cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dolnje Retje
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
Durance
Od Serre-Ponçona do Mirabeaua
mini|lijevo|Dolina Durancea u [[Les Mées (Gornjoprovansalske Alpe)|Les Méesu, u sjevernom dijelu platoa Valensole. U pozadini je planina Mourre de Chanier. Kanal EDF-a tanka je bijela linija u daljini, između drvoreda i podnožja brda.]] Srednji dio Durancea protječe kroz krajolik koji se mijenja kako se dolina sve više širi. Rijeka postaje obrubljena strmim terasama i probija kanal, ponekad dubok nekoliko metara, ponekad desetke metara. U srednjem i donjem toku Durance je pod utjecajem sredozemne klime: poplave nakon jesenjih kiša, s niskim vodostajem ljeti. Neposredno prije uskog prolaza u planinama kod Sisterona, Durance se spaja sa Buëchom i Sasseom. Voda također dotječe iz kanala EDF-a.
Nakon Sisterona nove rijeke i potoci pridružuju se Duranceu: Jabron, Vançon, Bléone blizu Les Méesa i od Asse nekoliko kilometara južno od Oraisona. Verdon se ulijeva u Durance blizu Cadarachea. Dolina se dalje širi u aluvijalnu ravan široku nekoliko kilometara (5 km u blizini Manosquea). Ovdje je rijeka preusmjerena radi razvoja moderne poljoprivrede i izgradnje autoputa A51.
Postoji nekoliko brana duž srednjeg toka Durancea. Osim glavne u Serre-Ponçon, postoje brane u Espinassesu, Sisteronu, L'Escaleu i Cadaracheu. Također postoje mali kanali čija je primarna svrha da crpe vodu iz rijeke u kanal EDF-a, koji zauzvrat napaja hidroelektrane. Dio vode preusmjerene branama koristi se za navodnjavanje.
Od Mirabeaua do Avignona
mini|desno|Durance blizu Avignona mini|desno|Durance blizu Cavaillona Dolina se sužava nekoliko kilometara do prolaza u Mirabeauu, na dubini od 200 m, a zatim se ponovo širi u još širu ravnicu do ušća u Ronu južno od Avignona. Njen smjer mijenja se od juga ka zapadu, a zatim sjeverozapadu, usklađujući se s malim provansalskim planinskim lancima, između kojih teče (Alpilles i Luberon). Durance prima samo jednu veću pritoku u posljednjem dijelu toka: Calavon, koja teče oko Luberona na sjeveru.
Pritoke
Rijeke duže od 20 km koje se ulijevaju u Durance. Navedene su po redoslijedu ulijevanja, počevši od izvora. • (GT) Clarée
• (D) Guisane
• (D) Onde
• (D) Gyronde
• (D) Biaysse
• (L) Merdanel
• (L) Guil
• (D) Couleau
• (D) Rabioux
• (L) Torrent de Boscodon
• (D) Torrent de Réallon
Izet Alečković
U tom pogledu Alečkovićev slikarski niz predstavlja svojevrsnu stilizaciju i reaktualizaciju starog (ali ne zastarjelog) motiva plesa smrti (danse macabre), koji nije lišen svojih grotesknih, ali ni ironijskih akcenata. Njegova umjetnička djela odražavaju umjetnika izoliranog u njegovom vlastitom misterioznom svijetu i umjetnika koji razmišlja o nemilim trenucima ljudske tragedije.
Empirijska formula
Empirijska formula je jednostavni izraz za relativni broj atoma elemenata od kojih je građen hemijski spoj. Empirijska formula ne prikazuje izomeriju, strukturu niti apsolutni broj atoma. Npr. silicij-dioksid je makromolekularni spoj čija je empirijska formula SiO2. Organski spoj n-heksan ima molekularnu formulu CH3CH2CH2CH2CH2CH3, odnosno C6H14. Njegova empirijska formula je C3H7, što samo pokazuje da je odnos atoma C:H = 3:7.
Žigmund Frankopan
Žigmund Frankopan (u nekim izvorima Žikmund, Sigismund, Žigmund Otočki; *Otočac(?), 1418? – †Otočac, 1465) bio je hrvatski vlastelin, član plemićke porodice Frankopan. Sjedište mu je bilo u Otočcu, gradu u Lici, a posjedovao je i šire područje Gacke regije, od Prozora, preko Vrhovina i Dabra do Brloga, koje mu je pripalo prilikom velike diobe frankopanskih imanja 12. juna 1449. godine u tvrđavi Tržan-grad u Modrušu.
Biografija
Knez Žigmund Frankopan rodio se početkom 15. vijeka, najvjerovatnije 1418. godine u Otočcu, kao jedan od deset sinova hrvatskog bana Nikole IV. Frankopana (*~1360 - †1432.) i njegove supruge Doroteje rođ. Gorjanski. U dokumentima se pominje 1434. godine. Boravio je u Otočcu u svom utvrđenom dvorcu, koji se nalazio na riječnom ostrvu između rukavaca rijeke Gacke i koji je bio frankopanski posjed već od ranije. Namjera mu je bila da Otočac učini za ono doba savremenim gradskim sjedištem. Dao je obnoviti benediktinski samostan kojeg su Osmanlije u svojim pohodima ranije uspjeli da unište. Zatim je samostanu i crkvi sv. Nikole u Otočcu darovao nova imanja i prihode.
Kasnije se Žigmund u izvorima pominje 1441. godine kao poslanik kraljice Elizabete Luksemburške, kćeri (nešto ranije umrlog) kralja Žigmunda Luksemburgovca, u Češkoj. On je, uprkos razmimoilaženjima među braćom, u burnim godinama nakon smrti kralja Žigmunda, zajedno sa većinom Frankopana podržavao Habsburgovce, dok su neki članovi roda bili pristaše napuljskog kralja Alfonsa V. Aragonskog ili Janka Hunjadija, ugarskog regenta (gubernatora).
Kao gospodar Otočca imao je velike zasluge za osnivanje Otočke biskupije, jer je preduzeo niz radnji sa tim ciljem. Njegova nastojanja da ostvari taj cilj uspjela su kada je papa Pio II 5. marta 1460. izdao bulu kojom se formira nova crkvena pokrajina. Za prvog otočkog biskupa odabrao je Blaža Nikolića, dubrovačkog dominikanca. Tada je crkva sv. Nikole postala katedrala. Novi biskup dobio je od kneza, među ostalim, kuću u Otočcu, kuću na Poljicama, nekoliko selišta, mlinove u Švici, Šumećici i Poljicama, više desetaka jutara zemlje, te vinograde u Vinodolu i Senjskoj Dragi.
