cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Homo ergaster
Homo ergaster  (što znači radni čovjek) ili afički Homo erectus je izumrla hronospecies roda  Homo koji je živio u istočnoj i južnoj Africi u ranoj pleistocenskoj  epohi.
Iako još uvijek postoje neslaganja na temu klasifikacije, predaka i potomstva H. ergaster, široko je prihvaćeno stanovište da je direktan predak kasnijih hominida, kao što su Homo heilderbergensis ,  Homo sapiens ,  Homo neanderthalensis  i azijski  Homo erectus
"Radni čovjek" je jedan od najranijih predstavnika roda Homo, mogući predak ili sučlan iste faze  hominizacije  kao  i  Homo erectus. Neki paleoantropolozi ga smatraju jednostavnijim varijetetom  H. erectus. Ovo je dovelo do ideje da se azijski nalazi označe kao Homo erectus sensu stricto, afrički – Homo erectus sensu lato. Do 1980-ih, rastući broj nalaza H. erectus, posebno u Africi, doveli su do spoznaje da  je azijski H. erectus (H. erectus sensu stricto),  za koga se nekada mislio da je primitivni hominid, u stvari više izveden od svojih afričkih srodnika. Ove morfološke razlike su neki protumačili kao dokaz da je više od jedne vrste mogu biti uključene u H. erectus u širem smislu.
Nedavno, ovaj specifični naziv je primijenjen na većina ranih afričkih i  gruzijaki  H. erectus  u znak priznanja za manje izvedenu prirodu tih ostataka u poređenju sa  azijskim H. erectus. Treba napomenuti, međutim, da dijelovi paratipa nađenih za H. ergaster (npr. KNM-ER 1805) nisu uključeni u najnoviju koncepcija tog taksona. Najnovija otkrića idu još dalje, tvrdeći da su svih pet vrsta ranog roda Homo u Africi, uključujući i  Homo habilis ,  H. rudolfensis ,  H. ergaster , i  H. erectus , predstavnici iz iste vrste, najbolje pod nazivom  H. erectus , koja razvila prije oko dva miliona godina u Africi i proširila kroz Evroaziju, što se  odnosi na Kinu i Javu, gdje je prvi put dokumentiran i datiran na  prije oko 1,2 miliona godina.
Prapreče pri Šentjerneju
Prapreče pri Šentjerneju su naseljeno mjesto u sastavu općine Šentjernej, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Novo Mesto.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Prapreče pri Šentjerneju su imale 61 stanovnika.
Gomelj
Gomelj (bje. Го́мель) administrativni je centar Gomeljske oblasti i drugi najveći grad Bjelorusije, nakon glavnog grada Minska.
Prostire se na oko 135,3 km2 a prema podacima iz 2013. godine u njemu je živjelo 515.325 stanovnika. Nalazi se u jugoistočnom dijelu zemlje, na rijeci Sož, oko 302 km od glavnog bjeloruskog grada Minska.
Historija
Gomelj je osnovan krajem 1. milenijuma na teritoriji koju je naseljavao savez istočnoslavenskih plemena Radimiči. Naselje je osnovano na obalama rijeke Sož i potoka Gomeyuk. Bio je glavni grad Gomelske Kneževine a onda je pripojen Kneževini Chernigov. Prvi put se spominje u Hypatian Codexu 1142. godine. U 12. i 13. vijeku područje grada je bilo veće od 40 hektara a u gradu se razvilo zanatstvo razvio a preko trgovačkih veza grad je bio povezan s gradovima sjevernog i južnog Rus'a. Arheološki podaci ukazuju da je Gomelj bio teško oštećen tokom mongolskog-tatarskog napada u prvoj polovini 13. vijeka.
FAM120A
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 1.118 aminokiselina, a molekulska težina  121.888  Da.
SCN4A
Podjedinica alfa proteinskog tipa 4 natrijevog kanala je protein koji je kod ljudi kodiran genom SCN4A.
Nav1.4 naponski natrijski kanal kodiran je genom SCN4A. Mutacije u genu povezane su sa hipokalemijskom periodičnom paralizom, hiperkalemijskom periodičnom paralizom, paramyotonia congenita i miotonijom otežanom kalijem.
Dužina polipeptidnog lanca je 1.836 aminokiselina, a molekulska težina 208.061 Da.
Aminokiselinska sekvenca
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Gomelj
Historija
1335. godine, Gomelj je pripojen Velikoj kneževini Litvaniji. U narednom periodu grad naizmjenično prelazi u posjed Rusa i Litvanaca. u sljedećim desetljećima i stoljećima grad prelazi iz ruke Litvanaca u ruke Rusa i obrnuto. 1560. godine uveden je prvi gradski grb.
Kamalalawalu
Kamalalawalu ("sin osam grana") bio je kralj havajskog ostrva Mauija na drevnim Havajima. On je poznat iz starih legendi. 160px|mini|desno|[[Plaža Kahaluʻu; blizu drevnih hramova nalaze se petroglifi koji prikazuju kralja Kamalalawalua]] Bio je sin i nasljednik kralja Kihe i kraljice Kumake te unuk velikog kralja Piʻilanija.
Oženio je ženu zvanu Piʻilaniwahine I te su imali djecu:
Kamalalawalua je porazio poglavica Lonoikamakahiki od Havaja. Postoje petroglifi koji prikazuju taj poraz, a nalaze se na plaži Kahaluʻu.
Kvalifikacije za Evropsko prvenstvo u nogometu 1996 - grupa 2
Kvalifikacije za Evropsko prvenstvo u nogometu 1996 - grupa 2 bila je jedna od osam grupa u sklopu kvalifikacija za Evropsko prvenstvo 1996. U grupi je bilo šest reprezentacija, a primijenjen je Bergerov sistem takmičenja. Španija, kao prvoplasirana i Danska kao drugoplasirana ekipa u grupi kvalificirale su se na prvenstvo.
Utakmice
*Vrijeme odigravanja utakmica su prikazana po lokalnom vremenu mjesta gdje su utakmice igrane.
Gomelj
Historija
Tokom drugog rusko-litvanskog rata 1500. - 1503. godine, Litvanija je pokušala da vrati Gomelj i druga područja u svoj posjed ali su pretrpili poraz i izgubili trećinu svoje teritorije. Mirovnim sporazumom iz 1537. Gomelj je ostao u litvanskom posjedu. 1565 postaje centar Minskog vojvodstva. 1569. godine je ušao u sastav Poljsko-litvanske unije. Od toga momenta, Gomelj je postao poprište sukoba između ukrajinskih kozaka, ruske vojske i poljske vojske.
Grad 1772. godine postaje dio Ruskog Carstva. 1913. godine, Gomelj je veliki industrijski grad s 104.500 stanovnika.
