nesib Malkić dok je Izet Nanić istim orednom odlikovan 1998. godine.
Svi dobitnici ovog ratnog priznanja odlikovani su posthumno a također su i dobitnici ratnog priznanja Zlatni ljiljan.
Kad kazaljke se poklope / Sviđa mi se ova stvar
Kad kazaljke se poklope / Sviđa mi se ova stvar osma je singl-ploča sarajevske pop-rok grupe Crvena jabuka. Objavila ga je zagrebačka izdavačka kuća Jugoton u aprilu 1988. Obje pjesme komponirao je gitarist Zlatko Arslanagić. Na A-strani singla je pjesma "Kad kazaljke se poklope" odsvirana u modernijem aranžmanu po uzoru na pop rok grupe sa zapada koje su napravile prepoznatljivu muziku iz 1980-ih. Muziku i tekst napisao je Zlatko Arslanagić. Na B-strani je pjesma "Sviđa mi se ova stvar" urađena po uzoru na pjesmu britanske rok grupe The Beatles "Twist and Shout" sa njihovog debitantskog albuma iz 1963. Tekst je napisao Zlatko Arslanagić. Svojim pjevanjem istakao se klavijaturist Dražen Žerić zajedno sa drugim članovima grupe kao pratećim pjevačima. Također, novi kvalitet u muziciranju Crvene jabuke donio je Nikša Bratoš na električnoj gitari. Pjesma "Sviđa mi se ova stvar" uvrštena je na singl ploču sa njihovog trećeg albuma "Sanjati". Singl ploča "Kad kazaljke se poklope / Sviđa mi se ova stvar" štampana je u 3. 000 primjeraka kao novogodišnji poklon redovnim čitaocima magazina VEN, koji se u to vrijeme prodavao na prostorima bivše Jugoslavije. Snimatelj i producent bio je Nikša Bratoš.
US Open
US Open ili Otvoreno prvenstvo SAD-a u tenisu teniski je turnir na tvrdoj podlozi. Moderna je verzija jednog od najstarijih teniskih prvenstava na svijetu, Državnog prvenstva SAD-a, za čiju se titulu teniseri takmiče još od 1881. Od 1987. US Open je hronološki četvrti i posljednji veliki teniski turnir i s Australian Openom, Roland Garrosom i Wimbledonom sačinjava Grand Slam.
US Open svake se godine održava od posljednjeg ponedjeljka u augustu i traje dvije sedmice. Glavni turnir sastoji se od pet prvenstava: muškog i ženskog singla, muških i ženskih parova i mješovitih parova s dodatnim turnirima za juniore, seniore i igrače u invalidskim kolicima. Od 1978. turnir se održava na akrilnoj tvrdoj podlozi u Nacionalnom teniskom centru "Billie Jean King" u Flushing Meadowsu (Corona Park, Queens, New York City). Vlasnik i organizator turnira je neprofitna organizacija Američki teniski savez ( ili skraćeno USTA). Zaradom od prodaje ulaznica promovira se razvoj tenisa u SAD-u.
US Open bio je jedini Grand Slam turnir na kojem se svaki neriješeni set završavao u odlučujućoj igri (tj. "tie-breaku") sve do 2019, kad je i na Wimbledonu uveden tie-break u petom setu, ali tek pri rezultatu 12–12.
Historija
lijevo|mini|250px|Teniski teren u Newport Casinu
Teniski klub "West Side"
Početkom 1915. stotinjak tenisera ponovo je pokrenulo pitanje preseljenja mjesta održavanja turnira potpisavši peticiju za selidbu. Smatrali su da se većina teniskih kluba, igrača i gledaoca nalaze u New Yorku i njegovom okolnom području i da bi bilo korisno za razvoj sporta da se prvenstvo održava upravo u tom gradu. S ovim se nije složila grupa igrača u kojoj se nalazilo osam bivših pobjednika turnira u singlovima. Na godišnjem sastanku USNLTA-e 5. februara 1915, održano je glasanje o pokrenutom preseljenju i rezultatom od 128:119 odlučeno je da će se turnir premjestiti u New York.
Od 1921. do 1923. turnir se održavao u kriketnom klubu "Germantown" u Philadelphiji. Turnir se 1924. vratio u Forest Hills.
Iako su ga do tad već neslužbeno smatrali jednim od najvažnijih teniskih turnira, ILTF ga je službeno priznao jednim od najvažnijih teniskih turnira 1924. godine.
U prvih nekoliko godina Državnog prvenstva SAD-a isključivo su se takmičili muškarci, a naziv turnira službeno je glasio "US National Singles Championships for Men". Šest godina nakon održavanja muškog turnira, održano je prvo žensko takmičenje u singlovima u kriketnom klubu "Philadelphia" 1887. Osvojila ga je 17-godišnjakinja Ellen Hansell, rodom iz Philadelphije. Dvije godine kasnije, održano je prvo žensko takmičenje u parovima i u mješovitim parovima (nije održano 1899). Ženski turnir koristio je isti sistem provjere odluka kao i muški u razdoblju od 1888. do 1918 (jedini izuzetak bilo je prvenstvo 1917). Od 1890. do 1906. održavani su regionalni turniri na istoku i zapadu države kako bi se odredilo koji će parovi nastupiti u plejofu čiji će pobjednici na kraju igrati u finalu parova protiv branioca titule.
Otvorena era turnira započela je 1968. kad je svih pet takmičenja spojenu u US Open, koji se u to vrijeme održava u teniskom klubu "West Side" u Forest Hillsu. Te godine na turniru se takmičilo 96 tenisera i 63 teniserke za nagradni fond od 100.000 dolara.
Godine 1970, US Open postao je prvi Grand Slam turnir koji je počeo koristiti pravilo odlučujuće igre (tj. tiebreaka) za situaciju kad u setu dođe do rezultata od 6–6 i danas je jedini veći turnir koji koristi ovo pravilo za odlučujući set; ostali turniri u Grand Slamu koriste pravilo u kojem se nastavlja s igrom sve dok jedan od tenisera ne postigne vodstvo od dvije igre. U razdoblju od 1970. do 1974, US Open koristio je sistem prema kojem se igralo do devet bodova i prvi teniser koji osvoji te bodove, dobija set; ovaj sistem je zamijenjen sistemom od 12 bodova Međunarodne teniske federacije.
Godine 1973. US Open postao je prvi Grand Slam turnir koji je pobjedniku i pobjednici u pojedinačnoj konkurenciji omogućio osvajanje identične količine novca; tadašnji pobjednici John Newcombe i Margaret Court osvojili su po 25.000 dolara. US Open uveo je još jednu inovaciju 1975. kad su postavljeni reflektori na stadionu kako bi se prvi put u historiji omogućila igra noću.
