cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IC 2513
IC 2513 (također poznat kao ESO 374-50, IC 2514, MCG -5-23-19, PGC 28283 i PGC 28290) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 132 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zračna pumpa. Najveći prečnik je 3,00 (115 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 12. februara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lynn Margulis
mini|desno|120px|Lynn Margulis (2005) Lynn Margulis (rođena 19. marta 1938. - 22. novembar 2011) je bila biolog i profesor na državnom Univerzitetu Massachusetts Amherst. Poznata je po tome, što je 1981. godine predložila novu, endosimbiotsku teoriju, o postanku pojedinih eukariotskih organela od prokariotskih ćelija. Bila je prva supruga astronoma Carla Sagana; sa kćerkom iz tog braka, Dorion Sagan, Lin Margulis je naučno sarađivala i zajednički objavljivala naučne radove.
Naučna biografija
Lynn Margulis je diplomirala na Univerzitetu Čikago, a titulu doktora nauka dobila 1963. godine na Univerzitetu Kalifornija u Berkliju. 1966. godine, kao mlada članica fakulteta Bostonskog univerziteta napisala je teorijski naučni rad „Porijeklo eukatriotskih ćelija koje se dijele mitozom". Ovaj rad je, međutim, odbijen od strane petnaestak naučnih časopisa. Iako je na kraju objavljen u časopisu The Journal of Theoretical Biology, bio je kritikovan od većine biologa tog doba. Sama teorija o nastanku ćelija sa mitozom nadovezivala se na ideje Merežovskog (Merezhkovsky 1905) i Valina (Wallin 1920). Margulis je „samo" primijenila ove ideje na pojave primjećene u okviru mikrobiologije, što je bilo potpuno novo u evolucionoj biologiji, gdje su se uglavnom koristile paleontološke ili zoološke opservacije.
Kir Veliki
Kir II (perzijski: Kuruš; 599. p. n. e – 530. p. n. e), poznatiji kao Kir Veliki, bio je kralj Perzije i osnivač Ahemenidskog carstva. Tokom svoje vladavine proširio je carstvo na veći dio jugozapadne i centralne Azije, od Egipta i Bosfora na zapadu sve do rijeke Ind na istoku, i stvorio prvo i najveće carstvo antičkog doba. Tokom tri decenije vladavine, ovaj vladar je pobijedio i pokorio neka veća kraljevstva tog doba, uključujući Mediju, Lidiju i Babilon, a vodio je vojne ekspedicije i u centralnu Aziju gdje je pokorio sve narode. Ipak, nije išao u pohode na afrički Egipat ili evropsku Grčku kao kasnije Kambiz II i Darije I Veliki. Prema Herodotu, poginuo je u bici protiv Skita u ljeto 530. ili 529. p. n. e. Naslijedio ga je sin Kambiz II koji je osvojio Egipat tokom kratke vladavine. Kir (Cyrus) je bio sljedbenik zoroastrijske religije. Osim jakog uticaja na iransku historiju, Kir je snažno uticao i na židovsku religiju, ljudska prava, politiku, vojnu strategiju te uopšte na istočnu i zapadnu civilizaciju.
Etimologija
Riječ Cyrus je latinska odnosno grčka izvedenica staroperzijskog imena Kuruš. Antički historičari Ktezije i Plutarh navode kako je Cyrus dobio ime od riječi Kuros što znači sunce odnosno „poput sunca“, spominjući vezu sa perzijskom imenicom za sunce (Khor) uz koju stoji sufiks -vash što znači „sličnost“. Ipak, neki moderni historičari poput Karla Hoffmanna i Rüdigera Schmitta iz Encyclopedia Iranice navode kako ime znači „verbalni pobjednik“.
U modernoj Perziji, Cyrus se uvijek podrazumijevao kao Kurošé Kabir ili Kurošé Bozorg, što je perzijska izvedenica od imena Kir Veliki. U Bibliji, poznat je pod jednostavnim imenom Koresh, dok je moguće da se i u Kuranu spominje kao „Dhul-Qarnayn“ koji je pokorio istočne i zapadne zemlje.
Historija dinastije
mini|250px|desno|Djetinstvo Kira Velikog, Sebastiano Ricci ([[1706.-1708.)]]
U skladu sa herojima drugih kultura i osnivačima velikih carstava, tradicionalna predaja o Kirovoj porodici je vrlo bogata. Prema Herodotu, Kir je bio unuk medijskog kralja Astijaga odgojen u skromnoj pastirskoj porodici. Po drugoj priči, bio je sin siromašnih roditelja i radio je na medijskom dvoru. Te priče su kontradiktorne Kirovim ličnim svjedočenjima prema kojima je naslijedio tron od svoga oca, djeda i pradjeda.
Od 10-15 perzijskih plemena, Kir potiče iz okoline grada Pasargada, iz porodice Ahemenida. Prije nego što je ujedinio Perzijce i Medijce unutar jednog carstva, bio je kralj Perzije te je po kraljevskoj lozi polagao pravo na tron Anšana, koje je bilo vazalno kraljevstvo unutar Medijskog Carstva, a prostiralo se u današnjoj provinciji Fars u jugozapadnom Iranu. Na tom području Kir će kasnije osnovati Pasargad, budući glavni grad ahemenidskog carstva.
Kambiz I se prema Herodotu smatra plemićem a ne kraljem, a izvori govore kako se oženio princezom Mandanom, kćerkom lidijske princeze Arijene i Astijaga, vladara Medijskog carstva. Iz navedenog braka rođen je samo jedan sin, Kir II, poznat kao Kir Veliki, koji je dobio ime prema djedu.
Prema Kteziju, Kir Veliki oženio je Astijagovu kćerku po imenu Amitis, što izgleda nelogično, jer bi tada ona bila i njegova žena i ujna. Vjerovatno objašnjenje je da se Astijag prethodno oženio još jednom ženom koja mu je rodila Mandanu, dok je Amitis bila kćerka Kijaksara, odnosno Astijagova sestra. Kirova prva žena Kasandana, je jednako zagonetna. Prema Herodotu i Behistunskim natpisima, rodila je Kiru najmanje dva sina, Kambiza II i Smerdisa. Oba sina kasnije su posebno vladala Perzijom na kratko vrijeme. Kir je imao i kćerke Artistonu i Atosu koja će se kasnije udati za Darija I. Ovo će poslije biti značajno, jer će Atosa roditi Kserksa I, Darijevog nasljednika.
Spisak EC brojeva (EC 2)
Spisak EC brojeva (EC 2) obuhvata EC brojeve druge grupe – EC 2 – transferaze,  prema numeričkom redoslijedu po preporuci odbora za nomenklaturu Međunarodne unije za biohemiju i molekularnu biologiju.
Kir Veliki
Rani život
Herodotova priča o Kirovom ranom životu liči na legendi o napuštenoj djeci poput Edipa, Mojsija ili Romula i Rema koja se kasnije bore za kraljevski tron. Kirov nadređeni bio je njegov djed Astijag, vladar moćnog Medijskog carstva.