14. januara 1919. Gomelj je okupiran od strane Crvene armije. Iste godine je postao centar Gomelskog guvernata. Nakon završetka neprijateljstava započela je obnovu industrije. 20-ih godina 20. vijeka izgrađeno je dosta industrijskih objekata. 1926. grad Gomelj je zajedno sa okrugom Gomelj ušao u sastav Bjeloruske Sovjetske Socijalističke Republike.
Do 1940. godine u gradu je bilo 264 industrijskih preduzeća sa udjelom od 16,6% od ukupne industrije BSSR, te je po tome bio treći grad u Bjelorusiji, iza Minska i Vitebska.
Tokom Drugog svjetskog rata grad je u periodu od 19. augusta 1941. do 26. novembra 1943. bio pod okupacijom nacističke Njemačke.
SCN4A
Funkcija
Natrijevi naponski kanali su transmembranski glikoproteinski kompleksi koji se sastoje od velike alfa podjedinice sa 24 transmembranska domena i jedne ili više regulatornih beta podjedinica. Odgovorni su za stvaranje i širenje akcijskih potencijala u neuronima i mišićima. Ovaj gen kodira jednog člana porodice gena alfa podjedinice natrijevog kanala. Eksprimira se u skeletnim mišićima, a mutacije ovog gena povezane su s nekoliko poremećaja miotonije i periodične paralize.
Periodična paraliza
U hipokalemiji periodične paralize, mutirani senzor napona čine argininski ostaci Nav1.4. Senzor napona sadrži S4 alfa-heliksa svakog od četiri proteinska transmembranskog domena (I-IV) i sadrži ostatke baze koji omogućavaju ulazak samo pozitivnih natrijevih iona pri odgovarajućim naponima membrane, blokiranjem ili otvaranjem pore kanala. U pacijenata s ovim mutacijama, kanal ima smanjenu ekscitabilnost, a signali iz centralnog živčanog sistema nisu u stanju depolarizirati mišiće. Kao rezultat, mišić se ne može efikasno kontrahirati, što uzrokuje paralizu. Stanje je hipokalemijsko jer će niska koncentracija vanćelijslih kalijevih iona dovesti do brže ponovne polarizacije mišića do potencijala mirovanja, pa čak i ako se dogodi provodljivost kalcija, to se ne može održati. Teže je doseći prag kalcija na kojem se mišić može stezati, pa čak i ako se to postigne, vjerojatnije je da će se mišić opustiti. Zbog toga bi se smanjila mogućnost ako se koncentracije kalijevih iona održavaju na visokom nivou.
U pacijenata s njima kanal se ne može inaktivirati, održava se provodljivost natrija i mišić ostaje trajno kontrahiran. Budući da je krajnja motorna ploča depolarizirana, daljnji signali za stezanje nemaju učinka (paraliza). Stanje je hiperkalemijsko jer će visoka vanćelijska koncentracija kalijevih iona učiniti još nepovoljnije uvjete da kalij napusti ćeliju, kako bi repolarizirao kanal na potencijal mirovanja, a to dodatno produžava provodljivost natrija i održava mišiće kontraktiranim. Stoga bi se ozbiljnost stanja smanjila ako se vanćelijske (serumske) koncentracije kalijevih iona održavaju na niskom nivou.
Miotonija
Iste mutacije uzrokuju miotoniju i paralizu, ali razlika između ovih fenotipova ovisi o nivou natrijeve struje koja traje. Ako provodljivost fluktuira ispod praga napona za Nav 1,4, tada će se natrijevi kanali na kraju moći zatvoriti i ponovo depolarizirati. Dakle, mišić ostaje kontraktiran duže nego što je normalno (miotonija), ali će se opustiti i moći će se ponovo kontrahirati u kratkom periodu. Ako se provodljivost smiri u stabilnom stanju s otvorenom natrijevom poraom i ne može se inaktivirati, tada se mišić uopće ne može opustiti i kontrola motornih funkcija je potpuno izgubljena (paraliza).
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Čelić)
Općinski izbori za izbor načelnika i za 17 članova Općinskog vijeća općine Čelić održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 16 biračkih mjesta, a pravo glasa imalo je 10.163 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.
Načelnik
Na izborima za načelnika izašlo je ukupno 6.317 glasača (62,15% od ukupnog broja), a od toga je 6.052 (95,8%) glasova bilo važećih, te 265 (4,2%) nevažećih. Sa ukupno 3.287 glasova (54,31%) za načelnika izabran je Sead Muminović, član koalicije SDA/SBB.
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće izašlo je ukupno 6.358 glasača (62,56% od ukupnog broja), a od toga je 6.046 (95,09%) glasova bilo važećih, te 312 (4,91%) nevažećih. Birano je ukupno 17 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je Stranka demokratske akcije 2.903 (48,02% od ukupnog broja važećih glasova).
Ljubina (Dvor)
Ljubina je naseljeno mjesto u sastavu općine Dvor, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Dvor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Ljubina je imala 100 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Ljubina je imalo 352 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Čikule
Čikule su naseljeno mjesto u gradu Gradišci, Bosna i Hercegovina.
Popis stanovništva u Srbiji 2011 (Svrljig)
Po popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. u Srbiji, koji je proveden od 1. do 15. oktobra 2011, u općini Svrljig živjelo je ukupno 14249 stanovnika, što predstavlja 0,20% od ukupnog broja stanovnika Srbije, odnosno 3,79% od od ukupnog broja stanovnika Nišavskog okruga. Popis stanovništva provoden je na temelju Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova u 2011. Godini ("Službeni glasnik RS", br. 104/09 i 24/11).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u općini Svrljig bilo je 7.169 (50,31%) muškaraca i 7.080 (49,69%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 1.013:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 50,6 godina, muškaraca 49,3 godina, a žena 51,9 godina. Udio osoba starijih od 18 godina je 87,9% (12.526), kod muškaraca 87,4% (6.267), a kod žena 88,4% (6.259).
Podbočje
mini|280px|Podbočje, kameni most Podbočje je naseljeno mjesto u sastavu općine Krško, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Krško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podbočje je imalo 314 stanovnika.
Napomena: ''Do 1952. iskazivano pod imenom Sveti Križ pri Kostanjevici.''
Podlipa
Slovenija:
FAM122A
Protein porodice sa sličnošći sekvence 122A jest protein koji je kod ljudi kodiran genom FAM122A.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 287 aminokiselina, a molekulska težina  30.529 Da.
Cthulhu (Pluton)
thumb|Cthulhu je izduženi tamni region na lijevoj strani ove karte Plutonove površine, desno od svijetlog [[Tombaugh Regiona.]] Cthulhu, nazvan "Kit", is a upadljiva površinska značajka patuljaste planete Pluton. To je izduženi tamni predio uzduž Plutonovog ekvatora. Dugačak je 1860 mi i jedan je od najtamnijih obilježja na Plutonu. Svijetli predio oblika prstena prečnika 200 mi, koji je nazvan  "Krofna", je blizu "repa" kita; i moguće da je to udarni krater.