Nacionalni teniski centar "Billie Jean King"
Godine 1978. turnir se preselio iz teniskog kluba "West Side" u Forest Hillsu (Queens) u znatno veći Nacionalni teniski centar "Billie Jean King" u Flushing Meadowsu (Queens), a postupak preseljenja također je uključivao promjenu podloge sa zemlje, na kojoj se igralo posljednje tri godine u Forest Hillsu, na tvrdu podlogu. Jimmy Connors je jedini teniser koji je osvojio US Open na sve tri podloge (trava, zemlja i tvrda podloga), a Chris Evert je jedina teniserka koja je turnir osvojila na dvije podloge (zemlja i tvrda podloga).
US Open je jedini Grand Slam turnir koji se održava svake godine bez ikakve pauze od početka svog postojanja.
Od 1984. do 2015. US Open odstupao je od tradicionalne prakse rasporeda drugih teniskih turnira s pojmom koji se naziva "Super Saturday"; ovim se obilježava to da se završnica za žene održavala u subotu, između dva muška polufinala. Muška se završnica održavala sljedećeg dana. Iako je ovo odstupanje dizajnirano da pridobije što veću televizijsku gledanost, postalo je razdorno jer su teniseri imali samo jedan dan odmora između završnice i polufinala. Završnica pet uzastopnih muških turnira od 2007. do 2012. odgađana je za ponedjeljak zbog loših vremenskih uslova. Američki savez tenisera odlučio je zakazati mušku završnicu turnira 2013. i 2014. u ponedjeljak, ali je Savez profesionalnih tenisera loše reagirao na ovaj postupak jer su smatrali da još više odstupa od strukture drugih Grand Slamova.
Počevši od 2015, završnice muških turnira vraćene su tradicionalni raspored (nedjelja). Međutim, zbog loših vremenskih uvjeta, oba seta polufinala te godine morala su biti održana u petak.
Provjere odluka linijskih sudija
Godine 2006. US Open uveo je mogućnost instantne reprize odluka koristeći računarski sistem Hawk-Eye, čiji je sponzor bio Chase. Prema mnogim stručnjacima, sistem je uveden zbog kontroverznog meča između Serene Williams i Jennifer Capriati, tokom kojeg su mnoge upitne sudijske odluke donesene na štetu Williams. Svaki igrač ima na raspolaganju tri provjere u jednom setu uz jednu dodatnu u odlučujućoj igri (tie-breaku). Igrač zadržava pravo na daljnje provjere ako se ispostavi da je provjera bila opravdana. Ako se ispostavi suprotno, igrač gubi jednu provjeru. Instantna repriza prvobitno je bila omogućena samo na dva glavna stadiona ("Ashe" i "Armstrong"), ali je 2009. postala dostupna i na stadionu "Grandstand".
Generalfeldmaršal
Generalfeldmaršal je bio drugi najveći čin u Wehrmachtu. Odgovara činu Generala Armije u NATO. Nosili su ga pretežno zapovjednici armija te zapovjednici operativnih prostora. Jedan od svakako najpoznatijih Generalfeldmaršala je bio Erwin Rommel, zapovjednik operativne grupe Afrika, te kasnije operativne grupe Zapad. Najviši čin u oružanim snagama Velike Britanije (engl. field marshal) uveden 1736. godine, odgovara činu maršala. U Njemačkoj je uveden u 16. vijeku, a kasnije ga usvajaju Austrija i 1700. godine Rusija (rus: генералфельдмаршал; čitaj: generalfeljdmaršal). Feldmaršal je drugi najviši čin u francuskoj armiji.
US Open
Provjere odluka linijskih sudija
Nakon što igrač zatraži provjeru, pokreće se 3D računarska simulacija koja se zasniva na nekoliko videokamera, koje loptu snimaju u ogromnom broju slika po sekundi; simulacija se istovremeno prikazuje igračima, sudijama, televizijskoj i publici na stadionu kako bi se odluka službeno preispitala. Tokom US Opena 2011. 29,78% provjera od strane tenisera i 30,2% provjera od strane teniserki ispostavilo se ispravnima.
Godine 2007. JP Morgan Chase obnovio je sponzorstvo s US Openom. Sponzorstvo je Chaseu omogućilo da sistem instantne reprize nazove "Chase Review" i da se taj naziv prikazuje na stadionu i televiziji.
Džeki
mini|250px|desno|Pripadnici naroda Džeki Džeki — maleni narod naseljeni u pet sela na istoku Azerbejdžana, to su Džek (Deg). Sami sebe oni nazivaju Džeki, dok svoj jezik zovu Džek mez. Sela Džek i susjednih Alyk (Ealig), Džek (Deg), Haput (Hafid), Jergjudž (Yergüd), Kriz, Buduha i Hinaluga nalaze se na visinama preko 1635 metara. Sezonsko alpsko stočarstvo je na prvom mjestu.
Po vjeri su muslimani.
US Open
Podloga i tereni
mini|337px|Stadion "Arthur Ashe" US Open se igra na brzoj podlozi "DecoTurf" koja omogućava manje trenje i manji odskok loptice za razliku od drugih podloga (pogotovo podloge "Rebound Ace" na kojoj se nekada igrao Australian Open). Upravo iz ovog razloga, mnogi igrači koji prakticiraju igru servisa i voleja bili su poprilično uspješni na US Openu.
Glavni teren turnira je stadion "Arthur Ashe" koji može primiti 22.547 gledaoca, a koji je otvoren 1997. Ime je dobio po Arthuru Asheu, Afroameričkom teniseru koji je osvojio US Open u otvorenoj eri 1968. Sljedeći stadion po veličini je "Louis Armstrong", otvoren 1978, značajno renoviranom u odnosu na prijašnji "Singer Bowl" koji je sagrađen za Svjetski sajam u New Yorku 1964. Bio je glavni stadion turnira u razdoblju od 1978. do 1996. U jednom trenutku mogao je primiti 18.000 gledaoca, ali je kapacitet smanjen na 10.200 nakon što su uklonjene gornje tribine poslije otvaranja stadiona "Arthur Ashe". Treći stadion po veličini je "Grandstand" koji može primiti 6.000 gledaoca; napravljen je kad je pravougaoni "Singer Bowl" pretvoren u četvrtasti stadion "Louis Armstrong".
Godine 2011. otvoren je 17. po redu teren s velikim televizijskim ekranima i elektroničkom linijom koja igračima omogućava provjere odluka sudija. Dobio je nadimak "The Pit" jer se nalazi na zemlji. Prvobitno je mogao primiti 2.500 gledaoca, ali nakon što je završen 2012. može primiti 3.000 gledaoca. Nalazi se na jugoistočnom dijelu kompleksa. Tereni 4, 7 i 11 imaju kapacitet više od 1.000 mjesta.
Godine 2015. na sve terene US Opena postavljena je plava podloga da bi se putem televizije lakše mogla pratiti loptica; vanjski tereni ostali su zelene boje.
