cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Endometrioza
Teorije o nastanku endometrioze
Teorije o nastanku endometrioze razvijaju se u dva glavna pravca. Jedan predstavlja ideju metaplazije epitela određenog organa, u epitel endometrija, dok druga razmatra ideju endometriotskog implantanta, tj. dolaska endometrijskih stanica do određenog mjesta implantacije.
Komplikacije
Najčešća komplikacija endometrioze je neplodnost. Ovisno o lokalizaciji endometrioza može uzrokovati adhezije u crijevima ili mokraćnom sistemu, što može uzrokovati probleme sa prohodnošću dijelova sustava. Rijetko endometriozu možemo naći u središnjem živčanom sistemu, gdje može uzrokovati vrlo različite neurološke simptome ili u plućima.
U žarištima endometrioze može doći do hiperplazije (kao i u endometriju - hiperplazija endometrija) ili do razvoj zloćudnog tumora.
Miami
Miami je grad smješten u jugoistočnom dijelu američke savezne države Floride. Miami je drugi najveći grad na Floridi te najveći grad i sjedište okruga Miami-Dade. Također je najveći grad u metropolitanskom području južne Floride, koje se sastoji od okruga Miami-Dade, Broward i Palm Beach te je najveće metropolitansko područje u jugoistočnom SAD-u.
Paleoklimatologija
Rekonstrukcija drevne klime
U većem vremenskom rasponu, geolozi se koriste sedimentskim zapisima za otkrivanje podataka o glavnim pokazateljima paleoklimatskih stanja ipromjena..
Endometrioza
Liječenje
Liječenje endometrioze može biti medikamentno, hirurško ili kombinirano (preoperativno medikamentno ili postoperativno medikamentno).
Paleoklimatologija
Ograničenja
Općenita je pojava da se svim zapisima smanjuje pouzdanost sa ulaskom u sve dublju prošlost. Najstarija ledena jezgra izvađena je na Antarktiku,a bila je stara oko 800.000 godina. Nastavljaju se međunarodni napori na istoj lokaciji, kako bi se izvadila jezgra stara oko 1,2 miliona godina. Duboki morski zapisi, koji čine većinu izotopskih podataka, postoje samo na okeanskim pločama, koje naposlje podliježu raspadanju – najstariji očuvani materijal star je oko 200.200 miliona godina. Stariji sedimenti također su skloniji raspadanju zbog dijageneze. Zbog toga, protekom vremena smanjuju se rezolucija i povjerljivost podataka.
Miami
Miami je kao grad službeno osnovan 28. jula 1896. s populacijom nešto većom od 300. 1940. u gradu je živjelo 172.172 stanovnika, a prema popisu stanovništva iz 2000. grad je imao 362.470 stanovnika dok je njegovo šire metropolitansko područje imalo populaciju veću od 5 miliona. Prema procjeni iz 2004. u gradu je živjelo 379.724 stanovnika.
Paleoklimatologija
Planetarni vremenski raspon
Opće znanje o preciznim klimatskim događajima opada što se više ide u prošlost. Neki poznati događaji zabilježeni su ispod s naznačenom vremenskim raponima.
Miami
Veliki porast broja stanovnika posljednjih godina rezultat je migracija unutar SAD-a kao i imigracije. Šire područje Miamija mjesto je gdje se susreću brojne kulture i nalazi se pod snažnim uticajem velike populacije etničkih Latinoamerikanaca i karipskih otočana od kojih su mnogi izvorni govornici španskog i haićanskog jezika.
Paleoklimatologija
Najranija atmosfera
U ranoj historiji Zemlje, nastale prvobitne plinove odnosili su solarni vjetrovi, sve dok se nije uspostavilo stabilno stanje prve atmosfere. Prema današnjim vulkanološkim dokazima, prva atmosfera sadržavala je 80 % vodene pare, 10 % ugljik-dioksida, 5 do 7 % sumporovodika, te manje količine dušika, ugljik-monoksida, vodika, metana i inertnih plinova.
Miami
Važnost regije kao međunarodnog finansijskog i kulturnog središta digla je Miami do statusa svjetskog grada, a uz Atlantu grad je jedno od najvažnijih poslovnih središta u jugoistočnom SAD-u.
Paleoklimatologija
Najranija atmosfera
Ondašnje velike kiše izazvale su stvaranje ogromnih okeana koji su obilovali ostalim agensima, u početku ugljik-dioksidom, a kasnije dušikom i inertnim plinovima. Veliki dio isparenog ugljik-dioksida ubrzo se otopio u vodi i izgradio karbonatne sedimente.
Druga atmosfera
Starost prvih pronađenih sedimenata koji se povezuju s vodom procjenjuje se na 3,8 milijardi godina. Otprilike prije 3,4 milijardi godina dušik je činio velik dio tada stabilne druge atmosfere. Ubrzo će se u procjenu uzimati uticaj živog svijeta, jer su pronađeni tragovi prvih oblika života potiču od prije otprilike 3,5 milijardi godina. Činjenica kako to nije u skladu sa sunčevim zračenjem ranog Sunca, koje je u odnosu na današnje bilo 30 % slabije, opisuje se kao paradoks slabog i mladog Sunca.
Geološki zapisi ipak pokazuju kontinuiranu relativno toplu površinu Zemlje tokom čitavog ranog temperaturnog zapisa, izuzimajući jednu hladnu glacijalnu fazu od prije oko 2,4 milijardi godina. Negdje potkraj kasne arhajske ere, počela je nastajati atmosfera koja je sadržavala kisik, koji su proizvodile fotosintetske alge. Rana osnovna karbonska izotopnost, uglavnom je u skladu s onim što je danas pronađeno, a fundamentalna obilježja ciklusa ugljika uspostavljena su najranije prije 4 milijarde godina. Jan Veizer je (2005.) pretpostavio ne samo to da je živi svijet nastao s pojavom stijena, nego i da je tada bio bogatiji nego što je danas, kao i da su fundamentalna obilježja ciklusa ugljika uspostavljena najranije prije 4 milijarde godina.
Treća atmosfera
Akreciji kontinenata, koja se desila otprilike prije 3,5 miljardi godina nadodalo se razmještanje tektonskih ploča koja je konstantno razdvajalo kontinente, oblijujući također dugoročnu klimatsku evoluciju i dopuštajući prijenos ugljik-dioksida iz velikih kopnenih karbonatnih spremišta. Slobodni kisik nije postojao sve do prije 1,7 milijardi godina, a to se može vidjeti praćenjem razvoja crvenih dna i kraja slojevitih željeznih formacija. To označava prijelaz iz reducirajuće atmosfere u oksidirajuću. Količina O2 jeimala veće uspone i padove sve do postizanja postojanog stanja, više od 15 %. Slijedeći vremenski raspon bio je fanerozoik, tokom kojega su se počeli pojavljivati oblici višećelijskih životinja, koje su uzimale kisik za disanje.