Žigmund Frankopan umro je 1465. Budući da nije imao muškog nasljednika, grad Otočac preuzeo je njegov brat Martin IV Frankopan. Kasnije je njegova imanja pod svoju direktnu upravu stavio kralj Matija Korvin. Žigmund je imao dvije kćerke, Barbaru i Doroteju, koje su rođene u Otočcu. Barbara se udala za srpskog naslovnog despota Vuka Grgurevića Brankovića (*~1440; †16. aprila 1485.), a Doroteja za Stjepana VIII Babonića Blagajskog. Obje su živjele do kraja 15. ili početka 16. vijeka.
Durance
Pritoke
• (L) Ubaye
• (D) Avance
• (D) Luye
• (D) Rousine
• (L) Sasse
• (D) Jabron
• (L) Vançon
• (L) Rancure
• (L) Asse
• (D) Largue
• (L) Verdon
• (D) Èze
• (D) Calavon (ili Coulon)
Humac
Bosna i Hercegovina:
Hrvatska:
Ali-paša Rizvanbegović
Ali-paša Rizvanbegović-Stočević (1783. - 20. mart 1851.) je bio Stolački kapetan i prvi i posljednji vezir Hercegovačkoga pašaluka.
Porijeklo i život
Rođen je u Stocu oko 1783. Ali-aga Rizvanbegović je sin Zulfikar-kapetana Rizvanbegovića, prvog kapetana Vidoške (Stolačke) kapetanije iz begovske porodice Rizvanbegović, i brat Omer-bega Rizvanbegovića, Derviš-bega Rizvanbegovića i Halila Rizvanbegovića, i polubrat Hadži Mehmed-bega Rizvanbegovića i Mustafa-bega Rizvanbegovića. Njihove majke su bile sestre jer se Zulfikar-kapetan oba puta ženio iz poznate sarajevske porodice Babića.
Kao kapetan i vezir
mini|desno lijevo|x00px|Zastava Hercegovačkog pašaluka Ali-aga je upravljao od 1813. do 1833. godine Stolačkoj kapetaniji. Bio je protivnik pokreta Husein-kapetana Gradaščevića i u početku pokreta stao je, zajedno sa Smail-agom Čengićem, na čelo strane sultana Mahmuda II. Za zasluge koje je pokazao u borbi protiv Gradaščevića imenovan je 1833. godine hercegovačkim vezirom i od tada pa sve do smrti 1851. godine gotovo je samostalno upravljao Hercegovinom koja je 1833. godine izdvojena iz Bosanskog pašaluka i pretvorena u poseban Hercegovački ejalet.
NGC 2398-2
NGC 2398-2 (također poznat kao MCG 4-18-22 i PGC 21157) je patuljasta galaksija koja je udaljena oko 441 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Najveći prečnik je 0,50 (64 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (64 hiljade sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nekropola sa stećcima Trnovo 1
Nekropola stećaka Trnovo 1 nalazi se u općini Šekovići, Bosna i Hercegovina Nekropola je i nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Na području opštine Šekovići registrovan je 31 lokalitet, sa ukupno 929 stećaka.
Područje Šekovića još od najstarijih vremena bilo je naseljeno i kulturno i komunikacijski vrlo aktivno. U srednjem vijeku područje bilo je u sastavu Usore u koju se od vremena bana Tvrtka ubraja i bosansko srednje Podrinje.
Selo Trnovo je od Šekovića udaljeno 7,16 km u pravcu jugozapada.Lokalitet nazvan Trnovo 1. smješten je na nadmorskoj visini od 718 m, i koordinatama N 4900098. 630 i E 6564898.16. Na udaljenosti do 20 m od stećaka nalazi se novosagrađen pravoslavni jednobrodni hram posvećen caru Konstantinu i carici Jeleni.
Na lokalitetu Trnovo 1, evidentirano je 28 stećaka i to; 5 sanduka – dva sanduka su sa postoljem i 23 sljemenjaka – dvanaest sljemenjaka je sa postoljem. Stećci su fino klesani sa relativno velikim dimenzijama, dijelom su utonuli, i oštećeni, a na pojedinim stećcima se nalaze grafiti novijeg datuma. Orijentirani su u pravcu zapad – istok. Od ukupnog broja evidentiranih stećaka, ukrašena su četiri. Na njima su zastupljeni motivi – mač, plastična rebra, rozeta sa drškom i traka. Na osnovi zastupljenih formi stećaka i njihovih ukrasa, nadgrobnici se mogu datirati u kasni srednji vijek (XIV stoljeće).
IC 2206
IC 2206 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Krma. Prvo otkriće je napravio Williamina Paton Stevens Fleming 1895. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Evanescence
mini|150px|Logo grupe Evanescence je alternativna rock grupa iz Little Rocka, Arkansas, SAD, dobitnici muzičke nagrade Grammy.
Počeci
Bend su osnovali Amy Lee i Ben Moody 1994. godine. Upoznali su se u omladinskom kampu kada je Ben čuo Amy kako svira I'd do anything for love (Meat loaf) na klaviru. Otkrili su da imaju mnogo toga zajedničkog, i uskoro počeli pisati zajedno. Prva njihova pjesma je bila Solitude (Amy), a zatim su uslijedile i Understanding (Ben), Give Unto me (Amy), te My Immortal (Ben).
Zbog manjka finansijskih sredstava u početku karijere nisu bili u mogućnosti da nastupaju uživo. Međutim, dvije njihove pjesme, "Understanding" i "Give Unto Me" pojavile su se na top listama lokalnih radio stanica (prva radio stanica koja je emitovala njihovu pjesmu bila je KLEC-FM), i potreba za nastupom uživo postala je još veća. Kada su se konačno pojavili, postali su jedan od najpopularnijih bendova u području. Za to vrijeme promijenili su i nekoliko imena, kao što su Childish intentions i Stricken, prije nego što su se konačno odlučili za Evanescence. Riječ "evanescence" u engleskom jeziku označava prolaznost, sposobnost da se nestane kao izmaglica. Lee kaže da joj se ime svidjelo zato što zvuči mračno i tajanstveno, i stvara pravu sliku o bendu, što joj je i bio cilj.
Njihov album Origin, objavljen 4. novembra 2000. godine u 2500 kopija, je relativno nepoznat. Prije njega, objavljeni su Evanescence EP (Extended Play), objavljen u decembru 1998. godine u oko 100 kopija i Sound Asleep EP, objavljen u augustu 1999. godine u 50 kopija, poznatiji još i kao Whisper EP. Na tim izdanjima nalaze se i demo verzije nekih pjesama koje su se poslije pojavile na Fallen, kao npr. My Immortal.