Prvobitno je nazvan "kit" kao referenca na njegov oblika, a kasnije ga je istraživački tim nazvao "Cthulhu", po fiktivnom božanstvu. Ime Cthulhu će biti predočeno IAU kao službeno ime.
Bučje (Pleternica)
Bučje je naseljeno mjesto u sastavu grada Pleternice, Požeško-slavonska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Požega.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Bučje je imalo 318 stanovnika.
Napomena: ''Od 1953. do 1981. iskazivano pod imenom Bučje Brodsko.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Bučje je imalo 364 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Hronovrsta
Hronovrsta ili hronospecijes je grupa od jedne ili više vrsta izvedenih kontinuiranom anagenezom niza oblika, koja uključuje ravnomjerne promjene izumrle predačke forme na neprekinutoj evolucijskoj skali. U takvom nizu oblika, neivjesno je povlačenje linija među "vrstama". Ovaj slijed izmjena na kraju proizvodi populaciju koja se fizički, morfološko-anatomski i/ili genetički razlikuje od originalnog pretka. U nizu ovih promjena, postoji samo jedna vrsta u pripadajućoj lozi, u bilo kojem vremenu, za razliku od slučajeva u kojima divergentna evolucija proizvodi suvremene vrste od zajedničkog pretka.
Povezani termin paleospecies (ili palaeospecies) ukazuje da je izumrla vrsta identificirana samo po fosilnom  materijalu. Ova identifikacija se oslanja na različite sličnosti između ranijih fosila i nekih pretpostavljenih  potomka, iako  pravi srodnički odnos prema kasnijim vrstama  nije uvijek definiran. Konkretno, raspon varijacije unutar svih ranijih fosila ne prelazi uočeni raspon varijacije posmatranih svojstava kod kasnijih vrsta.
Termin paleosubspecijes definira izumrle podvrste koje su prerasle u danas postojeće forme. Ova veza sa relativno nedavnim varijacijama, najčešće iz kasnog pleistocena, često se oslanja na dodatne informacije koje su dostupne u subfosilnom materijalu. Većina današnjih vrsta su se promijenile putem adaptacija na klimatske promjene u toku posljednjeg ledenog doba.
Dalja identifikacija fosila kao dio hronospeciesa  oslanja  se na  sličnosti koje snažnije ukazuju na specifičan odnos sa poznatim  vrstama. Na primjer, relativno nedavni nalazi, stari stotine hiljada do nekoliko miliona godina, uz dosljednost mijenjanja, današnje vrste mogu potvrditi kao završni, tj. aktuelni korak u trajanju hronovrste. Ta usmjerena dosljednost, npr., može biti u smislu: uvijek manje, ali sa istim proporcijama. Tako je moguće identificirati neposredne pretke živih  taksona, između ostalog i na bazi stratigrafskih  metoda datiranja  starosti uzoraka. (Vidi: Relativna geohronologija)
Koncept hronospecies se odnosi na model filetske postupnosti evolucije, a također se oslanja  i na široku bazu  fosilnih tragova, jer se morfološke promjene akumuliraju tokom vremena pa  dva vrlo različita organizama mogu biti povezani nizom posrednika.
Korni grupa
Korni grupa je bila jugoslavenska rok grupa iz Beograda, poznata i kao Kornelijani, ime koje su koristili tokom kratkotrajnog uspjeha na međunarodnom tržištu. Osnovana je 1968. godine, a bila je jedna od prvih jugoslavenskih rok grupa koja je postigla veliku popularnost i prva jugoslavenska supergrupa. Korni Grupa se smatra jednim od najistaknutijih i najutjecajnijih muzičkih sastava u historiji rok muzike u Jugoslaviji.
Od početka svoje karijere, ovaj sastav je razvio dvosmjeran muzički razvoj: jedan koji se sastojao od komercijalne pop rok muzike usmjerene na popularnost, a drugi, umjetnički pod utjecajem progresivnog rok zvuka pomiješanog sa utjecajima psihodelije, folka, jazza i simfo rok muzike. Ovaj muzički sastav je vodio klavijaturist Kornelije Kovač, koji je s basistom Bojanom Hreljcem i bubnjarom Vladimirom Furdujem i gitaristom Veliborom Kaclom osnovao muzički sastav. Nakon što je promijenio nekoliko pjevača, Miroslavu Kojadinović, Dušana Prelevića i Dalibora Bruna, te objavio nekoliko singlova, pjevač ove grupe postao je Dado Topić koji je sa sobom poveo svog bivšeg kolegu iz sastava Josipa Bočeka kao zamjenu za Kacla. Postava je snimila vrijedan muzički materijal za album, objavljen posthumno 1971. godine, prije Topićevog odlaska. Njegova zamjena bio je Zdravko Čolić koji je nakon šest mjeseci ustupio mjesto Zlatku Pejakoviću.
Sa Pejakovićem Korni grupa je snimila svoj istoimeni debitantski album, prvi cjelovečernji rok album u SR Srbiji i četvrti u Jugoslaviji i drugi album Not an Ordinary Life na engleskom jeziku, pod imenom Kornelyans. Korni grupa je također nastupila na Pjesmi Evrovizije 1974. godine dostigavši ​​12. mjesto, zahvaljujući kojem je, uz mali uspjeh drugog albuma, grupa odlučila da prestane sa muzičkim djelovanjem. Održali su dva oproštajna koncerta u novosadskom Studiju M i raspali se 1. decembra 1974. godine. Dio snimaka sa koncerata objavljen je na posthumnom kompilacijskom albumu Mrtvo more, prvom dvostrukom albumu u historiji jugoslavenske rok muzike. Nakon razlaza, članovi grupe nastavili su karijeru kao studijski muzičari, producenti i sa solističkim nastupima. Ponovo su se okupili 1987. godine sa Dadom Topićem kao pjevačem za dva nastupa, u Zagrebu i Beogradu.