Prekambrijska klima
U prve tri četvrtine Zemljine historij dogodila se samo jedna veća glacijacija. Otprilike 950 miliona godina Zemljina klima pravilno se ciklično se mijenjala između glacijacija i međuledenih doba, te ekstenzivnih tropskih klima; glacijacije su bile opsežne ili su obuhvatale samo polarne kape. Vremenski raspon tih izmjena proteže se na gotovo 140 miliona godina i mogao bi biti povezan sa Zemljinimkretanjem unutar galaktičkih spiralnih krakova, a u poređenju s prethodnim vremenom, značajno je reducirala solarni vjetar.
Klima kasnog prekambrija pokazala je izvjesne veće glacijacijske događaje, koji su obuhvatali velike dijelove Zemlje. U tom periodu, kontinenti su bili okupljeni u superkontinent nazvan Rodinija. Pronađeni su masivni depoziti tilita i anomalnih izotopskih zapisa koji potvrđuju (kontroverznu) hipotezu o snježnoj grudi Zemlja. Kako se proterozojski eon bližio kraju, Zemlja se počela zagrijavati. Do početka kambrija i fanerozoika životni oblici bili su mnogobrojni, pogotovo pojavom kambrijske eksplozije kada je prosječna globalna temperatura bila oko +22 °C.
Klima fanerozoika
Glavni pokretači u predindustrijskim periodima bile su varijacije insolacije, vulkanskog pepela i ekshalacije, relativna kretanja Zemlje prema Suncu, te tektonskim poremećajima izazvani efekti kod glavnih morskih struja, razvodnica i oscilacija okeana. Rani fanerozoik posebno pokazuje raspon relativno visokog sadržaja ugljik-dioksida i značajne globalne glacijacije. Royer et al. pronašli su 2004. kako je u ostatku fanerozoika nastupila klimatska osjetljivost za koju su izračunali da je bila slična današnjem rasponu odgovarajućih vrijednosti.
Razlika u globalnoj srednjoj temperaturi između Zemlje pod potpunim glacijacijama i Zemlje oslobođene od leda, procijenjena je na približno 10 °C, iako su se veće promjene događale na većim geografskim širinama, dok su na manjim one bile manje. Mogućnost nastanka opsežnih ledenih pokrivača čini se da je bio raspored kontinentalnih kopnenih masa na polovima ili u njihovoj blizini. Kako je tektonika ploča neprestano mjenjala raspored kontinenata, ona je istovremeno i oblikovala dugoročnu klimatsku historiju. Ipak, prisustvo ili odsustvo kopnenih masa na polovima nije bilo dovoljno da ostvari uvjete za glacijacije ili isključi polarne ledene kape. Postoje dokazi iz prošlih toplih perioda u Zemljinoj klimi kada su polarne kopnene mase nalik Antarktiku bile dom listopadnim šumama, umjesto ledenih pokrivača.
Relativno topli lokalni minimum između jure i krede poklopio se s raširenom tektonskom aktivnošću, npr. raspadom superkontinenata. U dugoročnoj evoluciji smjene toplih i hladnijih klima, pojavljivale su se mnoge kratkoročne klimatske fluktuacije, a ponekad i snažnije od izmjena glacijalnih i interglacijalnih perioda u ledenim dobima. Neke od najozbiljnijih fluktuacija, poput paleocensko-eocenskog termalnog maksimuma, mogu se povezati s ubrzanim klimatskim promjenama, koje su nastale usljed iznenadnih urušaja prirodnih rezervoara metan-klatrata u okeanima.
Sličan događaj nakon udara meteorita, izazvao je ozbiljnu klimatsku promjenu koja je označena kao uzrok masovnom izumiranju na prijelazu iz krede u tercijar. Ostali veći prijelazi bili su permsko-trijaska i ordovicijsko-silurska izumiranja, uz različite pretpostavlje uzroke.
Kvartarna subera
Kvartarna subera uključuje aktuelnu klimu. U tom se razdoblju zbio ciklus ledenih doba, tokom proteklih 2,2-2,1 miliona godina (od prije kvartara u kasnom periodu neogena).
Na grafikonu, na desnoj strani, uočljiv je velika 120.000-godišnja periodičnost ciklusa, uz zapanjujuću asimetriju krivulja. Vjeruje se kako je ova asimetrija posljedica složenih interakcija mehanizama povratne sprege. Utvrđeno je kako se ledena doba produbljuju progresivnim koracima, a oporavak na interglacijalne uvjete pojavljuje se u jednom velikom koraku.
Kratkoročni (104 do 106 godina)
Geološki kratkoročne (<120.000 godina) temperature vjerojatno su izazvane orbitnim faktorima (Milankovićevi ciklusi) koji su uvišestručeni promjenama u stakleničkim plinovima. Raspored kopnenih masa na Zemljinoj površini vjerovatno utiče i na djelotvornost tih prisilnih efekata u orbiti.
Srednjoročni (106 do 108 godina)
Kontinentalni drift utiče na termohalinsku cirkulaciju koja prenosi toplinu između ekvatorskih regija i polova, kao što to čini širina polarnog ledenog pokrova.
Vremenska dinamika ledenih doba tokom geološke historije, dijelom je pod kontrolom položaja kontinentalnih ploča na površini Zemlje. Kada su kopnene mase koncentrirane blizu polarnih područja, postoji povećana vjerovatnoća da će se tamo akumulirati snijeg i led. Male promjene u sunčevoj energiji mogu poremetiti ravnotežu između ljēta tokom kojih se zimska snježna masa u potpunosti otapa i onih u kojima se zimski snijeg zadržava do slijedeće zime. Vidi
Poređenja rekonstrukcije kontinenata u tektonici ploča i paleoklimatskih istraživanja pokazuju da Milankovićevi ciklusi imaju najveći efekt tokom geoloških era, kada su kopnene mase bile koncentrirane u polarnim područjim, kao što je to današnji slučaj. Danas su Grenland, Antarktik, sjeverni dijelovi Evrope, Azija i Sjeverna Amerika locirani tako da bi i mala promjena u sunčevoj energiji poremetila ravnotežu između cjelogodišnjeg zadržavanja snijega/leda i potpunog ljetnog otapanja. Prisustvo snijega i leda dobro je proučeno u objašnjenju mehanizma pozitivne povratne sprege za klimu. Danas se smatra kako je Zemlja još uvijek sklona pojavi glacijacija. Drugi predloženi faktor u dugoročnoj promjeni temperature je hipoteza izdizanja i trošenja, koju je prvi predložio T. C. Chamberlin (1899.), a kasnije, neovisno o njemu, isto su učinili i Maureen Raymo i suradnici 1988. Ova hipoteza polazi od mogućnosti da su planinski lanci, tokom izdizanja, izlagai minerale trošenju, što izaziva njihovu hemijsku konverziju u karbonate, čime se uklanja CO2 iz atmosfere, pa se Zemlja počine hladiti. Drugi su pominjali slične efekte, koji nastaju uslijed promjena u prosječnoj razini podzemne vode i posljedičnih promjena u biološkoj aktivnosti ispod površine i razine pH.
