cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sindrom mikerodelecije 2p15-16.1
Sindrom mikrodelecije 2p15-16.1 je izuzetno rijedak genetički poremećaj uzrokovan malom delecijom na kratkom kraku ljudskog hromosoma 2. Prvi put opisano kod dva pacijenta u 2007, a do 2013. godine u medicinskoj literaturi prijavljeno je samo nešto preko 20-ak osoba da imaju poremećaj.
Ispoljavanje
Do 2013. godine opisan je samo 21 pacijent s mikrodelecijom 2p15-16.1. Kliničke sličnosti između pogođenih rezultirale su klasifikacijom novog genetičkog sindroma. Zajednička klinička obilježja uključuju umjerenu do tešku intelektualnu nesposobnost i slične crte lica uključujući telekantus, spuštene kapke, nagnute kapke, kratke palpebralne pukotine, istaknuti nosni most, visoko nepce sa dugim, glatkim filtrumom i izvijenom donjom usnom. Neki od pacijenata imali su i probleme s hranjenjem u dojenačkoj dobi, mikrocefaliju, hipoplaziju očnog živca i hidronefrozu, široko razmaknute bradavice, nizak rast, korteksnu displaziju, kaptodaktiliju i golubov prst.
Uzrok
Troje prijavljenih pacijenata imalo je konzistentne proksimalne granične tačke na hromosomu 2, ali različite distalni tačke prekida. Pacijenti imaju deleciju 2p15–16.1 od 5,7 megabaza (Mb) ili neku od varijanti od 4,5 Mb, 3,9 Mb, 3,35Mb 3,3Mb i 570 kilobazas. Kod svih pacijenata (21) delecije su bile de novo — nijedan roditelj nije posjedovao niti je prenio mutaciju na oboljelu osobu. Jedan pacijent je genetički mozaik, ima neke ćelije sa delecijom, a druge bez.
Pogođeni geni
Najveća delecija obuhvata otprilike 15 gena za kodiranje proteina, šets pseudogena i niz drugih još neokarakteriziranih kandidata, uključujući:
Jakov Gotovac
Jakov Gotovac (Split, 10. oktobar 1895. - Zagreb, 16. oktobar 1982.), hrvatski operni dirigent i kompozitor klasične muzike. Njegova komična opera Ero s' onog svijeta je bila prvi put izvedena u Zagrebu 1935. godine.
Biografija
Jakov Gotovac je rođen u Splitu (tada dio Austro-Ugarske) i na početku je imao malo ili nimalo osnovnog obrazovanja u muzici. Imao je sreću da bude ohrabren i podržan od strane Josipa Hatzea, Ćirila Metoděja Hrazdira i Antuna Dobronića koji su mu usadili nacionalističku orijentaciju u muzici. Počeo je kao student prava u Zagrebu, ali se prebacio na pisanje muzike 1920. godine. U Beču je studirao u klasi Johana Marxa. Od 1922. godine radio je sa filharmonijskim društvom Kolo osnovanog u Šibeniku od strane dr. Vice Iljadica 1899. godine. Preselio se u Zagreb 1923. godine gdje je nastavio da radi kao kompozitor i dirigent do svoje smrti. Vodio je pjevačka društva "Mladost", "Mladost-Balkan" i "Jug", a nakon Drugog svjetskog rata "Pavao Markovac" i "Vladimir Nazor". Bio je akademik i član Hrvatskog narodnog pozorišta (HNK). Dobitnik je nagrade za životno dijelo Vladimir Nazor (1964.) kao i nagrade AVNOJ-a (1972.).
Njegovo najpoznatije djelo je opera Ero s' onoga svijeta (na libreto Milana Begovića) sa kojim je nastupao na skoro svim kontinentima, a prevedeno je na devet jezika. Nastupao je u više od 80 pozorišta u samoj Evropi. Također je napisao i brojne druge radove za orkestar, klavir kao i vokalne muzike, i druge. U svojim radovima, Gotovac predstavlja kasni nacionalni romantizam sa hrvatskim folklorom kao glavnim izvorom ideja i nadahnuća. Muzički, Jakov Gotovac je dosta korstio homofonijske muzičke tekstura i prilično jednostavne harmonijske strukture u skladu sa narodnom muzikom kojoj se divio. Uz folklorna obilježja, Gotovac je u svoja dijela unio i mediteransku raspjevanost, prožetu senzibilnošću, što se najviše odrazilo u njegovim operama.
Ostala važna muzička djela ovog kompozitora su narodni obred Koleda (1925.), Simfonijsko kolo (1926.), scenska muzika za Gundulićevu Dubravku (1926.) i romantičnu narodnu operu Morana (1930.).