Tokom US Opena 2006. kompleks je preimenovan u "USTA Billie Jean King National Tennis Center" (Nacionalni teniski centar "Billie Jean King") u čast bivše teniserske Billie Jean King, koja je turnir osvojila četiri puta.
Posjećenost turnira
Izvori: US Open, Record Attendance 2019, Gradski univerzitet u New Yorku (City University of New York ili skrećno CUNY)
Nagradni fond
Nagradni fond za US Open 2013. iznosio je 34.252.000 dolara, što je za deset miliona dolara više od turnira održanog godinu prije. Nagradni fond raspoređuje se na sljedeći način:
US Open ugovorno se obavezao da će do 2017. nagradni fond povećati na 50 miliona dolara. Kao rezultat toga, ukupni nagradni fond za 2013. povećan je na 33,6 miliona dolara, što je rekordna promjena od 8,1 miliona dolara u odnosu na 2012. Prvaci serije Emirates Airline US Open 2013. također će imati priliku dodati još 2,6 miliona dolara u nagradni fond time ga povećavajući na više od 36 miliona dolara. Nagradni fond 2014. bio je 38,3 miliona dolara. Nagradni fond 2015. bio je 42,3 miliona dolara.
Bodovanje
Bodovanje za tenisere (ATP) i teniserke (WTA) variralo je tokom godina, ali se bodovi trenutno dodjeljuju prema sljedećoj tabeli:
Atletika
mini|desno|200px|Atletika Atletika je jedna od temeljnih i najraširenijih sportskih grana koja obuhvata: trkačke, bacačke i skakačke discipline.
Zbog svoje sveobuhvatnosti atletika se ponekad naziva kraljicom sportova. Atletskim vježbama stiče se fizička snaga, izdržljivost, brzina i okretnost a učvršćuju se svojstva volje kao sto su hrabrost, odlučnost i upornost. Discipline atletike odlikuju se motoričkim kretanjima koja se uspješno mogu primjenjivati u toku obrazovnog procesa ili kroz druge oblike vježbanja, pomoću kojih se značajno utiče na podizanje opće psihofizičke sposobnosti pojedinaca. Od 1896 godine uključena je u redovni program ljetnih Olimpijskih igara. Od 1983 godine održavaju se svake dvije godine svjetska prvenstva u atletici.
NGC 6183
NGC 6183 (također poznat kao ESO 69-8 i PGC 58785) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 224 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Južni trokut. Najveći prečnik je 1,80 (118 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (39 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 25. aprila 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1576
IC 1576 (također poznat kao ESO 474-20, MCG -4-2-45 i PGC 2630) je galaksija koja je udaljena oko 746 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kipar. Najveći prečnik je 0,70 (152 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (87 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 3. novembra 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tivat
mini|280px|Tivat, sidro Tivat (ćir. Тиват) jest grad i naseljeno mjesto, te sjedište općine u Crnoj Gori.
Geografija
Tivat pripada Boki i nalazi se u samom Bokokotorskom zalivu. O porijeklu imena Tivat postoje tri različita mišljenja. Prema prvom, naziv Tivat izveden je od imena ilirske kraljice Teute koja je jedno vrijeme imala svoju prijestonicu u Risnu, a možda i ljetnikovce u blizini današnjeg Tivta. Po drugom mišljenju naziv bi mogao biti izveden od imena hrišćanskih svetaca kao što su sanctus Theodorus, Theodosius, Theodotus, Theodulus ili srednjovjekovnog (XII v.) Theudo, Teodo. Treće mišljenje iznijeto je vrlo kratko i bez većih obrazloženja. Po tom mišljenju naziv potiče od keltske riječi "touto" što znači grad.
Historija
U historiji Boke jasno se izdvajaju sljedeće epohe: ilirska, rimsko-vizantijaska, srpska, mletačko-turska i austrijska. Obale tivatskog zaliva prošle su kroz sve ove epohe o čemu svjedoče kako mnogi arheološki nalazi tako i postojeći spomenici stare arhitekture kao i pisani historijski izvori.
Za ilirski period koji se završava 168-7. godine p. n. e. propašću ilirske države imamo mali broj arheoloških nalaza. Rimski period je znatno bogatiji. U starijoj literaturi navođeno je mišljenje da se u predjelu Bobovišta (današnje Kalardovo) nalazio neki stari grad. Pomišljalo se da se na tom mjestu nalazio i stari Akruvijum (Acruvium). Takva mišljenja postoje i danas, ali se ne vezuju uvjek za Bobovište nego i za druge lokalitete u bližoj ili daljoj okolini Tivta.
Period srpske vladavine počinje u Kotoru krajem 1185. godine. Od tada pa sve do 1370. godine Kotor i njegov Distrikt nalaze se u okvirima srpske srednjovjekovne države Nemanjića. U XIII v. na Prevlaci kod Tivta, Sv. Sava, kad je pristupio osnivanju srpske crkve, postavio je stolicu zetskog episkopa i tu je sagrađen manastir posvećen Sv. arhanđelu Mihailu.
Godine 1420. Mletačka Republika je zauzela kotorski distrikt, kao i Luštičko poluostrvo zajedno sa Miholjskom Prevlakom.
Period od dolaska Mletaka pa do kraja XVIII v. karakterišu česti sukobi između njih i Turaka. Veoma značajnu prerkretnicu u istoriji Boke predstavljao je pad Mletačke Republike 1797. godine. Tada počinje jedan duži period od skoro dvadeset godina u kome su se na teritoriji Boke smjenjivale razne tuđe vlasti dok najzad 1814. godine nije došla Austrija da tu i ostane do svog sloma 1918. godine.
Danas je Tivat moderan grad orijentisan na razvoj turizma kao prioritetne djelatnosti.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine općina Tivat imala je 14.031 stanovnika, od čega u samom Tivtu 9.367.
Popis 2011.
Napomena: Oznaka Z predstavlja zaštićen podatak.
Nanak
mini|Nanak Guru Nanak Dev (Nānak), rođen 1469, umro 1539, je osnivač sikizma. Rodio se u mjestu Talvandi Rai Boe (koje se danas po njemu zove Nanakana Sahib), oko 40 km sjevero od grada Lahor u današnjem Pakistanu. Bio je drugo dijete i jedini sin nižeg službenika Mehte kalijana Dasa Bedija, i njegove žene Tripte. U djetinjstvu je stekao osnovna znanja iz hinduizma. Imao je i muslimanskog učitelja koji ga je poučavao Kur'anu i hadisima. U tridesetoj godini je doživio prvo mistično iskustvo. Po predanjima, on je poduzeo četiri velika putovanja. Kao pjesnik, imao je istančan osjećaj za prirodu i koristio ga je u svojim hvalospjevima Bogu.