Dugoročni (108 do 109 godina)
Drugo kretanja Sunca je oscilatorno klateće, slično plutajućoj bovi, koje je periodično potrebno Suncu za prolaz kroz galaktički disk. Period klatećeg kretanja je oko 67 miliona godina, tako da se prolaz kroz galaktičku ravninu zbiva svakih 33 miliona godina. . Uzročna veza između tih galaktičkih gibanja i klime postulirana je efektom reduciranja protoka kozmičkih zraka prilikom ulaska u gušće regije galaktike.
Veizer smatra da je smanjenje protoka kosmičkih zraka u pozitivnoj korelaciji s padom temperature, te predlaže kako bi moguća uzročna veza bila povećana ionizacija aerosola u atmosferi. što bi stvaralo više kondenzacijskih jezgara za formiranje oblaka. Stoga Zemljin albedo raste, odražavajući intenzitet sunčevog zračenja i snižavajući temperaturu Zemlje. . Tvrdnje Henrika Svensmarka kako protok kosmičkih zraka snažno utiče na kratkoročne klimatske promjene, ipak su jako kontroverzne i mnogi ih dovode u pitanje. . Predloženo je također da postoji izvjesna korelacija između tih galaktičkih ciklusa i geoloških perioda. Razlog tome je u postulatu, prema kojem Zemlja doživljava mnogo udarnih događaja pri prolazu kroz galaktičke regije visoke gustoće. Događajima masovnog izumiranja mogu pridonijeti i klimatske promjene i iznenadni udari. .
Vrlo dugoročni (109 godina ili više)
U objašnjavanju dugoročne evolucije Zemljine klime, Jan Veizer i Nir Shaviv predložili su interakciju kosmičkih zraka, solarnog vjetra i raznih magnetnih polja. Prema Shavivu, rano Sunce je zračilo snažniji solarni vjetar sa zaštitnim efektom protiv kosmičkih zraka. U tom ranom dobu, umjeren efekt staklenika usprediv s današnjim, bio bi dovoljan za objašnjenje Zemlje bez leda i paradoksa slabog i ranog Sunca. . Solarni minimum, prije otprilike oko 2,4 milijardi godina konzistentan je s uspostavljenom modulacijom protoka kosmičkih zraka koja nastaje varijabilnom stopom zvjezdane formacije u Mliječnoj stazi, a u tadašnje vrijeme naznačen je i događaj masovnog izumiranja. U posljednjih milijardu godina, solarni vjetar značajno je utihnuo. Tek su u ovom novijem vremenu prolasci heliosfere kroz spiralne krakove galaksije mogli omogućiti snažan i pravilan modulirajući utjecaj koji liči na gore opisane. Tokom vrlo dugog perioda, energijski izdaci Sunca postupno su se povećavali, po stopi od 5 % na milijardu (109) godina, te će nastaviti tako rasti sve dok ne dosegnu kraj svoje današnje faze stelarne evolucije.
Milwaukee
300p|desno mini|300p|Umjetnički muzej u Milwaukeeju Milwaukee (fonetski Milvoki) je najveći grad u američkoj saveznoj državi Wisconsin i okrugu Milwaukee, kojem je i sjedište. U samom gradu prema popisu iz 2000. živi 596,974 stanovnika, a metropolitansko područje broji sveukupno 1,709,926 stanovnika. Milwaukee je 19. grad po veličini u Sjedinjenim Državama, a nalazi se u jugoistočnom dijelu savezne države Wisconsin, na zapadnoj obali jezera Michigan.
Historija
Područje današnjeg Milwaukeeja u početku su nastanjivala indijanska plemena Fox, Mascouten, Potawatomi i Winnebago, a svoje ime dobio je prema indijanskoj riječi millioke, za koju se pretpostavlja da je značila "dobra zemlja" ili "sastajalište kraj vode". Francuski misionari i trgovci prolazili su područjem u 17. i 18. vijeku. Solomon Juneau je 1818. bio jedan od Francuza koji su se nastanili na tom području, gdje je preuzeo trgovačke poslove svog punca, a 1833 osnovao grad na istočnoj obali rijeke Milwaukee. 1846., Juneauov se grad spojio sa susjednim rivalima, gradovima Kilbourn Town i Walker's Point, te tako objedinio grad Milwaukee, a Juneau je bio i prvi Milwaukeejev gradonačelnik i danas se u središtu grada nalazi njegov kip i replika njegove drvene kućice. Njemački imigranti su pomogli u povećavanju broja stanovnika tokom četrdesetih godina 19. vijeka i desetljeća koja su slijedila. Milwaukee i danas ima velik broj njemačko-američke populacije. Liberalna tradicija tih ljudi dovela je do socijalističke vladavine u Milwaukeeju tokom više desetljeća u 20. vijeku.
Sport
Milwaukee je dom nekoliko profesionalnih sportskih timova od kojih je najpoznatija košarkaška NBA ekipa Milwaukee Bucks. Od ostalih ekipa tu su bejzbolska Milwaukee Brewers, hokejaška Milwaukee Admirals, malonogometna Milwaukee Wave i nogometna Milwaukee Wave United.
Stevo Pendarovski
Stevo Pendarovski (mak. Stevo Pendarovski; Skoplje, 3. april 1963) makedonski je političar, akademik i trenutni predsjednik Sjeverne Makedonije koji je pobjedio na izborima za predsjednika 2019, a na dužnost je stupio 12. maja 2019.
Obrazovanje i akademska karijera
Pendarovski je završio prava na Univerzitetu u Skoplju 1987. Kasnije je magistrirao i diplomirao političke nauke na istom univerzitetu.
Od 2008. bio je asistent na Američkom univerzitetu u Skoplju.
Politička karijera
Političku karijeru započeo je kao pomoćnik ministra za odnose sa javnošću u Ministarstvu unutrašnjih poslova Republike Makedonije i kao šef analitičkog i istraživačkog odjeljenja ministarstva od 1999 do 2001. godine. Bio je savjetnik za nacionalnu bezbjednost i spoljnu politiku predsjednika Makedonije Borisa Trajkovskog, od 2001. sve do njegove smrti 2004. godine. Poslije vođenja Državne izborne komisije u periodu 2004—2005. godine ponovo je služio u nacionalnoj bezbjednosti kao glavni savjetnik za spoljnu politiku sljedećeg predsjednika Sjeverne Makedonije, Branka Crvenkovskog od 2004 do 2009. godine.