Poslije Kirovog rođenja, Astijag je imao san koji je njegov sveštenik protumačio kao znak da će ga njegov unuk zbaciti sa prijestolja. Svom naredniku Harpagu je naredio da ubije dijete. Harpag, kome moral nije dopustio da ubije novorođenče, pozvao je kraljevskog pastira Mitradata iz planinske regije pokraj granice s Saspirom i naredio mu da ostavi dijete da umre u planinama. Srećom, pastir i njegova žena Cina su se sažalili nad njim te su ga prisvojili i odgojili kao svoje dijete, dok su svoje mrtvorođenče pokazali Harpagu kao Kira.
Kad je Kiru bilo deset godina, Herodot tvrdi da je bilo očito da Kir nije bio pastirov sin jer se ponašao previše gospodski. Nakon što je Kir u dječjoj igri bičevao sina medijskog plemića Artembara, kralj Astijag je ispitao dječaka i otkrio da su vrlo slični jedan drugom. Astijag je tada zatražio od Harpaga da objasni što je učinio s djetetom, i nakon što mu je ovaj priznao da nije ubio novorođenče, kralj ga je prevario pozivom na banket gdje mu je poslužio vlastitog sina. Astijag je bio popustljiv prema Kiru, pa je dozvolio da se vrati svojim biološkim roditeljima, Kambizu i Mandani. Iako se smatra kako je Herodotova priča samo legenda, ona ipak daje uvid u likove iz Kirovog ranog života.
Medijsko kraljevstvo
mini|350px|desno|[[Medijsko carstvo|Medijsko, lidijsko i babilonsko kraljevstvo uoči Kirovih osvajanja.]]
Nakon što mu je umro otac 552. p. n. e, Kir je naslijedio oca na mjestu kralja Anšana. Ipak, on time nije još postao nezavisni vladar. Kao i njegovi prethodnici, morao je priznati vrhovnu vlast Medije. U doba Astijagove vladavine, Medijsko carstvo se prostiralo na veći dio antičkog Bliskog istoka, od maloazijske Lidije na zapadu do plemena Parta i Perzijanaca na istoku.
U Herodotovoj verziji, motivisan osvetom, Harpag je uvjerio Kira da pobuni Perzijance protiv njihovih nadređenih, Medijaca. Doduše, vrlo je vjerovatno da su Harpag i Kir zajedno vodili pobunu zbog neslaganja s Astijagovom politikom. Od početka perzijskog ustanka u ljeto 553. ili 552. p. n. e. i prvih bitaka u 552. p. n. e., Kir je uz Harpagovu pomoć vodio svoju vojsku protiv Medijaca sve dok nije pao glavni grad Ekbatana 549. p. n. e., čime je i samo Medijsko carstvo konačno bilo osvojeno.
Iako se čini da je Kir prihvatio medijsku krunu, godine 546. p. n. e. službeno je zamijenio titulu proglasivši se kraljem Perzije. Aršam, koji je bio vladar Perzije pod Medijcima, zbog Kirovog čina je morao odstupiti. Njegov sin Histasp, inače Kirov drugi rođak, proglašen je satrapom Partie i Frigije. Aršam će poživjeti još dovoljno dugo da na prijestolju vidi svog unuka Darija I Velikog, koji je postao šah (car) nakon smrti oba Kirova sina.
Kirovo pokoravanje Medije pokrenulo je niz njegovih ratova. Astijag je bio saveznik sa šurjakom Krezom od Lidije, Nabonidom od Babilona i Amazisom II od Egipta, koji su namjeravali udružiti snage protiv Kira.
Lidijsko kraljevstvo i Mala Azija
mini|300px|desno|[[Lidija|Lidijsko kraljevstvo na zapadu Male Azije]]
Precizni datumi osvajanja Lidije su nepoznati, ali se pretpostavlja da su se dogodili između Cyrusovog pokoravanja Medijskog kraljevstva (550. p. n. e) i osvajanja Babilona (539. p. n. e). U prošlosti je bilo uobičajeno uzimanje 547. p. n. e. kao godine pada Lidije prema citatima iz Nabonidovih hronika, iako ovi podaci nisu pouzdani. Lidijci su prvi napali perzijski grad Pteriju u Kapadokiji. Krez je postavio opsadu grada, i potom odveo stanovnike u ropstvo. U međuvremenu, Perzijanci su pozvali stanovništvo Jonije, koji su pripadali Lidijskom kraljevstvu, da se pobune protiv svog vladara. Ponuda je odbačena, zbog čega je Kir okupio vojsku i krenuo u vojni pohod u Lidiju prilikom kog su mu se putem pridruživali mnogi narodi. Bitka kod Pterije završila je neriješenim rezultatom, pri čemu su obje strane prije zalaska sunca doživjele velike gubitke. Lidijski kralj Krez povukao se u Sard sljedećeg jutra.
mini|lijevo|[[Lidija|Lidijski kralj Krez na slici Krezov dar od Claude Vignona iz 1629.]]
Za vrijeme boravka u Sardu, Krez je poslao apel svojim saveznicima da pošalju pomoć Lidiji. Ipak, pred kraj zime prije nego što su se Krezovi saveznici mogli okupiti, Kir je ušao duboko u Lidiju i opkolio Kreza u glavnom gradu Sardu. Nešto prije konačne bitke kod Timbre između Kira i Kreza, Harpag je savjetovao Kira da postavi svoje deve ispred vojnika, što je trebalo uplaštiti lidijske konje koji nisu navikli na miris deva. Strategija je uspjela i lidijska konjica se razbježala, a Kir je porazio i zarobio Kreza nakon opsade Sarda. Glavni lidijski grad bio je u Kirovim rukama, što je značilo konačan pad Lidijskog kraljevstva. Prema Herodotu, Kir je poštedio Krezov život i uzeo ga kao savjetnika, što je protivno nekim prevodima Nabonidovih hronika u kojima se navodi kako je lidijski kralj bio pogubljen.
Prije nego što se vratio u glavni grad, Kir je Lidijcu po imenu Paktije povjerio da prenese Krezovo blago u Perziju. Ali, ubrzo nakon Kirovog odlaska, Paktije je zakupio plaćenike i izazvao pobunu u Sardu protiv perzijskog satrapa (lidijskog upravnika) Tabala. Kir je tada poslao Mazara, jednog od svojih vojskovođa da uguši pobunu, ali da dovode Paktija živog. Prilikom dolaska Mazara u Lidiju, Paktije je pobjegao u Joniju gdje je zakupio plaćenike s kojima je napao grčke gradove Magneziju i Prijenu, gdje je uhvaćen i poslat nazad u Perziju da ga kazne.