Njegovo muzičko stvaralaštvo sadrži i opere Mila Gojsalića (1951.), Dalmaro (1958.) i Stanac (1959.), te više orkestarskih djela, horskih kompozicija i solo pjesama. Jakov Gotovac je umro 16. oktobra 1982. godine u Zagrebu u 87-oj godini života.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 2018 (AFC) - 4. krug
Format takmičenja
Dvije trećeplasirane ekipe iz trećeg kruga kvalifikacija AFC konfederacije igrale su utakmice baraža. Pobjednik je stekao pravo igranja u međukonfederacijskom doigravanju za konačan plasman na Svjetsko prvenstvo 2018. Prilikom žrijebanja grupa za treći krug kvalifikacija odmah je utvrđeno da će domaćin prve utakmice baraža biti trećeplasirana ekipa iz grupe A, dok bi u drugoj utakmici domaćin bila trećeplasirana ekipa iz grupe B.
Aktinij
Aktinij je hemijski element sa simbolom Ac i atomskim brojem 89. Po njemu je serija hemijskih elemenata dobila ime aktinoidi, gdje spada grupa od petnaest vrlo sličnih elemenata u periodnom sistemu, počev od njega do lorensija. Aktinij se također ponekad smatra i prvim prelaznim metalom 7. periode, mada se mnogo rjeđe lorensiju dodjeljuje ta pozicija. Aktinij je otkriven 1899. godine, a bio je prvi neprimordijalni radioaktivni element koji je izdvojen. Iako su polonij, radij i radon otkriveni prije aktinija, oni nisu bili dobijeni u čistom obliku sve do 1902. godine.
Aktinij je vrlo mehak, srebrenasto-svijetli radioaktivni metal koji vrlo burno reagira sa kisikom i vlagom iz zraka, gradeći bijeli pokrivni aktinij-oksid koji sprječava daljnju oksidaciju. Kao i većina lantanoida i mnogih aktinoida, on zadržava oksidacijsko stanje +3 u gotovo svim svojim spojevima. Ovaj metal se nalazi samo u tragovima unutar ruda uranija i torija u vidu izotopa 227Ac, a koji se raspada tokom vremena poluraspada od 21,772 godine, pretežno emitirajući beta- a rjeđe i alfa-čestice. Također, postoji i izotop 228Ac, koji je beta aktivan, ali mu je vrijeme poluraspada samo 6,15 sati. U jednoj toni prirodnog uranija u rudama sadržano je oko 0,2 miligrama aktinija-227, dok jedna tona prirodnog torija sadrži približno 5 nanograma aktinija-228. Zbog velike sličnosti u fizičkim i hemijskim osobinama aktinija i lantana, odvajanje aktinija iz njegovih ruda nije praktično. Umjesto toga, ovaj element se u miligramskim količinama dobija zračenjem neutronima izotopa radija-226 u nuklearnim reaktorima. Zbog rijetkosti, visoke cijene dobijanja i radioaktivnosti, aktinij nema značajnijih primjena u industriji. Njegova upotreba svodi se na izvor neutrona te kao sredstvo u radioterapiji, kojim se zrače određene ćelije tumora u tijelu.
Historija
Francuski hemičar André-Louis Debierne objavio je 1899. otkriće novog elementa. Izdvojio ga je iz ostataka rude uraninita, iz koje su Marie i Pierre Curie prethodno izdvojili radij. Iste godine, Debierne je opisao novu tvar da je slična titaniju a u studiji iz 1900. naveo je da je element sličan toriju. Aktinij je, neznajući za Debierneovo otkriće, također otkrio i Friedrich Oskar Giesel 1902. godine kada je novu supstancu opisao da je slična lantanu, te ga je 1904. godine nazvao emanium. Nakon što su Harriet Brooks 1904. te Otto Hahn i Otto Sackur 1905. godine uporedili vremena poluraspada supstanci koje su otkrili Debierne i Giesel, odabrali su da zadrže ime elementa koje je predložio Debierne jer je bio prvi koji ga je otkrio, iako je postojala nepodudarnost u hemijskim osobinama koje je on različito navodio u različitim radovima i periodima.
Članci objavljeni tokom 1970tih i kasnije navode da Debierneovi rezultati objavljeni 1904. nisu saglasni sa onim objavljenim 1899. i 1900. godine. Osim toga, prema današnjem znanju iz oblasti hemije aktinija izvodi se zaključak da je ovaj element nije mogao biti ništa drugo osim vrlo mali sastojak u Debierneovim rezultatima iz 1899. i 1900. Zapravo, hemijske osobine tvari o kojoj je on pisao navode na pomisao da se u tom slučaju radilo o protaktiniju, elementu koji nije otkriven još narednih četrnaest godina, samo zbog toga što je "nestao" zbog svoje hidrolize i adsorpcije na Debierneovom laboratorijskom posuđu. To otkriće je navelo neke autore da Giesela "proglase" osobom koja je otkrila aktinij. Nešto umjereniju viziju naučnog otkrića predložio je Adloff. On je naveo bi se retrospektivne kritike ranih radova trebale ublažiti zbog tadašnjeg nivoa znanja iz radiohemije: naglašavajući opreznost Debierneovih tvrdnjih u prvobitnim radovima, on zapaža da niko ne može sa sigurnošću tvrditi da Debierneova supstanca nije sadržavala aktinij. Debierne, koji prema mišljenjima većine historičara važi za pronalazača aktinija, izgubio je kasnije zanimanje za ovaj element i napustio istraživanje. S druge strane, Gieselu se s punim pravom može dati čast za prvo dobijanje radiohemijski čistog uzorka aktinija kao i za određivanje njegovog atomskog broja 89. Ime aktinij potječe od starogrčkih riječi aktis, aktinos što znači zraka. Njegov simbol Ac također se koristi i kao skraćenica za druge supstance ili organske spojeve koji nemaju nikakve veze sa aktinijem, poput acetila, acetata i ponekad acetaldehida.