Od strane Socijaldemokratskog saveza Makedonije, 4. marta 2014. godine izabran je kao kandidat za predsjedničke izbore održane u aprilu 2014. godine.
Pobjedom na izborima 2019. godine postao je predsjednik Sjeverne Makedonije, a na dužnost stupa 12. maja 2019. godine.
NGC 4990
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Peito
Pita (grč. Πειθώ) je božica ljubavnog nagovaranja. U Rimu joj odgovara Suadela.
Pita je kćer Okeana i Tetije, Okeanida. Trojanskom princu Parisu je pomogla da otme Helenu i odvede u Troju. Ona slijedi lijepu Afroditu i njena je pomoćnica, pa je prikazivana uz nju i njenog sina Erosa. Kod Hesioda je Afroditina pratiteljica, a drugdje njena i Hermesova kći.
IC 1879
IC 1879 (također poznat kao ESO 199-14 i PGC 11542) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 575 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 1,20 (201 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (33 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 5. decembra 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Spinalna mišićna atrofija
Definicija
Kičmena mišićna distrofija, uobičajeno spinalna mišićna atrofija (SMA) je rijedak neuromuskularni poremećaj koji rezultira gubitkom motornih neurona i progresivnim slabljenjem mišića. Obično se dijagnosticira u dobi puzanje ili ranom djetinjstvu i ako se ne liječi, najčešći je genetički uzrok smrti novorođenčadi. Može se pojaviti i kasnije u životu i tada imati blaži tok bolesti. Zajednička karakteristika je progresivna slabost voljnih mišića, pri čemu su prvozahvaćeni ruke, noge i respiratorni mišići. Povezani problemi mogu uključivati lošu kontrolu glave, poteškoće pri gutanju, skoliozu i kotrakture zglobova.
Dob pri pojavi i težina simptoma čine osnovu tradicionalne klasifikacije spinalne mišićne atrofije u nekoliko tipova.
Kopači (Novo Goražde)
Kopači su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Spinalna mišićna atrofija
Znakovi i simptomi
Simptomi variraju u zavisnosti od tipa SMA, stadija bolesti kao i pojedinačnih faktora. Dolje navedeni znakovi i simptomi najčešći su kod teškog SMA tipa 0/I:
Uzroci
Spinalna mišićna atrofija je uzrokovana genskom mutacijom u gen u SMN1.
Ljudski hromosom 5 sadrži dva skoro identična gena na lokusu 5q13: telomerna kopija SMN1 i centromerna kopija SMN2. Kod zdravih osoba, gen SMN1 kodira protein opstanka motornih neurona (SMN) koji, kako mu ime kaže, igra ključnu ulogu u preživljavanju motornih neurona. SMN2 gen, s druge strane – zbog varijacije u jednom nukleotidu (840.C→T) – prolazi kroz alternativnu preradu na spoju introna 6 do egzona 8, sa samo 10-20% SMN2 transkripata koji kodiraju potpuno funkcionalan protrin preživljavanja motornog neurona pr (SMN-fl) i 80-90% transkripata što rezultira skraćenim proteinskim varijantama transkripta (SMNΔ7) koje se brzo razgrađuju u ćeliji.
Kod osoba zahvaćenih SMA, gen SMN1 je mutiran na takav način da nije u stanju da ispravno kodira SMN protein – bilo zbog delecije na egzonu 7 ili drge tačkaste mutacije (često rezultira funkcionalnom konverzijom sekvence SMN1 u SMN2). Skoro svi ljudi, međutim, imaju barem jednu funkcionalnu kopiju gena SMN2 (od kojih većina ima 2–4) koji još uvijek kodira 10-20% uobičajenog nivoa SMN proteina, omogućavajući nekim neuronima da prežive. Dugoročno, međutim, smanjena dostupnost SMN proteina rezultira postepenom smrću ćelija motornih neurona u prednjem rogu kičmene moždine i mozgu. Skeletni mišići, koji svi zavise od ovih motornih neurona za nervni unos, sada imaju smanjenu inervaciju (također zvanu denervacija) i stoga imaju smanjen ulaz iz centralnog nervnog sistema (CNS). Smanjen prijenos impulsa kroz motorne neurone dovodi do smanjene kontraktilne aktivnosti denerviranog mišića. Posljedično, denervirani mišići prolaze kroz progresivnu atrofiju.
Obično su prvi zahvaćeni mišići donjih ekstremiteta, zatim mišići gornjih ekstremiteta, kičme i vrata i, u težim slučajevima, plućni i žvačni mišići. Proksimalni mišići su uvijek zahvaćeni ranije i u većoj mjeri nego distalni]].
Ozbiljnost simptoma SMA je u velikoj mjeri povezana s tim koliko dobro preostali SMN2 geni mogu nadoknaditi gubitak funkcije SMN1. Ovo dijelom ovisi o broju kopija gena SMN2 na hromosomu. Dok zdrave osobe obično imaju dvije kopije gena SMN2, a oni sa SMA mogu imati bilo šta između jedne i pet (ili više) njih; što je veći broj kopija SMN2, to je blaža težina bolesti. Dakle, većina beba SMA tipa I ima jednu ili dvije kopije SMN2; osobe sa SMA II i III obično imaju najmanje tri "SMN2" kopije, a osobe sa SMA IV normalno imaju najmanje četiri. Međutim, korelacija između težine simptoma i broja kopija SMN2 nije apsolutna i čini se da postoje drugi faktori koji utiču na fenotip bolesti.
Spinalna mišićna atrofija se nasljeđuje po autosomno recesivnom obrascu, što znači da se defektni gen nalazi na autosomu. Za nasljeđivanje poremećaja potrebne su dvije kopije defektnog gena – po jedna od svakog roditelja: roditelji mogu biti nositelji i nisu lično pogođeni. Čini se da se SMA pojavljuje "de novo" (tj. bez ikakvih nasljednih uzroka) u oko 2-4% slučajeva.
Spinalna mišićna atrofija pogađa osobe svih etničkih grupa, za razliku od drugih dobro poznatih autosomno recesivnih poremećaja, kao što su bolest srpastih ćelija i cistasta fibroza, koji imaju značajne razlike u stopi pojavljivanja među etničkim grupama. Ukupna prevalencija SMA, svih tipova i među svim etničkim grupama, je u rasponu od 1/10.000 osoba; frekvencija gena je oko 1:100, dakle otprilike 1/50 osoba je nositej. Ne postoje poznate zdravstvene posljedice koje ima nositelj. Osoba može imati status nositelja samo ako joj je dijete zahvaćeno SMA ili ako ima neeksprimirani gen SMN1.
Pogođena braća i sestre obično imaju vrlo sličan oblik SMA. Međutim, pojave različitih tipova SMA među braćom i sestrama postoje – iako su rijetki, ovi slučajevi mogu biti uzrokovani dodatnim de novo delecijama gena SMN, koji ne uključuju NAIP gen, ili razlike u broju kopija SMN2.