Fallen
Fallen, prvi album sa kojim su ostvarili pravi uspjeh, objavljen 4. marta 2003. godine prodat je u 14 milona kopija širom svijeta, dostigao šesterostruki platinasti tiraž, i zadržao se 43 sedmice na Billboard Top 10 ljestvici. U aprilu 2005. Fallen je postao jedan od ukupno osam albuma u cjelokupnoj historiji koji se zadržao čitavu godinu (52 sedmice) na Billboard Top 50. Bring Me To Life, prvi singl sa albuma Fallen postao je svjetski hit. U video spotu kao vokalista se pojavljuje i Paul McCoy (pjevač benda 12 Stones), ali na koncertima i drugim nastupima njegov dio izvodi gitarista John LeCompt. Hit Bring Me To Life dostigao je peto mjesto na američkoj ljestvici Billboard Hot 100, te prvo mjesto u Velikoj Britaniji, gdje se zadržao pet sedmica u junu i julu 2003. Jednaku popularnost dostigla je i pjesma My Immortal (sedmo mjesto u Sjedinjenim Američkim Državama i Velikoj Britaniji). Uspjehu obiju pjesama pomoglo je njihovo pojavljivanje u akcijskom filmu "Daredevil". Evanescence su vlasnici dvije Grammy nagrade. 2004. godine nagrađeni su u kategorijama najbolji hard-rock nastup i najbolji novi izvođač. Sa albuma Fallen izdana su još dva singla: Going Under (5. mjesto u SAD i 9. u Velikoj Britaniji) i Everybody's fool (36. u SAD i 23 u Velikoj Britaniji), oba sa video spotom.
Preokret
22.oktobra 2003. godine, tokom njihove evropske turneje, Ben Moody je iznenada napustio bend. Kao razlog odlaska naveo je "razlike u umjetničkim sklonostima" između sebe i Amy. U jednom intervjuu nekoliko mjeseci kasnije, Amy je izjavila: "Došli smo do trenutka kada se nešto moralo promijeniti, jer u suprotnom ne bismo mogli snimiti sljedeći album." Bendu se zatim pridružio Terry Balsamo (bivši član benda Cold), i zamijenio Bena, koji je poslije priznao da je nakon odlaska, ne samo patio od bipolarnog poremećaja raspoloženja, nego i bio ovisan o alkoholu i drogama.
Anywhere But Home
23. novembra 2004. godine, Evanescence su izdali DVD/CD pod nazivom Anywhere But Home. DVD sadrži snimak njihovog koncerta iz Dvorane "Zenith" u Parizu, scene sa snimanja spotova, potpisivanje autograma, i vježbe svirki. Na CD-u se nalaze i prethodno neobjavljene pjesme Missing (koja je dostigla 1. mjesto u Španiji), Breathe no more(za film "Elektra"), i Farther Away.
14.jula potvrđeno je da je basist William Boyd napustio bend, jer ne želi još jednu turneju, i želi provesti više vremena s porodicom.
The Open Door
Album The Open Door ugledao je svjetlo dana 3.oktobra 2006. godine u SAD, i 30. septembra u Australiji. Na njemu se nalazi 13 pjesama. Prvi singl sa novog albuma je Call Me When You're Sober. Za pjesmu je urađen i spot, koji je premijerno emitovan 7. augusta 2006. godine, a baziran je na bajki "Crvenkapica".
NGC 3838
NGC 3838 (također poznat kao MCG 10-17-56, PGC 36505 i UGC 6707) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 61 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,40 (25 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (11 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 18. marta 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kalcitriol
Kalcitriol je aktivni oblik vitamina D koji se nalazi u organizmu.
Proizvodnja i funkcija
Nastaje u bubrezima konverzijom iz kalcidiola. Ovo se stimuliše smanjenjem serumskog kalcijuma i/ili fosfata, i povećanjem paratireoidnog hormona (PTH) i/ili prolaktina. Povećava apsorpciju kalcijuma i fosfata iz želudačno-crijevnog trakta i bubrega i spriječava lučenja kalcitonina.
Kalcitriol se često koristi kao lijek u tretmanu hipokalcemije, osteoporoze, osteomalacije, osteodistrofije, kao i kod pacijenata na hemodijalizi.
Metabolizam
Kalcitriol se izlučuje iz organizma u mokraći kao kalcitroična kiselina.
Grafički korisnički interfejs
Grafički korisnički interfejs ili GUI  jeste metod interakcije sa računarom kroz manipulaciju grafičkim elementima i dodacima uz pomoć tekstovnih poruka i obavještenja. Izgovara se približno kao gooey na engleskom jeziku, tj. gui, na bosanskom jeziku.
GUI programi prikazuju vizuelne elemente poput ikone, prozora i drugih elemenata.
Historija
Prethodnici GUI programa su izumljeni na Stanford univerzitetu, na čelu sa Douglasom Englebartom i koristili su tekstualne linkove za upravljanje. Kasnije su istraživači na Xerox PARC-u unaprijedili i otišli dalje od samo tekstualnih linkova i počeli da koriste grafički interfejs za njihov Alto računar. To je bila preteča svih današnjih grafičkih interfejsa, pa se tako ponekad i danas koristi skraćenica PUI (PARC User Interface). PUI je i tada koristio prozore, menije, dugmiće, štrih kockice, ikone kao i uključivanje nekog pokaznog uređaja kao što je miš.
Prvi put ga je iskoristio Apple na svojim Macintosh računarima i operativnim sistemima, dok je kasnije Microsoft kopirao Appleove ideje u njihovim prvim verzijama Windows operativnog sistema. Primjeri nekih grafičkih interfejsa su macOS, Microsoft Windows, NEXTSTEP i X Window System od kojeg su nastali Qt (KDE), GTK+ (GNOME), i Motif (CDE).
Pomoću grafičkog interfejsa korištenje današnjih računara je mnogo jednostavnije nego u doba DOS operativnog sistema koji je bio prilično negostoljubljiv prema novim korisnicima računara. Većina današnjih operativnih sistema se upravlja preko grafičkog interfejsa, dakle pomoću kursora, ikona, prozora i drugih elemenata.
iPhone je 2007. godine popularizirao ekrane osjetljive za dodir i odstupio od interfejsa sa prozorima i smatra se prekretnicom za razvoj mobilnih uređaja i mobitela.
Grafički interfejsi poznati većini ljudi u kasnim 2010-im su Microsoft Windows, macOS i X Window sistem za desktop i laptop računare, te Android, Apple iOS, BlackBerry OS, Windows Mobile, i Tizen za mobilne uređaje.
Vrste grafičkih interfejsa
Grafički interfejsi koji se ne temelje na PUI-u se najčešće susreću u računarskim igrama kao i u naprednim interfejsima temeljenim na virtualnoj stvarnosti. Danas se istražuje novi interfejs nazvan Zooming User Interface ili ZUI koji kombinira 3-dimenzionalno kretanje sa 2D slikom.