Osobine
Aktinij je mehki, srebreno-sjajni, radioaktivni metalni element. Njegov modul smicanja (Coulombov modul) vrlo je blizak onom kod olova. Zbog vrlo snažne radioaktivnosti aktinija, on u mraku sjaji svijetloplavom svjetlošću, koja potječe jer se okolni zrak ionizira zbog emisije energetskih čestica. Hemijske osobine su slične osobinama lantana i drugih lantanoida, pa je sve te elemente vrlo teško razdvojiti iz ruda uranija. Ekstrakcija otapalima i ionoizmjenjivačka hromatografija su najčešće metode korištene u izdvajanju aktinija. Kao prvi element među aktinoidi, a po njemu je ova grupa i dobila ime, na isti način kao što je lantan za lantanoide. Međutim, aktinoidi su u mnogo većoj mjeri različiti između sebe u odnosu na lantanoide, tako da sve do 1928. i prijedloga Charlesa Janeta o najznačajnijoj izmjeni Mendeljejevog periodnog sistema još od formiranja grupe lantanoida, tako što je uveo aktinoide, a isti prijedlog imao je i Glenn T. Seaborg 1945. godine.
Aktinij vrlo burno reagira sa kisikom i vlagom iz zraka gradeći bijeli pokrovni sloj aktinij-oksida koji onemogućava daljnju oksidaciju. Kao i kod većine lantanoida i aktinoida, aktinij postoji u oksidacijskom stanju +3, a ioni Ac3+ su bezbojni u rastvorima. Oksidacijsko stanje +3 se javlja zbog elektronske konfiguracije aktinija [Rn]6d17s2, sa tri valentna elektrona koji se vrlo lahko otpuštaju dajući stabilnu strukturu zatvorenih elektronskih ljusci plemenitog plina radona. Rijetko oksidacijsko stanje +2 jedino je poznato kod aktinij-dihidrida (AcH2); mada se i tu možda radi o elektridnom spoju kao i kod njegovog lakšeg kongenera lantana u spoju LaH2.
Izotopi
Aktinij koji se javlja u prirodi sastoji se iz dva radioaktivna izotopa: (koji se nalazi u radioaktivnom nizu raspadanja izotopa ) i, koji je treći po redu "kćerka" izotop od. se pretežno raspada kao beta emiter s vrlo malom energijom, ali se pri 1,38% raspada emitira alfa čestica, pa se stoga vrlo lahko može identificirati pomoću alfa spektrometrije. Ukupno je do danas poznato 36 radioizotopa ovog elementa, a među njima je najstabilniji čije vrijeme poluraspada iznosi 21,772 godina. Nakon njega slijede sa vremenom poluraspada od 10 dana i  sa vremenom poluraspada od 29,37 sati. Svi ostali poznati radioaktivni izotopi imaju vremena poluraspada kraća od 10 sati, a većina od njih vremena kraća od jedne minute. Najkraće vrijeme poluraspada ima izotop aktinija sa 69 nanosekundi, a koji se raspada alfa raspadom i elektronskim zahvatom. Aktinij ima i dva poznata metastabilna izotopa. U hemiji su najznačajniji izotopi 225Ac, 227Ac i 228Ac.
Obogaćeni se nalazi u ravnoteži sa svojim proizvodima raspada nakon otprilike pola godine. On se raspada tokom svog vremena poluraspada od 21,772 godine emitirajući uglavnom beta (98,62%) i neznatno alfa čestice (1,38%), a "kćerke" izotopi su dio lanca raspada poznatog kao aktinijev niz. Iz razloga svoje rijetkosti i slabe rasprostranjenosti, niske energije beta čestica koje emitira (najviše 44,8 keV) i niskog intenziteta alfa zračenja, je vrlo teško direktno detektirati putem njegove emisije pa se stoga prati samo preko proizvoda raspada. Izotopi aktinija po atomskoj težini imaju raspon od 206 u do 236 u.