Klasifikacija
U 1990. uočeno je da ove odvojene bolesti čine spektar istog poremećaja. Spinalna mišićna atrofija je zatim klasifikovana u 3–5 kliničkih tipova, na osnovu dobi pojave simptoma ili maksimalne postignute motorne funkcije. Do sada postoji konsenzus je da fenotip spinalne mišićne atrofije obuhvata kontinuum simptoma bez jasnog razgraničenja podtipova. Međutim, tradicionalna klasifikacija, i danas se koristi iu kliničkim istraživanjima i ponekad, kontroverzno, kao kriterij pristupa terapijama.
Dijagnoza
SMA se dijagnosticira pomoću genetičkog testiranja koje detektuje homozigotnu deleciju SMN1 gena u preko 95% slučajeva, i mutaciju SMN1 u preostalih pacijenata. Genetičko testiranje se obično izvodi pomoću uzorka krvi, a MLPA je jedna od češće korišćenih tehnika genetičkog testiranja, jer također omogućava utvrđivanje broja „SMN2“ kopija gena, koji ima klinički značaj.
Simptomski, SMA može se sa sigurnošću dijagnosticirati samo kod djece sa akutnom formom koja se manifestuje progresivnom bolešću sa paradoksalnim disanjem, bilateralnim niskim mišićnim tonusom i izostankom tetivnih refleksa.
Upravljanje
Lečenje SMA varira u zavisnosti od težine i tipa. U najtežim oblicima (tipovi 0/1), pogođeni imaju najveću mišićnu slabost koja zahtijeva hitnu intervenciju. Dok je najlakši oblik (tip 4/ početak kod odraslih), pogođeni možda neće trebati određene aspekte njege tek kasnije (decenijama) u životu. Dok se tipovi SMA i za svaki tip mogu razlikovati, stoga se specifični aspekti njege mogu razlikovati.
Lijekovi
Ta liječenje spinalne mišićne atrofije koristi se Nusinersen (na tržištu kao Spinraza). To je antisensni nukleotid koji modifikuje altenativnu preradu proizvoda gena SMN2. Daje se direktno u centralni nervni sistem pomoću intratekne injekcije. Nusinersen produžava preživljavanje i poboljšava motornu funkciju kod dojenčadi sa SMA. Za upotrebu u SAD-u, odobren je 2016., a u EU 2017. godine.
Onasemnogene abeparvovec (na tržištu kao Zolgensma) je genska terapija, tretman koji koristi samokomplementarni adeno-povezani virus tipa 9 (scAAV-9), kao vektor za isporuku transgena SMN1. Terapija je prvi put odobrena u SAD u maju 2019. kao intravenska formulacija za djecu mlađu od 24 mjeseca. Uslijedilo je odobrenje u Evropskoj Uniji, Japanu i drugim zemljama, iako često s različitim obimima odobrenja.
Risdiplam (na tržištu kao Evrysdi) je lijek koji se uzima na usta u tečnom obliku. To je izvedenica piridazina koja povećava količinu proteina za preživljavanje neurona koji su produkt kodiranja iz gena SMN2 putem alternativne prerade splajsing obrasca. Risdiplam je prvi put odobren za medicinsku upotrebu u Sjedinjenim Državama u augustu 2020 i od tada je odobren u preko 30 zemalja.
Prognoza
U nedostatku farmakološkog tretmana, ljudi sa SMA imaju tendenciju da im se stanje pogoršava tokom vremena. Nedavno je povećano preživljavanje kod pacijenata sa teškim SMA sa agresivnom i proaktivnom respiratornom i nutritivnom podrškom..
Ako se ne liječi, većina djece s dijagnozom SMA tipa 0 i 1 ne navrši 4 godine, a ponovljeni respiratorni problemi su primarni uzrok smrti. Uz odgovarajuću njegu, blaži slučajevi SMA tipa I (koji čine oko 10% svih slučajeva SMA1) žive i u odrasloj dobi. Dugotrajno preživljavanje kod SMA tipa I nije dovoljno dokazano; međutim, od 2007. godine čini se da je napredak u respiratornoj podršci smanjio smrtnost.
Kod neliječenog SMA tipa II, tok bolesti je sporiji u napredovanju i očekivano trajanje života je kraće od zdrave populacije. Smrt prije 20. godine je česta, iako mnogi ljudi sa SMA dožive da postanu roditelji i bake i djedovi. SMA tip III ima normalan ili skoro normalan životni vijek ako se poštuju standardi njege. Tip IV, SMA s početkom u odrasloj dobi obično znači samo oštećenje mobilnosti i ne utiče na očekivani životni vijek.
Bistarac
Jezero Bistarac je jezero u Bosni i Hercegovini. Nalazi se 2 km od Lukavca.
Geografija
Ovo je jezero s prirodnim prečišćavanjem, što znači da je voda pogodna za kupanje, ribolov i sportove na vodi.
Privreda
Jezero se tokom cijele godine poribljava raznim vrstama riba: šaran, som, savska deverika, plotica. Također su zastupljene i linjak, crvenperka, amur, tolstolobik, smuđ, klen, koštro i pastrmka. Za ribolov se može kupiti i dnevna dozvola, po cijeni od 10 KM. .
Sport
Sportska ribolovna takmičenja organiziraju se tokom cijele godine.
Popis stanovništva u Bosni i Hercegovini 1910.
Popis stanovništva u Bosni i Hercegovini iz 1910. godine je četvrti po redu popis izvršen za vrijeme Austro-Ugarske okupacije. Po popisu stanovništva na površini od 51.200 km2 1910. godine u Bosni i Hercegovini živjelo je 1.898.044 stanovnika.
Blidinje jezero
Blidinje jezero je najveće planinsko jezero u Bosni i Hercegovini. Smješteno je na 1.185 m nadmorske visine. Jezero je dugačko oko 2,5 km, široko oko 2,1 km, a maksimalna dubina jezera, tek na pojedinim mjestima, iznosi oko 3 m. Inače, jezero je jako plitko, prosječna dubina mu je oko pola metra. . Prema novim istraživanjima jezero je nastalo krajem 19. stoljeća, kada su stočari začepili ponore na najnižem dijelu Blidinjskog polja.
Ubistvo u Mezopotamiji
Radnja
Prateći svog prijatelja Hastingsa u Irak, na arheološke iskopine, Hercule Poirot dobit će neočekivan zadatak: otkriti ubicu gospođe Leidner, supruge arheologa dr. Leidnera. Žrtva je primala prijeteća pisma koja su nosila potpis njenog prvog muža, ali je on nastradao u nesreći putničkog voza. Je li možda preživio nesreću? Nije li se možda njegov mlađi brat osvetio u njegovo ime? Je li se gospođica Johnson željela riješiti protivnice kako bi stekla ljubav svog šefa? Ili je možda Richard Carey ubio ženu za koju je javno govorio da je mrzi? I koliko će se još smrti dogoditi prije nego što Poirot otkrije ubicu?