Mazar je nastavio sa osvajanjem Male Azije, ali je umro iz nepoznatih razloga prilikom ekspedicije u Joniji. Kir je tada poslao Harpaga da dovrši Mazarevo osvajanje Male Azije, a on je osvojio Liciju, Ciliciju i Feniciju, koristeći posebne opsadne tehnike za probijanje gradskih zidina koje su bile nepoznate Grcima. Sa osvajanjima je završio oko 542. p.ne. i vratio se u Perziju.
Novobabilonsko kraljevstvo
mini|desno|300px|Novobabilonsko carstvo oko [[540. p. n. e., uoči Kirovog osvajanja]]
Godine 539. p. n. e. Kir je osvojio Elam i glavni grad kraljevstva Susu. Pred kraj juna iste godine, njegova vojska pod komandom Gubarua, guvernera Guteje, napala je Opis na rijeci Tigris i porazila babilonske snage.
Dva dana poslije, 12. novembra prema julijanskom, odnosno 7. novembra prema gregorijanskom kalendaru, Gubarove trupe ušle su u Babilon u kojem nije zabilježen otpor. Herodot objašnjava da su Perzijanci nasamarili Babilonce time što su preusmjerili tok Eufrata u sporedni kanal zbog čega je dubina vode pala dovoljno nisko da su se perzijski vojnici koritom rijeke provukli ispod odbrambenih prepreka u centar grada. Ubrzo nakon, 29. novembra, Kir je lično ušao u grad Babilon i zarobio Nabonida.
Prije Kirove invazije na Babilon, Novobabilonsko carstvo je osvojilo mnoga susjedna kraljevstva. Sva podređena kraljevstva sada su pripala njemu, uključujući Siriju i Judeju.
Poslije pada Babilona, Kir se proglasio „kraljem Babilona, Sumera, Akada, i kraljem četiri kraja svijeta“; zabilježenom na poznatom Kirovom cilindru, valjkastom zapisu položenom u temelje esagilskog hrama posvećenom glavnom babilonskom bogu Marduku. Tekst cilindra opisuje Nabonida kao bezbožnog, dok pobjednika Kira spominje kao miljenika Marduka. U nastavku se spominje kako je Kir unaprijedio životni standard stanovnika Babilona, te da je pomagao izbjeglicama i obnavljao hramove, zbog čega se njegov cilindar smatra kao prvi pisani spomenik o ljudskim pravima u historiji.
Prema Behistunskim natpisima Darija Velikog, Kirova vlast obuhvatala je najveće carstvo do tada u historiji. Na kraju njegove vladavine, Ahemenidsko perzijsko carstvo protezalo se od Male Azije i Judeje na zapadu do rijeke Ind na istoku.
Smrt
350px|mini|desno|Preslikano preko modernih državnih granica, [[Ahemenidsko carstvo pod Kirom Velikim protezalo se od Turske, Palestine i Armenije na zapadu, do Kazahstana, Kirgistana i rijeke Ind na istoku. Perzija je postala najveće carstvo antičkog doba.]]
Detalji o Kirovoj smrti se razlikuju prema zapisima. Herodot navodi da je Kir Veliki poginuo u žestokoj bici protiv Massagatae, plemena iz južnih pustinja Kgaresma i Kizilkuma na najjužnijem dijelu stepa u današnjem Kazahstanu i Uzbekistanu, gdje je išao na nagovor Kreza da se obračuna sa njima na njihovoj zemlji. Pleme Masageti bilo je u srodstvu sa Skitima sudeći prema odijevanju i načinu života; bili su vrsni konjanici. U cilju da osigura kraljevstvo, Kir je prvo poslao bračnu ponudu kraljici Tomiris, što je ona odbila. Zatim je odlučio teritoriju plemena Masageta zauzeti silom, pa je krenuo sa gradnjom mostova i brodova uzduž rijeke Jaksart (Sir Darja) koja ih je razdvajala. Kraljica Tomiris pozvala je Kira da zaustavi napad i da se njihove snage obračunaju na dostojanstven način, na unaprijed dogovorenom mjestu, oko dan hoda od rijeke. On je prihvatio ponudu, ali je odlučio pripremiti im lukavu zamku. Naime, pleme Masageti nije poznavalo vino i njegove učinke. Postavio je logor na dogovorenom mjestu i u njemu ostavio mnogo hrane i vina, te ga je ostavio na čuvanje najslabijim vojnicima, dok je one najsposobnije vojnike poveo sa sobom van logora. General Tomirisine vojske (ujedno i njen sin) Spargapis i njegova vojska napali su Kirov logor i porazili onaj slabiji dio perzijske vojske što ga je ostao čuvati, nakon čega su počeli trošiti perzijske zalihe hrane i vina, i tako se nesvjesno napili što je znatno smanjilo njihove odbrambene sposobnosti. Tada ih je napao Kir sa glavninom svoje vojske i porazio, a Spargapis iako pošteđen i zarobljen, kad je došao svijesti počinio je samoubistvo. Kada je čula za Kirovu pobjedu ostvarenu lukavstvom, Tomiris se zaklela na osvetu i povela u borbu drugu grupu vojnika koje je lično predvodila. Kir je ubijen a njegove snage pretrpjele su velike gubitke u bitci koju je Herodot opisao kao najžešćom i najkrvavijom u karijeri Kira Velikog i u antici uopšte. Kad se bitka završila, Tomiris je naredila da se Kirovo tijelo dovede pred nju, da mu se odsiječe glava i baci u posudu sa krvi, kao simbolični čin osvete za ubistvo njenog sina. Ipak, mnogi historičari smatraju tu verziju priče upitnom, jer i sam Herodot je priznao kako je to ipak samo jedna od verzija o smrti Kira Velikog koja mu je ispričana. Međutim, drugi tvrde da su perzijski vojnici uspjeli vratiti njegovo tijelo ili da je Tomiris pronašla i razapela nekog drugog, a ne samog Kira ili njegovog dvojnika.
Ktezije u svojoj Persici navodi kako je Kir Veliki poginuo prilikom borbe s Derbicovom pješadijom potpomognutom skitskim strijelcima i konjicom, te Indijcima sa slonovima. Prema njegovom izvoru, ovaj događaj dogodio se sjeveroistočno od Sir Darje.
Alternativna verzija iz Ksenofontove Kiropedije je protivrječna ostalima jer tvrdi kako je Kir Veliki mirno umro u glavnom gradu Perzije.
Konačna verzija o njegovoj smrti dolazi od Berosa, koji tvrdi da je Kir Veliki poginuo prilikom borbe sa dahaejskim strijelcima sjeveroistočno od Sir Darje.
Grobnica
mini|desno|350px|Grobnica Kira Velikog leži u [[Pasargadu u Iranu, i UNESCO-ov je spomenik Svjetske baštine od 2006.]]