Rasprostrenjenost
Može se naći samo u tragovima u rudama uranija. Jedna tona rude uranija sadrži oko 0,2 miligrama izotopa 227Ac dok jedna tona rude torija sadrži oko 5 nanograma izotopa 228Ac. Izotop 227Ac je prelazni član raspadnog lanca uranij-aktinijevog niza koji počinje sa "roditeljskim" izotopom uranija-235 (ili plutonija 239Pu) a završava sa stabilnim izotopom olova 207Pb. Izotop 228Ac je prelazni član torijevog niza raspada, koji započinje "roditeljskim" izotopom 232Th a završava stabilnim izotopom olova 208Pb. Još jedan izotop aktinija (225Ac) je prelazni član u neptunijevom nizu raspada, a koji počinje sa 237Np (ili 233U) a završava sa talijem (205Tl) i (gotovo) stabilnim bizmutom (209Bi), mada je ovaj lanac raspada postojao samo u ranoj fazi nastanka Sunčevog sistema zbog vrlo kratkog vremena poluraspada izotopa neptunija-237.
Dobijanje
150px|thumb|Ruda [[uraninita ima povišenu koncentraciju aktinija.]] Mala prirodna koncentracija i fizičke i hemijske osobine koje su vrlo bliske onima kod lantana i drugih lantanoida, a koje su vrlo bogate u rudama koje u svom sastavu imaju tragove aktinija, čine izdvajanje ovog elementa iz ruda vrlo nepraktičnim, a povrh toga potpuno izdvajanje nikad nije postignuto. Iz tih razloga, aktinij u miligramskim količinama dobija se zračenjem neutronima izotopa radija 226Ra u nuklearnom reaktoru. Ova reakcija ima prinos od oko 2% od težine upotrebljenog radija. 227Ac može kasnije i dalje "hvatati" neutrone što rezultira nastankom malih količina 228Ac. Nakon sinteze, aktinij se odvaja od radija kao i od proizvoda raspada i nuklearne fuzije, poput torija, polonija, olova i bizmuta. Ekstrakcija se vrši pomoću vodenog rastvora tenoiltrifluoroaceton-benzena iz rastvora proizvoda zračenja, a selektivnost prema određenom elementu postiže se podešavanjem pH vrijednosti rastvora (oko 6,0 za aktinij). Alternativni način jeste izmjena aniona sa odgovarajućom smolom u dušičnoj kiselini, čime se može postići faktor razdvajanja od 1.000.000 za radij i aktinij u odnosu na torij u dvostepenom procesu. Nakon toga aktinij se razdvaja od radija odnosom od približno 100, koristeći smolu sa slabom kationskom izmjenom niskog poprečnog vezivanja te dušičnu kiselinu kao eluant.
Spojevi
Poznat je vrlo ograničen broj spojeva aktinija uključujući AcF3, AcCl3, AcBr3, AcOF, AcOCl, AcOBr, Ac2S3, Ac2O3 i AcPO4. Osim spoja AcPO4, svi drugi spojevi vrlo su slični odgovarajućim spojevima lantana. U svim navedenim spojevima, aktinij se nalazi u oksidacijskom stanju +3. Tačnije, konstante rešetke analognih spojeva aktinija i lantana razlikuju se za samo nekoliko postotaka.
Ovdje su a, b i c konstante rešetke, br. je broj prostorne grupe a Z je član formulske jedinice po ćelijskoj jedinici. Gustoća spojeva nije mjerena direktnim putem već izračunata preko parametara rešetke.
Oksidi
Aktinij-oksid (Ac2O3) može se dobiti zagrijavanjem hidroksida na 500 °C ili zagrijavanjem oksalata pri 1100 °C u vakuumu. Njegova kristalna rešetka je izotipska sa oksidima većine trovalentnih rijetkih zemnih metala.
Halidi
Aktinij-trifluorid se može dobiti bilo u rastvoru ili putem reakcije čvrstih tvari. Prva reakcija u rastvoru može se odvijati pri sobnoj temperaturi tako što se dodaje fluoridna kiselina u rastvor u kojem se nalaze ioni aktinija. Drugi metod pri čemu se metalni aktinij tretira fluorovodikom pri 700 °C sa platinom kao katalizatorom. Djelovanjem amonij-hidroksida na aktinij-trifluorid pri 900–1000 °C dobija se oksifluorid AcOF. Dok lantan-oksifluorid se vrlo lahko može dobiti sagorijevanjem lantan-trifluorida u prisustvu zraka pri 800 °C tokom jednog sata, slična procedura aktinij-trifluorida ne daje AcOF te se samo dobijaju istopljeni reaktanti.
Reakcija aluminij-bromida i aktinij-oksida daje aktinij-tribromid:
a zatim se dodavanjem amonij-hidroksida pri 500 °C dobija oksibromid AcOBr.
Drugi
Aktinij-hidrid se može dobiti redukcijom aktinij-trihlorida sa kalijem pri 300 °C, a njegova struktura se proučava putem analogije sa odgovarajućim LaH2 hidridom. Izvor vodika u ovoj reakciji nije sasvim poznat.