Edwin Hubble
alt=Edwin Powell Hubble|mini|Edwin Powell Hubble Edwin Powell Hubble (Marshfield, Missouri, SAD, 20. novembar 1889 - San Marino, Kalifornija 28. septembar 1953), američki astronom, poznat po otkriću širenja svemira.
Nanak
24. septembra 1487. Nanak se vjenčao sa Mata Sulakkhani, kćerkom Mūl Chand-a i Chando Rāṇī, u gradu Batala. Par je imao dva sina, Sri Chand (8. septembar 1494. – 13. januar 1629.) i Lakhmi Chand (12. februar 1497. – 9. april 1555.).
Velika nagrada Singapura 2015.
Velika nagrada Singapura 2015. (službeno poznata kao "2015 FORMULA 1 SINGAPORE AIRLINES SINGAPORE GRAND PRIX") je automobilska trka Formule 1 koja se održava 20. septembra 2015. na stazi Marina Bay Street Circuit u Marina Bej, u Singapuru. Ovo je trinaesta trka u sezoni 2015., i ujedno i 8. trka za Veliku nagradu Singapura.
Vozač Ferrarija Sebastian Vettel osvojio je pol poziciju, svoje prve u italijanskoj ekipi. Četvorostruki svetski šampion došao do treće pobede ove sezone, a 42. u karijeri, kojom se izdvojio na trećem mestu liste pobednika svih vremena, pretekavši Ayrton Senna. Drugo mesto, sa jednom i po sekundom zaostatka, zauzeo je vozač Red Bula Daniel Ricciardo, dok se na trećem stepeniku pobedničkog postolja našao Kimi Räikkönen u drugom Ferrariju.
Edwin Hubble
Edwin Hubble je bio jedan od prvih naučnik koji su tvrdili da crveni pomak u spektrima dalekih galaksija potiče od dopplerovog efekta koji nastaje usljed širenja svemira. Hubble je bio jedan od vodećih astronoma modernog doba i zaslužan je za stvaranje temelja na kojima danas leži fizikalna kosmologija.
Zlatan Čolaković
Zlatan Čolaković (13. februar 1955 – 20. decembar 2008 ) bio je filolog i istraživač. Diplomirao je komparativnu književnost i filozofiju (1979), magistrirao (1982) i doktorirao (1984) na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Od 1984-1988, kao Fulbrightov stipendist, sarađuje s Albertom Lordom na Harvardu i radi u Slavističkom odjelu biblioteke "Widener" harvardskog koledža. Predavao na Harvardu i univerzitetu Waterloo. U zbirci "The Milman Parry Collection" transkribirao je i uredio tekstove snimaka oko 90.000 stihova bošnjačkih epskih pjesnika. Tokom 1989. sakupljao je sa Marinom Rojc-Čolaković bošnjačku epiku i prvi zabilježio cjelovite bošnjačke epske pjesme na filmu.
Kao urednik književne zaostavštine Envera Čolakovića objelodanio je niz njegovih djela (Izabrane pjesme, roman: Mali svijet, Lokljani, Iz Bosne o Bosni), te pripremio za štampu Čolakovićeve knjige Jedinac, Biblijske priče XX. stoljeća, Knjiga majci.
1989. objavio je knjigu "Tri orla tragičkoga svijeta" o starogrčkoj tragediji, Aristotelu, homerskoj i bošnjačkoj epskoj mitotvorbi. Za folkloristički doprinos dobio je Nagradu države Kanade "The Government of Canada Award". 1991. osnovao je i bio glavni istraživač projekta "Unutar bîti muslimanske epike", koji je pod pokroviteljskom "Matice hrvatske" finansiralo Ministarstvo znanosti Republike Hrvatske.
Također, Zlatan Čolaković je objavio dvotomno izdanje "Epika Avda Međedovića - Kritičko izdanje" (Almanah: Podgorica, 2007) na engleskom i bosanskom jeziku. Bio je član Hrvatskog društva književnika, PEN-a, te Harvardskog kluba Hrvatske i Kanade.
2010. godine dr. Čolakoviću je posthumno dodjeljena nagrada "Avdo Međedović" u Podgorici za ogromni doprinos bošnjačkoj kulturi na području epike.
Edwin Hubble
Biografija
Hubble je rođen u mjestu Marshfield (Missouri, SAD), a kao 9-godišnjak (1898.) se preselio u Wheaton, Illinois. U mladosti je pokazivao više talenta na polju sporta nego nauke - godine 1906. odnio je 7 pobjeda na školskom takmičenju u atletici, a iste je godine postavio i rekord Illinoisa u skoku u dalj.
Ljetne olimpijske igre
Ljetne olimpijske igre, prvi put održane 1896, su međunarodni više sportski događaj, koji se održava svake četiri godine, u organizaciji Međunarodnog olimpijskog komiteta. Medalje se nagrađuju za svaki događaj, sa zlatnim medaljama za prvo mjesto, srebrenim za drugo i bronzanim za treće. Ova tradicija je započeta 1904. godine. Zimske olimpijske igre su kreirane na bazi uspjeha Letnjih olimpijskih igara.
mini|desno|400px|Lokacije ljetnih olimpijskih igara
Edwin Hubble
Biografija
Služio je u 1. svjetskom ratu i ubrzo postao Major. Nakon rata, Hubble se vratio astronomiji. Radio je u zvjezdarnici Yerkes (Yerkes Observatory) univerziteta u Chicagu, gdje je i doktorirao 1917. godine.
Godine 1919., George Ellery Hale, osnivač i upravnik zvjezdarnice Mount Wilson (pored grada Pasadena, Kalifornija) ponudio mu je mjesto u svojoj zvjezdarnici, gdje je Hubble radio do kraja svog života. Kratko prije Huubleove smrti, dovršen je teleskop Hale (Hale Telescope), a Hubble je bio njegov prvi korisnik.
Edwin Hubble umro je od srčanog udara 28. septembra 1953 u mjestu San Marino, Kalifornija. Njegova supruga, Grace, nije organizirala sprovod i nikad nije otkrila gdje se nalazi njegovo tijelo. Čini se da je Hubbleova želja bila da ga se pokopa u neoznačenom grobu ili je htio da bude kremiran. Njegovo posljednje počivalište ni danas (2005) nije poznato.
Galaksije se nalaze izvan Mliječnog puta
Hubbleov dolazak na Monut Wilson vremenski se poklopio sa dovršenjem 2.5-metarskog (100-inčnog) teleskopa Hooker (Hooker telescope), tadašnjeg najjačeg svjetskog teleskopa. Huubleova posmatranja 1923. i 1924. otklonila su sve sumnje u tvrdnje da magličaste nebule, ranije viđene kroz manje teleskope kao nejasne maglice, nisu dijelovi Mliječnog puta (kako se do tada mislilo), već se radi o zasebnim galaktikama, izvan Mliječnog puta. Hubble je ovo otkriće objavio 30. decembra 1924.