Rane godine (1968–69)
Napustivši sarajevsku grupu Indexi 1968. godine, klavijaturista Kornelije "Bata" Kovač vratio se u Beograd i nakon susreta s basistom Bojanom Hreljcem, bivšim članom u to vrijeme rasformirane grupe Elipse, njih dvojica odlučili su osnovati novu muzičku grupu. Pozvali su bubnjara Vladimira "Furdu" Furduja, Hreljčevog bivšeg kolegu iz grupe Elipse i gitaristu Velibora "Borku" Kacla iz nedavno rasformiranih Zlatnih dečaka. Korni Grupa upotpunila je svoj sastav dolaskom pjevačice Miroslave "Seke" Kojadinović u septembru 1968. godine. Ovaj događaj dobio je značajnu medijsku pokrivenost jer su članovi bili poznate javne ličnosti zbog svog prethodnog rada, a samim tim i grupa je postala prva jugoslavenska supergrupa. Svoj prvi koncertni nastup u beogradskom Domu sindikata imali su tokom ceremonije dodjele nagrada za sportiste godine. Nastupili su na sceni sa dva go-go plesača koji su izveli nekoliko vlastitih pjesama koje su napisali tokom proba u Hreljčevoj garaži i obradu pjesme "If You Go Away" u kojoj je grupa koristila zvukove mora sviranim na magnetofonu smještenom u klaviru. Ovaj nastup im je pružio pažnju javnosti i mogućnosti da uživo nastupaju na brojnim mjestima u Beogradu.
Jedna od takvih predstava bila je u beogradskom Domu omladine, gdje su tokom predstave održali konceptualni multimedijalni performans sa slikarom Rašom Trkuljom, dok su balerine bile zatvorene u raznobojne plastične cilindre koji bi im zamutili siluete tokom plesa. Glumci su izvodili skečeve poput prašenja klavira ili skica Dame sa psom u kojoj bi dama u prvom dijelu predstave šetala muškarca na povodcu, a u drugom dijelu muškarac koji šeta damu. Korni grupa je također bila pozvana da nastupi u emisiji Radio Beograda Studio VI vam pruža šansu, međutim, Kojadinović je odbila da pjeva, pa je za nastup grupe u emisiji Kornelije Kovač bio glavni pjevač. Razlog njenog odbijanja bio je odabir pjesama za nastup, među kojima je bila i pop pjesma "Marijan", prvu pjesmu koju je Kovač napisao zajedno s grupom, a koja joj se nije svidjela zbog velikog utjecaja underground muzike iz 1960-ih, posebno Julie Driscoll, čiju je verziju "Season of the Witch" Korni grupa izvodila u to vrijeme. Budući da je ostatak grupe stao na Kovačevu stranu, Kojadinović je isključena iz grupe, nakon čega je započela kratku solo karijeru, pustivši nekoliko pjevača prije nego što je postala advokatica.
Dušan "Prele" Prelević, poznat u to vrijeme po Beogradu po istaknutom ritam i bluesu i soul pjevačkom stilu i razuzdanom načinu života, postao je novi pjevač Korni grupe. U to vrijeme na Kornelija Kovača je utjecao novi muzički stil progresivnog rocka, ali je zbog neodobravanja publike i kritičara prema toj vrsti muzike napisao pop orijentiranu pjesmu "Cigu-ligu" koju je Korni grupa izvela na festivalu Jugovizija 1968. godine u Zagrebu, takmičenju za jugoslavenskog predstavnika za takmičenje za Pjesmu Evrovizije. Prelević je pijan stigao na nastup što je dovelo do prepirke s Kovačem koja se završila odlukom da napusti grupu. Ipak, Korni grupa je 1969. godine objavila svoj debitantski singl "Cigu-ligu", sa pjesmama "Čovek i pas" na B-strani, sa Prelevićem kao pjevačem. Kasnije je Prelević snimio ovu pjesmu na njegovom solo albumu Ja, Prele, objavljenom 1996. godine. Napuštajući Korni grupu, Prelević se pojavio u kultnoj jugoslavenskoj adaptaciji mjuzikla Hair iz 1969. godine, a snimio je i studijski album sa progresivnom rock grupom Opus, te singl s Oliverom Mandićem. Snimio je i nekoliko samostalnih albuma, a bio je posvećen svojoj književnoj i novinarskoj karijeri. U 58. godini života Prelević je umro u Beogradu nakon duge bolesti, 28. jula 2007. godine.
Korni grupa sa Dadom Topićem (1969 - 71)
Nakon Brunovog odlaska, zahvaljujući međusobnom prijateljstvu s Lokicom Stefanovićem, novi pjevač Korni grupe postao je Dado Topić, bivši član osječkog sastava Dinamiti, s kojim su se pojavili na opatijskom festivalu izvodeći pjesmu "Djevojčice mala", koja je objavljena na singlu zajedno s pjesmom "Priča se" kvarteta 4M. S Topićem, Korni grupa je održala prvi samostalni koncert u Beogradu 6. novembra 1969. godine u Domu omladine, a koncert je nosio naziv "Uz malu pomoć naših frendova". Ubrzo nakon toga, Kacl je napustio sastav i povukao se iz muzike, poginuvši u saobraćajnoj nesreći u maju 1984. godine. Zamijenio ga je Josip Boček, Topićev bivši kolega iz grupe Dinamiti, koji je u to vrijeme svirao u svojoj grupi Boček i Tri. Nova postava počela je da radi na sopstvenoj viziji progresivne muzike, snimajući pjesme "Jedna žena", "Prvo svetlo u kući broj 4", koje su zajedno napisali Topić i Kovač, [26] klasičnom muzikom nadahnuta "Etida" i "Žena je luka a čovek brod.
Nastupom sa pjesmom "Jedna žena" na zagrebačkom muzičkom festivalu 1970. godine, Korni grupa je osvojila i nagradu publike i žirija za najbolju pjesmu. Sastav je nastavio snimanje komercijalnog muzičkog materijala snimanjem pjesme "Bube", izuzetno uspješne tematske pjesme za film Miše Radivojevića Bube u glavi, [29] objavljenim na singlu sa "Neko spava pored mene" na B-strani, kao i "Trla baba lan", te "Slika", napisane u saradnji sa tada anonimnim autorom Ljubom Ninkovićem, nastavljajući dvostruku muzičku karijeru. [30] Korni grupa je 1971. godine snimila pjesmu "1941." na stihove Branka Ćopića s Josipom Lisac kao gostujućom vokalisticom. Materijal je snimljen kao zvučni zapis za televizijsku emisiju 1941. godine, za koju je Momo Kapor uradio mizanscenu u režiji Jovana Ristića. Nakon toga, sastav je proveo mjesec dana u Parizu, svirajući na modnoj reviji koja je predstavila liniju odjeće "Prokleta Jerina" modnog dizajnera Aleksandra Joksimovića. Na reviji članovi ovog muzičkog sastava upoznali producenta Alana Mila iz izdavačke kuće Barclay.
Međutim, vođen vlastitim ambicijama, Dado Topić je napustio sastav da bi osnovao Time, progresivnu rock i jazz fusion grupu koja će također steći popularnost u cijeloj bivšoj Jugoslaviji.