Miješajući mononatrij-fosfat (NaH2PO4) sa rastvorom aktinija u hlorovodičnoj kiselini dobija se bijeli spoj aktinij-fosfat poluhidrat (AcPO4·0.5H2O), dok se zagrijavanjem aktinij-oksalata sa parama vodik-sulfida pri 1400 °C tokom nekoliko minuta dobija crni aktinij-sulfid Ac2S3. Moguće je da se on također može dobiti djelovanjem mješavine vodik-sulfida i ugljik-disulfida na aktinij-oksid pri temperaturi od 1000 °C.
Literatura
🇵🇸
Ferrari F2012
Ferrari F138 je 68. Formula 1 automobile izgradili Ferrari sudjelovati u Svjetskom prvenstvu Formule 1.
Reuf Kadić
Reuf Kadić bio je bosanskohercegovački i jugoslavenski arhitekt.
Ferrari F2012
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(key) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Reuf Kadić
Biografija
Nakon ponovnog izdavanja pasoša, odlazi u Prag gdje završava studij 1934. godine. U novembru 1935. godine počeo je raditi u Vakufskoj direkciji u Sarajevu i tada je projektovao i realizirao preko pedeset projekata. U periodu 1951-74. godine prestaje sa radom u Zemaljskom projektantskom zavodu i počinje sa pedagoškim radom u sarajevskoj Građevinskoj srednjoj tehničkoj školi.
Reuf Kadić je 1963. godine iz Građevinske srednje tehničke škole prešao u Energoinvest, u Službu za nadzor i investicije, a 1965. godine postaje direktor za kapitalnu izgradnju banjalučke Tvornice celuloze i viskoze. Po umirovljenju 1967. godine pa sve do smrti 1974. godine, povremeno se bavio arhitekturom, uglavnom na reviziji/pregledu arhitektonskih projekata.
NGC 3979
NGC 3979 (također poznat kao IC 2976, MCG 0-31-3, PGC 37488 i UGC 6907) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 274 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,10 (88 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (72 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Edward Singleton Holden 23. aprila 1881. godine.
Crnogorski jezik
Crnogorski jezik je maternji jezik Crnogoraca i zvanični jezik Crne Gore od donošenja Ustava Crne Gore u oktobru 2007.
Bleiburg
mini|200px|desno Bleiburg jest grad u okrugu Völkermarkt  u austrijskoj saveznoj pokrajini Koruškoj. Udaljen je 4 km od granice sa Slovenijom.
Crnogorski jezik
Službeni status
Član 13. crnogorskog Ustava precizira da je službeni jezik u Crnoj Gori crnogorski jezik, a ćirilično i latinično pismo imaju ravnopravan položaj.
Bleiburg
Historija
lijevo|mini|Spomenik žrtvama masakra u Bleiburgu U gradu je spomenik žrtvama masakra jugoslavenskih partizana nad pripadnicima ustaških, domobranskih jednica i civila koji su se povlačili nakon kraja Drugog svjetskog rata prema Austriji.
Crnogorski jezik
Službeni status
Vlada Crne Gore je na sjednici održanoj 10. jula 2009. verifikovala standardizirani pravopis crnogorskog jezika kojim su usvojena dva nova glasa i dva nova slova.
32 slova i glasa
Crnogorski jezik, ima ukupno 32 slova i glasa.
Glasovi Ś i Ź su dio autohtonog jezičkog nasljeđa Crnogoraca.
Abeceda
Abeceda crnogorskog jezika:
Kroz historiju
Sam termin crnogorski jezik prvi je put upotrijebio francuski autor, pukovnik Vialla de Sommieres u svom putopisu iz 1813 "Voyage historique et politique au Montenegro" koji je publicirao kao knjigu u dva toma 1820 godine.
Vuk Karadžić u djelu na njemačkom jeziku "Montenegro und die Montenegriner" iz 1837 nastoji demantirati Sommiera koji "veli za Crnogorski jezik da je dijalekt Grčkoga".
No, sam Karadžić u istom djelu nudi definiciju kako su "Crnogorci Slaveni Srpske grane Grčkoga zakona" (grčke vjeroispovijesti).
''U svim školama, jezik je – crnogorski, u mnogome različan je od onoga priznatog, lijepog jezika na kome je Biblija prevedena. Govorio sam jednom prilikom na Cetinju da bi trebalo, radi književnog jedinstva, da uvedu onaj jezik kojim se danas piše u Beogradu i Novom Sadu. Taj je jezik, na kojem se dosada najviše pisalo i radilo, ostati će zauvijek kao srpski književni jezik. Ako Crnogorci produze svoje škole kao dosada, onda, poslije sto godina, između ta dva jezika biće veća razlika nego što je između portugalskog i španjolskog.''
''Ja ne kažem koji je jezik ljepši, samo napominjem da bi, za ljubav književnog jedinstva, trebalo manjina pristupiti većini, i da svi koji jedno srpsko ime na sebi nose počnu i jednim jezikom pisati. No na Cetinju nisu nimalo skloni tome''.