Hubble je zaslužan i za klasifikaciju galaksija (Hubbleova viljuška), grupirajući ih po njihovom sadržaju, udaljenosti, obliku, veličini i sjaju.
Svemir se širi
mini|desno|2.5-metarski (100-[[inčni) teleskop Hooker na zvjezdarnici Mount Wilson uz pomoč kojeg je Hubble mjerio crvene pomake galaktika i tako otkrio širenje svemira.]]
Hubbleu se pripusuje otkriće crvenog pomaka u spektru galaktika (iako je pojavu zapravo prvi uočio Vesto Slipher. Hubble je zajedno sa Miltonom Humasonom 1929. formulirao zakon crvenog pomaka, empirički zakon između brzine udaljavanja galaksija i njihove udaljenosti, danas poznat kao Hubbleov zakon, po kojem je brzina udaljavanja galaktike proporcionalna njenoj udaljenosti. Hubbleov zakon, uz pretpostavku da je crveni pomak uzrokovan udaljavanjem galaktika, u skladu je sa Einsteinovim jednadžinama iz opće teorije relativnosti za homogeni izotropni svemir koji se širi.
Viktor Tausk
Viktor Tausk (rođen 1879/1880., Zsolna/Žilina, Austro-Ugarska - umro 3. jula 1919.) jedan je od pionira psihoanalize i neurologije. Bio je učenik Sigmunda Freuda. Mladost je proveo u Sarajevu, Bosna i Hercegovina, gdje je njegov otac, Herman Tausk, radio kao austrougarski službenik. U tom periodu Viktor Tausk radi i u Mostaru, Kladnju, Beogradu, te objavljuje i kratke priče i jednu dramu. Mnogobrojna familija Tausk nastavlja da živi u Sarajevu i drugim gradovima bivše Jugoslavije, a Viktor odlazi u Beč. Njegov brat Mirko Tausk jedan je od pokretača Radničkog štrajka u Sarajevu.
Edwin Hubble
Svemir se širi
Ovim je u astronomiju uveden koncept širenja svemira, što je kasnije dovelo do teorije "velikog praska".
Viktor Tausk
Godine 1919. odvaja se od Freuda, te objavljuje rad pod imenom "Uticajna mašina". Freud odbacuje njegove teorije, te Viktor Tausk, i pored svih napora, ne uspijeva izaći iz sjene svoga "oca". Odlazi na tretman kod Helene Deutsch, ali ubrzo upada u "ljubavni trougao" u kojem su, pored njega - Sigmund Freud i Lou Andreas-Salome. U jutro 3. jula 1919. izvršava samoubistvo.
Robert De Niro
Robert Anthony De Niro proslavljeni je američki filmski glumac, režiser i filmski producent. Tokom svoje karijere postao je jedan od najcjenjenijih karakternih glumaca svih vremena.
Viktor Tausk
Djela
Victor Tausk. Sexuality, War and Schizophrenia: Collected Psychoanalytic Papers (Philanthropy and Society) (1990) ISBN 0-88738-365-3
Robert De Niro
Biografija
De Niro potječe iz umjetničke porodice; njegova majka Virginia Admiral bila je slikarka, a otac Robert slikar, kipar i pjesnik. Njegovi roditelji su se razveli kad je Robert imao samo 2 godine jer je otac navodno shvatio da je homoseksualac.
Odrastao je u New Yorku, dijelu grada koji se naziva Little Italy (Mala Italija) i s 10 godina prvi put nastupio u ulozi plašljivog lava u školskoj predstavi Čarobnjak iz Oza. Majka ga je upisala u naprednu privatnu školu High School of Music and Art (New York), ali ju je napustio i s 13 godina se pridužio uličnim bandama, gdje je zbog izrazito blijedog tena nazvan Bobby Milk. Njegov otac nije odobravao ovakvo ponašanje, pa su njihovi odnosi poprilično zahladnjeli. Nakon prolaznog razdoblja mladenačkog bunta, upisuje se, kao i većina glumaca njegove generacije, na Stella Adler Conservatory, učeći od Leeja Strasberga njegovu metodu.
Filmska karijera
Svoju prvu zaradu kao glumac je dobio nastupajući u predstavi "Medvjed" A. P. Čehova sa 16 godina. U početku je glumio u off-broadwayskim predstavama i ostvario prvu saradnju (1963. g.) s režiserom Brianom De Palmom u filmu "The Wedding Party".
Godine 1973. započinje saradnja s Martinom Scorseseom koja donosi neke od najboljih filmova u posljednja tri decenije poput Taksiste  (1976.), za kojeg se pripremao tako što je pribavio sve potrebne dozvole i vozio taksi po New Yorku. Uloga Travisa Bicklea mu je donijela zvjezdani status, a slavna rečenica iz filma "you talkin' to me?" postala je popularna u žargonu. Zatim je uslijedio film New York, New York iz 1977. g. za koji je učio svirati Saksofon, a za Razjareni bik u kom je glumio boksera Jakea LaMottu, trenirao je boks, udebljao se 25 kg i ponovno smršao da bi što uvjerljivije prikazao propadanje boksera u drugom dijelu filma. Za ulogu Jakea LaMotte dobio je Oscara i Zlatni globus. Nominacije za Oscara donijele su mu uloga Michaela Vronskyja iz Lovca na jelene te uloge u filmovima Rt straha , Buđenja i Taksista. Godine 1984. odlično je odigrao ulogu židovskog gangstera u filmu Sergia Leonea Bilo jednom u Americi, a utjelovljenje lika mladog Vita Corleonea u drugom dijelu Kuma, Francisa Forda Coppole donijelo mu je još jednog Oscara za najbolju sporednu ulogu. Kasnih 1980-ih u preuređenom skladištu kahve osniva Tribeca (Triangle Below Canal Street) filmski centar i pridonosi pretvaranju te gradske četvrti kojom dominiraju industrijske građevine iz 19. vijeka u ugodno susjedstvo s dobrim restoranima i skupim stanovima, a u kojem se redovito snimaju i filmovi. Uz glumu i produkciju otvorio je 1988. g. u prizemlju filmskog centra i restoran TriBeCa grill, a pojavljuje se i kao partner u još nekim poznatim restoranima. Nakon 11. septembra 2001. dodatno se angažirao na obnovi Manhattana, pojavljivao se u javnosti, pozivao turiste da se vrate u New York i na kraju 2002. g. pokrenuo i TriBeCa filmski festival.