Književnost 18. vijeka
PROSVJETITELJSTVO I RACIONALIZAM  (XVIII vijek)
Prosvjetiteljstvo: Jača duhovni pokret politički sve jačeg građanstva. Prosvjetiteljstvo je logičan nastavak racionalističke filozofije. Osim u Francuskoj, razvija se još u Engleskoj, Njemačkoj i Austriji (pobornik car Josip II.) Najznačajniji predstavnici su:
Svi su oni svojim demokratskim stavovima značili prodor probuđenog građanstva, vjes- nici su revolucionarne građanske klase i niza građanskih revolucija u prvoj pol.19.st.
Vodeći predstavnici sentimentalizma bili su Aleksandar N. Radiščev, sa revolucionarnom tematikom, i Nikolaj M. Karamzin. Pristalice sentimentalizma pokazuju simpatije za primeran moral i život malih, prostih ljudi i otkrivaju prirodu i njene ljepote. Prikazivanjem ljudske psihe, slikanjem prirode i njenih čari, svojim osjećajnim, "čuvstvitelnim" stilskim formama taj pravac u književnosti je u velikoj meri unapređivao, potpomagao razvitak književnosti i pojedinim svojim odlikama pripremao, utirao put jednom od najvažnijih književnih pravaca, romantizmu.
ROMANTIZAM (kraj XVIII do polovine XIX vijeka)
Romantizam = romantično, nestvarno, nerealno.
Karakteristike romantizma: Najpopularniji pojam romantizma je tzv. svjetska bol (weltschmertz) tj. pesimizam i tuga nad neskladom svijeta i neskladom mašte i stvarnosti. Najčešće književne vrste: poema, lirika, roman u stihovima, dnevnik. Predstavnici:
Armin Omerović
Armin Omerović rođen je 12.8.1990. god u Brčkom. Završio je opću gimnaziju u Orašju. Primljen je na Akademiju Dramskih Umjestnosti u Tuzli gdje nastavlja svoje školovanje u klasi profesorice Selme Alispahić.
Atlanta
Atlanta je glavni i najveći grad u američkoj saveznoj državi Georgiji, a ujedno je i sjedište okruga Fulton, iako se dio grada, koji mu je pridodan 1909., nalazi u okrugu DeKalb, a veći dio aerodroma je smješten u okrugu Clayton. Prema procjenama iz decembra 2004. grad je imao 425,000 stanovnika, a njegovo brzorastuće metropolitansko područje je brojilo 4,708,297 stanovnika, što ga čini devetim najvećim metropolitanskim područjem u Sjedinjenim Državama.
NGC 1996
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Armin Omerović
Svoj prvi glumački nastup bilježi sa svojih 8 godina. Prvi veliki filmski projekat dobija sa svojih 13 godina. U filmu „Put lubenica“ režisera Branka Schmidta igra jednu od glavnih uloga, a zatim obilazi velike filmske festivale po svijetu na kojima su i film „Put lubenica“ i Armin nagrađivani. Kao 15 godišnjak dobija svoj drugi veliki glumački projekat koji nosi naziv po njegovom imenu „Armin“. Istinita priča Armina i njegovog oca koja je inspirirala režisera Ognjena Sviličića da napravi jedan od najuspješnijih filmova u Hrvatskoj. Sa filmom „Armin" obilazi svjetske festivale kao što su: Berlinale, Tribeca film festival, Bursafilm festival, Tokio film festival, Palm Springs, Pariz, Sarajevo, Herceg Novi i.t.d, te osvaja nagrade za najboljeg glumca u Bursi, specijalnu nagradu grada Burse za promoviranje BiH, kao i nagradu u Herceg Novom. Zajedno ova dva filma imaju preko 50 svjetskih nagrada. Armin Omerović je dobitnik „Večernjakovog pečata za 2007-2008“ u kategoriji „Uspjeh godine“. Kao 17-godišnjak biva nominiran u Los Angelesu za najboljeg mladog svjetskog glumca.
Karte na sto
Karte na sto jest roman Agathe Christie iz 1936. s Herculeom Poirotom.
Atlanta
Atlanta je nedvojbeno uzor svjetskim gradovima koji se susreću s ubrzanim širenjem, rastom populacije i komercijalnim razvojem. Njen razvoj započeo je početkom 19. vijeka, kad je bila željezničko čvorište. Međutim, grad je bio uvelike uništen tokom građanskog rata, ali je pravovremeno obnovljen i ubrzo postaje glavni grad savezne države Georgije. U 20. vijeku Atlanta je bila sjedište Američkog pokreta za prava građana, a 1996. je ugostila ljetne Olimpijske igre, koje su se održavale na stotu godišnjicu od prvih takvih igara modernog doba.
Ubistva po abecedi
Ubistva po abecedi jest kriminalistički roman Agathe Christie u kojem su glavni likovi Hercule Poirot, kapetan Arthur Hastings i viši inspektor Japp. Prvi put je objavljen u Ujedinjenom Kraljevstvu 6. januara 1936. u izdanju Collins Crime Cluba dok je u SAD-u objavljen 14. februara iste godine.
Karte na sto
Radnja
Gospodin Shaitana skuplja burmutice, egipatske starine – i ubice. Neosuđene ubice ("ti su neizbježno drugorazredni") nego ubice koje policija nikada nije uhvatila niti zatvorila. Poziva Herculea Poirota da se "upozna" sa zbirkom. No, već prije kraja vecčeri sakupljač postaje žrtva svojih izložaka.
Ubistva po abecedi
Radnja
Serijski ubica šalje Poirotu telegram u kojem mu najavljuje ubistvo. Ubica se potpisuje kao A.B.C.. Poirot sa Hastingsom (koji se vratio s odmora) odlazi do Jappu i pokazuje mu pismo. Ubistvo se zaista dogodilo. Žrtva je Alice Ascher, vlasnica trgovine iz Andovera, ubijena u svojoj radnji. Poirotu dolazi drugo pismo koje govori o drugom ubistvu pod slovom B. To je Betty Barnard iz Bexhilla. Treća žrtva sa slovom C je Sir Carmichael Clarke, bogataš iz Churstona. Jedino što povezuje ubistva je Vodič za željeznice ABC. Poirot zaključuje da je ubica poznavao sve osobe. Nakon toga policiji se predao Alexander Bonaparte Cust. Slučaj ja završen, no Poirot nije zadovoljan jer Cust pod prisilom dokaza protiv njega tvrdi da je počinio ubistva, no nije siguran da se sjeća što je sve počinio. Na kraju se ispostavlja da je ubica brat Carmichael Clarka, treće žrtve.