Mađarski slavist Jozsef Bajza je u svojoj studiji "Crnogorsko pitanje" (izvorno A montenegrói kérdés) 1927 napisao:
''Petovjekovna borba koju su Crnogorci vodili sa Turcima izolovala ih je od svijeta i sabila u vrletne i nepristupačne klance. I zato su ostali izolirani i lingvistički. Njihov se jezik razvijao neovisno i dobio je originalno obilježje. Čak i u jeziku se manifestira državna i nacionalna neovisnost Crne Gore''.
Prvi je od crnogorskih intelektualaca zatražio uvođenje maternjeg, crnogorskog jezika, u Ustav i prosvjetu Radoje Radojević potkraj 1960-ih. Lingvist dr. Vojislav Nikčević tokom 1990-ih objavio je niz naučnih djela kojima je proučavao historiju crnogorskog jezika, te obavio prvi pokušaj njegovog kodificiranja.
Crnogorski književnik Borislav Jovanović je 2005 u knjizi "Crnogorski književni urbanitet" artikulirao pitanja negiranja, ignoriranja i potcjenjivanja crnogorskog jezika:
''Na crnogorski jezik još se gleda kao na nekakav jezički diluvilijal, na varijante i podvarijante, provincijalizme, crnogorizme - sve u skladu s unitarnim i asimilatorskim filološkim koncepcijama. Međutim, crnogorski jezik, uprkos zatiranju, nije potrošen, ponajmanje je izumro jezik. Naprotiv, riječ je o holosteričnom, živom jeziku. Pretekao je sve što mu se dešavalo posljednjih sto godina. I to ponajprije govori o njegovom živom biću. O historijskom utemeljenju u svojoj strukturi. Nije nestala njegova fonološka, morfonološko-sintaksička, ortografska bitnost i individualnost. Ono što nije sačuvano u živom govoru (a jeste skoro sve) sačuvano je u knjigama... Živa jezička praksa u Crnoj Gori ima sva obilježja povratka izvorne ijekavice što je organski fundament crnogorskog jezika... Crnogorski pisci su održali crnogorski jezik, dali mu i daju osporavani naučni i nacionalni legitimitet. Tako crnogoski jezik nije ostao bez svoga zavičaja; njegova književna upotreba postala je i njegova najeminentnija citadela. Svoju maternju memoriju sačuvao je crnogorski jezik upravo na stranicama pisane i usmene književnosti. Što je više sabijan, crnogorski jezik se više odazivao a crnogorski pisci su vjerovali u nerazorivu, entelehijsku moć, svog maternjeg jezika“.
2003, po prvi put, tokom popisa (u rubrici - ostali jezici, pored službenog srpskog), bilo je moguće izjasniti se o crnogorskom jeziku kao maternjem. Preko 136.000 građana Crne Gore, koji čine 22% stanovništva, izjasnilo se da im je crnogorski jezik maternji.
Karakteristike crnogorskog jezika
Crnogorski jezik obuhvata dva dijalekta: Istočno-hercegovački dijalekt na zapadu i sjeverozapadu i Zetsko-južnosandžački u ostalim dijelovima Crne Gore.
Crnogorski jezik ima poseban tip ijekavice. Kao oblikovani socio-lingvistički entitet, crnogorski jezik nastao je i razvijao se pod posebnim historijskim okolnostima, a također ima svoje fonološke, prozodijske, morfološke, leksičko-frazeologijske, pravopisne i druge posebnosti te književnu samopotvrdu.
Jedino još poljski jezik sadrži mehko Š (šj) i Ž (žj), a prof. Nikčević preuzeo je poljske grafeme i predložio latinične i ćirilične grafeme za crnogorski jezik - Ś i Ź.
Za mehko Z (dz) predložio je grafem 3, no taj glas nije službeno prihvaćen u standardiziranom crnogorskom jeziku (primjeri upotrebe fonema 3 u crnogorskom jeziku: зavala, зera, зanovijetati, biзin, зinзula, зamantati).
