cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandar Solovjev
Solovjev se pored pravne historije, bavio i heraldikom, te je 1967. godine izabran za člana Međunarodne heraldičke akademije (Académie internationale d'héraldique). Napisao je i sintetičku studiju o srpskom grbu, a bavio se i problemima ilirske heraldike. Njegovi sabrani radovi na temu heraldike objavljeni su posthumno u Beogradu 2000. godine.
Čuhovići
Čuhovići su naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Nikola Gruevski
Nikola Gruevski (rođen 31. augusta 1970. u Skoplju) je predsjednik stranke VMRO DPMNE od maja 2003. Prethodno je bio podpresjednik iste partije. Od septembra 2002. godine je poslanik u Skupštini Republike Makedonije (Собрание на Република Македонија).
Od decembra 1999. do septembra 2002. godine, Nikola Gruevski je bio ministar finansija u vladi Ljupča Georgijevskog (Љубчо Георгиевски). Prethodno je bio ministar bez resora i ministar za ekonomiju, kako i guverner u Svjetskoj banci i u Evropskoj banci za obnovu i razvoj – EBRD. Takođe, bio je predsjednik Državne komisije za hartije od vrijednosti i predsjednik brokerske asocijacije Republike Makedonije.
Od 2006. do 2016. godine Gruevski je bio premijer Makedonije.
Nikola Gruevski je 1994. godine diplomirao na Ekonomskom fakultetu bitoljskog univerziteta "Kliment Ohridski" (Климент Охридски). Sem ovog, ima i diplomu londonskog Instituta za hartije od vrijednosti. Nikola Gruevski je magistrirao na Ekonomskiom fakultetu pri univerzitetu "Sv. Kiril i Metodij" – Skoplje (Св. Кирил и Методиј - Скопје).
Velika nagrada Singapura 2016.
Velika nagrada Singapura 2016. (službeno poznata kao "2016 FORMULA 1 SINGAPORE AIRLINES SINGAPORE GRAND PRIX") automobilska je trka Formule 1 koja se održala 18. septembra 2016. na stazi Marina Bay Street Circuit u Marina Bej, u Singapuru. Ovo je petnaesta trka u sezoni 2016., i ujedno i 9. trka za Veliku nagradu Singapura.
Vozač Mercedesa Nico Rosberg osvojio je sedma pol poziciju u sezoni i 29. u karijeri. Rosberg on je ostvario osmi trijumf u sezoni, 22. u karijeri. Drugo mjesto zauzeo je vozač Red Bulla Daniel Ricciardo, dok se na trećem stepeniku pobedničkog postolja našao Lewis Hamilton u drugom Mercedesu.
Rakića Kuće
Rakića Kuće (ćir. Ракића Куће, ) su naseljeno mjesto u sastavu općine Tuzi, Crna Gora.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Crnoj Gori nalazile su se u sastavu stare općine Podgorica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine Rakića Kuće su imale 279 stanovnika.
Popis 2011.
Napomena: Oznaka Z predstavlja zaštićen podatak.
San Pedro de la Paz
San Pedro de la Paz je grad u Čileu, sa 80.447 stanovnika (2002 popis).
Historija
San Pedro de la Paz je osnovan kao tvrđava la Candelaria, da bi poslije smrti guvernera Martín García Óñez de Loyola-e 1599. godine bio razoren. Obnovljen je 1603. godine kao tvrđava po imenu San Pedro de la Paz.
Vikersundbakken
Vikersundbakken je skijaška letaonica u norveškom Vikersundu. Najveća je letaonica na svijetu i jedina u Skandinaviji. Dosad je na njoj postavljeno devet svjetskih rekorda, uključujući i trenutni od 253,5 m, koji drži Austrijanac Stefan Kraft. Nalazi se u okviru kompleksa koji obuhvata još veliku i malu skakaonicu, te nekoliko skakaonica za trening.
Historija
Godine 1894. osnovan je "Vikersund SK". Do 1930-ih klub je koristio šest skakaonica u tom području, ali, s obzirom na to da je u klubu stasalo dovoljno dobrih skakača, predloženo je da se sagradi odgovarajuća skakaonica. 19. marta 1935. formiran je komitet na čelu s Gustavom N. Hovdeom. Prvo su pronašli prikladnu lokaciju sjeverno od Heggena, međutim, nisu uspjeli postići dogovor s vlasnikom zemljišta. Hovde je tada predložio novu lokaciju, strmi brijeg u blizini hegenske crkve. Nakon kupovine zemljišta počeli su radovi krajem 1935. Originalnu skakaonicu dizajnirao je Thunold Hansen. Radovi su koštali 6.290 kruna, od čega je 1.000 bilo posuđeno, a ostatak su bile privatne donacije.
Prva skakaonica, od vrha zaletišta do kraja isteka, bila je duga 425 m i visinsku razliku 130 m. Zaletište je bilo dugo 115 m, s visinskom razlikom 46 m. Skakaonicu je 29. januara 1936. otvorio Birger Henriksen skokom od 50 m. Najduži skok prvog dana imao je Reidar Andersen (86 m). Tokom skoka dosegao je visinu od 10 do 12 m iznad padine, tako da je most snižen za 40 cm sa šest na 11 stepeni.
Glavni logistički problem prilikom takmičenja bio je saobraćaj jer je do skakaonice vodila samo jedna uska cesta. Tokom 1950-ih posjećenost je porasla dobro preko nekadašnje od 5.000 gledalaca, prisilivši da se cesta proširi i nadogradi 1955. Do 1950-ih počele su se graditi veće skakaonice, pa je 1954. Kristian Hovde predložio proširenje Vikersundbakkena, za koje se nadao da će omogućiti skokove od 100 m. Planovi su prihvaćeni na klupskom sastanku 13. septembra, a radovi su počeli u ljeto 1955. Donji dio padine ukopan je za 1,75 m, zaletište je podignuto za 85 cm, a izgrađeni su i novi toranj za sudije i stepenište. Dodatno proširenje odobreno je 27. aprila 1956; iznad starog zaletišta izgrađeno je novo na skelama visokim 12 m. Skakaonicu je dizajnirao Carl Borgen. Izvođači su bili "Braća Teigen", a s obzirom na to da klub nije imao dovoljno novca, bili su voljni čekati dok se novac skupi. Nova skakaonica otvorena je 10. marta 1956.
Nova skakaonica bila je prevelika da bi se smatrala velikom (u terminološkom smislu), ali nedovoljno velika da bi se kategorizirala kao letaonica. Godine 1964. klub je imenovao komitet na čelu s Ottarom Grøtterudom sa zadatkom da razmotri povećanje skakaonice. U nordijskim zemljama trebala je biti sagrađena samo jedna letaonica, a glavna alternativa bila bi skakaonica Renabakken u Reni. Izgradnja je koštala 445.000 NOK; 75.000 dobijeno je u vidu granta, 150.000 posuđeno je od općine Modum, 20.000 bilo je od volonterskog rada, 80.000 od kluba te u vidu grantova od kompanija i banaka, kao i od općine Buskerud, a 100.000 od kladioničkih fondova. Radove je izvršila građevinska firma Gunnara Sterkebyeja. Skakaonica je dobila novo zaletište visine 23 m i toranj za sudije udaljen 70 m. Na doskočištu i isteku moralo je biti uklonjeno 200.000 m3 zemlje. Radove su otežavali obilan snijeg i temperatura koja se spuštala i do –28 °C. Skakaonica je otvorena 13. marta 1966.