Neki grafički interfejsi su napravljeni isključivo za jednu namjenu, to je bio primjer sa Atari ST računarom u 1986. godini kada je predstavljen grafički interfejs sa ekranom osjetljivim na dodir. Danas se grafički interfejs ne koristi samo u računarima, danas ga iskorištavaju i razne govorne mašine, informacijski kioski kao i monitori u industrijskim postrojenjima koji pokreću operativne sisteme u realnom vremenu (RTOS). Neki najnoviji mobiteli također imaju grafičke interfejse sa ekranima osjetljivim na dodir.
GUI protiv CLI
U interfejsu komandne linije dostupne su mnoge komande koje mogu izvoditi kompleksne operacije koristeći kratke sekvence riječi i simbola. To omogućava veću efikasnost i produktivnost nakon što se komande nauče. Taj način rada, iako efikasniji, je teže naučiti i za to je potreban određeni period vremena.
Grafički interfejs je predstavljen kao lakši način korištenja računara za obične korisnike u odnosu na Command Line Interfaces (CLI) ili interfejs koji je računarom upravljao isključivo preko teksta i komandne linije. CLI je bio manje upotrebljiv nego GUI te je bio mnogo komplikovaniji jer je koristio tekstualne naredbe (kao u DOS operativnom sistemu). Neki današnji operativni sistemi sadrže oba interfejsa, iako se grafički mnogo više koristi.
U Linuxu se najviše koristi XFCE, GNOME, i KDE grafičko okruženje.
Olimpijske igre 2000.
Ljetne olimpijske igre 2000, službeno poznate kao XXVII olimpijske igre, bile su veliko međunarodno sportsko takmičenje u tradiciji Olimpijskih igara održane u Sydneyu, Australija, od 15. septembra do 1. oktobra 2000. godine.
Vice Vukov
mini|Vice Vukov, 1964 Vice Vukov (Šibenik, 3. august 1936 – Zagreb, 24. septembar 2008) bio je hrvatski pjevač i interpretator zabavne muzike, publicist i političar.
Muzički koraci
Blistavu pjevačku karijeru jednog od najzapaženijih izvođača zabavne muzike započeo je još 1959. godine na Opatijskom festivalu, kada odnosi prvu nagradu pjesmom Miroslava Biroa i Drage Britvića "Mirno teku rijeke". Tada počinje decenija njegovog suverenog vladanja u domaćoj muzici: tokom 1960-ih je najtrofejniji pjevač u tadašnjoj Jugoslaviji. Pred zabavnomuzičkom Evropom predstavljao je čak dva puta Jugoslaviju na Pjesmi Evrovizije (London 1963. i Napulj 1965. kao kandidat sarajevskog RTV centra), na Svjetskom festivalu u Sopotu 1966. godine, te na dva Festivala Intervizije (Istočnoevropskoj verziji Evrovizije), gdje oba puta osvaja Srebrni notni ključ, za "Bokeljsku noć" (Hegedušić-Perfiljeva, Bratislava 1967.) i "Ako sada odeš" (Mihaljinec-Britvić, Karlovy Vary 1968.). Na Midemu u Cannesu zastupa najveću jugoslovensku muzičku izdavačku kuću "Jugoton" 1967. Ne treba zaboraviti ni nastupe u Rio de Janeiru 1968. te u Tokiju 1970., gdje uz drugu nagradu za pjesmu "The Dream World" (Kabiljo-Britvić) prima i nagradu za najboljeg izvođača. "Jugoton" mu objavljuje prvi album "Mirno teku rijeke" 1970., svojevrsnu kompilaciju njegovih najboljih radova i velikih festivalskih hitova.
Hrvatsko proljeće
Godine 1972. njegove pjesme se skidaju s programa radija i televizije samo stoga što ga dežurni državni dušebrižnici smatraju poklonikom i sudionikom Hrvatskog proljeća, pokreta za svojevrsnu političku i kulturnu autonomiju Hrvatske u sklopu SFRJ. Zbog toga će mu punih 18 godina biti zabranjeno i javno djelovanje u domovini. Od 1972. do 1976. boravi u Parizu.
Povratak na scenu
Godine 1989. vraća se u javnost na velika vrata, kada objavljuje album klasičnih italijanskih pjesama pod naslovom "Bella Italia!", koji mu donosi zlatnu i platinastu ploču. Te godine slijedi trijumfalan povratak na domaću scenu (postavlja još nenadmašen rekord od 13 recitala zaredom u KD "Vatroslav Lisinski" u Zagrebu). S kćeri Ivanom objavljuje albume "Majci" i izbor božićnih pjesama "Vječni Božić" (zlatna i platinasta naklada). Pjevao je u gotovo svim gradovima bivše Jugoslavije kao i u mnogim zemljama na svim kontinentima: SAD, Kanada, Brazil, SSSR, Velika Britanija, Francuska, Njemačka, Poljska, ČSSR, Belgija, Švicarska, Italija, Australija, Nizozemska, Bugarska, Austrija, Japan, Novi Zeland, Švedska i Norveška. Snimio je više od 400 pjesama, veliki broj gramofonskih ploča u bišoj Jugoslaviji i inostranstvu (Jugoton / Croatia Records,  Suzy, Orfej, Telefunken, Supraphon, Ariola, Balkanton i RCA-Viktor).
Najznačajnije nagrade
Dobitnik je mnogih priznanja - Zlatnoga vijenca sedmičnika Studio kao najpopularnije lice TV ekrana u Jugoslaviji (1968, 1970, 1971), te mnogobrojnih prvih nagrada na festivalima: Split (1961, 1965, 1966, 1967, 1968, 1970), Krapina (1967, 1968, 1969, 1970), Opatija (1959, 1960, 1961, 1963), Putujući festival Pjesma ljeta (1968), Zagreb (1961, 1969, 1970), Zlatne žice Slavonije (1969, 1970), kao i nagrade za životno djelo (Split ´95, Zagrebfest 1995). Na splitskom festivalu 2006. dodijeljena mu je nagrada za izuzetan doprinos hrvatskoj muzičkoj kulturi. Nosioc je državnog odličja Red Danice hrvatske s likom Marka Marulića (1995.) te Porina za životno djelo (2000.).
Politička karijera
Vice Vukov bio je jedan od najobrazovanijih pjevača i političara. Nakon uvođenja višestranačkog sistema u Hrvatskoj, Vice Vukov postao je istaknuti pristalica Socijaldemokratske partije Ivice Račana. Od 2003. trajao je njegov mandat u Saboru kao nezavisnog kandidata SDP-a. 17. novembra 2005. godine Vice Vukov se spotaknuo i pao niz stepenice zgrade Sabora, doživjevši pritom tešku povredu glave. Nakon 34 mjeseca borbe za život preminuo je u Zagrebu.