Topića je u septembru 1971. zamijenio bivši pjevač Ambasadora Zdravko Čolić. Mladi pjevač sa više festivalskog šlager senzibiliteta, dvadesetogodišnji Čolić odmah je pokazao nelagodu sa dobro utvrđenom sklonošću Korni grupe ka muzičkom eksperimentisanju. Čak ni njegovi scenski pokreti i pjevački stil nisu se uklapali u progresivni aspekt sastava i njihov muzički izraz. Čolić je tako ostao u Korni grupi samo šest mjeseci, snimajući tri pjesme - "Gospa Mica-gazdarica", "Kukavica" i "Pogledaj u nebo", prije povratka u Sarajevo s ciljem da započne solo karijeru sa kojom će krajem 1970-ih postati jednim od najpopularnijih i komercijalno najuspješnijih pjevača u bivšoj Jugoslaviji. Tokom Čolićevog kratkog boravka, Korni grupa snimila je televizijski specijal u režiji Jovana Ristića, koji sadrži pjesme s komercijalnog repertoara ovog sastava.
Korni grupa sa Zlatkom Pejakovićem (1972 - 74)
Početkom 1972. godine bivši član grupa Lavine, Zlatni akordi i Had Zlatko Pejaković postao je novi pjevač ovog muzičkog sastava, a s Pejakovićem Korni grupa je snimila svoj prvi LP album pod nazivom Korni Grupa. U vrijeme izdavanja albuma, Korni grupa je bila jedna od četiri bivša jugoslavenska rock sastava s LP albumom (Grupa 220, Žeteoci i Time su ostala tri), jer su se na muzičkoj sceni u to vrijeme uglavnom snimale singl ploče. Na albumu su se našle složene pjesme poput: "Put na Istok", "Bezglave Ja Ha horde", "Moj bol", "Glas sa obale boja "." Glas sa obale boja ". Nakon izdavanja albuma sastav se pojavio na Zagrebačkom muzičkom festivalu i osvojio drugo mjesto izvođenjem pjesme" Kosovka devojka", kao i nastup na Montreux Jazz Festivalu 1972. godine, na kojem su se kao svirači uživo pojavili Mića Marković na saksofonu i član sastava Mladi Levi Petar Ugrin  na violini i trubi. U međuvremenu, Korni grupa je snimila prvu jugoslavensku televizijsku emisiju u boji pod nazivom Put za istok, a urednik je bio Jovan Ristić i režiser Dejan Karaklajić. Krajem 1973. godine Korni grupa je snimila progresivni rock album na engleskom jeziku Not a Ordinary Life, koji su izdali pod nazivom The Kornelyans preko italijanske izdavačke kuće Ricordi. Album je prodan bez velike komercijalne promocije u deset hiljada primjeraka, s licencom za izdanje albuma koja se prodaje Jugoslaviji, Japanu, Izraelu i nekoliko južnoameričkih zemalja. Album je producirao Carlo Alberto Rossi, poznati italijanski producent i kompozitor, koji je sarađivao s italijanskim progresivnim sastavima tog vremena kao Premiata Forneria Marconi, Banco del Mutuo Soccorso i Area. Na jugoslavenskoj muzičkoj sceni Korni grupa je postigla izuzetan uspjeh s pjesmama poput: "Oj, dodole", "Ivo Lola", s tekstom zasnovanim na posljednjem pismu Ive Lole Ribara, "Znam za kim zvono zvoni", sa gostujućom pjevačicom Ditkom Haberl,  "Divlje jagode","Miris", s tekstovima iz soneta Parfum exotique (Egzotični parfem) Charlesa Baudelairea, i "Praštanje", s tekstom pjesnika Brane Crnčevića koji je u to vrijeme smatran disidentom.
U proljeće 1974. godine osvojili su prvo mjesto na Opatijskom festivalu s pjesmom "Moja generacija" i predstavljali su Jugoslaviju na Eurosongu 1974. u britanskom Brightonu, na kojem je prvo mjesto osvojila ABBA, s kojom je Korni grupa dijelila isti ormar za garderobu. Singl sa pjesmom "Moja generacija" na engleskom jeziku i skraćenom verzijom "Jednoj ženi" objavljen je u Italiji. Iste godine muzički časopis Music Week proglasio je Korni grupu jugoslavenskim muzičkim sastavom godine. Međutim, razočaran malim uspjehom Korni grupe sa albumom Not an Ordinary Life i 12. mjestom osvojenim na Eurosongu, Kornelije Kovač je odlučio raspustiti grupu. Održali su dva oproštajna koncerta u Studiju M u Novom Sadu 24. novembra, a dio snimaka sa koncerata objavljen je na prvom bivšem jugoslavenskom dvostrukom albumu Mrtvo more. Na jednoj ploči nalazili su se njihovi singlovi, koji su predstavljali komercijalnu i više pop orijentisanu stranu Korni grupe, dok su na drugoj bile koncertne snimke pjesama "Put za Istok", "Čovek sa belom zastavom" i "Blues" ", predstavljajući progresivnu stranu njihove muzičke karijere. Ovaj muzički sastav se službeno raspao 1. decembra 1974.
Razlaz, ponovno okupljanje 1987. godine
Nakon razlaza Korni grupe, Kornelije Kovač je započeo uspješnu kompozitorsku karijeru, Zlatko Pejaković se okrenuo pop muzici, Josip Boček i Hreljac postali su studijski muzičari, a Vladimir Furduj je nastavio jazz muzičku karijeru. Na albumu Randevu s muzikom 1977. godine, na živim albumima različitih umjetnika, nalaze se pjesme Korni grupe "I ne tako običan život" i "Jedna žena" snimljena u Novom Sadu sa oproštajnih koncerata, koji ranije nisu objavljeni. Iste godine Kovač je pokrenuo osnivanje supergrupe K2 (koju ne treba zamijeniti s dvojcem iz 1990-ih koji su činile Kovačeve kćeri) u kojem su trebali biti Josip Boček, Dado Topić, Sloba Marković, Čarli Novak i Ratko Divjak, ali nikada nije nastao uglavnom zbog Topićevog oklijevanja. Godine 1979. snimaju pjesmu pod nazivom 1941. koja je objavljena na posthumnom studijskom albumu.
U maju 1987. godine, Korni grupu, koju su činili Kovač, Furduj, Hreljac, Boček i Dado Topić kao glavni pjevač nastupili su zajedno s Indexima, Time, YU grupom, Dragom Mlinarecom i R.M. Točak Band, na koncertu Legende YU Rocka u organizaciji Radija 101 u zagrebačkom Domu sportova. U junu iste godine, isti muzički sastavi nastupali su u beogradskom Sava Centru. Pjesma "Jedna žena", snimljena na koncertu u Zagrebu, pojavila se na dvostrukom koncertnom albumu različitih umjetnika Legende YU Rocka, koji je iste godine objavila izdavačka kuća Jugoton.