Do SP-a 1977. urađeno je još nekoliko manjih popravki, a skakaonica je opet renovirana pred SP 1990. Uz nju je sagrađena i mala skakaonica (K-90).
Letaonica je još jednom obnovljena pred SP 2012. Ugrađena je dublje u teren, a sa strane su podignute barijere od prirodnog šljunka kako bi se izbjegli problemi s vjetrom tokom takmičenja. Osim toga, od zaletišta je blago nagnuta prema jugu s ciljem da se još više smanje problemi s vjetrom. Letaonica je bila spremna za probno SP 2011. koje je održano od 11. do 13. februara.
Tokom probnog prvenstva u letovima Evensen je već na prvom službenom treningu 11. februara doletio na 243 m, postavivši novi svjetski rekord. U kvalifikacijama je to popravio na zapanjujućih 246,5 m. Idućeg dana Gregor Schlierenzauer popravio je austrijski rekord na 243,5 m. Evensen je ponovio dobru formu od prethodnog dana doletjevši na 240 m uz savršen telemark.
U jesen 2011. letaonica je još malo poboljšana povećavajući mogućnost za ostvarivanje još većih dužina. Dodatno je bila skraćena za metar zato što je skakačima bila potrebna manja brzina. Zapravo, tokom takmičenja 2011. moralo je biti dodano nekoliko "kapija" (visina zaletišta) ispod najniže radi uvjeta boljih no što su ih predvidjeli tokom radova 2010. Ukupno je dodano pet kapija. Schlierenzauer je hvalio letaonicu u intervjuima, nazivajući je najboljom na svijetu. Evensen je također bio izuzetno zadovoljan letaonicom, nazivajući je "savršenom".
Takmičenja
Prvo takmičenje održano je 25. februara 1936. pred 5.000 gledalaca. Pobijedio je Hilmar Myhra, postavivši rekord skakaonice s 86 m. Skakaonica je svake godine upotrebljavana za jedno takmičenje – Vikersundrennet. Arnold Kongsgård srušio je rekord skakaonice 1946. kad je skočio 87,5 m, a dvije godine kasnije poboljšao je rekord za još metar. Posljednji rekord na originalnoj skakaonici iznosio je 98 m (što je bio i norveški rekord), a postavio ga je Arne Hoel 1951. Nakon otvaranja nove skakaonice 1957. Hoel je postavio rekord skočivši 100,5 m. To je naredne godine popravio Asbjørn Osnes doskočivši na 108,5 m da bi 1960. Paavo Lukkariniemi zabilježio dužinu 116,5 m.
Na prvom letačkom takmičenju 14. marta 1966. Bjørn Wirkola postavio je svjetski rekord sletjevši na 146 m. Počevši od 12. marta 1967. klub je uveo Međunarodnu sedmicu ski-letova. Istog dana Austrijanac Reinhold Bachler popravio je svjetski rekord za osam metara (154 m). 11. marta 1968. takmičenje je otkazano zbog jakog vjetra iako je bilo došlo 22.500 gledalaca. Godine 1973. skokovi su opet otkazani, ali ovog puta zbog nedostatka snijega. Godine 2004. ovdje su održana dva takmičenja u okviru Kontinentalnog kupa. Na oba je slavio Austrijanac Roland Müller.
Krajem 1960-ih FIS je počeo planirati Svjetsko prvenstvo u skijaškim letovima. Norveški skijaški savez bio je protiv toga. Vikersundbakken dobila je domaćinstvo četvrtog SP-a u letovima, održanog 1977. Zlatnu medalju osvojio je Švicarac Walter Steiner, a novi rekord skakaonice postavio je František Novák iz Čehoslovačke (157 m). Ovdje su održana i takmičenja u Svjetskom kupu 1980, 1983. i 1986.
Mala skakaonica upotrebljavana je za prvenstvo Norveške 1989. Budući da nije bilo snijega, iz Finsea je Bergenskom prugom vozom dopremljeno 3.000 m3 do stanice u Vikersundu, a odatle je do skakaonice snijeg prevožen kamionima.
Međunarodna takmičenja
Ovo su rezultati svih međunarodnih takmičenja na ovoj letaonici održanih pod okriljem FIS-a:
Neslužbeni i nevažeći
{|
Žene
{|
Hijeroglifi
mini|200p|desno|Hijeroglifi na kamenu Egipćani su se među prvima počeli služiti pismom (oko 3000. g. n. e.). Hijeroglifsko pismo je pismo starih Egipćana, a spada u grupu slikovnih pisama. Hijeroglifi su bili pisani na papirusu ili klesani u kamenu. Kasnije se razvilo pojednostavljeno pismo hijeratsko (svećeničko pismo) te pismo za svakodnevnu upotrebu - demotsko pismo. Hijeroglife je odgonetnuo Francuz Jean-François Champollion 1822. godine uspoređujući hijeroglifsko, demotsko i grčko pismo, odnosno natpis s kamene ploče iz Rosette te proučavanjem kartuša ptolomejskih vladara.
Dublin
Dublin jest glavni grad Irske. Nalazi se na lijevoj obali Irskog ostrva. Ime Dublin potiče od irskog Dubh Linn (Crni bazen). Broj stanovnika je 495.000 (s okolinom 1,1 milion). Smatra se da su Vikinzi osnovali stalno naselje 841. i dali mu ime Dubh Linn (crni bazen).
Historija
Prema grčkom astronomu i kartografu Ptolomeju, najranije naseljavanje područja današnjeg Dublina odvijalo se oko 140. godine i odnosilo se na naselje Eblana Civitas. Naselje Dubh Linn datira još dalje u prošlost, vjerovatno oko 100. p.n.e., dok je nešto kasnije tamo izgrađen samostan. Sam grad su 841. godine osnovali Vikinzi, te tim područjem vladali skoro dvjesto godina, sve dok ih irski kralj Brian Boru nije porazio 1014. godine.
Irska vladavina bila je kratkog vijeka. Već 150 godina nakon osvajanja Dublina kralj Henrik II proglašava 1171. svoju vlast nad gradom te postavlja temelje za gotovo 750 godina engleske vladavine, pod čijom se upravom Dublin razvio u administrativni centar cijele Irske. Od 14. do 16. vijeka Dublin i njegova okolina čine najveće područje pod engleskom kontrolom. Parlament je prvobitno bio smješten u Droghedi nekoliko vijekova, ali je trajno prebačen u Dublin kada je Henrik VII osvojio Kildare 1504. godine.