Dževad Hozo
Dževad Hozo (10. maj 1938, Užice – 20. decembar 2020, Sarajevo) bio je bosanskohercegovački grafičar. U Bihaću je završio gimnaziju i iste godine upisao Historiju umjetnosti na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Studij je prekinuo 1958. godine i upisao se na Akademiju likovnih umjetnosti u Ljubljani. Poslije diplome 1963. godine upisao je specijalizaciju grafike kod profesora Rike Debenjaka.
Godine 1966. dobio je status slobodnog umjetnika sve do 1973. godine kada je postao docent za grafiku na novootvorenoj Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu, kao vođa Katedre za grafiku. Radio je na oblikovanju programa Collegium Artisticuma i napisao rukopis o manuelnim grafičkim tehnikama, koji je kasnije (1988. godine) izdao pod naslovom Umjetnost multiorginala. Godine 1981. postao je član Akademije nauka i umjetnosti BiH.
Samostalno je izlagao više od četrdeset puta, a grupno sudjelovao na mnogobrojnim domaćim i međunarodnim izložbama. Dobitnik je mnogobrojnih nagrada za grafiku na prestižnim izložbama u zemlji i inostranstvu.
Preminuo je 20. decembra 2020. u Sarajevu.
Zbirke umjetničkih djela u Muzeju Unsko-sanskog kantona u Bihaću
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika 2009. godine donijela je odluku o proglašenju Zbirke umjetničkih djela Dževada Hoze u Muzeju Unsko-sanskog kantona u Bihaću za nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čini 30 grafika. Dio grafika poklonio je autor, a dio je od autora otkupljen za tek formiranu zbirku Muzeja AVNOJ-a i Pounja. Grafike iz ciklusa „Nišani“ pripadaju ranoj fazi stvaralačkog rada, a nastale su za vrijeme studijskog boravka u Ljubljani. Snažan utjecaj na formiranje ove zbirke ima autorovo djetinjstvo, u Bihaću, u kući koja se nalazila pored mezarja. Nišani, stalni izvor inspiracije, pretočeni u grafičko-likovni izraz osvjetljavaju osobenost svoga svijeta, simbol života i smrti.
Drugi o djelima Dževada Hoze
Kritičar Aleksandar Bassino kaže za djela Dževada Hoze:
Djela
Grafički ciklusi:
-Drvorezi 1960-62
-Litografije i bakropisi 1963
-Nišani 1964-66
-Bakropisi i akvatinte (Plemenitaš,...) 1966-71
-Makova mapa 1972
-Suočenja 1973
-Povratak 1974-5
-Oblik i vrijeme 1984-85
-Čovjek i vrijeme 1986
-Ecce H. ludens 1990-91
-40 grafičkih slika 1992-94
-Sarajevske pasije 1997
te brojna dizajnerska rješenja, instalacije i video zapisi.
Kinabalu
mini|350px|Veličanstvena planina Kinabalu Planina Kinabalu, na Malajskom "Gunung Kinabalu" (ݢونوڠ کينبالو) istaknuta je planina u Jugoistočnoj Aziji. Nalazi se u Nacionalnom parku Kinabalu kao dio svjetske baštine u istočnoj Maleziji, državi Sabah, koja je jedan od ostrva Bornea.
Godine 1997., satelitskom tehnologijom precizno je izmjeren vrh planine (Low's peak) na visini od 4.095 metara iznad nivoa mora, što je za nekih 6 metara manje nego što se mislilo prije. Planina je jedna od najviših u jugoistočnoj Aziji osim Himalaja i ostrva Nove Gvineje.
Sama planina i njena okolina sadrže veliki broj različitih biljaka, te je jedna od svjetski važnih bioloških lokacija. Glavni vrh planine (Low's peak) prilično je dostupan i osoba u dobroj kondiciji može se relativno lahko popeti na njega, i to bez posebne planinarske opreme.
Biologija
245px|lijevo|mini|Kinabalu Kinabalu planina je svjetski poznata po velikoj biološkoj raznovrsnosti, te velikom broju endema (neke vrste biljaka koje su nađene na Kinabalu ne postoje nigdje drugo u svijetu). Nedavna istraživanja pokazuju da na planini postoji čak 5.000 do 6.000 vrsta biljaka (isključujući mahovine ali uključujući paprati), što je više nego u cijeloj Evropi i Sjevernoj Americi zajedno (ne uključujući tropska područja u Meksiku). Zbog toga je Kimbalu jedno od najvažnijih svjetskih bioloških nalazišta.
Nevjerovatna bioraznolikost biljnog svijeta na ostrvu je rezultat nekoliko jedinstvenih faktora:
Takva raznolikost najveća je u nižim regijama prema podnožju planine. Većine endemskih vrsta na planini nalaze se u šumama planine, pogotovo na tlu sa manje fosfata i obogaćenom željezom i metalima (koji su za neke druge biljne vrste otrovni što je i razlog zašto ove endemske vrste ne žive nigdje drugo).
Postoji oko 326 vrsta ptica u Parku Kinabalu te oko 100 vrsta sisara, uključujući jednog od četiri velika majmuna orangutana (iako su opažanja neujednačena; kreću se od 25 do 120 jedinki).
NGC 5341
NGC 5341 (također poznat kao IRAS 13503+3803, MCG 6-31-2, PGC 49285 i UGC 8792) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 168 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 1,30 (63 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio R. J. Mitchell 24. marta 1857. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Benjamin Harrison
Benjamin Harrison (Bendžamin Harison) (North Bend, 20. august 1833. – Indianapolis, 13. mart 1901.), bio je američki političar.
Bio je odvjetnik, u Američkom građanskom ratu brigadni general, kasnije senator i predsjednik SAD-a. Provodio je politiku zaštitnih carina na osnovi Zakona o carinama, Inicijator je Panameričkog kongresa, koji je imao za cilj uski savez američkih država na 1. Haškoj mirovnoj konferenciji 1899. Kao odvjetnik zastupao je interese Venezuele u njenu pograničnom sporu s Velikom Britanijom.
Biografija
Harrison se rodio u Ohiu, u jednoj od najuglednijih američkih političkih porodica, čiji je najpoznatiji predstavnik njegov djed William Henry Harrison, proslavljeni general i predsjednik SAD-a sa najkraćim stažom u historiji.
Harrison je diplomirao pravo te služio kao sudski službenik u Vrhovnom sud Indiane. Kada je izbio američki građanski rat, Harrison se priključio vojsci Unije te u njoj napredovao do čina brigadnog generala. Dok je rat još trajao, ponovno je izabran je za sudsku dužnost.