Nakon 1987. godine
Izdavačka kuća PGP RTS je 1994. godine objavila kompilacijski album sa različitim muzičkim izvođačima pod nazivom YU Retrospektiva na kojoj se pojavila ranije neobjavljena pjesma „Prvo svetlo u kući broj 4“. Godine 1996. pjesma je objavljena na kompilacijskom albumu Korni grupe pod nazivom "Prvo svetlo neobičnog života", s odabirom pjesama s njihovog progresivnog repertoara. Iste godine Kornelije Kovač je objavio kompilacijski album "Moja generacija" koji se sastoji od snimaka njegovih pjesama korištenih u televizijskoj emisiji Zučna viljuška, među kojima su i obrade pjesama Korni grupe "Moja generacija" Filipa Žmahera, "Sonata" Zorana Šandorova, "Oj, dodole" Del Arno Banda i "Jagode i maline" Van Gogha.
Godine 2005., na trostrukom kompilacijskom albumu "Ne tako običan život", koji je izdao PGP RTS, nalaze se prikupljeni singlovi, snimci iz njihove progresivne muzičke faze, snimak "Jedna žena" s koncerta nakon ponovnog okupljanja 1987. godine i prethodno neobjavljena verzija pjesme "Kosovka devojka" sa Kovačem kao glavnim pjevačem. Vladimir Furduj je 2015. godine umro u Beogradu u 70-oj godini života.
Muzička baština
Među muzičare na koje je, prema njihovim vlastitim riječima, utjecala Korni grupa su: gitarista iz grupe Smak Radomir Mihajlović Točak, gitarista i bivši član Leb i sola Vlatko Stefanovski, gitarista i pjevač i bivši član Grupa 220, Parni valjak, Član Aerodroma i Azre Jurica Pađen, kantautor Đorđe Balašević, kantautor i bivši član Idola Vlada Divljan, i pjevač i bivši član Bulevara i Bajage i Instruktora Dejan Cukić. Godine 1982. Momčilo Bajagić Bajaga, u to vrijeme gitarista grupe Riblja Čorba, kasnije vođa Bajage i Instruktora, imenovao je Korni grupu jednim od svojih deset najdražih albuma.
Niz izvođača obrađivalo je pjesme Korni grupe: Jugoslovenska jazz/funk grupa Ansambl Saše Subote obradila je pjesmu "Ivo Lola" u produženoj predstavi Mikado iz 1976. godine, objavljenoj za sovjetsko tržište. Pjesmu je 2010. godine remiksirao srbijanski projekat Laura 2000. godine na njihovom debitantskom studijskom albumu ... pobiću se zadnji put da vidim da l' sam star. Glumac Milorad Mandić "Manda" obradio je pjesmu "Trla baba lan" na svom istoimenom muzičkom albumu za djecu iz 1991. godine. Rok sastav Električni orgazam snimio je obradu pjesme "Magična ruka" objavljenu na njihovom akustičnom albumu Živo i akustično iz 1996. godine. U muzici za emisiju Zlatna viljuška Radio televizije Srbije predstavljene su obrade pjesama Korni grupe "Moja generacija" Filipa Žmahera, "Sonata" Zorana Šandorova, "Oj, dodole" Del Arno Banda i "Jagode i maline" od Van Gogha, sve na kompilacijskom albumu Kornelija Kovača pod nazivom Moja generacija. Klavijaturista iz grupe Bajaga i Instruktori Saša Lokner snimio je instrumentalnu verziju pjesme "Put za istok", koja sama po sebi sadrži uzorak pjesme Korni grupe "Zemlja", objavljene na njegovom solo albumu Evropa Elektro Express 2003. godine.
U knjizi YU 100: najbolji albumi jugoslovenske rok i pop muzike, objavljenoj 1988. godine, nalaze se dva albuma Korni grupe: Korni Grupa (anketiran na 4. mjestu) i 1941. (anketiran na 94. mjestu).
Tekstovi pjesama "Put za istok", "Moj bol" i "Jedna žena" predstavljeni su u knjizi Petra Janjatovića Pesme bratstva, detinjstva i potomstva: Antologija ex YU rok poezije 1967 - 2007.
Rože
Rože su naseljeno mjesto u sastavu grada Trilja, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Sinj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Rože su imale 22 stanovnika.
Napomena: ''U 1869. podaci su sadržani u naselju Voštane. Do 1931. iskazivano kao dio naselja.''
IC 3317
IC 3317 je dvostruka eliptična galaksija i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 23. marta 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Arsenal FC – sezona 2022/2023.
Sezona 2022-23 je bila 137. sezona u historiji Arsenala te 104. uzastopna sezona u najjačoj engleskoj ligi.
Arsenal je sezonu završio kao drugoplasirana ekipa u Premijer ligi zaostavši 5 bodova za Manchester Cityjem koji je osvojio naslov prvaka sa 89 osvojenih bodova.
Arsenalovi rezultati u drugim takmičenjima:
Pregled
{| class="wikitable" style="text-align: center" !rowspan=2|Takmičenje !colspan=8|Statistika !OU !P !N !I !DG !PG !GR !% pobjeda
! Ukupno
Finsteraarhorn
Finsteraarhorn je najviša planina u Bernskim Alpama u Švicarskoj sa visinom od 4274 m. Finsteraarhorn je deveta najviša planina u Alpama i treći najistaknutiji vrh. 2001. godine čitav masiv i okolni glečeri su postali dio svjetske kulturne baštine. Vrh se nalazi na granici kantona Valais i Bern. Politički je podijeljena između općina Fischertal (Valais) i Guttanen (Bern)
Geografija
Iako je najviša, najistaknutija i najizolovanija planina Bernskih Alpa i kantona Bern je manje poznata i posjećena od obližnjih planina Jungfraua i Eigera. To je posljedica njenog položaja u jednom od najzabačenijih područja u Alpama u potpunosti okruženoj nenaseljenim ledničkim dolinama. Na zapadu se nalazi glečer Fiescher, drugi po dužini u Alpama, a na istoku se nalaze ledenici Velikog Aara. Manji glečer Unterer Grindelwaldgletscher nalazi se sjeverno od masiva. Finsteraarhorn je okružen vrhovima Schreckhorn i Lauteraarhorn na sjeveru te sa vrhovima Gross Fiescherhorn, Grünhorn i Gross Wannenhorn na zapadu i Oberaarhorn na istoku.
Žabljek
mini|280px|Žabljek, gostionica Žabljek je naseljeno mjesto u sastavu općine Slovenska Bistrica, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Slovenska Bistrica.
Mordor (Haron)
thumb|"Mordor" je tamna oblast na vrhu slike Mordor (predloženo ime) je veliko tamno područje prečnika preko 320 km blizu Haronovog sjevernog pola.
Imenovan je po zemljama sjene (Mordor) u djelu J.R.R. Tolkien-a Gospodar Prstenova. Iako ime još nije službeno, Cathy Olkin je spomenula na konferenciji za novinare održanoj 15. jula 2015. da će NASA tim koristiti ime kao neslužbeno.