Od 17. vijeka grad se proširio izuzetnom brzinom. Gregorijanski Dublin je neko vrijeme bio drugi najmnogoljudniji grad Ujedinjenog Kraljevstva, odmah poslije Londona, te peti grad u Evropi. Većina arhitekture datira iz gregorijanskog perioda te se to vrijeme smatra zlatnim godinama grada. U to doba je osnovana pivovara Guinness, jedan od prepoznatljivih simbola Dublina i cijele Irske, a Händelov oratorij "Mesija" je ovdje doživio praizvedbu, zajedničkim nastupom horova Kristove crkve i Katedrale sv. Patrika.
Nakon 1800. godine, premještanjem vlade u Westminster, Dublin je ušao u period stagnacije u razvoju, ali je ostao administrativno središte te je također bio važan faktor u razvoju Irske u industrijskoj revoluciji.
Uskršnji ustanak 1916. godine, koji se dogodio na nekoliko mjesta u Dublinu, donio je mnogo štete gradskoj infrastrukturi i doveo do uništavanja gradskog centra. Irski rat za nezavisnost i Irski građanski rat također su uništili grad, ostavivši neke od najznačajnijih dublinskih objekata u ruševinama. Vlada Irske slobodne države obnovila je grad te osnovala parlament (Dáil). Dublin je do danas ostao središte Republike Irske.
Olimpijski bazen Otoka
Olimpijski Bazen Otoka je zatvoreni bazen u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Nalazi se u općini Novi Grad. Izgradnja bazena je završena 2008. godine, čime je postao prvi bazen u Sarajevu napravljen po olimpijskim normama. Izgradnja je počela 2005. godine. Glavni bazen je dimenzija 50 x 25 metara, dubine 2,2 metra. Ima ukupno 10 traka. U zgradi je također izgrađen i dodatni manji bazen. Glavni bazen je u skladu sa propisima FIN.
Ukupni troškovi izgradnje su iznosili 15,5 miliona konvertibilnih maraka, od čega je 11,5 miliona donirano iz grada Sarajeva, 3,5 miliona iz Kantona Sarajevo, a 1 milion od Vlade BiH.
Jaroslav Šidak
Jaroslav Šidak (Beč, 4. januara 1903 – Zagreb, 25. mart 1986) bio je hrvatski historičar.
Radio je kao gimnazijski profesor u Senju i Zagrebu, a zatim i kao profesor na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, gdje je predavao hrvatsku i svjetsku historiju novog vijeka. Bio je saradnik Hrvatske enciklopedije. U svom naučnom radu obradio je brojne teme iz hrvatske historije, posebno 19. vijeka. Pedagoškim i naučnim djelovanjem odgojio je više naraštaja hrvatskih historičara i utjecao na razvoj poslijeratne hrvatske historiografije. Šidak je osnivač i prvi urednik Historijskog zbornika, od 1948. do 1984, te pisac brojnih članaka u enciklopedijama Leksikografskog zavoda.
Posebno mjesto u njegovom radu zauzimala je Crkva bosanska. Na tu temu objavio je niz zapaženih radova, a svoja znanja sintetizirao je u knjizi Studije o crkvi bosanskoj i bogumilstvu. Njegovi rezultati postignuti u toj oblasti i danas predstavljaju temeljno polazište za sve one koji se bave srednjovjekovnim bosanskim krstjanima.
Košarkaška reprezentacija Litvanije
Košarkaška reprezentacija Litvanije (Lietuvos nacionalinė vyrų krepšinio rinktinė) predstavlja Litvaniju na međunarodnim košarkaškim takmičenjima i njom upravlja Košarkaški savez Litvanije. Uprkos maloj veličini Litvanije s populaciom nešto manjom od tri miliona, predanost ove zemlje košarci ih je smjestila među tradicionalne sile ovog sporta u Evropi.
Litvanska reprezentacija je osvojila posljednje EuroBaskete pred Drugi svjetski rat (1937. i 1939). Ekipa iz 1939. bila je predvođena Frankom Lubinom, koji je pomogao u popularizaciji košarke u ovoj zemlji i nazvan je "djedom litvanske košarke". Nakon što je Sovjetski Savez aneksirao zemlju tokom rata, litvanski igrači su često činili srž sovjetske reprezentacije. Najbolji primjer za to je ekipa koja je osvojila zlato na Olimpijskim igrama 1988, u kojoj su većinu poena postigli četvorica Litvanaca: Valdemaras Chomičius, Rimas Kurtinaitis, Šarūnas Marčiulionis i Arvydas Sabonis.
Nakon obnove litvanske nezavisnosti 1990, reprezentacija je uskrsnula. Litvanija je osvojila bronzane medalje na prve tri Olimpijske igre koje su uključivale NBA igrače – 1992, 1996 i 2000, a pored toga su završili na četvrtom mjestu 2004. i 2008, te na osmom mjestu 2012. Treći put su osvojili Eurobasket 2003, te bronzanu medalju na Svjetskom prvenstvu 2010.
Trenutni sastav
Sastav za EuroBasket 2022.
Nogometna reprezentacija Ukrajine
Nogometna reprezentacija Ukrajine (ukrajinski: Збірна України з футболу) predstavlja Ukrajinu na međunarodnim nogometnim takmičenjima i pod kontrolom je nogometnog saveza Ukrajine''.
Trenutni sastav
Spisak igrača učesnika na EP 2016. Broj nastupa i golova za nacionalni tim prikazan je pred početak prvenstva.
NGC 6901
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nogometna reprezentacija Ukrajine
Selektori
desno|200px|mini|[[Anatoliy Tymoshchuk i Andriy Shevchenko]]
Kopar
Kopar (lat. Anethum graveolens) je začinska i ljekovita biljka iz porodice Apiaceae.
Rasprostranjenost
Biljka je porijeklom iz centralne Azije. Još u 1. vijeku širi se po srednjoj i sjevernoj Evropi. U vrijeme Karla Velikog već je dio svakog carskog vrta. Najveći proizvođač ulja kopera danas je Mađarska.
Evropski put E761
desno|150px Evropski put E761 je dio međunarodne mreže E-puteva. Počinje u Bihaću, Bosna i Hercegovina, a završava u Zaječaru, Srbija.
Put prolazi kroz sljedeće gradove: Bihać – Jajce – Donji Vakuf – Zenica – Sarajevo – Užice – Čačak – Kraljevo – Kruševac – Pojate – Paraćin – Zaječar
Planovi
Prostornim planom Bosanskopodrinjskog Kantona je predviđena rekonstrukcija puta M-5 na relaciji Prača-Ustiprača.