Posmrtni ostaci Kira Velikog navodno su u gradu Pasargadu, gdje grobnica postoji i dan danas za koju su mnogi sigurni da se radi o njegovoj grobnici. Strabon i Arijan jednako su opisali njegov grob, prema viđenjima Aristobula od Kasandrije, koji je u doba Aleksandra Velikog dvaput posjetio grobnicu. Iako je antički grad u ruševinama, grobnica Kira Velikog je gotovo neoštećena; iako je zadnjih godina djelimično obnovljena. Prema Plutarhu, epitaf na grobnici kaže:
Kir Veliki se slavi u Tanakhu (Izaija 45:1-6), ali je također kritikovan zbog vjerovanja u navodno lažne izvještaje Kuthita, koji su željeli spriječiti izgradnju Drugog hrama u Jerusalemu. Naime, oni su optužili Jevreje da spremaju pobunu pa je Kir odlučio prekinuti izgradnju hrama koji neće biti završen sve do 516. p. n. e. u vrijeme vladavine Darija Velikog.
Ostavština
mini|desno|250px|Kir Veliki je oslobodio [[Židovi|Židove iz babilonskog ropstva, vratio ih u Palestinu i sagradio im Drugi hram u Jerusalemu, čime je osigurao počasno mjesto u judaizmu.]]
Kir Veliki je jednako prepoznatljiv i kao državnik i kao vojnik. Provodeći politiku velikodušnosti i poštivanja drugih lokalnih religija ujesto ugnjetavanja, bio je u stanju pretvoriti pokorene narode u svoje gorljive pristalice. Zbog političke infrastrukture koju je postavio, Ahemenidsko carstvo se zadržalo još dugo poslije njegove smrti.
Uspon Perzije tokom njegove vladavine ostavilo je snažan pečat na tok svjetske historije. Perzijska filozofija, književnost i religija imali su dominantnu ulogu u svjetskim razmjerama u narednih hiljadu godina. Unatoč islamskom osvajanju Perzije u 7. vijeku i stvaranja islamskih hilafeta (kalifata), Perzija je zadržala svoj dominantni uticaj i na islamsku kulturu tokom "Zlatnog doba islama", što je jedan od glavnih razloga uspješne islamske ekspanzije.
Mnoge post-ahemenidske dinastije (Seleukidi, Sasanidi, Pahlavi) tvrdili su da su nasljednici Kira Velikog. Mohammed Reza Pahlavi je slavio 2500. godišnjicu iranske monarhije 1971. godine, koja je završila revolucijom 1979. godine. Mnogi naučnici danas smatraju Kira Velikog jednakim ili većim od Aleksandra Velikog s obzirom na dostignuća.
Prema profesoru Richardu Fryeu:
Ukratko, lik Kira je preživio kroz historiju kao nešto mnogo veće od čovjeka koji je osnovao carstvo. On je postao epitetom za visoke kvalitete koji su se očekivali od antičkih vladara, što je uključivalo herojske osobine poput osvajača koji je bio tolerantan i velikodušan jednako koliko hrabar i odvažan. Njegova ličnost uticala je na Grke i na samog Aleksandra Velikog, te naknadnim prenošenjem tradicije i na Rimljane, pa i danas na sve nas. Godine 1971. Iran je slavio 2500. godišnjicu Kirovog osnivanja Perzijskog carstva.
Religija
mini|300px|desno|[[Zoroastrizam|Zoroastrijski hram vatre u Jazdu (Iran, 2004.)]]
Jedini poznati primjer njegove religijske politike je njegov odnos prema Židovima u Babilonu. Biblija tvrdi kako je ostatak židovskog stanovništva vraćen iz Babilona u Obećanu zemlju, te kako je Kir naredio obnovu hrama u Jerusalemu. Sve ovo je u potpunosti objavljeno u Knjizi Ezre. Kao rezultat Kirove politike, Židovi su ga slavili kao dostojanstvenog i legitimnog kralja. Kir je jedini ne-židov opisan kao mesih (mesija) ili božanski kralj u Tanakhu (Izaija 45:1-6). Međutim, istovremeno su postojale i židovske kritike na njegov račun nakon što su se pročule laži od strane Kuthita, koji su željeli spriječiti izgradnju "Drugog hrama." Optužili su Židove da spremaju pobunu, pa je Kir obustavio izgradnju hrama koji neće biti završen sve do 516. p. n. e., u doba vladavine Darija Velikog.
Pojedini moderni muslimanski naučnici, smatraju da je lik iz Kurana Dhul-Qarnayn zapravo Kir Veliki. Ova teorija je postavljena od strane sunitskog učenjaka Abula Kalama Azada i potvrđena od strane šiitskog učenjaka Allameha Tabatabaeija u njegovom djelu Tafsir al-Mizan.
Politika i filozofija
Za vrijeme svoje vladavine, Kir je ostvario kontrolu nad velikom teritorijom osvojenih kraljevstava, postignutim zadržavanjem i širenjem medijskih satrapija (pokrajina). Daljnja organizacija osvojenih teritorija u provincije kojima vladaju lokalni kraljevi zvani satrapi, nastavljena je i u doba Darija I Velikog. Kirovo carstvo zahtjevalo je samo porez i regrute iz svih krajeva države.
Njegovo osvajanje započelo je novo doba u stvaranju carstava, gdje se velika superdržava sastoji od desetaka manjih država, rasa, religija i jezika, koje objedinjuje centralna vlast čija se moć projicira preko lokalne administracije. Ovaj politički sistem se održao vijekovima, a trajao je i u vrijeme invazija dinastije Seleukida, njihove vladavine Perzijom kao i u vrijeme kasnijih iranskih dinastija Parta i Sasanida.
Godine 1992. ovaj vladar je uvršten u listu 100 najuticanjijih ljudi u historiji, prema Michaelu H. Hartu. U decembru 2003. tokom prihvatanja Nobelove nagrade za mir, Shirin Ebadi se pozvala na Kira:
Njegova ostavština se osjeća čak do dalekog Islanda i kolonijalne Amerike. Mnogi tvorci Sjedinjenih Država tražili su inspiraciju od Kira Velikog kroz radove poput Kiropedije. Na primjer, Thomas Jefferson je imao dva primjerka te knjige, koje je obavezno štivo za državnika jednako kao i Machiavellijev „Vladar“.
Kirov (Cyrusov) cilindar
desno|mini|300px|[[Cyrusov cilindar, tadašnji dokument koji proglašava Kira Velikog legitimnim kraljem Babilona.]]
Jedan od rijetkih preživjelih izvora informacija iz njegova doba je Kirov (Cyrusov) cilindar, dokument koji je on sam izdao na glinenom valjku. Cilindar je napravljen povodom perzijskog osvajanja Babilona 539. p. n. e. Tekst cilindra opisuje babilonskog kralja Nabonida kao bezbožnog, dok pobjednika Kira spominje kao heroja miljenika boga Marduka. U nastavku se spominje kako je on poboljšao život stanovnika Babilona, te da je izbjeglicama obnavljao domove i gradio hramove.