preśednik, śekira, lijes, lama, putijer, jeka, miśćelo, brondzin, urivak, gravalje, pinjata, konata, banak, deka, škanj, kamarin, kotula, stolovača, ožeg, mašice, sač, škatula, šalpa, špag, ogar, cijeđ, jeina, štica, sapatnik, sopernik, lubarda, kudelja, ljesa, baun, iščupak, pojata, pržina, śedok, razvale, razura, riječanje, luča, koštanj, ruga, mjed, jarošt, čislo, nožice, kufijerta, ckvrna, gramata, hrtenica, dne, očalin, drača, teća, tica, izba, krupa, teno, tjeskota, trupina, ljutac, ljučevina, vlaka, stima, rapa, ponjava, podina, čajina, čoek, parapet, śenokos, pjev, sakup, varevina, guvno,  izvanjac, božjak, cijuk, cjepač, javje, zbiće, fiska, maragun, acal, argat, jav,  badanj, banak, krtola, kučak, bječva, bogatun, navlaštito, uvor,  sijerak, gvardija, grun, zviježđe, šiljeg, sić, dekica, prenje, kuneta, šterika, śet(a), frkun, saket, frnjoka, puce, štramac, utek, tavalja, zađevica, zapt, zvijerac, raka, kotarica, načpolj, zubja, petrusin, ožica, kašeta, plot, takulin, šnala, solijerna, svojta, fis, frčka, koc, aljine, čapra, kiljan, brav, pavrijez, čengele, čkuklja, lastra, raštan, lupež, banda, sičija, fuzda, crevlje, pośeta, čaktar, vjeđa, džanja, strag, pokajanje, baština, plotina, škrinja, pipun, direk, oriz, bizin, špiglo, stud, džupa, teslica, košćela, mamuta, makanja, osjena, kokot, kot, krok, kulje, laznina, nugao, lužina, luka, masak, mješina, pjesna, odsuda, oraj, polom, potoč, pot, okit, otpis, pupulj, Arbanas,  jaspra, bogatun, capa, frmentin, korota, mudrina, pośekotina...
iźljeći, opsijecati, čepukati, bastati, banuti, trenući, uljeći, fištati, cjelivati, trsiti, bataliti, brečati, ćosati, davijati, doakati, obijediti, obršiti, oburdati, otpagavati, pasati, planuti, prismakati, razjagmiti, razminuti, razurati, rogiti, salećeti, sekati, skučiti, slučiti, survati, panuti, utvarati, pomaljati, milušiti, mrčiti, trijebiti, drobiti, zanijeti, obisti, utuliti, kumiti, ščuliziti, iskati, užditi, uljesti, vardati, propasti, umučati, prešućeti, iźesti, frisnuti, vrnuti, naličiti, zađenuti, odvrvjeti, miljeti, odmiljeti, zaruđeti, śenjati, vrijeći, omatufiti, oditi, driješiti, sjargati, otrsiti, zamandaliti, konačiti, svijati, ucvijeliti, pošeniti, povrnuti, prepanuti, udijevati, alavertiti, piždriti, obidovati, žlijebiti,  njunjoriti,  žuliti,  čunuti, snijevati,  itati, stužiti, upiriti, zjati, prigati, navrnuti, krepati, šlapnuti, špijati, cotati, klepati, danuti, krivati, obalaverditi, jakati, zadijevati, śesti, priprijeti, krknuti, minuti, ogranuti, odaslati, ožeći, pregnuti, prignati, putiti, arlaukati, čamovati, čunuti, kiśeliti, kojevitezati....
Pisma
U Crnoj Gori Ustavom je definirana ravnopravna upotreba ćirilice i latinice. Dvije dnevne novine, Pobjeda i Dan, štampaju se na ćirilici, a Vijesti i Republika na latinici. Jedina dva politička tjednika, Monitor i Revija D, štampaju se na latinici.
Nacionalna televizija, Javni servis Televizija Crne Gore, sve tekstualne segmente programa (logo, reklame, najave) ispisuje na latinici, kao i gotovo sve druge veće i lokalne TV stanice (TV IN, TV Atlas, TV MBC, TV Montena, TV Vijesti, itd.).
I u internetskom prometu, osim malobrojnih izuzetka, svi crnogorski portali i web stranice ispisani su  latinicom.
Kodifikacija
Vlada Crne Gore osnovala je januara 2008 godine Savjet za standardizaciju crnogorskoga jezika u cilju izrade pravopisa, gramatike i rječnika crnogorskog jezika. Ovi dokumenti će, poslije verificiranja, postati sastavni dio prosvjetnog programa u Crnoj Gori.
Članovi su Savjeta za kodifikaciju crnogorskog jezika: književnik i predsjednik Matice crnogorske Branko Banjević, dr. Rajka Glušica (Filozofski fakultet u Nikšiću), književni kritičar Milorad Stojović, književnik i akademik Mirko Kovač, književnik i akademik Mladen Lompar, književni kritičar Rajko Cerović, književnik i akademik Čedo Vuković, književnik i akademik Zuvdija Hodžić, dr. Milenko Perović (Filozofski fakultet u Novom Sadu), dr. Zorica Radulović (Filozofski fakultet u Nikšiću), dr. Tatjana Bečanović (Filozofski fakultet u Nikšiću), dr. Igor Lakić (dekan Instituta za strane jezike u Podgorici) i dr. Adnan Čirgić (Filozofski fakultet u Nikšiću).
Stručno pomoć standardizaciji crnogorskog jezka dali si u hrvatski lingvist dr.Josip Silić i ukrajnska slavistkinja dr. Ljudmila Vasiljeva.