Godine 1876. Harrison se kao republikanac bez uspjeha kandidirao za guvernera Indiane. Tri godine kasnije postao je član Riječne komisije Mississippija. Od 1881. do 1887. godine Harrison je služio u federalnom Senatu.
Godine 1888. Harrison je na republikanskoj izbornoj konvenciji dobio predsjedničku nominaciju te tako stekao priliku da izazove demokratskog predsjednika Grovera Clevelanda. Kampanja je bila prilično prljava, a Cleveland je na kraju osvojio više glasova na nacionalnoj razini. Međutim, u ključnoj državi New York je široko uvriježeno mišljenje da Cleveland uživa simpatije britanske vlade prema Harrisonu okrenulo tamošnje birače. Tako je Harrison uspio osvojiti većinu u elektorskom kolegiju.
Harrisonova administracija je bila obilježena nastojanjem da se povećaju carinske stope i tako stvoren budžetski višak iskoristi za cijeli niz građevinskih projekata, subvencioniranje gradnje parobroda i stvaranje moderne ratne mornarice kako bi se SAD mogla biti ravnopravna imperijalističkim silama Evrope. Harrison je istovremeno inzistirao na stvaranju permanentnog saveza američkih država, pa je godine 1889. pod njegovim pokroviteljstvom u Washingtonu održan prvi Panamerički kongres.
Međutim, vrlo brzo se budžetski višak istopio, a Kongres i Harrisonovi pokrovitelji podlegli pritisku zagovornika niskih carinskih stopa.
Usprkos nepopularnosti, Harrison je od strane Republikanske stranke nominiran za još mandat. Protiv sebe je ponovo imao Clevelanda. 25. oktobra 1892, nekoliko dana prije izbora, njegova supruga Caroline i majka dvoje djece umrla je od tuberkuloze. Na izborima je Harrison poražen od Clevelanda.
Nakon odlaska iz Bijele kuće, Harrison je oženio svoju sekretaricu i Carolininu nećaku Mary Scott Lord Dimmick, koja će mu roditi još jedno dijete.
Godine 1899. Harrison je služio kao delegat na Haškoj mirovnoj konferencija.
Benjamin Harrison je ostao upamćen kao prvi i zasad jedini predsjednik čiji je djed bio u Bijeloj kući. Također je upamćen po tome što je za njegovog mandata u Bijelu kuću instalirana struja, te kao prvi predsjednik čiji je glas zabilježen na fonografu.
Magmar
Ime Magmar dolazi od engleske riječi "magma" = magma, odnoseći se na Magmarov Vatreni tip Pokemona. Ime Magmar odnosi se na čitavu vrstu ovog Pokémona, kao i pojedinačne primjerke vrste u Pokémon igrama, animiranoj seriji i manga stripovima.
Biološke karakteristike
Magmar ima neobičan izgled, pomalo nalikujući na mitološkog salamandera. Kreće se na dvije noge, koje su, kao i njegove ruke, oboružane oštrim kandžama. Vrh njegova repa gori snažnim plamenom (poput Charmanderova evolucijskoga lanca). Ima četiri šiljka na leđima. Magmarova su stopala, gornji dio trupa, glava i leđa žarkocrvene boje, donji dio trupa i vrh glave žarko su žute boje, dok se na njegovu vratu i nogama nalaze sjajni crni metalni prsteni. Magmarova usta nalikuju pačjem kljunu. Na čelu mu se nalaze dvije izrasline. Općenito gledajući, Magmar daje dojam živućeg plamena.
Magmar se rađa u neposrednoj blizini aktivnog vulkana, i, ako je u mogućnosti, tamo provodi čitav svoj život, ili bar na mjestu koje će podnijeti njegovu tjelesnu temperaturu od 2,200 Fahrenheitovih stepeni (1200 °C). Ako se Magmar nađe na njemu hladnom mjestu, pokušat će to mjesto učiniti ugodnijim za život bljujući snažne plamenove iz svojih usta.
Magmar je dnevni Pokemon, postajući aktivniji kada je u blizini nekog izvora svjetlosti i toplote. Ima sposobnost izbacivanja narandžastih plamenova iz svakog dijela svoga tijela, uključujući, naravno, i usta. Ova sposobnost istovremeno služi u napadačku, ali i odbrambenu svrhu: Magmar prekriven vlastitim plamenovima nalikuje na veliku vatrenu kuglu. Uz njegovo prirodno obojenje tijela, Magmar se lahko može sakriti među vatrom.
Tokom borbe, Magmar će pokušati zastrašiti protivnika bljujući snažne plamenove iz čitavog tijela, stvarajući toplinski val koji je dovoljno moćan da spali svu vegetaciju u blizini. Nadalje, u tom trenutku, Magmarovo tijelo počne svjetlucati treperavim, blještavim svjetlom, što ga još bolje prikriva od protivnika. Ako je Magmar ranjen ili ozlijeđen, lahko će se oporaviti uranjajući svoje rane u lavu.
U videoigrama
Magmar posjeduje izvrsne Attack, Special Attack i Speed statuse, što ga čini sposobnim elementarnim napadačem. Prirodno uči neke snažne Vatrene napade poput Bacača plamena (Flamethrower), čineći masivnu štetu sa nekoliko napada. Doduše, prirodno ne uči snažnije fizičke napade.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2004 (Krupa na Uni)
Općinski izbori za izbor Načelnika općine i za jedanaest članova Općinskog vijeća općine Krupa na Uni održani su 2004. godine.
Magmar
U videoigrama
Magmar ima niske HP i Defense statistike, čineći ga krhkim protiv snažnijih fizičkih napada, pogotovo Zemljanih napada poput Potresa (Earthquake). Na sreću, Magmar posjeduje Pokemon sposobnost Vatrenog tijela (Flame Body), koja često kod protivnika koji ga je napao fizičkim napadom izaziva opekline, što polahko smanjuje protivnikove HP-e, i, što je najvažnije, smanjuje snagu protivnikovih fizičkih napada.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2004 (Krupa na Uni)
Načelnik općine
Sa ukupno 232 glasa za načelnika općine izabran je Dragan Vignjević, član Srpske demokratske stranke (SDS).
Općinsko vijeće
Birano je ukupno 11 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je Srpska demokratska stranka 213.
Magmar
U videoigrama
U četvrtoj generaciji Pokemona, i to u igrama Pokémon Diamond i Pearl igrama, Magmar je dobio svoj evolucijski oblik, razvijajući se u Booburna, snažnog Vatrenog Pokémona 1. stupnja. Kako bi se Magmar razvio u Booburna, treba se izvršiti razmjena Pokémona, s time da Magmar mora držati Magma pojačivač (Magma Booster).