Cilindar je bio postavljen unutar babilonskih zidina kao kamen temeljac. Godine 1879. pronašao ga je asirsko-britanski arheolog Hormuzd Rassam u temeljima Esagile (babilonskog hrama bogu Marduku) a danas se čuva u Britanskom muzeju u Londonu. Pretpostavlja se da su direktori Britanskog muzeja i Iranskog nacionalnog muzeja u Teheranu dogovaraju privremeno premještanje Kirovog cilindra u iranski Teheran za posebnu izložbu.
Prema zvaničnicima iz Britanskog muzeja, cilindar predstavlja dugu tradiciju mesopotamskih vladara u kojima su svoje vladavine obilježavali izjavama o političkim promjenama. Cilindar je sastavljen u formi dugotrajnih babilonskih stilova, a sa političke strane predstavlja Kirovu poruku babilonskom narodu u kojoj se proglašava legitimnim kraljem, i u kojoj obećava poštivanje vjerskih i političkih babilonskih tradicija. Dokument se gotovo punih stotinu godina smatrao instrumentom karakteristične mesopotamske političke propagande. Početkom 70-ih godina 20. vijeka, iranski šah prihvatio je Kirov cilindar kao simbol 2500. godišnjice iranske monarhije, navodeći da je to „prvi pisani spomenik o ljudskim pravima u historiji“. Cilindar je također privukao pažnju podacima o povratku Židova u Palestinu nakon babilonskog ropstva, a također se smatra i potvrdom biblijskih tekstova iz Knjige o Ezri (Ezra 1.1-6, 6.1-5; Izaija 44.23-45.8; 2 Kronike 36.22-23).
Vojna strategija
Kira Veliki se smatra jednim od najvećih vojskovođa antičkog doba, kojeg je kasnije oponašao i Aleksandar Makedonski. Njegova strategija, hrabrost i lukavost doprinijeli su pokoravanju tadašnjih najvećih vojnih sila poput Medije, Babilonije i Lidije, te stvaranju najvećeg carstva.
Doris Lessing
Doris Lessing (rođena kao Doris May Tayler) bila je engleska književnica. Dobitnica je Nobelove nagrade za književnost 2007. U dobi od 87 godina, ona je najstarija dobitnica te nagrade za književnost.
Kir Veliki
Opsada pasargadskog brda
U proljeće 551. p. n. e. medijski kralj Astijag sakupio je veliku vojsku od 150.000 ljudi i krenuo ugušiti perzijsku pobunu predvođenu Kirom. Perzijski vladar je komandovao mnogo manjom vojskom od 10.000 ljudi, uglavnom Perzijskih besmrtnika (elitna teška elitne teške pješadije). Uz brojnu inferiornost, perzijski problem je bio što su sa sobom vodili cijele porodice, uključujući žene, djecu i starce. Kako bi neutralisao prednost Medijaca u njihovoj brojnosti, Kir Veliki je postavio svoju vojsku zajedno sa narodom na vrh strmog brda u blizini Pasargada. Medijci su pokušali iznenaditi Perzijance napadajuću istovremeno planinske prolaze i penjući se uz planinu ali Perzijanci su ih odbacili. Idućeg jutra Astijag je odlučio napasti sa glavninom vojske, dok je dio Perzijanaca vidjevši veliku vojsku pobjegao na vrh brda gdje su bili njihovi civili. Nakon što su ih navodno izvrijeđale perzijske žene nazvavši ih kukavicama, Perzijanci se vraćaju na bojište i koristeći povoljan teren uništavaju medijsku vojsku koja je imala gubitke od oko 60.000 vojnika.
Bitka kod Timbre
Kir je iznenadio lidijskog kralja Kreza samim početkom invazije na Lidiju za vrijeme zime i velikih hladnoća u Maloj Aziji, na šta lidijska vojska nije bila pripremljena, a njihovi saveznici poput Babilonaca, Arapa i Grka nisu stigli prikupiti trupe za vojnu pomoć Lidiji. Ipak, lidijska vojska je brojala tri do četiri puta veći broj vojnika od perzijske, a glavninu lidijske vojske je činila velika konjica. Na samom putu prema Lidiji, Kir Veliki je primijetio da se konji iz njegove vojske plaše deva koje su im služile za teret, jer konji nisu navikli na njihov miris. Neposredno prije bitke, on je osnovao prvu vojnu jedinicu sastavljenu od deva koje je stavio na čelo svoje vojske. Strategija je uspjela i na samom početku bitke kod Timbre moćna lidijska konjica se razbježala, a Kir je porazio Krezovu vojsku. Sam Krez je zarobljen nakon opsade Sarda iste godine, gdje su se prema Kteziju Perzijanci opet poslužili lukavstom; general Oebar je savjetovao Kira da perzijski vojnici hodaju na motkama tako da izgledaju kao gigantski ratnici, što je navodno prestrašilo građane Sarda i dovelo do samog pada grada, i zarobljavanja samog Kreza.
Doris Lessing
Njen prvi roman, Trava pjeva, objavljen je 1950. Autorica je više od 50 romana s raznovrsnom tematikom – od politike do naučne fantastike. Među njena najpoznatija djela spadaju Zlatna bilježnica, Memoari preživjelog i Ljeto prije mraka. Zlatna bilježnica smatra se "feminističkom Biblijom".
Kir Veliki
Pobjeda nad Skitima
Prilikom vojnih ekspedicija protiv polunomadskih plemena Skita u Srednjoj Aziji, Kir je dogovorio bitku protiv vojske moćnog plemena Masageti. Uoči bitke, na dogovorenom mjestu odlučio im je pripremiti lukavu zamku. Vojsku je podijelio na dva dijela; slabiji dio trupa postavio je u slabo zaštićeni logor prepun hrane i vina, dok je snažniji dio vojske sakrio u neposrednoj blizini. Pleme Masageti nisu poznavali vino, niti učinke alkohola. General skitske vojske (ujedno i plemenski princ) napao je Kirov logor i porazio slabiji dio perzijske vojske, nakon čega je njegova vojska počela jesti pronađenu hranu i piti vino, nesvjesno se napivši što je znatno smanjilo njihove odbrambene sposobnosti. U mahmurluku ih napada Kir s glavninom svoje vojske i sa lakoćom ih poražava.
Graditeljski projekti
mini|350px|desno|Dvorana za prijem ([[Apadana) u Pasargadu]] mini|200px|desno|[[Stup apadane u Pasargadu]]
Najznačajniji Kirov graditeljski projekt svakako je izgradnja Pasargada, novog glavnog grada Perzije. Historičar Strabon tvrdi da je Kir odabrao tu lokaciju zbog političkih razloga jer je tu pobijedio Medijce, dok se kao izbor lokacije navode i estetski razlozi jer radi se o uzvišenju u dolini okruženoj planinama sa svih strana. Izgradnja je počela 546. p. n. e. ili kasnije, i ubrzo je postao središtem političke moći velikog carstva. Osim kao administrativno središte, Pasargad je služio i kao odmaralište perzijskom vladaru pa su u njemu izgrađeni brojni vrtovi, te sofisticiran sistem navodnjavanja pomoću kanata. Zahvaljujući tom vodovodnom sistemu i umijeću kontrolisanja pritiska, u pasargadskom vrtu izgrađen je linearni kanal dužine gotovo 1000 m uzduž kog su se nalazile malene fontane.