Trenutno nije poznato, šta je zaista Mordor; moguće da je to veliki udarni bazen
Žabljek
Stanovništvo
Napomena: ''U 1987. smanjeno za dio naselja koji je sa izdvojenim dijelovima iz naselja: Laporje, Razgor pri Žabljeku i Zgornja Brežnica spojen u novo samostalno naselje Križni Vrh. U 2017. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Videž i Žabljek.''
Bezovje nad Zrečami
Bezovje nad Zrečami je naseljeno mjesto u sastavu općine Zreče, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Slovenske Konjice.
Anne Briand-Bouthiaux
Anne Briand, rođena 2. juna 1968. u Mulhouse, Haut-Rhin u Francuskoj je nekadašnja francuska biatlonka. Udata je za francuskog bialonca i trenera Stéphana Bouthiaux. Briand je olimpijska pobjednica i dvostruka svjetska prvakinja, kao i pobjednica Svjetskog kupa u biatlonu.
Otkriće vatre
Otkriće vatre, tj. kontrola i upravljanje tim resursom, praljudima je bila prekretnica u sociokulturnoj i sveopćoj  evoluciji jer je vatra omogućila kuhanje  hrane, grijanje i  zaštitu od elementarnih nepogoda. "Pripitomljavanje" vatre također je omogućilo proširenje ljudske aktivnosti u mraku i u hladnijim noćnim  satima, a pružalo i zaštitu od predatora i insekata.
Anne Briand-Bouthiaux
Olimpijske igre
Anne Briand je četiri puta nastupila na Zimskim olimpijskim igrama: ZOI 1992, ZOI 1994 i ZOI 1998. Na prvom nastupu osvojila je zlatnu medalju u štafeti sa Véroniquom Claudel i Corinnom Niogret sa prednošću od 23 sekunde u odnosu na drugoplasiranu njemačku štafetu. U drugom nastupu dvije godine kasnije, osvojila je bronzanu medalju u štafeti sa Véronique Claudel, Delphyne Heymann i Corinne Niogret zaostavši više od pet minute iza ruske štafete i jednu srebrnu u utrci na 15 km.
Bezovje nad Zrečami
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Bezovje nad Zrečami je imalo 106 stanovnika.
Anne Briand-Bouthiaux
Svjetska prvenstva
Briand je nastupila na devet Svjetskih prvenstava od SP 1991. do SP 1999, te je sa dvije zlatne, tri srebrne i dvije bronzane medalje je druga najuspješnija francuska biatlonka po broju osvojenih medalja. Jednu zlatnu medalju osvojila je u ekipnoj utrci na SP 1993 sa Nathalie Beausire, Delphyne Heymann i Corinne Niogret, a drugu u sprintu na 7,5 km na SP 1995. sa 5 s prednosti u odnosu na Njemicu Uschi Disl i 6 s u odnosu na trećeplasiranu Corinne Niogret.
Otkriće vatre
Pogodnosti koje je vatra unijela u prve ljudske skupine, omogućile su nove velike migracije u ekspanziji roda Homo, ovoga puta ka hladnijim klimatima.
Bezovje nad Zrečami
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Bezovje.''
Otkriće vatre
Neki istraživači misle da pouzdani dokazi o rasprostranjenoj kontroli vatre datiraju tek od  prije oko 125.000 godina i ranije. Širu podršku i argumentiranu podršku o prvim imaju oni koji pretpostavljaju da su prvi korisnici kontrolirane upotrebe vatre bili pripadnici vrste Homo erectus. To temelje na nalazima ostataka pepela, ugljevlja i nagorjelih kostiju u  špilji u Zmejevom brdu kod Beijinga, koja je bila njihovo sklonište  (prvoopisani su kao Sinanthropus pekinensis i Paleanthropus pekinensis). Budući da ta hipoteza ima široku naučnu podršku, kompetentni paleoantropolozi  nemaju dvojbe da tragovi kontroliranog korištenja vatre potiču najranije od prije nekih 400.000 godina, tj. azijskih predstavnika vrste H. erectus.
Nagađanja o najranije definitivnim dokazima kontrole vatre pripadnika Homo u rasponu od 0,2-1,7 miliona godina, još uvijek su bez materijalnih dokaza.
Dokazi iz donjeg paleolita
Svi dokazi kontrole vatre u Donjem paleolitu su  neizvjesna i, u najboljem slučaju ograničene akademske podrške. Ustvari, definitivni dokazi kontrolirane upotrebe vatre su jedno od obilježja tranzicije iz donjeg do srednjeg paleolita, u periodu od 400.000 do 200.000 p.n.e.
U Gadebu, Etiopija, nađeni su fragmenti ispečenog tufa, a spaljeni tufovi su pronađeni i na  lokalitetu  8E, ali je do  ponovnog  spaljivanja  stijena možda došlo zbog lokalne vulkanske aktivnosti. Ovdje su   među alatima pripadnika vrste  H. erectus – nađeni proizvodi Acheulean artefakata. U bliskoj dolini rijeke Awash, nađene su depresije crvenkaste gline konusnog oblika koja su mogle biti formirane na  temperaturama  od 2000C. Misli se da su spaljeni panjevi,  kao način da se vatra održava  daleko od mjesta obitavanja. Uz spaljeno kamenje u dolini Awash, također su nađeni tufovi koji su obloženi vulkanskim materijalom.
Nagađano je da su na lokalitetu  Bnot Ya'akov Bridge, Izrael, moguće naznake da je H. erectus ili Homo ergaster su koristili vatru prije između 790.000 i 690.000  godina p.n.e. Do danas je ovo bila najšire prihvaćena tvrdnja, iako je nedavna reanaliza  spaljenih kostiju i biljnog pepela  iz pećine Wonderwerk Cave sugerirala tragenje za dokazima koji potkrepljuju starost ljudske kontrolu vatre na milion godina.
U Xihoudu u  Provinciji Shanxi, Kina, postoje dokazi o ostacima vatre u vidu crnih, sivih, i sivkasto-zelenih promjena boje na pronađenim fosilnim kostima sisara. U još jednom nalazištu u Kini,. Yuanmou, u  Provinciji Yunnan pronađene su (1985.) pocrnjele kosti sisara  datirane na  1,7 miliona godina p.n.e..
U Trinilu, Java, u spaljenim šumama nađeni su slojevima sa fosilima  koji su nosili H. erectus, od prije oko 500.000 do 830.000 p.n.e, ali su mogle biti  pougljenisane i usljed prirodnih požara, jer je Centralna  Java vulkanska regija. Na osnovu poređenja vremena hranjenja između ljudskih i neljudske primata (4,7% u odnosu na predviđenih 48% dnevnih aktivnosti), istraživači su zaključili da je to evolucijska posljedica prerade hrane koja datira prije 1,9 miliona godina. To može podrazumijevati kontrolu vatre još prije 1,9 miliona godina koju su prihvatili pripadnici roda Homo.