U filmovima iz osamdesetih godina pokazao je svoju glumačku raznolikost, uslijedile su godine uspona i padova, a najuvjerljiviji je ipak ostao u ulogama mračnih, snažnih, svojeglavih, nestrpljivih muškaraca. Poput uloge Neila McCauleyja u filmskom hitu Vrućina u kojem je glumio s Alom Pacinom, režisera Michaela Manna. Taj film je inače rimejk filma L.A. Takedown iz 1989. godine, također od Michaela Manna. A zajedno s prijateljem Martinom Scorseseom započeo je saradnju na pisanju biografije o 30 godina zajedničkog rada, osam vrhunskih filmova i prijateljstvu.
Privatni život
mini|desno|De Niro 2008.
Zahvaljujući Tribeci koja ga je na neki način približila medijima, počeo se češće pojavljivati u javnosti, a planira još više uložiti u svoje susjedstvo i pomoći obnovi.
Edwin Hubble
Svemir se širi
Nešto ranije, 1917. godine, Einstein je shvatio da njegova opća teorija relativnosti zahtijeva da se svemir mora ili širiti ili skupljati. Nespreman povjerovati vlastitim formulama i prihvatiti takvu ideju, Einstein uvodi kosmološku konstantu (faktor odbijanja) u jednačine, čime zaobilazi ovaj "problem". Čuvši za Hubbleovo otkriće, Einstein je mijenjanje svojih formula nazvao "najvećom zabludom u svom životu".
Ostala otkrića
Hubble je 30. augusta 1935. otkrio asteroid 1373 Cincinnati. U tom je razdoblju napisao i dvije knjige - "Posmatrački pristup kosmologiji" (The Observational Approach to Cosmology) i "Kraljevstvo Maglica" (The Realm of the Nebulae).
Nobelova nagrada
Hubble je proveo veći dio kasnijeg dijela svoje karijere pokušavajući astronomiju svrstati pod fiziku, a ne da bude smatrana kao zasebna nauka. Motiv za ove težnje je pokušaj da se astronomima dade šansa da dobiju Nobelovu nagradu zbog njihovih značajnih doprinosa astrofizici.
Komitet za dodjelu Nobelove nagrade, ovaj je prijedlog usvojio tek 1953., kratko nakon Hubbleove smrti, pa Hubble nikad nije saznao da li su njegova nastojanja urodila plodom. Hubble je iste godine bio nominiran za Nobelovu nagradu za fiziku koju bi bio i dobio da nije umro (samo žive osobe mogu primiti Nobelovu nagradu), o čemu je obavještena njegova udovica.
Počasti
Nagrade Imenovano po njemu
NGC 3871
NGC 3871 (također poznat kao IC 2959, MCG 6-26-31, PGC 36702 i UGC 6744) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 445 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,40 (181 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (65 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 3. aprila 1831. godine.
Robert De Niro
Privatni život
Godine 2003. dijagnosticiran mu je rak prostate, a tužna je činjenica da mu je otac umro 1994. od iste bolesti. Odmah nakon objave te vijesti De Niro je primio javne poruke podrške od brojnih prijatelja i kolega koji su i sami proživjeli borbu protiv opake bolesti poput Sidneya Poitiera i bivšeg njujorškog gradonačelnika Rudolpha Giulianija. Iako detalji o De Nirovom liječenju nisu objavljeni nagađa se da su liječnici bili preporučili hirurški zahvat. Nakon liječenja ubrzo se vratio radu i snimio još nekoliko filmova.
NGC 3871
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kip slobode
Kip slobode, punim nazivom Sloboda prosvjetljuje svijet , kolokvijalno poznat i kao Lady Liberty ("Gospođa sloboda"), jest kolosalni neoklasični kip u Sjedinjenim Američkim Državama koji je napravio francuski kipar Frédéric-Auguste Bartholdi. Kip se nalazi na ostrvu Liberty u njujorškoj luci. Svečano je postavljen 28. oktobra 1886. kao poklon francuskog naroda Sjedinjenim Američkim Državama. Od 1924. Kip slobode sastavni je dio Nacionalnog spomenika Kip slobode, a od 1984. uvršten je na UNESCO-ov spisak Svjetske kulturne baštine.
Kip predstavlja lik Libertas, rimsku boginju slobode, ogrnutu plaštem. Napravljen je od bakra sa čeličnim potporama, a sa vanjske strane prekriven bronzanim omotačem. Stoji na ogromnom temelju sa gore ispruženom desnom rukom u kojoj drži pozlaćenu baklju. U lijevoj ruci drži ploču tabula ansata na kojoj je isklesan datum proglašenja američke nezavisnosti. U blizini njenih nogu nalazi se pokidan lanac, koji obilježava nedavno nacionalno ukidanje ropstva. Statua je simbol slobode i jedan od najpoznatijih simbola SAD-a. Visinom od 46,05 metara (sam kip) odnosno ukupnom visinom od 92,99 m (sa postoljem) spada među najviše statue svijeta. Do 1959. godine bio je i najviši kip svijeta. Nakon otvorenja, statua je postala ikona slobode i Sjedinjenih Država, viđena kao simbol dobrodošlice imigrantima koji stižu morem.
Bartholdija je inspirisao francuski profesor prava i političar Édouard René de Laboulaye, za kojeg se kaže da je 1865. komentirao da bi svaki spomenik podignut američkoj nezavisnosti bio zajednički projekat francuskog i američkog naroda. Francusko-pruski rat odložio je napredak sve do 1875. godine, kada je Laboulaye predložio da Francuzi finansiraju statuu, a Sjedinjene Države daju mjesto i sagrade postolje. Bartholdi je završio glavu i ruku koja nosi baklju prije nego što je statua u potpunosti dizajnirana, a ovi dijelovi su promotivno pokazani na međunarodnim izložbama.
Ruka s bakljom bila je izložena na Centennial Expositionu u Filadelfiji 1876. i u parku Madison Square na Manhattanu od 1876. do 1882. Prikupljanje sredstava pokazalo se teškim, posebno za Amerikance, a do 1885. radovi na postolju bili su ugroženi nedostatkom sredstava. . Izdavač Joseph Pulitzer iz New York Worlda započeo je akciju prikupljanja donacija za završetak projekta i privukao više od 120.000 saradnika, od kojih je većina dala manje od jednog dolara (što odgovara 30 dolara 2021.). Statua je izgrađena u Francuskoj, otpremljena u sanducima i sastavljena na dovršenom postolju na onome što se tada zvalo Bedloeovo ostrvo. Završetak statue je obilježen prvom paradom u New Yorku i ceremonijom otvorenja kojom je predsjedao predsjednik Grover Cleveland.
Statuom je upravljao Odbor svjetionika Sjedinjenih Država do 1901, a zatim Ministarstvo rata; od 1933. održava ga Služba nacionalnih parkova kao dio nacionalnog spomenika Kip slobode i velika je turistička atrakcija. Ograničeni broj posjetilaca može pristupiti obodu postolja i unutrašnjosti krune kipa iznutra; javni pristup baklji je zabranjen od 1916.