Srce kompleksa u Pasargadu čini tvrđava Tall-i-Takht („Prijestolni brežuljak“) koja se nalazi na uzvišenju u odnosu na okolinu, te koja gleda na okolne „rajske“ vrtove sa južne strane. Tvrđava se sastoji od dva manja dijela; rezidencijalne palate i dvorane za prijem („Apadana“), karakteristične za perzijsku arhitekturu. Apadana ili dvorana za prijem sastoji se od brojnih stupova i ima pristup sa jugoistoka, gdje gost prvo mora proći kroz vrata a onda preći most preko rijeke Pulvar. Smještaj i oblik kompleksa indiciraju da je prema kompleksu u Pasargadu oblikovana i kasnije sagrađena atinska Akropola. Uopšte, umjetnost i arhitektura u Pasargadu prestavljaju perzijsko miješanje različitih tradicija koje objedinjava umjetničke elemente Elama, Babilonije, Asirije, Egipta, te Anadolije.
Pasargad se smatra kolijevkom popularnih „perzijskih vrtova“, koji su uzori modernim parkovima u zadnjih 2500 godina. Karakteristika perzijskih vrtova je pravougaoni oblik simetrično podijeljen ortogonalnim glavnim komunikacijama na četiri dijela formirajući raskrsnicu u unutrašnjosti parka. Tu se u bazenima i kanalima nalazila voda, dok su šetališta imala hlad od visokog rastinja. Pasargadski vrt ima kolosalne dimenzije od 2 x 3 km, a kanali sa vodom su se protezali gotovo kilometar u dužinu, dok su se male fontane nalazile svakih 16 metara.
Novija istraživanja strukturalne tehnologije u Pasargadu pokazala su kako su perzijski inžinjeri sagradili grad koji je mogao izdržati jake potrese, čak do 7. stepeni prema Richterovoj skali. Temelji graditeljskih tvorevina u Pasargadu građeni su tehnologijom izolovane baze temelja, koja se danas koristi pri izgradnji modernih osjetljivih objekata poput nuklearnih elektrana, zbog zaštite od seizmičkih aktivnosti. Značajan doprinos graditeljstvu prestavlja i upotreba konstruktivnih veza (kopči) između kamenih blokova, koje su izgrađene od metala. Takav konstruktivni sistem zajedno sa izolovanom bazom temelja stvorili su uslove za izgradnju mnogo većih, viših i tanjih konstruktivnih elemenata, koji su svoj vrhunac doživjeli u Persepolisu.
Legenda kaže da je u doba islamskog osvajanja Irana arapska vojska htjela uništiti grobnicu, ali da je stanovništvo uvjerilo arapske komandante da se ne radi o grobnici Kira Velikog, već o grobnici majke kralja Salomona, što je poštedjelo njeno rušenje. Kao rezultat, natpis na grobnici zamijenjen je citatom iz Kurana i grobnica je postala poznata kao Qabr-e Madar-e Sulaiman, odnosno „grobnica Salomonove majke“. U današnje vrijeme postoje samo ruševine nekad veličanstvenog kompleksa u Pasargadu i njegovih vrtova, koje su uništili vrijeme, brojni potresi i osvajačka razaranja Makedonaca, Arapa te posebno Mongola. Osim arheološkog značaja, Pasargad je danas i popularno turistička atrakcija u Iranu.
Vanjski linkovi
Iran Chamber Society: Ostalo:
Deringaj
Deringaj je naseljeno mjesto u sastavu općine Gračac, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Gračac.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Deringaj je imao 77 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Deringaj je imalo 183 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Mađarska forinta
Mađarska forinta je službena valuta Mađarske. Po standardu ISO 4217 oznaka je HUF. Službeno se dijeli na 100 filera. Forintu izdaje Mađarska narodna banka (mađ. Magyar Nemzeti Bank,MNB). Ime dolazi iz italijanskog grada Firenca (Fiorino) gdje su se kovale kovanice pod imenom Fiorino d’oro.
Novčanice
Novčanice se izdaju u apoenima od 500, 1 000, 2 000, 5 000, 10 000, 20 000 forinti. Novčanice od 200 forinti su još u opticaju, Mađarska narodna banka ih zamjenjuje, i nisu više od 2009. zakonito sredstvo plaćanja.
Serija od 1946.
Serija iz 1946. je bila u opticaju u apoenima od 10 do 100 forinti. Kvalitet ove serije ofset štampanih novčanica nije bio posebno visok, što je dovelo do brze pojave falsifikata.
Serija od 1947
Od 1947. uvedena je druga serija novčanica. Ova serije je bila štampana do 1996., s drukčijim grbom.
Serija 1997-e
Između 1997-2001 izdata je serija novčanica s novim sigurnosnim oznakama. Novčanice imaju veličinu od 154 × 70 mm. Štampanje vrši Pénzjegynyomda Zrt. iz Budimpešte. . Papir proizvodi tvornica 'Diósgyőr iz Miskolca.
Mađarska narodna banka je ukinula novčanice od 1000 forinta koje su štampane prije 2006. Ovo se ne odnosi na novčanice od 1000 forinti koje imaju crvenu metalni konac. Dotične će ostati u opticaju do 31. augusta 2007 i postepeno će biti povlačene iz opticaja od komercijalnih banaka. Mađarska narodna banka će omogućiti produžetak roka za zamjenu novčanica do 2027.
Novčanice od 200 forinti su povučene te se koriste kovanice istog iznosa kao zamjena od 2009.
Kovanice
Kovanice se izdaju u apoenima od 5, 10, 20, 50, 100 forinti. Manje vrijednosti od 5 forinti se više ne koriste.
Drugo izdanje (1946-1948)
Nakon Drugog svjetskog rata i hiperinflacije pengő mađarska vlada se susrela s problemom uvođenja nove valute. Postojanje kovanica bi u tom slučaju brzo označilo jaku stabilnost te povećale povjerenje stanovništva u novu valutu. Prve kovanice, izdate 1946., sadržale su bakar (samo kod manje jedinice fillér) i aluminij (kovanice od 1 i 2 forinte). Iako je forint zasnivan na zlatnom standardu, u opticaju su prve 2 godine bile isključivo srebrne kovanice od 5 forinti. Vlada je bila uvjerena da bi gomilanje ovog novca od strane stanovništva prisililo centralnu banku na smanjenje učešća srebra a time i kvaliteta, što je 1947. moglo izazvati štrajkove. Srebrne kovanice od 5 forinti uvedene su od 1947. Kovanice od 5 i 50 filléra kovane su 1948. od aluminija.