Afrika
Najstariji definitivni dokazi ljudske kontrole vatre su nađeni i u Swartkransu, Južna Afrika. Nekoliko spaljenih kostiju su pronađene između Acheuleanskog kamenog i koštanog alata, sa znacima hominidne obrade. Ovo nalazište također pokazuje neke od najranijih dokazi o mesožderstvu vrste u Homo erectus. Pećinsko ognjišta u Južnoj Africi sadrži depozite ostataka vatre datirane na 200.000 do 700.000 p.ne.,  kao što su nađeni i na  raznim drugim lokacijama,  kao što su Montagu Cave (58.000 do 200.000 p.n.e.) i na Klasies River Mouth (120.000 do 130.000 p.n.e.).
Najjači dokaz dolazi iz Kalambo Fallsa u Zambiji, gdje je među nekoliko artefakata koji se odnose na ljudsko korištenje vatre,  uključujući ugljenisana rezanje, ugljen, crvene površine, nađena i ugljenisana  trava i biljna stabla i  drvena oruđa koja su eventualno kaljena vatrom. Radiokarbonskim datiranjem starost tog ležišta je   procijenjena  na oko 61.000, a  na  110.000 p.n.e. na osnovu aminokiselinskog grananja (grozdanja, racemizacije).
Vatra je korištena za zagrijavanje hrane i rezanje kamenja da bi se poboljšala nihova obradivost prije nego što su glodali  alate Stillbay kulture. Ovo istraživanje identificira ne samo Stillbay nalazište koje je datirano na  oko prije 72.000 p.n.e., već i nalazišta koja mogu biti stara i oko  164.000 p.n.e.
Azija
U pećini Qesem Cave, 12 km istočno od Tel Aviva postoje dokazi regularne upotrebe vatre od prije oko 382.000  do 200.000 godina p.n.e., koji potiču  s kraja Donjeg pleistocena. Velika količina spaljenih kostiju i umjereno grijane grudvice zemlje ukazuju na klanje plijena, uz uklanjanje mesa, što se odvijalo u blizini "kamina", tj. vatrišta.
Ovi ostaci su pokazali IR spektar za okside, a tirkizna kost koja je u laboratoriju reproducirana  grijanjem neke druge kosti nađene u Sloju 10. Na tom mjestu, isti efekt je možda bio zbog prirodnog grijanja, a kao efekat je proizvedena bijelo, žuto i crno obojenje kosti. Sloj 10 je sam po sebi opisan kao pepeo sa biološki proizvedenim  silicijem, aluminijem, željezom, kalijem, ali nedostaju ostaci drvenog  pepela, kao što su silikatni agregati.
Među njima su moguća ognjišta sa fino laminiranim muljem i glinom sa međusljevima crvenkasto-smeđih i žuto-smeđih fragmenata organske materije, lokalno miješane sa krečnjačkim fragmentima i tamno smeđe fino laminirana mulj, glina i organske materije. Sama ležišta ne pokazuje da su vatrišta napravljeni u Zhoukoudianu, ali asociranost sa pocrnelik kostiju s kamenim artefaktima barem ukazuje da su ih gradili ljudi i to za kontrolu vatre u vrijeme naseljavanja pećine Zhoukoudian.
Evropa
Na više lokacija u Evropi su također nađeni dokazi da je i pripadnici kasne verzija vrste Homo erectus upotrebljavali vatru kasnije. Njeni najstariji tragovi su otkriveni  u Engleskoj u mjestu Beeches Pit, Suffolk. Datiranje primjenom uranske serije radioaktivnog raspadanje, procijenjeno je da je na lokaciji 'TL upotreba vatre bila prisutna oko 415.000 današnjice.
Na lokaciji Saint-Estève-Janson,  u pećini  Escale Cave,  Francuska, postoje dokazi od pet ognjišta i crvenoj zemlji. Ove ognjišta su datirana na prije oko 200.000  godina prije današnjice.
Promjene ponašanja
Kontrola vatre i pratećeg svjetla  unijeli su važne višestruke promjene u ponašanju. Svakodnevne aktivnosti je više nisu bile ograničena samo na period dnevnog svjetla. Osim toga, neki sisari i insekat izbjegavaju vatru i dim, koji su bili usputna korist za preveniranje nepoželjnih ujeda. Posebno poboljšanje upotreba vatre je donijel u poboljšanje ishrane i kuhanju proteina. Kuhanje biljnih namirnica je moglo izazvati ekspanziju mozga, jer pospješuje probavljivost složenih ugljikohidrata iz  škrobne  i omogućava apsorpciju više energije po jedinici  mase  konzumirane hrane.
Probavni sistem čovjeka je evoluirao ka prilagodbama na kuhanu hranu, pa se smatra da kuhanje može objasniti povećanje  veličina mozga kod hominida,  jer je probavnog trakt kraći, manje je  zuba i kraća vilica, a   smanjenje  se i  spolni dimorfizam, što se dogodilo prije otprilike 1.8  miliona godina.
Neki antropolozi tvrde da  svi dokazi ukazuju na to da su se  upotreba vatre i kuhanje u  ozbiljnom obimu  tek prije  samo prije 250.000 godina, kada se drevna ognjišta, zemljane  peći, spaljene životinjske kosti i kremena oruđa pojavljuju širom Evrope i Bliskog Istoka.
Dva miliona godina prije toga, jedini znaci vatre je nagorjela zemlja oko ljudkih fosila, što mnogi antropolozi smatraju prije koincidencijom nego kao namjerom za loženje vatre. Glavna struja tumačenja antropologa je da se povećavanje  ljudskom mozga  dogodila i prije pojave kuhanja, zbog smanjenja  od potrošnje sjemenki  i bobica, tj. prelaska na potrošnju mesne hrane.
CATIA
CATIA (Computer Aided Three-dimensional Interactive Application; fonetski: ketja) multiplatformni je CAD/CAM/CAE komercijalni softverski paket kojeg izdaje francuska kompanija Dassault Systèmes koju vodi Bernard Charlès. Napisana je u C++ programskom jeziku, te je kamen temeljac Dassault Systèmes softverskih paketa.
Historija
CATIA (Computer Aided Three-Dimensional Interactive Application) počela je u kućnom razvoju 1977 od strane francuskog avio proizvođača Avions Marcel Dassault, u to vrijeme klijent CAD/CAM CAD softvera za razvoj Dassaultovog Mirage fighter džeta. Kasnije je usvojena u aerosvemirstvu, autoindustriji, brodogradnji i ostalim industrijama.