Porijeklo
Prema Službi nacionalnih parkova, ideju o spomeniku koji su Francuzi predstavili Sjedinjenim Državama prvi je predložio Édouard René de Laboulaye, predsjednik Francuskog društva protiv ropstva i istaknuti i važan politički mislilac svog vremena. Projekat se vodio od razgovora iz sredine 1865. između Laboulayea, tvrdokornog abolicioniste, i Frédérica Bartholdija, vajara. U razgovoru nakon večere u svojoj kući blizu Versaillesa, Laboulaye, vatreni pristalica Unije u američkom građanskom ratu, navodno je rekao: da bi takav spomenik trebalo smatrati zajedničkim projektom obje nacije. " Služba nacionalnih parkova, u izvještaju iz 2000. godine, smatrala je da je ovo legenda povezana sa pamfletom za prikupljanje sredstava iz 1885. godine, i da je statua vjerovatnije zamišljena 1870. godine . U drugom članku, Park Service je sugerirao da je Laboulaye imao namjeru da oda počast pobjedi Unije i njenim posljedicama: „Ukidanjem ropstva i pobjedom Unije u građanskom ratu 1865. Laboulaye je predložio da se napravi poklon za Sjedinjene Države u ime Francuske.
U junu 1871., Bartholdi je prešao Atlantik, sa pismima upoznavanja koje je potpisao Laboulaye. Stigavši u njujoršku luku, Bartholdi se fokusirao na Bedloeovo ostrvo (sada nazvano Ostrvo slobode) kao mjesto za statuu, zapanjen činjenicom da su brodovi koji su stigli u Njujork morali da plove pored njega. Saznao je da je ostrvo u vlasništvu vlade Sjedinjenih Američkih Država. Osim što je upoznao mnoge uticajne Njujorčane, Bartholdi je posjetio predsjednika Ulysses S. Granta, koji ga je uvjeravao da neće biti teško pronaći mjesto za statuu. Bartholdi je dvaput prešao preko Sjedinjenih Država željeznicom i sreo mnoge Amerikance za koje je mislio da će biti naklonjeni projektu. Ali on je ostao zabrinut da javnost s obje strane Atlantika nije dovoljno podržavala prijedlog, te su on i Laboulaye odlučili pričekati prije nego što pokrenu javnu kampanju. Prvi model svog koncepta Bartholdi je napravio 1870. godine.
Dizajn i simbolika
thumb|I rimska boginja Libertas i bog Sunca Sol Invictus ("Nepokoreno sunce", na slici) uticali su na dizajn "Slobode koja prosvjetljuje svijet". Bartholdi i Laboulaye razmatrali su kako najbolje izraziti ideju američke slobode. U ranoj američkoj istoriji, dvije ženske figure su često korištene kao kulturni simboli nacije.Jedan od ovih simbola, personificirana Kolumbija, smatran je oličenjem Sjedinjenih Država. Druga značajna ženska ikona u američkoj kulturi predstavljala je slobodu, izvedena iz Libertas, boginje slobode koju su široko obožavali u starom Rimu, posebno među emancipovanim robovima. Lik slobode krasio je većinu američkih kovanica tog vremena. Sloboda je prikazana sa podignutom desnom nogom, pokazujući da hoda naprijed usred slomljenog okova i lanca.
Pripreme i izgradnja
Tokom svog drugog putovanja u Sjedinjene Države, Bartholdi se obratio brojnim grupama o projektu i pozvao na formiranje američkih komiteta Franko-američke unije. U New Yorku, Bostonu i Philadelphiji formirani su komiteti za prikupljanje novca za plaćanje temelja i postolja. Dana 3. marta 1877., posljednjeg punog dana na funkciji, predsjednik Grant je potpisao zajedničku rezoluciju koja je ovlastila predsjednika da prihvati statuu i da odabere mjesto za nju. Predsjednik Rutherford B. Hayes, koji je preuzeo dužnost sljedećeg dana, odabrao je lokaciju Bedloe's Islanda koju je Bartholdi predložio.
Glava statue je bila izložena na Svjetskoj izložbi u Parizu 1878. godine. Sakupljanje sredstava je nastavljeno, a modeli statue su stavljeni na prodaju. Francuska vlada je odobrila lutriju za prikupljanje sredstava. Nakon smrti Viollet-le-Duca, koji je pomagao na projektu, u rad se uključio Gustave Eiffel.On je odlučio da ne koristi potpuno krutu strukturu, koja bi natjerala naprezanje da se akumulira u koži i na kraju dovela do pucanja. Sekundarni kostur je pričvršćen na središnji pilon, a zatim, s obzirom da se statua lagano pomiče na vjetrovima njujorške luke, a metal širi u vrućim ljetnim danima, on je labavo povezao potpornu strukturu s kožom pomoću ravnih željeznih šipki u mrežu metalnih kaiševa, poznatih kao "sedla", koja su bila zakovana za kožu, pružajući čvrstu potporu. Eiffelov dizajn učinio je statuu jednim od najranijih primjera konstrukcije u kojoj vanjska strana nije nosiva, već je umjesto toga podržana unutrašnjim okvirom.
Promjena strukturalnog materijala od zidanog do željeznog omogućila je Bartholdiju da promijeni svoje planove za montažu statue. Prvobitno je očekivao da će sastaviti kožu na licu mjesta dok je zidani stup građen; umjesto toga, odlučio je da sagradi statuu u Francuskoj i da je rastavi i preveze u Sjedinjene Države radi ponovnog sklapanja na ostrvu Bedloe. Do 1882. kip je bio kompletan do struka, što je Bartodi proslavio pozivajući novinare na ručak na platformi izgrađenoj unutar statue. Završena statua je zvanično predstavljena ambasadoru Mortonu na ceremoniji u Parizu 4. jula 1884. i francuska vlada je pristala da plati njen transport do Njujorka.
Temelj Bartoldijeve statue trebao je biti postavljen unutar Fort Wooda, napuštene vojne baze na ostrvu Bedloe sagrađene između 1807. i 1811. Temelj i postolje statue su bili poravnati tako da je okrenut prema jugoistoku, pozdravljajući brodove koji ulaze u luku iz Atlantskog okeana. Godine 1881. njujorški komitet je naručio Richarda Morrisa Hunta da dizajnira postolje. Huntov dizajn pijedestala sadrži elemente klasične arhitekture, uključujući dorske portale, kao i neke elemente pod utjecajem astečke arhitekture. Po obliku, to je skraćena piramida, 19 m kvadrata u osnovi i 12,0 m na vrhu. Četiri strane su po izgledu identične. Iznad vrata sa svake strane nalazi se po deset diskova, a iznad je sa svake strane postavljen balkon, uokviren stubovima. Konačni dizajn je zahtijevao zidove od livenog betona, debljine do 6,1 m, obložene granitnim blokovima. Norveški imigrantski građevinski inženjer Joachim Goschen Giæver dizajnirao je strukturni okvir za Kip slobode. Njegov rad je uključivao proračune dizajna, detaljnu izradu i konstrukcijske crteže, te nadzor nad konstrukcijom.