1"MAGYAR ÁLLAMI VÁLTÓPÉNZ" = "Mađarska država simbol kovanice" - váltópénz se odnosi na "mali kusur"; u ovom kontekstu se znači da je vrijednost metala niža od nominalne vrijednosti kovanice
2"MAGYAR KÖZTÁRSASÁG" = "Mađarska republika"
3"MUNKA A NEMZETI JÓLÉT ALAPJA" = "Rad je temelj blagostanja naroda"
4"M Á P V" = "Magyar Állami Pénzverde" = "Mađarska državna kovačnica"
5"ESKÜSZÜNK ESKÜSZÜNK" = "Kunemo se, kunemo se" (refren iz poeme Nemzeti dal kompozitora Sándor Petőfi)
6"A LEGNAGYOBB MAGYAR EMLÉKÉRE" = "Sjećanje na najvećeg Mađara" (Lajos Kossuth, dizajn od István Széchenyi)
7"MAGYAR NÉPKÖZTÁRSASÁG" = "Mađarska narodna republika"
Messier 2
NGC 7089 je kuglasto zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Prvo otkriće je napravio Jean-Dominique Maraldi 11. septembra 1746. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
TGV
mini|TGV 2 mini|TGV Duplex u [[Parizu, ''Gare de Lyon']] mini|TGV Duplex mini|TGV La Poste mini|AGV, nasljednik TGV tehnologije TGV (fran. train à grande vitesse) je voz velike brzine francuske nacionalne željeznice.
TGV vozovi putuju normalnom brzinom od 320 km/h (200 milja/h).
Brzinski rekord
Ovaj voz drži brzinski rekord za šinska vozila. Posebno modificirani voz je dostigao eksperimentalnu najveću brzinu od 574.8 km/h.
Izvršene su određene modifikacije, kako bi se izvršili testovi:
Baza za ove modifikacije je bila nova planirana generacija vozova AGV (Automotrice à Grande Vitesse, tj. Vozilo velike brzine) i mnogi koncepti isprobani u prototipu AGV-a su korišteni.
Voz za prevoz pošte
TGV postoji i u verziji "TGV La Poste", koji se koristi za prevoz pisama, poštanskih pošiljki i štampe. Ovo je iznimka za voz velikih brzina, koji se inače koristi isključivo za putnički prevoz.
AGV
AGV je dalji razvoj tehnologije, od TGV-a. Presudna novost je u tome, što su motori raspoređeni uzduž svih vagona, a ne postoje više posebne pogonske glave na krajevima voza. Time se dobiva dodatni prostor za putnike. Najveća predviđena brzina je 360 km/h.
Vanjski linkovi
Službena internet stranica
Ferdinand I, kralj Aragonije
Ferdinand I (španski: Fernando I; 27. novembar 1380 – 2. april 1416), poznat kao Ferdinand Pravedni i Ferdinand Iskreni, bio je kralj Aragona, Valencije, Majorke, Sardinije, Korzike i Sicilije, vojvoda Atine i Neopatrije, te grof Barcelone, Roussillona i Cerdanye od 1412. do 1416. Također je bio i regent Kastilje od 1406. do 1416.
Biografija
Bio je mlađi sin kastiljskog kralja Ivana I i Eleonore Aragonske.
Mistična rijeka
Mistična rijeka jest američki film iz 2003, drama-misterija, koju je režirao Clint Eastwood. Eastwood je komponirao i muziku. U filmu glume Sean Penn, Tim Robbins, Kevin Bacon, Laurence Fishburne, Marcia Gay Harden i Laura Linney. Scenarij je napisao Brian Helgeland po istoimenom romanuDennisa Lehanea. Film je osvojio filmsku kritiku. Bio je nominovan za nagradu Oscar u kategorijama najbolji film, najbolja režija, najboljeg glumca, najbolju adaptaciju scenarija, najbolju sporednu glumicu, i najboljeg sporednog glumca. Sean Penn je dobio Oscara za najboljeg glumca, a Tim Robbins za najboljeg sporednog glumca što je Mističnu rijeku učinilo prvim filmom koji je dobio obje nagrade od filma Ben-Hur (1959).
Radnja
Tri dječaka, Jimmy Markum, Sean Devine i Dave Boyle, igraju hokej u bostonskoj ulici 1975. Ugledaju svjež beton i počinju pisati svoja imena kad se automobil zaustavi i dvojica muškaraca izađu, pretvarajući se da su policajci, kažu Daveu da uđe u auto. Dave je zarobljen i seksualno zlostavljan četiri dana, sve dok nije pobjegao. Dvadeset pet godina kasnije, dječaci su odrasli i, iako još žive u Bostonu, udaljili su se. Jimmy je bivši robijaš koji vodi trgovinu u susjedstvu, dok Dava još uvijek proganja njegova otmica. Jimmyjeva 19-godišnja kći Katie potajno izlazi sa Brendanom Harrisom, dječakom kojeg Jimmy prezire. Ona i Brendan planiraju pobjeći zajedno u Las Vegas. Katie izlazi sa prijateljicama, a Dave je vidi u lokalnom baru. Te noći Katie je ubijena, a Dave se vratio kući s ozlijeđenom rukom i krvlju na odjeći. Dave tvrdi da se borio s pljačkašom, udario glavom u beton, i vjerovatno ga je ubio. Sean, sada detektiv, istražuje ubistvo Katie. Njegova trudna supruga, Lauren, nedavno ga je ostavila.
Tokom filma, Sean i njegov partner, narednik Whitey Powers, pronalaze tragove dok Jimmy provodi vlastitu istragu koristeći svoje susjedske veze. Sean otkriva da je pištolj upotrijebljen za ubistvo Katie također bio korišten u pljački prodavnice pića tokom 1980-ih koju je izveo "Just Ray" Harris, otac Katieovog momka. Harris je nestao od 1989. godine, ali Brendan tvrdi da još uvijek šalje svojoj porodici 500$ svaki mjesec. Narednik Powers sumnja na Davea kao mogućeg počinioca jer je bio jedan od posljednjih ljudi koji su vidjeli Katie živu. Ima ranjenu ruku i, iako nastavlja govoriti svojoj supruzi da je od borbe sa pljačkašem, policiji priča drugačiju priču – ubrzo Jimmy postaje sumnjičav. Dave se i dalje ponaša čudno, što uznemiruje njegovu ženu do te mjere da se boji da će je povrijediti. Dok Jimmy i njegovi saradnici provode istragu, Daveova supruga na kraju kaže Jimmyju o Daveovom ponašanju, krvavoj odjeći i njenoj sumnji.
Ferdinand I, kralj Aragonije
Biografija
Nakon što je Ferdinandov dajdža, aragonski kralj Martin, umro bez potomstva, Ferdinand je bio od strane plemstva izabran za kralja Aragonije umjesto maloljetnog kastiljskog kralja Ivana II koji je po primogenituri bio zakonski nasljednik.