Atlanta
Jedan od nadimaka grada je "The Phoenix City" ("Grad feniksa"), a povezan je s njegovim brzim oporavkom nakon Građanskog rata. Feniks se pojavljuje i na mnogim simbolima Atlante, uključujući grb i zastavu grada.
Ubistva po abecedi
Ostalo
Poirotovo objašnjenje o savršenom zločinu kasnije je pretvoreno u roman Cards on the Table.
NGC 285
NGC 285 (također poznat kao PGC 3141) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 500 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,70 (102 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (58 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 2. oktobra 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Filira
Grčka mitologija
Filira je bila kćerka Okeana i Tetije, Okeanida.
Dok je Zeus bio dijete i dok ga je Majka Zemlja odgajala na Kreti, njegov otac Kron, vladar zlatnog doba, se zaljubio u Filiru, ali njegova žena Reja, Zeusova majka, sumnjala je u svog muža te ga je potražila. On se pretvorio u konja i spavao sa Filirom, ali ih je Reja u tom trenutku pronašla. Kron je pobijegao, a posramljena Filira je otišla daleko od bogova i rodila Hirona, prvog Kentaura, koji je napola čovjek, a napola konj, ali je bila zgađena njegovim čudovišnim izgledom te ga je ostavila u prirodi. Za razliku od ostalih Kentaura, Hiron je bio besmrtan, ali ga je Heraklo ranio i Zeus je Hironu oduzeo besmrtnost te je umro. Filiru je Kron pretvorio u lipu. U drugom mitu, Filira je rodila Afrosa, morskog Kentaura, također sa Kronom.
Rimska mitologija
U rimskoj mitologiji, bog Saturn (Kron) je lovio svog sina Jupitera (Zeusa) preko cijele Zemlje te je naišao na lijepu Filiru. Ona je rodila Hirona, ali se sramila njegovog izgleda. Poslije je zamolila Jupitera, kad je postao kralj, da ju pretvori u nešto drugo, a on ju je pretvorio u lipu, biljku čiji cvijet lijepo miriše te je tako Filira božica mirisa.
Heraklije
Heraklije (Flavije Heraklije August; 575 – 11. februar 641) bio je car Bizantijskog carstva od 610. do 641. godine. Njegova vladavina je obilježena sa nekoliko vojnih pohoda. Dolaskom na vlast preuzeo je komandovanje tokom Bizantijsko-sasanidskog rata (602. - 628.). Prve bitke su završene bizantijskim porazom; sasanidska vojska je došla do Konstantinopolja koji je bio zaštićen neprobojnim zidinama i jakom mornaricom. Ubrzo nakon toga, obnovio je i ojačao vojsku koja je Sasanide istjerala iz Male Azije pobijedivši ih u bici kod Ninive 627. godine. To je dovelo do potpisivanja mirovnog sporazuma sa sasanidskim kraljem Kavadhom II koji je pristao da se povuče sa svih okupiranih teritorija. Period kratkog mira su prekinuli muslimani koji su 634. godine pobijedili njegovog brata Teodora i osvojili Mezopotamiju, Jermeniju i Egipat. Naslijedio ga je sin Konstantin III.
Ratovi
Heraklije se odmah suočio sa problemom odbrane državnih granica. Naime Avari i Slaveni su prodirali sve dublje na Balkan. Slaveni su kontrolirali Podunavlje, Traciju, Makedoniju, a počeli su prodirati i u centralnu Grčku, te na Peloponez. Na istoku su Perzijanci za vladavine Hozroja I Anuširvana zauzeli 613. Siriju, 614. Palestinu i 619. Egipat. U Jeruzalemu su razorili crkvu Svetog groba i Sveti Križ odnijeli u Perziju. Shvativši da se nije moguće u isto vrijeme uspješno boriti na dvije bojišnice, car je 619. sklopio mir sa Avarima i posvetio se prilikama na istoku carstva. Car je 622. godine napustio Carigrad i zaputio se u Malu Aziju i počeo pripreme za rat. U jesen iste godine napao je Armeniju i izvojevao nekoliko pobjeda nad Perzijancima. Kada su za to saznali Avari, počeli su tražiti da im car poveća iznos danka, što je on morao i prihvatiti. Heraklije je tada nastavio rat protiv Perzije, ali, ubrzo su mu stigle loše vijesti. Perzijanci su sklopili savez sa Avarima i napali glavni grad sa istoka, dok su Avari, Slaveni i Bugari opsjeli grad sa mora i sa zapada. Bizantska mornarica porazila je neprijateljsku flotu, a potom nanijela poraz Avarima i Slavenima u kopnenoj bitki. Kada su Perzijanci vidjeli da su im saveznici poraženi, povukli su se natrag u Perziju.
Heraklije je nastavio rat na istoku i 627. izvojevao veliku pobjedu kod Ninive i uništio perzijsku vojsku. Nakon toga poraza svrgnut je stari car Hozroje I Anuširvan, a nasljedio ga je sin Kavad II. Novi je vladar odmah sklopio mir sa Bizantincima. Perzijanci su vratili sve osvojene teritorije, a Heraklije je 630. svečano ušao u Jeruzalem i vratio Sveti Križ. Iscrpljeno dugotrajnim ratom protiv Bizanta, Perzijsko carstvo je ubrzo palo pod naletima Arapa, koji su ga zauzeli. Oni su ubrzo napali Bizant i 634. zauzeli Siriju. Car je 636. godine prikupio veliku vojsku, ali je pretrpio težak poraz u bitki kod rijeke Jarmuk, pritoka rijeke Jordan. Arapi su nakon toga zauzeli Mezopotamiju, Palestinu, Armeniju i Egipat.
Reforme i vjerski sukobi
Car je u Maloj Aziji uveo posebne oblasti - teme, u kojima je vojna i civilna vlast bila u rukama vojnih zapovjednika - stratega. U temama je zemlja davana vojnicima na trajno korištenje u zamjenu za vojnu službu i plaćanje poreza. Time je Bizant smanjio troškove za plaćeničku vojsku, koja se u ranijem razdoblju pokazala nepouzdanom. Istodobno su osnovane slobodne seoske općine koje su kao zajednica plaćale porez i imale zajedničko vlasništvo nad zemljom.
Povratak istočnih provincija 627. godine ponovno je izazvao vjerske sukobe između monofizita i pristaša pravovjerja. Istok carstva bio je uz prve, dok su druge činili stanovnici ostatka carstva. Želeći pomiriti obje strane, carigradski patrijarh Sergije je iznio novi nauk monoenergizam. Tvrdio je da Krist ima dvije prirode, koje pak povezuje jedna energija. ali, kada je naišao na otpor jeruzalemskog partrijarha Sofronija, razvio je novi nauk - monoteletizam. Monoteletizam je zastupao gledište da Isus Krist ima jednu volju. Car je pristao uz monoteletizam, ali su to kompromisno rješenje odbacili i monofiziti i pravovjerni, a i sam papa.