Sakupljanje sredstava u SAD za pijedestal počelo je 1882. godine. Komitet je organizovao veliki broj događaja za prikupljanje novca. U sklopu jednog takvog poduhvata, aukcije umjetnina i rukopisa, pjesnikinja Ema Lazarus je zamoljena da pokloni originalno djelo. U početku je odbila, navodeći da ne može napisati pjesmu o statui. U to vrijeme je također bila uključena u pomoć izbjeglicama u New Yorku koje su pobjegle od antisemitskih pogroma u istočnoj Evropi. Pjesnikinja je uvidjela način da izrazi svoju empatiju prema ovim izbjeglicama i nastao je sonet, "Novi kolos", uključujući stihove "Daj mi svoje umorne, svoje siromašne/Vaše zbijene mase koje žude da slobodno dišu". Ovi stihovi ispisani su na ploči u muzeju statue.
Dana 17. juna 1885. godine, francuski parobrod Isère [fr] stigao je u Njujork sa sanducima u kojima je bila rastavljena statua. Njujorčani su pokazali svoj novopronađeni entuzijazam za statuu. Dvijestotine hiljada ljudi postrojilo se uz dokove i stotine čamaca izašlo je na more da dočekaju brod. Nakon pet mjeseci svakodnevnih poziva da doniraju fondu statua, 11. avgusta 1885. godine, objavljeno je da je prikupljeno 102.000 dolara od 120.000 donatora i da je 80 posto ukupnog iznosa primljeno u iznosima manjim od jednog dolara (ekvivalentno na 30 dolara u 2021). Čak i uz uspjeh fondacije, postament je završen tek u aprilu 1886.
Nakon otvorenja
Ceremonija posvećenja održana je 28. oktobra 1886. popodne. Tokom ceremonije, javnosti nije bilo dozvoljen pristup na ostrvo, tek su pozvani mogli prisustvovati. Jedine prisutne žene bile su Bartoldijeva žena i de Lesepsova unuka; zvaničnici su izjavili da se plaše da bi žene mogle biti povrijeđene u naletu ljudi. Ograničenje je uvrijedilo sufražete, koje su iznajmile čamac kojim su prišle što bliže ostrvu. Održale su govore o oličenju slobode kao žene i zagovarajući pravo žena na glasanje.[111] Ubrzo nakon posvete, The Cleveland Gazette, afroameričke novine, predložile su da se baklja statue ne pali sve dok Sjedinjene Države ne postanu slobodna nacija "u stvarnosti".
Statua je brzo postala znamenitost grada. Prvobitno je bila tamne bakrene boje, ali ubrzo nakon 1900. po njoj je počela da se širi zelena patina, koja se naziva i verdigris, uzrokovana oksidacijom bakrene kože. Do 1906. potpuno je prekrivala statuu.
Godine 1916. Ralph Pulitzer započeo je akciju prikupljanja sredstava za sistem vanjskog osvjetljenja koji bi noću osvjetljavao statuu. Podvodni kabl za napajanje dovodio je struju s kopna, a reflektori su postavljeni duž zidova Fort Wooda. Gutzon Borglum, koji je kasnije izvajao planinu Rushmore, redizajnirao je baklju, zamijenivši veći dio originalnog bakra vitražima. Nakon što su Sjedinjene Američke Države ušle u Prvi svjetski rat 1917. godine, slike statue su se uvelike koristile i na posterima za regrutaciju i na Liberty bondovima koji su pozivali američke građane da finansijski podrže rat.
Godine 1924., predsjednik Calvin Coolidge je iskoristio svoja ovlaštenja prema Zakonu o antikvitetima da proglasi statuu nacionalnim spomenikom.
Andrea Bocelli
Andrea Bocelli (Lajatico, Pisa, Toskana, Italija, 22. septembar 1958) je italijanski tenor i Pop pjevač.
30. novembar
30. novembar / studeni (30. 11) jest 334. dan godine po gregorijanskom kalendaru (335. u prestupnoj godini). Do kraja godine ima još 31 dan.
2. arondisman (Pariz)
2. arondisman, Bourse, je jedan od 20 arondismana francuskog glavnog grada Pariza. Sa površinom od 99 ha je najmanji arondisman u Parizu.
Historija
2. pariski arondisman nastao je širenjem Pariza u pravcu sjevera u 15. i 16. stoljeću. Prve građevine nastale su u 14. stoljeću. Gradski zid izgrađen od Karla V, bio je do današnje ulice Rue d'Aboukir. Pod vladavinom Luja XIII, grad se širi sve do sjevernih granica arondismana, gdje se danas nalaze veliki bulevari. 1860. godine postavljene su granice 2. arondismana
Busije (Ribnik)
Busije su naseljeno mjesto u općini Ribnik, Bosna i Hercegovina.
Bušnak
mini|300px|Bosanska džamija u Kesariji Bušnak je arabizirani naziv za Bošnjake i uobičajeno prezime u malom skupu Palestinaca koji su potomci Bošnjaka, vojnika koje je osmanlijska vlada opravila u Palestinu krajem 19. vijeka za ukrijepljenje vojničkih snaga u tom kraju, te iseljenika koji su se zbog bojazni nakon austrougarske okupacije Bosne i Hercegovine bježali u druge krajeve Osmanlijskog carstva, među kojima je i Palestina. Ovi iseljenici su se naselili na više mjesta po zemlji, kao što su Kesarija, Janun, Nablus i Tulkarem. Iako nisu svi bili od jednog koljena, većina ih je preuzela prezime "Bushnak", "Bushnaq" ili "Bouchnak". Doseljenje bošnjačkih imigranata na područje Palestine ostavilo je snažnu asocijaciju na evropsku kompleksiju među domaćim stanovništvom, tako da se danas riječ "Bušnak" u Palestini koristi označavajući "lijepog" ili "čovjeka svjetle puti".
Jezik
mini|180px|Lotfi Bouchnak na Andaluzijskom muzičkom festivalu 2009. godine Po samom dolasku u Palestinu Bošnjaci su ostali vezani za svoj jezik, te su međusobno komunicirali na bosanskom jeziku. Mnogi autori tog doba dodali su svom imenu odrednicu "Bosnavi" ili "Bosnali" koja signalizira njihovu veliku i trajnu vezanost za maticu Bosnu. Međutim njihovi današnji potomci su izgubili bosanski jezik i smatraju se Palestincima. Mnogi od njih danas žive u arapskim selima na sjeveru današnjeg Izraela.