U animiranoj seriji
Magmar se često pojavljivao u Pokémon animiranoj seriji. Najpoznatiji Magmar u animiranoj seriji vjerovatno je onaj kojeg Blaine, Vođa dvorane grada Cinnabara, koristi u dvoranskim borbama. Blaine se veoma ponosi svojim Magmarom, često ga nazivajući svojim "tajnim oružjem", zapanjujući protivnike njegovim snažnim Vatrenim napadima. Ash je u borbi protiv Magmara koristio svog Charizarda, pobijedivši ga tek iz drugog pokušaja, u drugoj epizodi, kada je ponovo izazvao Blainea na borbu, jer prvi put nije uspio.
List of Pokémon (102–151) es:Anexo:Pokémon de la primera generación Luettelo Pokémon-lajeista (121–151) Magby et ses évolutions Lista Pokémonów (121-140)
Računarski crv
Računarski crvi su zlonamjerni softveri čija je najčešća namjena preuzeti kontrolu nad računarom i omogućiti udaljenu kontrolu čak i nakon primjene sigurnosnih zakrpa. Ovo postižu otvaranjem takozvanih "stražnjih vrata" (backdoor) kroz koja autor može izdavati naredbe računaru bez znanja korisnika. Čak i kada crv sam po sebi nema zlonamjernog koda, što je ponekad bio slučaj, količina mrežnog prometa koji stvara šireći se može usporiti ili čak onemogućiti normalan rad na Internetu ili lokalnoj mreži. Neki crvi posegnut će i za šiframa i korisničkim podacima te ih staviti na raspolaganje autoru. Naprimjer, vrlo čest uzrok usporenja Internet konekcije zaista mogu biti crvi, te se nemojte iznenaditi ako dobijete hrpu upozorenja zbog raznih neželjenih poruka koje računar, zaražen crvom, šalje na milione e-mail adresa.
Većina današnjih crva dolazi na računare putem e-maila ili mrežnih servisa. Mrežni su opasniji jer u pravilu ne zahtijevaju interakciju s korisnikom, već samostalno preuzimaju kontrolu nad računarom i nastavljaju širenje. Od njih se efikasno možemo braniti firewallom, no čak i uz firewall preporučuje se primjena sigurnosnih zakrpa. Ova dvostruka zaštita garantira zadovoljavajuće visok stepen sigurnosti. Crve koji se šire kroz mrežne servise primijetit ćete kao pokušaje spajanja na računar koje firewall blokira. U ovom slučaju potpuno su bezopasni jer pokušaj iskorištavanja nekog sigurnosnog propusta na računaru nije mogao biti izveden.
Velika Srbija
mini|desno|250px|Karta Velike Srbije definisana hipotetičkom granicom Virovitica-Karlovac-Karlobag (zapadna granica) je samo jedna od vizija granica Velike Srbije koju zagovara [[Vojislav Šešelj]]
Velika Srbija je često korišteni naziv za srpski nacionalistički politički projekt i iredentističku ideologiju čiji korijeni se javljaju u 19. vijeku. Pobornici ovog nacionalističkog projekta smatraju da bi granice Velike Srbije trebale obuhvatati sve regije i teritorije od tradicionalnog značaja za Srbe, uključujući i teriteorije izvan današnje Srbije a koje u nekoj mjeri naseljavaju Srbi. Glavna ideologija početnog pokreta (Pansrbizam) bila je ujediniti sve Srbe (ili sve teritorije koje su tokom historije naseljavali Srbi) u jednu državu, polažući pravo, u zavisnosti od verzije, na različite oblasti mnogih država u okruženju.
Velikosrpska ideologija, ovjekovječena u projektu Velike Srbije, polaže pravo na teritorije koje se danas nalaze u nezavisnim državama Hrvatskoj, Bosni i Hercegovini, Crnoj Gori i Makedoniji a koje su nekada bile u sastavu Jugoslavije. Tokom pojedinih perioda razvoja ove ideje, težnje velikosrpskih ideologa uključivale su i teritorijalnu ekspanziju Srbije prema dijelovima Albanije, Bugarske, Mađarske i Rumunije. Inspiracija za održavanje i jačanje ideje o Velikoj Srbiji, njeni zagovornici u velikoj mjeri crpe iz emocionalnih sjećanja na nekadašnje relativno veliko i moćnog srpsko carstvo koje je postojalo u jugoistočnoj Evropi tokom 14. vijeka.
Pokušaj ostvarivanja ideje Velike Srbije je u velikoj mjeri uticala na razbuktavanje ratnih dešavanja tokom raspada Jugoslavije, pri čemu su počinjeni mnogi zločini.
Pozadina
Pojam projekta velike Srbije (iako ne pod tim imenom) se javlja u vrijeme i nakon Prvog srpskog ustanka 1804. Esencijalno, uobičajeni program nacionalne integracije i stvaranje nacionalne države u maksimalnim granicama je pojava ranog 19. vijeka i nije nikakva rijetkost među evropskim narodima koji su nacionalno buđenje doživjeli u periodu tokom i poslije Francuske revolucije i Napoleonskih ratova. Prvi formulator srpskog nacionalnog projekta (iako u maglovitom obliku) bio je srpski prosvjetiteljski pisac i jezički reformator Dositej Obradović.
mini|[[Vuk Karadžić je smatrao sve štokavce Srbima, što je kasnije nazvano jezički pansrbizam.]]
Geopolitički dio srpske nacionalne ideologije koji se temelji na problematičnim interpretacijama kulture i historijskog nasljeđa je radikalizirao najznačajniji srpski jezični i kulturni reformator Vuk Karadžić. Njegov jezični pansrbizam se može svesti na jednostavnu tvrdnju: svi izvorni govornici bilo kojeg dijelekta štokavskog narječje su etnički Srbi, tj. štokavsko narječje je per se nacionalno srpsko. Ta je tvrdnja, kojoj on nije bio tvorcem, nego samo nasljednikom zabluda, pa i svjesnih političkih krivotvorevina rane slavistike (Josef Dobrovsky, Pavel Šafaržik, Jernej Kopitar, Franc Miklošič, ...) u neku ruku odgovarala duhu vremena, međutim, sama faktografija ju je dovela u nepremostive poteškoće. Naime, u doba nacionalnog romantizma jezik je izjednačavan s "duhom naroda", pa su književno dobro izgrađena tri zapadna narječja južnoslavenskih jezika (štokavsko, čakavsko i kajkavsko) romaničarsku filologiju stavljala pred velike idejne muke: kako je moguće da jedan narod ima "tri duha" ? Još veća "nevolja" za ideologe jezičkog pansrpstva bila je činjenica da je već četiri vijeka prije pojave Vuka Karadžića opstojala štokavski pisana književnost koja je etnički, od samih autora djela, identificirana s bosanskim i hrvatskim imenom i jezikom, ali nikad srpskim. Stoga su privrženici te ideologije (naročito Šafaržik) bili prisiljeni pribjeći raznim krivotvorinama i bizarnim izgovorima da štokavski pisci koji su pisali u 17. ili 18. stoljeću, i sebe identificirali s drugim slavenskim nacionalnim idejama - to nisu "ozbiljno mislili".