Seid Memić Vajta & Teška industrija
Seid Memić Vajta & Teška industrija prvi je kompilacijski album bosanskohercegovačke rok-grupe Teška industrija. Objavila ga je 1981. na CD i kaseti zagrebačka diskografska kuća "Jugoton". Na albumu se nalazi 10 pjesama, koje predstavljaju pregled nekih od njihovih najuspješnijih pjesama iz perioda kad je Teška industrija svirala progresivnu rok muziku zajedno s pjevačem Seidom Memićem Vajtom. Osim narodne "Kolika je Jahorina planina", sve pjesme komponirao je Gabor Lenđel, koji je uz Vedada Hadžiabdića uradio i aranžmane. Tekstove su napisali Duško Trifunović, Lea Sabolek i Ivica Pinjuh. Fotografiju za omot albuma uradio je Dragan Petrović, a dizajn Ivan Ivezić.
Kopar
Upotreba
Sa anisom i kimom upotrebljava se u evropskoj kuhinji kao dodatak salatama, umacima, jelima od ribe i kiselim marinadama. Koristi se i kao ljekovita biljka čija ulja pospješuju apetit, olakšavaju probavu i umiruju nerve. Jača imuni sistem i djeluje protiv infekcija. Čaj kopera umiruje i pomaže kod nesanice.
Hemijski sastav
Biljka sadrži prvenstveno eterična ulja.
Narodno vjerovanje
Kopar je poznat još u starom Egiptu kao ljekovita biljka. Rimski gladijatori mazali su tijelo koprovim uljem i jeli hranu začinjenu koperom, jer se vjerovalo da daje snagu. Grci su ga cijenili zbog umirujućeg svojstva. U Bibliji se pominje sa metvicom i kimom. Buketić kopera na vratima štiti ukućane od „zlih“ gostiju. Ako mladenka u cipelama na vjenčanju ima zrna kopra i senfa, njena riječ će biti posljednja u kući. Novorođenu djecu se štiti od „zla“ time što ih se pospe koprom i solju, a zrna kopra u džepu štite od „crne magije“.
Peter Paul Rubens
Peter Paul Rubens (Siegen, 28. juni 1577. - Antwerpen, 30. maj 1640.), bio je flamanski slikar. Jedan je od najvećih majstora baroknog stila u slikarstvu, koji je sjedinio najbolje tradicije sjevernjačkog i italijanskog renesansnog slikarstva, te stvorio slike pune dramatike, čulnosti i sjaja boja. Iako je u svojim remek djelima slikao portrete i pejzaže, Rubens je možda najpoznatiji po svojim kompozicijama u kojima je obrađivao religiozne, historijske, mitološke i alegorijske teme. Posebno se ističu njegove protivreformacijske oltarne pale. Kao impresario obimnih dekorativnih programa, vodio je najpoznatiji slikarski atelje u Evropi. Pored toga što je vodio veliki studio u Antverpenu koji je proizvodio slike popularne među plemstvom i kolekcionarima širom Evrope, Rubens je bio klasično obrazovani humanistički učenjak, kolekcionar umjetnosti i diplomata koji je radio za španskog kralja Filipa IV i engleskog kralja Karla I. Njegove inventivne moći bile su usklađene sa izuzetnom energijom i svestranošću. Živio je najviše u Antwerpenu, ali je radio Italiji u Francuskoj i Španiji. Umro je 30. maja 1640 od gihta
NGC 3926B
NGC 3926B (također poznat kao MCG 4-28-73, PGC 37080 i UGC 6829) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 354 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,90 (93 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (93 hiljade sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Dobričevići
Dobričevići su naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
NGC 5414
NGC 5414 (također poznat kao IRAS 13595+1010, MCG 2-36-13, PGC 49976 i UGC 8942) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 196 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,00 (57 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (46 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 25. aprila 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Arhiv
mini|250px Arhiv (lat. archivum, odnosno grč. archeion, ustanova vlade) je kolekcija spisa i dokumenata. Pojam se može odnositi i na mjesto gdje se ti spisi i dokumenti čuvaju. Arhivi su sačinjeni od dokumenata stvorenih za vrijeme života neke osobe ili organizacije. Općenito, arhivska građa se sastoji od akata, povelja, dokumenata i drugih materijala koji su izabrani za permanentno ili dugoročno čuvanje. Arhivirani spisi, koji mogu biti bilo koji pisani mediji, obično nisu publikovani, za razliku od knjiga i ostalih publikacija. Drugo ime za arhivsku građu je arhivalija.
Arhivi mogu biti stvarani od strane različitih organizacija, kao što su udruženja, državne ustanove i preduzeća, te također i od privatnih lica. Najviši nivo organizacije arhivske građe je poznat pod nazivom fond. Arhivi se razlikuju od biblioteka po tome što čuvaju unikatne dokumente, dok su muzeji zbirke predmeta.
Etimologija
Riječ arhiv potiče od grčke riječi arkhé, koja znači uprava (vlada). Riječ se razvila od grčke riječi "arkheion", koja označava kuću ili stan arhonta. Tu su čuvani, i pod autoritetom arhonta tumačeni, važni zvanični državni dokumenti.
Antropološko značenje
Arhiv može označavati bilo koju vrstu organiziranih sadržaja sačuvanih na nekom pisanom, ili drugom, mediju. Vođenje arhiva je u nekim organizacijama važno zbog efektivnijeg odlučivanja u svakodnevnom radu, ili čak zbog samog opstanka organizacije. Arhivi su se posebno razvili kod starih Kineza, Grka i Rimljana. Moderno arhivsko shvatanje nalazi mnoge korijene u Francuskoj revoluciji.
Arhivska istraživanja
Historičari, genealozi, advokati, demografi i brojne druge profesije se koriste arhivskim istraživanjima u svome poslu. Istraživački proces je obično unikatan za svaki arhiv.
Planckova dužina
Planckova dužina, je fizikalna konstanta, sa oznakom l P, a to je jedinica dužine, jednaka 1,616 255(18) ⋅ 10−35 metara. Ime je dobila po Maxu Plancku, koji ju je prvi predložio.
Planckova dužina se određuje sa:
gdje je c – brzina svjetlosti u vakuumu, G – gravitacijska konstanta i \hbar - reducirana Planckova konstanta. Dvije brojke u zagradama prestavljaju standardnu grešku.
Fizikalni značaj
Planckova dužina iznosi oko 10−20 od prečnika protona, tako da je to izuzetno mala dužina. To je još puno manje, nego što je ikad izmjereno, jer najmanja dužina koja je izmjerena iznosi oko 10−5 od prečnika protona. Zbog toga je Planckova dužina uglavnom teoretska vrijednost. Uglavnom, to je dužina ispod koje se ne može više mjeriti.
Planckova dužina bi imala vrijednost, kada bi bila poznata teorija kvantne gravitacije, ali još uvijek je za nas to nepoznanica. Planckova površina, koja je jednaka kvadratu Planckovih dužina, igra ulogu u entropiji crne rupe. Vrijednost te entropije je data sa, gdje je A površina horizonta događaja.
Jakarta
mini|Motiv iz stare luke u Džakarti Džakarta (Jakarta, Djakarta) je glavni grad i najveći grad Indonezije. Jena je od najmnogoljudnijih urbanih aglomeracija na svijetu. Smještena na sjeverozapadu ostrva Java, Jakarta je ekonomski, kulturni i politički centar države. Sa populacijom od 9.761.407 stanovnika prema procjeni iz decembra 2012. godine, najmnogoljudniji je grad Indonezije i Jugoistočne Azije.