Mistična rijeka
Radnja
Jimmy i njegovi prijatelji napiju Davea u lokalnom baru. Kad Dave napusti bar, oni ga slijede. Jimmy kaže Daveu da je ubio "Just Ray" Harrisa na istom mjestu jer ga je cinkao i poslao u zatvor. Jimmy obavještava Dave da njegova supruga misli da je ubio Katie i kaže Daveu da će ga pustiti ako prizna. Dave stalno ponavlja Jimmyju da je ubio nekog, ali da to nije bila Katie: on je pretukao zlostavljača djece na smrt nakon što ga je pronašao sa maloljetnom prostitutkom u automobilu. Jimmy ne vjeruje u Daveovu tvrdnju i prijeti mu nožem. Kada Dave konačno prizna da je ubio Katie misleći da može spasit svoj život, Jimmy ga ubije.
Brendan se suočava sa mlađim bratom Rayom Jr. i njegovim prijateljem Johnom zbog Katienog ubistva. On prebije dva dječaka i prijeti da će ih ubiti ako ne priznaju krivnju, ali kad John uzme pištolj i krene da puca, Sean i Powers stižu tačno na vrijeme da ga zaustave.
Ferdinand I, kralj Aragonije
Biografija
Godine 1414. Ferdinand je stvorio titulu princa od Girone koja je za aragosnkog prijestolonasljednika trebala imati istu funkciju kao i titula princa od Asturije za kastiljskog prijestolonasljednika.
Mistična rijeka
Radnja
Sljedećeg jutra, Sean kaže Jimmyju da policija ima ubice Katie – koji su priznali. Ubili su je Brendanov brat "Silent Ray" Harris i njegov prijatelj John O'Shea. Sean pita Jimmyja je li vidio Davea, jer ga je želio ispitati u drugom slučaju, ubistvo poznatog dječjeg zlostavljača. Uznemireni Jimmy zahvaljuje Seanu na pronalaženju ubica svoje kćeri, ali kaže: "Da ste bili samo malo brži". Sean pita Jimmyja hoće li "Slati Celeste Boyle 500$ mjesečno?"
Ferdinand I, kralj Aragonije
Biografija
Ferdinandov život opisao je italijanski humanista, Lorenzo Valla, u svom djelu Historiarum Ferdinandi regis Aragonum libri.
Mistična rijeka
Radnja
Sean se ponovno pomiri sa suprugom i kćerkom Norom, nakon što se izvinuo. Jimmy odlazi svojoj supruzi, Annabeth i priznaje sve. Ona ga tješi i kaže mu da je kralj, a kraljevi uvijek donose pravu odluku. Na gradskoj povorci, Sean vidi Jimmyja i oponašajući pucanje daje do znanja Jimmyju da ga gleda.
Ferdinand I, kralj Aragonije
Biografija
Naslijedio ga je najstariji sin, Alfons V.
Švedske pokrajine
Kraljevina Švedska se dijeli na 25 historijskih pokrajina (švedski landskap), koja se zasnivaju na starijim političkim podjelama čak iz Srednjeg vijeka te geografskim i kulturnim osobenostima sa kojima se stanovnici identifikuju. Šveđani se većinom identifikuju po pokrajinama nego po kantonima (švedski län, današnjim sistemom administrativne podjele Švedske). Pokrajine uglavnom imaju svoj posebni dijalekt, narodnu nošnju i tradicije po kojima su prepoznatljivi.
Klaus Kinski
Klaus Kinski (Zoppot (Sopot), 18. oktobar 1926. - Lagunitas, Kalifornija, 23. novembar 1991.), njemački glumac
NGC 5593
NGC 5593 (također poznat kao ESO 175-SC8) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Vuk. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 5. juna 1826. godine.
Klaus Kinski
Karijera
Imao je troje djece; sina Nikolaija te kćerke Pola i Nastassja Kinski. Umro je sa 65 godina u SAD-u.
NGC 5593
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 857
IC 857 (također poznat kao IRAS 13113+1720, MCG 3-34-6, PGC 45983 i UGC 8310) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 311 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,90 (81 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (63 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 23. jula 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2687B
NGC 2687B (također poznat kao MCG 8-16-39 i PGC 25030) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 681 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,30 (59 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (40 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kornet
ili
Nematoda
Nematode (valjkasti crvi, obli crvi, oble gliste) čine taksonomsko koljeno Nematoda. To je brojno i raznovrsno životinjsko koljeno koje žive u raznovrsnim životnim uslovima na Zemlji. Vrste nematode često je teško međusobno razlikovati, ali i pored toga naučnici danas su identificirali i imenovali preko 25.000 različitih vrsta nematoda, od čega su više od pola paraziti, a pretpostavlja se da ukupan broj vrsta nematoda iznosi oko milion. Za razliku od pljosnatih crva, nematode imaju cjevast probavni sistem sa otvorima na oba kraja.
Rasprostranjenost
Nematode su se uspješno prilagodile gotovo svakom ekosistemu od mora do slatkih voda, od polarnih područja do tropskih predjela, kao i od najviših do najnižih nadmorskih visina. One su sveprisutne u svježoj i morskoj vodi kao i u kopnenom okruženju, gdje njihov broj često premašuje broj drugih životinja, u pogledu broja jedinki kao i po broju različitih taksonomskih vrsta. Nematode su pronađene na raznim mjestima uključujući visoke planine, pustinje i okeanske jarke. Pronađene su gotovo u svakom dijelu litosfere. One, naprimjer, predstavljaju oko 90% svih oblika života na dnu okeana. Njihova brojčana dominacija, koja često broji preko milion jedinki po kvadratnom metru i predstavlja oko 80% svih životinjskih jedinki na Zemlji, njihova šarolikost životnih ciklusa i njihova prisutnost u različitim klimatskim područjima, ukazuje na važnu ulogu koju imaju u mnogim ekosistemima. Mnoge njihove parazitske forme uključuju patogene u mnogim biljkama i životinjama (uključujući i čovjeka ). Neke nematode mogu ući u kriptobiozu.
Nathan Cobb, američki naučnik koga u SAD smatraju ocem nematologije, ovako opisuje sveprisutnost nematoda na Zemlji: "'Ukratko, ako bi čitava materija u svemiru nestala, izuzev nematoda, naš svijet bi i dalje bio slabo prepoznatljiv, a kad bismo kao duhovi bez tijela, i tada ga mogli istražiti i proučavati, mogli bismo pronaći njegove planine, brda, doli, rijeke, jezera i okena predstavljene u filmu nematoda. Mogli se otkriti i položaji gradova, jer svako masovno postojanje i život ljudi odgovara i masovnom postojanju i životu nematoda. Drveće bi stajalo mirno i sablasnim redovima predstavljajući naše ulice i puteve. Položaje raznih biljaka i životinja bi još bilo moguće odrediti, a ako bi imali dovoljno znanja, u mnogim slučajevima moglo bi se i otkriti njihova vrsta, pukim provjerama parazitskih nematoda koji su na njima živjeli.'"