Osim uobičajenih geostrateških planova, imao je ključnu ulogu u oblikovanju ciljeva potencijalne srpske ekspanzije: iako je obnova idealiziranog Dušanovog carstva bila jednim od emocionalno-ideoloških pokretača, u praksi je ta obnova bila odbačena, u prvom redu zbog nastanka grčke države i podrške koju je imala. Ideolozi srpskog ekspanzionizma su se usmjerili, osim zemalja u kojima je stara srpska država (12-14. vijek) ostala snažan civilizacijski pečat (Kosovo, Makedonija) na zapad, u smjeru Bosne i Hercegovine i Hrvatske- u kojim nije bilo drevne srpske nacionalne državne i kulturne tradicije, ali, koje su dobile značajan priljev vlaških useljenika (poslije posrbljenih) tokom Osmanlijskog širenja u Hrvatskoj i BiH (15-18. vijek).
Historija ideologije
Prvu i najvažniju formulaciju ideja Velike Srbije dobija u djelu srbijanskog ministra Ilije Garašanina "Načertanije", nastalom 1844. Esencijalno, radi se o planu promocije srpskog imena, kulture i nacionalnog identiteta, ponajviše među Bošnjacima i Hrvatima, te u čekanju pogodnog trenutka raspada Osmanlijskog Carstva, kako bi se stvorilo moćno srpsko carstvo. Neki od citata to ilustriraju:
Gore navedeni dijelovi teksta govore o cilju da se stvori velika srpska država na razvalinama Osmanlijskog Carstva. Glavni modus operandi nije navedeno nasilje nego političko-nacionalna propaganda. Značajno je da je osnovni nacrt, koji je nastao na ideji češkog političkog idealista Franje Zacha i poljskog grofa Czartoryskog, bitno izmijenjen u Garašaninovom "Načertaniju": dok su prvobitne formulacije bile u duhu panslavizma južnoslavenske provenijencije, Garašaninov tekst je općesrpski program u kojem je pojam "južni Slaveni" sistemski i do kraja zamijenjem srpskim imenom. Od proto-južnoslavenskog projekta stvoren je velikosrpski.
Otprilike u isto vrijeme (1849) objavljen je drugi osnovni spis velikosrpske ideologije, napis "Srbi svi i svuda" srpskog jezikoslovca i nacionalnog ideologa Vuka Karadžića. U ovom Karadžićevom tekstu jezički pansrbizam je dobio konačnu formulu.
mini|Ekspanzija Srbije 1913. godine (na karti prikazana i [[Srbijanska okupacija Albanije), tokom balkanskih ratova.]]
Na Garašaninov tekst nije bilo osvrta jer je objavljen znatno kasnije u odnosu na trenutak nastanka, dok je Karadžićev članak izazvao buru nezadovoljstva pogotovo među hrvatskim kulturnim radnicima. Iako je već sljedeće godine upriličen sastanak u Beču između hrvatskih Iliraca i Karadžića kojeg je pratio njegov učenik Đuro Daničić, Bečki dogovor o pitanjima jezika je ostao bez stvarnog utjecaja (a i nije se direktno ticao jezičko-nacionalnih protivrječnosti), u sljedećim godinama su objelodanjeni opsežniji osvrti više autora u kojim se pobija Karadžićev jezički pansrbizam (spisi Bogoslava Šuleka, Ante Starčevića, Mirka Bogovića, Adolfa Vebera Tkalčevića). Iako je poslije Karadžićeve smrti najugledniji srpski filolog Đuro Daničić odustao od učiteljevih teza i čak ih pobijao, činjenica je da je u drugoj polovini srpski jezički nacionalizam ostao dominantom u srbijanskoj i prječanskoj srpskoj kulturnoj javnosti (primjeri su pisci i historičari Stojan Novaković, Stanoje Stanojević, Ljubomir Stojanović). S druge strane, najaktivniji građansko-liberalni srpski političari u Austro-Ugarskoj su se suprotstavili samoj ideji Velike Srbije (Mihailo Polit Desančić, Svetozar Miletić), a tu su ih slijedili srbijanski socijalisti, od Svetozara Markovića do Dimitrija Tucovića.
Balkanski ratovi
mini|lijevo|Velikosrpske pretenzije prije Balkanskih ratova (1912-1913), prema [[Izvještaj međunarodne komisije o Balkanskim ratovima|Izvještaju međunarodne komisije o Balkanskim ratovima. ]]
Ideja o vraćanju u posjed proklamovane historijske srpske teritorije je pokretana više puta tokom 19. i 20. vijeka, naročito tokom teritorijalnog širenja Srbije prema jugu za vrijeme kolapsa Osmanlijskog Carstva, tj za vrijeme balkanskih ratova. Srbija je proklamovala historijska prava na teritoriju Makedonije, koja je dijelom bila u sastavu države cara Dušana tokom 14. vijeka.
Prema Jovanu Cvijiću, etnografu i geografu: ''u cilju ekonomske nezavisnosti, Srbija mora osigurati pristup Jadranskom moru i jednom dijelu albanske obale, okupacijom teritorije ili sticanjem ekonomskih i transportnih prava na taj kraj. Ovo, dakle, podrazumijeva okupiranje etnografski strane (nesrpske) teritorije, zbog naročito važnih ekonomskih interesa i vitalnih potreba.''
Projekt "Velika Srbija" i Jugoslavija
Međutim, sama je ideologija Velike Srbije vremenski koincidirala s raznim nadnacionalnim ili pseudonacionalnim programima nastalima na području bivše Jugoslavije: prvo Ilirskom pokretu, a zatim ideji Jugoslavije ili jugoslavenstva. Ova posljednja, koja je smatrala da su Slovenci, Hrvati, Srbi, a katkad i Bugari (te uglavnom izričito nespominjani, ali nerijetko posredno referencirani Bošnjaci i Makedonci) samo dijelovi jednog, "jugoslavenskog" naroda, a ne zasebne nacije, snažno je djelovala naročito na inteligenciju, a i na određen broj praktičnih političara (hrvatski političar Fran Supilo, pisci Tin Ujević i Miroslav Krleža u ranoj fazi, Ivo Andrić cijeli život, najugledniji srpski kulturni djelatnik na prijelazu iz 19. u 20. vijek, Jovan Skerlić). Historija je dvije ideje najčešće suprotstavljala, a katkad i spajala.