Službeno metropolitansko područje, Jabodetabek, je drugo najveće u svijetu. Jakarta je na spisku globalnih gradova po istraživanju "2008 Globalization and World Cities Study Group and Network (GaWC)"
Osnovan u četvrtom vijeku, grad je postao značajna trgovačka luka za Kraljevstvo Sunda. Rastao je kao glavni grad kolnije Zapadne holandske Indije. Proglašen je glavnim gradom Indonezije, nakon što je država postala nezavisna, nakon II svjetskog rata.
Grad je prije bio poznat po različitim imenima: Sunda Kelapa (397.–1527.), Jayakarta (1527.–1619.), Batavia (1619.–1942.), i Djakarta (1942.–1972.). Većina indonežana i neki stranci su grad nazivali Veliki Durian.
Glavna obilježja grada su Državni spomenik i džamija Istiqlal. mini|Panoramic Džakarti
Dionis
Dionis u grčkoj mitologiji je jedan od dvanaest Olimpijaca, grčki bog plodnosti Zemlje, berbe grožđ, avegetacije, vina, žena, voćnjaka i voća, vegetacije, plodnosti, svečanosti, ludila, religioznih praznika i pozorište. Rimljani su ga zvali Bakus (/ˈbækəs/ ili /ˈbɑːkəs/; starogrčki: Βάκχος ) zbog ludnice koju je navodno izazvao zvanom baccheia. Kao Dionis Eleuterije ("oslobodilac"), njegovo vino, muzika i ekstatičan ples oslobađaju njegove sljedbenike od samosvesnog straha i brige i podrivaju opresivne stege moćnih. Njegov Tirsus, žezlo sa stabljikom komorača, ponekad namotano bršljanom i sa koje kaplje med, je i blagotvoran štap i oružje koje se koristi za uništavanje onih koji se protive njegovom kultu i slobodama koje on zastupa. Vjeruje se da oni koji sudjeluju u njegovim misterijama postaju opsjednuti i opunomoćeni od samog boga.
Etimologija
Etimologija imena se izvodi od riječi Dio i nysos - tračka riječ za sina. Također poznat kao Bakho i u grčkoj i u rimskoj mitologiji. Poznat nam je i pod drugim imenima, kao npr. Jakhus ili Zagrej.
Poštovanje
mini|lijevo|210 px|Eksekija: Dionis. Ovo dno pehara je remek-djelo grčke umjetnosti, a prikazuje Dionisa na brodu i delfine. Dionis je bog mističnih religijskih rituala. Po tračkim misterijima on nosi "bossoris", lisičje krzno, koje simbolizira novi život. Dionizijske misterije ostali su jedne od najtajnijih mističnih kultova antičke Grčke. Mnogi historičari vjeruju da je Dionis sinestezija lokalnog grčkog božanstva prirode i mnogo jačeg božanstva iz Tračke ili Frigije, kao što je Sabozios. Općenito Grci vjeruju da je dionizijski kult u Grčku došao iz Anatolije. Po pričama, nakon rođenja, Zeus odnosi Dionisa u zemlju Nisa. Grčki koncept gdje se zemlja Nisa nalazi dopušta da ona bude Anatolija, Libija, Etiopija, Arabija. To sugeriše da je namjerno postavljen u magičnu, daleku zemlju. Tragovi istih ili vrlo sličnih božanstava mogu se pronaći u Mikeni i minojskoj kulturi. Dionis je u kulturi Grčke i njenih prethodnika prisutan dugo vremena (prije 1500. p. n. e.), ali uvijek ostaje donekle stran. Tipična dionizijska obilježja su bik, zmija, bršljan i vino. Dionis ima snažnu povezanost sa satirina, kentaurima i silenima. Satiri su po Grčkoj mitologiji poluljudi, poluživotinje, koji opsjedaju šume i prate Pana ili Dionisa. Hesiod ih naziva braćom planinskih nimfa te "Kuretesa", ali beznačajnom i ništavnom rasom. Satiri su muški sljedbenici Dionisa, njegove sljedbenice su Menade. Satiri nisu besmrtni, već mogu umrijeti. Seleni su tek stari satiri. mini|210 px|Dionis se obično u grčkoj umjetnosti prikazuje sa peharom, grozdom i lirom, kao i Apolon.
Dolazak na svijet
Dolazak Dionisa na svijet je donekle čudan, čak i za grčku mitologiju, te izaziva teškoće u njegovom smještanju unutar panteona grčkih bogova. Njegova majka je Semela, kćerka Kodmusa, sina kralja Fenikije i brata Evrope. Semela je smrtnica, ljudskog je roda, dok je otac Dionisa Zeus, kralj bogova. Postoji nekoliko verzija priče o Dionisovom dolasku na svijet, međutim zajednička svima jest njegovo ponovno rađanje (uskrsnuće). To ponovno rađanje je i glavni razlog njegovog poštovanja u religijskim misterijima - smrt i uskrsnuće su bili elementi mističkog otkrivenja. Jedna od priča o Dionisu (iz orfičkih himna) govori kako je Hera, Zeusova žena, ljubomorna na dijete koje nije bilo njeno poslala Titane da ga rastrgaju. Oni su dijete namamili igračkama i rastrgali ga na komadiće, te gotovo cijelog pojeli prije nego što ih je Zeus uspio rastjerati svojom božanskom grmljavinom. Jedini dio koji je spašen bilo je njegovo srce. Zeus je srce usadio u utrobu Semele i Dionis biva ponovno rođen.
Rane godine
mini|lijevo|190 px|Za malog Dionisa brinuo se Silen. Legenda kaže da je Zeus uzeo malog Dionisa i povjerio ga na čuvanje kišnim nimfama Nisama, koje su ga njegovale kroz djetinjstvo, za što ih je Zeus nagradio stavljajući ih kao Hejade među zvijezde. Nimfe spadaju u veliku porodicu ženskih duhova prirode. Ponekad su vezane uz određeno mjesto. Također nimfe prate razna božanstva, te su česta meta pohotnih satira. One su personifikacija kreativne i njegovateljske aktivnosti u prirodi. Kad je Dionis odrastao, otkrio je kulturu vina i način vađenja tog dragocjenog soka, ali ga je ljubomorna Hera pogodila ludilom, koje ga je nagnalo da počne lutati raznim djelovima svijeta. U Frigiji božica Cibela, u Grčkoj poznata kao Rea, izliječila ga je i naučila ga svetim obredima, te se uputio na putovanje po Aziji učeći ljude uzgoju i obrađivanju vinove loze. Najpoznatiji od njegovih putovanja je njegova ekspedicija u Indiju, za koju se tvrdi da je trajala nekoliko godina. Nakon trijumfalnog povratka počinje s objavljivanjem svog učenja po Grčkoj. Međutim, nekoliko knezova mu se usprotivilo u tom pokušaju, strahujući da će njegova učenja dovesti sa sobom nerede i ludilo (kralj Pentej i Lierg). Kao mladić Dionis je bio posebno atraktivan. Kad je jednom prilikom prerušen u smrtnika putovao brodom, mornari su ga pokušali oteti i iskoristiti za svoje seksualno zadovoljstvo. Dionis je bio milostiv prema njima te ih je pretvorio u delfine, ali je sačuvao kapetana, koji ga je jedini bio prepoznao i pokušao zaustaviti mornare.