Pred kraj Heraklijeva života započela je borba za vlast između njegova prvog sina Konstantina III, te careve druge supruge Martine i njenog sina Heraklone. Car je umro 11. februara 641, a odredio je da ga nasljede oba sina i Martina.
Mit
Mit o dobrom i sposobnom caru Herakliju koji je u potpuno suprotnosti sa okrutnim, korumpiranim i nesposobnim Fokom je stvoren tokom Heraklijeve dinastije. Po tom mitu koji živi i danas za sve vojne poraze tokom prvih deset godina (610–620) vladavine Heraklija kriv je Foka, za kasnije uspjehe zaslužan je Heraklije (620–630), a za poraze od Arapa i gubitak 2/3 Bizantskog Carstva kriva je sudbina. Činjenica da je Heraklije jedini car u 1500 godina rimske povijesti koji je vlastoručno ubio svog prethodnika se zaboravlja, kao i njegov incestni drugi brak protiv crkvene ili narodne volje.
Oskar I, kralj Švedske
Oskar I (švedski: Oscar; 4. juli 1799-8. juli 1859) je bio drugi švedski i norveški kralj iz dinastije Bernadotte.
Mladost
Rođen je u Parizu i kršten kao Joseph François Oscar Bernadotte. Roditelji su mu bili Jean-Baptiste Bernadotte i njegova supruga, Désirée Clary. U augustu 1810. švedski parlament je izabrao Oskarovog oca za prijestolonasljednika, budući da tadašnji kralj, Karlo XIII, nije imao nasljednika.
Od Karla XIII je dobio titulu vojvode od Södermanlanda, koju je koristio kao drugi u nizu nasljednika švedske krune. Vrlo brzo je naučio švedski jezik. Godine 1818. Karlo XIII je umro, što je Oskarovog oca učinilo švedskim kraljem Karlom XIV Ivanom i norveškim kraljem Karlom III Ivanom. Novi prestolonasljednik Oskar je dva puta služio kao potkralj Norveške u ime svoga oca.
Brak
Dana 22. maja 1823. oženio je princezu Jozefinu od Leuchtenberga, unuku francuske carice (Napoleonove supruge) Jozefine. S njom je imao četiri sina i jednu kćerku: budućeg kralja Karla XV, princa Gustava, budućeg kralja Oskara II, princezu Eugeniju i princa Augusta. Imao je i troje vanbračne djece s dvije ljubavnice.
Vladavina
Oskarov liberalizam ga je dovodio u sukobe s ocem. Međutim, očevom smrću 8. marta 1844. godine liberalni princ je postao oprezni i umjereni kralj koji nije odobrovao radikalne reforme. Odobrio je slobodu štampe i donio prvi od zakona jednakosti spolova u Švedskoj odlučivši da će sinovi i kćerke imati jednaka prava nasljeđivanja imovine ukoliko nema testamenta. Također je radio na unaprijeđenju jednakosti svojih kraljevina, Norveške i Švedske.
Godine 1848. podržavao je Kraljevinu Dansku u ratu s Kraljevinom Pruskom u ratu za vojvodstva Schleswig i Holstein. Ostao je u neutralan u Krimskom ratu zbog straha da bi Rusija mogla oteti dio švedske obale.
Austrijska državna nagrada za evropsku književnost
Austrijska državna nagrada za evropsku literaturu je međunarodna književna nagrada. Pokrenuta je 1964. godine od strane Ministarstva obrazovanja Austrije kao Nagrada Nikolaus Lenau. Od 1965. godine nosi naziv Austrijska državna nagrada za evropsku literaturu (njem.:Österreichischer Staatspreis für europäische Literatur) i dodjeljuje se godišnje evropskim piscima. Trenutno je nagrada u novčanom iznosu od 25.000 €.
Pierre Corneille
mini|Pierre Corneille Pierre Corneille (Rouen, 6. juna 1606. - Pariz, 1. oktobra 1684.), francuski dramski pisac i pjesnik. Zajedno sa Jeanom Racinom bio je jedan od najvećih francuskih dramskih pisaca iz 17. vijeka. Ujedno je bio i utemeljitelj novog pravca u pisanju francuske drame, istovremeno se ne obazirući na klasične teorije o pisanju drame. Sve njegove pozorišne drame su bile eksperimentalne prirode i bile su zasnovane na različitim temama. Izučio je pravo i odabrao advokatsko zvanje. Prvim komedijama izazvao je pažnju pozorišne publike. Kardinal Richelieu ga je još dok je bio mladić odabrao da sa još četvoricom autora piše drame po njegovom ukusu i pod njegovim pokroviteljstvom. Međutim, saradnja nije dugo trajala usljed njihovog neslaganja oko tragikomedije Le Cid o srednjovijekovnom španskom ratniku.
Ovom tragikomedijom iz 1636. godine, Pierre Corneille je izazvao skandal kod francuske publike. Le Cid je bio prva velika drama francuskog klasicizma i govorio je savremenicima o časti, kultu volje i moralu uzvišenih bića. Zbog profeudalnog antiapsolutističkog karaktera, ovu dramu je osudila Francuska akademija zbog kršenja Trojnog jedinstva. Uzore je tražio među starim Rimljanima, a kasnije je skoro 40 godina pisao kod publike dobro primljene tragedije.
Mihajlo Čobanijan
Predsjednik Udruženja Blockchain Ukrajine.
Biografija
Michael je studirao u Cityju, Univerzitet u Londonu. Od 2010. do 2012. godine magistrirao je poslovnu administraciju (EMBA) na London School of Business, Kineskom univerzitetu u Hong Kongu i Univerzitetu Columbia.
2015. godine osnovao je prvu javnu ukrajinsku burzu kriptovaluta KUNA.io.
Kuna je 2017. godine instalirala prve kriptovalute u Kijevu – terminale na kojima možete kupiti bitcoine za grivne.
Društvene aktivnosti
2014. je suosnivač javne organizacije Bitcoin Foundation Ukraine. U septembru 2014. otvorio je prvu Bitcoin ambasadu u ZND.
2018. godine, na Svjetskom ekonomskom forumu u Davosu, predstavio je koncept Blockchain HUB-a koji se razvija u Kijevu.
Eksterne veze
Michael Chobanian na Twitteru
El-Kadr
Sura El-Kadr jeste 97. sura Kur'ana. U njoj se govori o posebnoj, blagoslovljenoj mubarek noći – Lejletul-Kadr.
Prijevod sure
Allah u ovoj suri kaže:
RAR-beta
Receptor retinoidne kiseline beta (RAR-beta), znan i kao NR1B2 (član 2 B grupe potporodice  1 jedarnog  receptora) je  jedarni receptor jest protein koji je kod ljudi kodiran genom RARB  sa hromosoma 3.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 455 aminokiselina, a molekulska težina 50.489 Da.