Dionis i kršćanstvo
Dionizijska mitologija će kasnije naći svoje mjesto unutar kršćanstva. Postoje mnoge paralele između legenda o Dionisu i Isusu. Obojici je majka smrtna žena, a otac vrhovno božanstvo. Oboje su se vratili iz mrtvih i pretvorili vodu u vino. Također postoje tvrdnje da kršćanska tradicija jedenja i pijenja tijela i krvi Kristove, da bi mogli osjetiti Isusa u sebi, također potječe od dionizijskog kulta.
Dionis je također poseban u odnosu na sva druga božanstva s Olimpa po tome što je on božanstvo koje su pojedini sljedbenici osjećali unutar sebe (u manje benignom primjeru utjecaja Dionisa na kršćanstvo, za Dionisove sljedbenike kao i za sljedbenike Pana govori se da su imali utjecaj na moderno viđenje Sotone).
Dionizijske misterije
Može se primijetiti da dionizijski mitovi u sebi sadrže veliku dozu kanibalizma.
Značajno mjesto u mitovima Grčke zauzimaju dionizijski kult i dionizijske misterije. U originalnom obliku na dionizijski kult se gleda kao na kult zadužen za uzgajanje vinove loze te dobijanje vina, a u praktičnom smislu za razumijevanje životnog ciklusa vina – utjelovljenje živućeg boga – pravljenje i fermentacija vina – mrtvi bog u podzemlju – opijajući učinak samog pića za koje se smatra da posjeduje božanski duh. U svom početku kult nije bio zaokupljen samo učenjima o vinu i njegovom tradicijom, već i jednako svim ostalim vidovima vina. Ne treba zaboraviti da je vino nekad uključivalo mnoge druge sastojke, začine, razne biljke, koji su pridonosili okusu, kvalitetu, medicinskom učinku samog pića. Uzgajanje svog tog bilja orginalno spada pod dionizijsko učenje tvoreći ga općim kultom vegetacije i travarskom školom. Med i pčelinji vosak također su dodavani ranim vinima, dovodeći ga u vezu s još starijim kultom medovine i pčela u neolitskoj Evropi. Rojevi pčela unutar dionizijske tradicije predstavljaju čistu životnu silu. Kako smo rekli, kultu su dodavane biljke koje su bile povezane s vinom, pa tako i bršljan, za koji se smatralo da potiskuje efekte pijanstva i da je suprotnost vinu, te fikus i šišarke. Mjesto nastanka dionizijskih misterija je nepoznato. Gotovo je sigurno da su nastali izvan Grčke, u koju ulaze s dolaskom vina, za koje se smatra da je nastalo 6000 godina p.n.e. Odatle motiv Dionisovog odrastanja u nepoznatoj zemlji daleko od Grčke. Mjesto mogućeg nastanka moglo bi biti planina Argos na granici Mezopotamije i Perzije, ili drevne divlje loze na padinama libijskih planina. Stanovnici Krete preuzimaju vino iz Egipta i Fenicije i prenose ga u Grčku do 1600. p.n.e. Vino je također vjerovatno ušlo u Grčku i kopnenim putem kroz Malu Aziju, ali vjerovatno su iz minojske Krete došla prva učenja iz kojih će nastati dionizijski kult.
mini|lijevo|200 px|Menada Dionisu izlijeva vino u pehar, dok mu Satir svira. Osnovno načelo iz izvornih inicijacija jest tema smrti i ponovnog rođenja prema godišnjim dobima, te opsjednutost duhom. Opsjednutost uključuje zazivanje duhova, što je popraćeno zajedničkim plesom, obično uz bubnjeve i frule, te karakteristične pokrete tijelom, pokrete kakvi su nađeni unutar svih kultova izazivanja stanja transa. Za razliku od većine kultova transa, unutar dionizijskih obreda učesnici su bili opsjednuti životinjskim duhovima i entitetima, te su se mogli i pretvoriti u životinje. Međutim, najpoželjnija opsjednutost je ona samog Dionisa. Razlog postojanja takvog kulta je kontroverzan. Neki ga vide kao ritualizirano otpuštanje potisnutih elemenata civilizirane psihologije, i privremenu inverziju, da bi se isti sačuvali. Drugi ga vide kao povratak haotičnim elementima postojanja i reakcijom protiv civilizacije, dok treći u njemu vide njegovu magičnu povezanost s haotičnim moćima. Moguće je da su sve ove teorije primjenjive u raznim manifestacijama kulta. Kao i vino, i Dionis je imao različite okuse u različitim regijama. Odražavajući mitsko i kulturno tlo, također se pojavljuje pod različitim imenima u susjednim zemljama. Činjenica da su Grci u svoja vina dodavali razne druge sastojke navela je mnoge, uključujući Roberta Grovesa, na zaključak kako neki od tih sastojaka imaju halucinogeno djelovanje. To donekle potvrđuje i "čarobni napitak", tadašnje začinjeno vino, koje se povezuje s dionizijskim ritualima, za koji se govori da sadržava otrovni bršljan. Također znamo da su šamani tog područja upotrebljavali daturu i buniku.
Šime Ljubić
mini|200px|desno|Šime Ljubić Šime Ljubić (Stari Grad na Hvaru, 24. maja 1822 - Stari Grad na Hvaru, 19. oktobra 1896) bio je župnik, hrvatski arheolog, historičar i biograf.
Studirao je teologiju u Zagrebu, a historiju i slavistiku u Beču. Bio je upravnik Arheološkog muzeja u Splitu, a jedno vrijeme je boravio i u arhivu u Veneciji gdje je skupljao građu koju je kasnije objavila Jugoslavenska akademija nauka i umjetnosti. Ti dokumenti imaju veliki značaj za izučavanje srednjovjekovne bosanske historije. Kasnije je postao direktor Arheološkog muzeja u Zagrebu. Osnivač je Hrvatskog arheološkog društva, a pokrenuo je i njegovo glasilo "Viestnik hrvatskog areheologičkoga družtva". Pisao je radove iz numizmatike, o prahistorijskim i rimskim nalazima, skupljao građu za Narodni muzej, objavio srednjovjekovne statute Budve, Skradina i Hvara te radove o odnosima Dubrovnika i Venecije, o Markantunu Dominisu i Petru Hektoroviću. Sudjelovao je u hrvatskom narodnom preporodu u Dalmaciji, a bavio se i književnim radom.
Najvažnije knjige su mu: Opis južnoslavenskih novaca (Zagreb, 1875), te zbirka izvora objavljena u nekoliko tomova, Listine o odnošajih između južnoga Slavenstva i Mletačke republike.
Evropski put E4
Kroz Švedsku,put prolazi kroz sljedeće gradove:
Haparanda, Luleå, Skellefteå, Umeå, Örnsköldsvik, Härnösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Gävle, Uppsala, Märsta, Stockholm, Nyköping, Norrköping, Linköping, Jönköping, Ljungby, Helsingborg
300px|desno
Midhat Ajanović
Midhat Ajanović (Sarajevo, 20. oktobar 1959 - ), bosanskohercegovački novinar, karikaturista i književnik.
Biografija
Midhat Ajanović studirao je novinarstvo u Sarajevu i filmsku animaciju u Zagrebu. Osamdesetih godina režirao je nekoliko kratkih animiranih filmova prikazanih na mnogim međunarodnim festivalima. Od 1994. godine živi i radi u Göteborgu u Švedskoj. Profesionalno se bavi pisanjem i crtanjem.
Podučavao je historiju filma i animacije na Višoj školi za animaciju u Eksjöu, a od 2004. godine predaje historiju animacije na Odjelu za filmske studije Univerziteta u Göteborgu. Do sada je objavio nekoliko romana te više knjiga karikatura i strip-albuma. Stripovi rađeni po njegovim scenarijima objavljeni su na bosanskom, švedskom i italijanskom jeziku. Njegov roman "Jalijaš" doživio je i švedsko izdanje pod nazivom "Värstingen från Sarajevo" (u prevodu Huligan iz Sarajeva), UNA Förlag, Göteborg, 2006.
Ajanović je stalni saradnik Bosanske pošte (Bosnik Post) u kojoj ima svoju kolumnu pod naslovom "Imaginarna pisma", a također redovito objavljuje članke i eseje u dnevniku "Göteborgs-Posten".
Bartol Zmajić
Bartol Zmajić (Libero baro Bartholmaes Zmajić de Svet-Ivan iz Šušaka), hrvatski arhivista, heraldičar, numizmatičar, sfragističar i geneaolog.
Rođen je 19. decembra 1907. godine u Šušaku (Rijeka). Maturirao je 1926. na Državnoj realnoj gimnaziji u rodnom mjestu. Studij na pravnom fakultetu u Zagrebu počeo 1931, a završio 1934. godine. Od 1937. punih 40 godina radi u Državnom arhivu (danas Hrvatski državni arhiv) u Zagrebu. Godine 1943. položio je stručni arhivistički ispit, od 1947. je arhivist, a od 1962. viši arhivist. Odbornik u rukovodstvu Hrvatskog numizmatičkog društva u Zagrebu postao je 1949. godine. Već 1955. bio je član redakcije časopisa Numizmatičke vijesti, a od 1969. do 1972. i njegov glavni i odgovorni urednik. Godine 1978. odlikovan je Ordenom rada sa zlatnim vijencem, a povodom njegove 75 obljetnice života (1982.) izdana je i prigodna medalja sa njegovim likom i plemićkim grbom (medalja je djelo autora Damira Mataušića). Iste godine mu je posvećena i posebna televizijska emisija.
KK Partizan
Košarkaški klub Partizan, koji se obično naziva KK Partizan ili jednostavno Partizan, trenutno pod nazivom Partizan Mozzart Bet iz sponzorskih razloga, je profesionalni košarkaški tim sa sjedištem u Beogradu. Dio je višesportskog beogradskog kluba Partizan. Klub je osnivač i dioničar Jadranskog košarkaškog saveza, i takmiči se u ABA ligi i Euroligi.
Bartol Zmajić
U naučnom radu bavio se arhivistikom, ali je njegovo najplodnije stvaralaštvo u oblasti pomoćnih historijskih nauka sfragistike i heraldike. Iz tih disciplina objavio je niz zapaženih radova koji se s pravom smatraju pionirskim. Sudjelovao je sa prilozima iz te tematike u većini izdanja enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda. Svoja znanja iz heraldike sintetizirao je u djelu udžbeničkog karaktera - Heraldika, koje je izašlo u Zagrebu 1971. godine.
KK Partizan
Partizan je od 1945. osvojio 49 trofeja i nosilac je 21 titule prvaka države. Osvojili su i 16 nacionalnih kupova u košarci, 7 puta su bili šampioni ABA lige i jednom su osvojili Superkup ABA lige, a najposebniji trofej evropskog šampiona su osvojili na Final-fouru Eurolige u Istanbulu 1992. Finalna utakmica će biti upamćena po buzzer-beateru Aleksandra Đorđevića koji se svrstava među najčuvenije šuteve u historiji košarke. Osvojili su i 3 Koraćeva kupa 1978., 1979. i 1989., također su učestvovali na četiri Final-foura Eurolige. U septembru 2009. Partizan je postao prvi i do danas jedini srpski tim koji je odigrao zvaničnu utakmicu protiv NBA tima.
Bartol Zmajić
Preminuo je 16. aprila 1984. godine u Zagrebu, a pokopan je na porodičnom groblju u gradu Bakru.
KK Partizan
1945–1971: Osnivanje i prve godine
Nastao je kao košarkaška sekcija Sportskog društva Centralnog doma Jugoslovenske narodne armije. Sportsko društvo CDJA Partizan osnovano je 4. oktobra 1945. Košarkaška sekcija CDJA Partizan nastala je od košarkaške reprezentacije Vojske Jugoslavije, koja je 1945. sa selekcijama jugoslovenskih republika osvojila državno prvenstvo na turniru. Pod imenom Partizan, košarkaši današnjeg KK Partizan nastupaju od prvog klupskog prvenstva Jugoslavije, održanog 1946. KK Partizan zvanično je prestao da bude klub Jugoslovenske narodne armije 1953. A tokom 1958. cijelo sportsko društvo je nosilo naziv Jugoslovenski sportski klub Partizan.
Iako veoma jak tim, sa dosta košarkaša koji su igrali za reprezentaciju Jugoslavije, Partizan je na prvu titulu seniorskog prvaka Jugoslavije morao da čeka do 1976. U prvih 30 godina postojanja kluba za Partizan su igrali asovi kao što su Mirko Marjanović, Boža Munćan, Radomir Šaper, Vilmoš Loci, Lajoš Engler, Čeda Stojičević, Borislav Stanković, Borislav Ćurčić, Branko Radović, Radovan Radović, Miloš Bojović, Dragutin Čermak, Slobodan Jelić i mnogi drugi. Partizan je u ovom periodu pet puta bio drugi u šampionatu Jugoslavije, u dva navrata je imao isti broj bodova kao i prvoplasirani, ali nije uspio da dođe do titule prvaka države.
Navijači
Grobari su navijači beogradskog fudbalskog kluba Partizan. Uglavnom podržavaju sve klubove u okviru višesportskog kluba Partizan, a posebno fudbalski i košarkaški klub. Prema podacima organizacije "Ultras World", koju prati preko 400.000 fanova na društvenim mrežama, svrstani su u TOP 10 navijača na svijetu. U martu 2009., u Kombank areni na utakmici TOP 16 Eurolige između Partizana i Panathinaikosa, Grobari su postavili novi rekord lige u posjećnosti – 22.567. Godinama su najgledaniji tim u ABA ligi. U sezoni Eurolige 2022/23. klub je postavio rekord sa najvećom posjećenošću od 340.816 gledalaca.
Državni univerzitet u Bakuu
thumb|300px|Ulaz u Državni univerzitet u Bakuu
Dolovi (Konjic)
Dolovi su naselje u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Rudine (Tuzi)
Rudine (ćir. Рудине, ) su naseljeno mjesto u sastavu općine Tuzi, Crna Gora.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Crnoj Gori nalazile su se u sastavu stare općine Podgorica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine Rudine su imale 10 stanovnika.
Planckova masa
Planckova masa, je fizikalna konstanta, sa oznakom mP, a to je jedinica mase, jednaka 2,17644(11)×10−8 kilograma.
gdje je c – brzina svjetlosti u vakuumu, G – gravitacijska konstanta i ħ - reducirana Planckova konstanta. Dvije brojke u zagradama prestavljaju standardnu grešku.
Fizičari elementarnih čestica i kosmolozi često koriste reduciranu Planckovu masu, koja iznosi:
Dodani faktor 1/√8π pojednostavljuje brojne jednačine u općoj teoriji relativnosti. Ime je dobila po Maxu Plancku, jer je to otprilike veličina na koju kvant djeluje.
Značaj
Planckova masa je masa Planckove čestice, teoretske minijaturne crne rupe, čiji Scwarzschildov poluprečnik je jednak Planckovoj dužini.
Evropski put E136
Evropski put E136 je evropski autoput koji ide od Ålesunda, kroz dolinu Romsdalen, te prolazi kroz gornji dio doline Gudbrandsdal, da bi se završio u Dombåsu. Put je cijelom dužinom u Norveškoj. Prolazi kroz: općinu Skodje, općinu Ørskog Sjøholt, općinu Vestnes, općinu Rauma, okrug Oppland (općine Lesja i Dovre).
Drivuša
Drivuša je naseljeno mjesto u sastavu općine Zenice, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH. Nalazi se na zapadnoj obali rijeke Bosne, uz cestu M110/M17 i A1/E73. Ispred i iza Drivuše su mostovi preko rijeke Bosne. U Drivuši je željeznička stanica Drivuša i petlja autoceste A1 te naplatne kućice Zenica - Jug.
Upravna organizacija
Godine 1981. pripojena je naselju Zenici (Sl.list SRBiH 28/81 i 33/81)
Historija
U Drivuši su nađeni ostatci antičkog naselja i komunikacija.
IC 2296
IC 2296 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 650
IC 650 (također poznat kao PGC 170094) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 372 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 0,80 (87 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (65 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 21. aprila 1892. godine.
Baku
Baku glavni je i najveći grad Azerbejdžana, kao i najveći grad na Kaspijskom moru i u oblasti Kavkaza. Baku se nalazi na 28 metara ispod razine mora, što ga čini najnižim nacionalnim glavnim gradom na svijetu te ujedno i najvećim gradom na svijetu koji se nalazi ispod razine mora. Baku se nalazi na južnoj obali poluostrva Apsheron, pored zaliva Baku. Prema procjeni iz 2009. godine u gradu živi preko dva miliona ljudi. Zvanično, oko 25 posto svih stanovnika zemlje živi u metropoli Bakua. Baku je jedina metropola u Azerbejdžanu. Baku je nastao na mjestu koje je naseljavano stotinama godina prije (Isusa), dok prvi pisani izvori o gradu potiču iz 6. stoljeća nove ere.
Baku je podijeljen u dvanaest administrativnih okruga i 48 općina. Stari grad Baku, zajedno sa palačom Širvanshah i Maiden Towerom, 2000. godine su upisani kao UNESCO-ovo mjesto svjetske baštine. Prema rangiranju Lonely Planeta, Baku se nalazi među deset svjetskih destinacija najboljih za noćni život.
IC 650
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Baku
Grad je naučno, kulturno i industrijsko središte Azerbejdžana. Mnogo značajnih azerbejdžanskih institucija ima svoje sjedište u gradu. Posljednjih godina Baku je postao važno mjesto međunarodnih događanja. Grad je bio domaćin 57. takmičenja za pjesmu Eurovizije 2012. godine, Evropske igre 2015, četvrte islamske igre solidarnosti, velika nagrada F1 Azerbejdžana od 2016. godine, domaćin finala Lige Europe 2018/19. i bit će jedan od gradova domaćina UEFA-e Evropskog prvenstva 2020. godine.
Historija
Prije otprilike 100.000 godina, teritorij modernog Bakua i Afešerona bio je savana s bogatom florom i faunom. Tragovi ljudskog naseljavanja sežu u kameno doba. Iz bronzanog doba otkrivene su rezbarije u blizini Bajila, a bronzani lik male ribe otkriven na teritoriji Starog grada. Ovo je navelo naučnike na zaključak da je grad nastao u bronzanom dobu. U blizini Nardarana, na mjestu zvanom Umid Gaya, otkrivena je prahistorijska opservatorija, na kojoj su na stijeni uklesane slike sunca i raznih zvijezda zajedno s primitivnom astronomskom tablicom. Daljnjim arheološkim iskopavanjima otkrivena su razna prahistorijska naselja, urođeni hramovi, statue i drugi artefakti na teritoriji modernog grada i oko njega.
U 1. stoljeću prije Isusa, Rimljani su organizirali dvije kavkaske kampanje i stigli do Bakua. U blizini grada, u Gobustanu, otkriveni su rimski natpisi koji potiču od 84–96 prije nove ere. Ovo je jedan od najranijih pisanih dokaza o postojanju grada.
Uspon Širvan-šahova i doba Safavida
Baku je bio carstvo Širvan-šahova tokom 8. stoljeća p.n.e. Grad je često bio napadnut od strane Hazara i Rusa. Širvan-šah Akhsitan I je sagradio mornaricu u Bakuu i uspješno odbio još jedan ruski napad 1170. godine. Nakon što je razorni zemljotres pogodio Šamaki, glavni grad Širvana, Širvan-šahov dvor preselio se u Baku 1191. godine.
Doba Širvana uveliko je utjecalo na Baku i ostatak današnjeg Azerbejdžana. Između 12. i 14. stoljeća izvršena su masivna utvrđenja u Bakuu i okolnim gradovima. Maiden toranj, toranj Ramana, tvrđava Nardaran, dvorac Shagan, dvorac Mardakan, okrugli dvorac i takođe poznati dvorac Sabayil na ostrvu Bakujskog zaljeva izgrađen je u ovom periodu. Gradske zidine Bakua također su obnovljene i ojačane.