Mišljenja
Hrvatski lingvist Dubravko Škiljan u srpskom nedeljniku Vreme (23. august 1996), odgovarajući na pitanje koliko su uopće srpski i hrvatski jezik različiti, izjavio:
"Pitate to sasvim krivu osobu, jer ja sam valjda posljednji u Hrvatskoj koji javno tvrdi da su tipološki i strukturalno, dakle sa stajališta karakteristika koje su inherentne jezičkoj strukturi, hrvatski i srpski jezik - pa i bošnjački i crnogorski – još jedan te isti jezik. Čini se da se to može dokazivati, na primjer, time što je njihov fonološki sistem jedan. Najbliži tome da se izdvoji kao poseban jezik nije hrvatski nego crnogorski - onog trenutka kada u svoj standardni jezik uvedu mehko Š, Ž i Z kao posebne foneme, koji će vjerovatno imati, što nije neophodno, i posebne grafičke znakove, oni ce napraviti puno odlučniji korak nego što su sve promjene učinjene ovdje u svrhu razdvajanja jezika. Jer, to je nešto što čvrsto definira jezičnu strukturu, broj ili sistem fonema".
Spor
Iako istinsko književno djelo pripada svima, a ponajprije čitateljima, zanimljivo je istaknuti da postoje izvjesni sporovi kad je riječ o smještanju nekih djela Petra II Petrovića Njegoša (poput Gorskog Vijenca) u korpus nacionalne književnosti. To djelo crnogorske nacionalne književnosti uvrštavaju u svoju kniževnost i Srbi.
Lingvista crnogorskog porijekla, Danilo Vušović, u svojoj je doktorskoj disertaciji Prilozi proučavanju Njegoševa jezika 1930 tvrdio da Gorski Vijenac ima  "pokrajinski" i/ili "dijalektički" rang. No, takve tvrdnje teško je zasnovati na činjenicama. Primjerice, sam je lingvist Vušović u istom radu identificirao čak 340 značajnijih osobina u Njegoševom jeziku koje su "van norme" srpskoga pravopisa.
Hronologija službenog imenovanja jezika
Tokom 20. vijeka postojalo je ukupno pet crnogorskih ustava. Ustavom iz 1992. prvi je put u historiji uveden srpski jezik ijekavskoga izgovora. Crna Gora tada je bila postala članicom SRJ.
Ustav Knjaževine Crne Gore iz 1905 uopće ne normira koji je jezik službeni. No, u crnogorskom Zakonu o narodnijem školama od 1907 (prerađen 1911. godine) piše u članku 1. sljedeće: "Zadatak je narodnijema školama,da vaspitavaju djecu u narodnom i religijskom duhu i da ih spremaju za građanski život a naročito da šire prosvjetu i srpsku pismenost u narodu", te da se pohađa srpska škola a predmeti su srpski jezik i historija.
U Ustavu Narodne Republike Crne Gore iz 1946 ne imenuje se službeni jezik, no u njegovom članku 113. navodi se kako se "sudski postupak vodi na srpskom jeziku".
Novosadski dogovor od 10. decembra 1954 precizirao je u članku 1. sljedeće: "Narodni jezik Srba, Hrvata i Crnogoraca jedan je jezik. Stoga je i književni jezik koji se razvio na njegovoj osnovi oko dva glavna središta, Beograda i Zagreba, jedinstven, sa dva izgovora, ijekavskim i ekavskim". Ovaj je zaključak dostavljen i Skupštini NR Crne Gore.
Literatura
953-98061-4-3
Bill Russell
William Felton "Bill" Russell bio je američki košarkaš koji je igrao u NBA ligi u periodu 1956–1969, sve za Boston Celticse. S visinom 206 cm igrao je na poziciji centra.
Pet puta dobio je nagradu za najkorisnijeg igrača lige i osvojio čak 11 NBA titula, najviše u historiji NBA. Primljen je u Kuću slavnih 1975.
Preminuo je 31. jula 2022.
NGC 4780
NGC 4780 (također poznat kao IRAS 12515-0821, MCG -1-33-45 i PGC 43870) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 160 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,80 (84 hiljade sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (70 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1880. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Trikalcij-fosfat
Trikalcij-fosfat je so kalcija i fosforne kiseline sa formulom Ca3(PO4)2. Također je poznat i kao tribaznni kalcij-fosfat ili "koštani pepeo" (jer je kalcij-fosfat glavni produkt sagorevanja kostiju).
Javlja se u obliku alfa i beta kristala. Alfa oblik se formira na visokim temperaturama.
Opća obilježja
Ime kalcij-fosfat se odnosi na minerale koji sadrže ione kalcija (Ca2+) skupa sa ortofosfatima (PO43-), metafosfatima ili pirofosfatima (P2O74-), a  ponekad  i vodik ili njegove ione. Najrasprostranjeniji mineral  mu je apatit čija je formula Ca5(PO4)3x, gde je x= F, Cl, OH  ili smjesa – ako je dodatni ion uglavnom hidroksidni. Po strukturi je hidroksiapatit. Najveći dio trikalcij-fosfata  na tržištu se prodaje kao  prah hidroksiapatita.
Upotreba
Prah trikalcij-fosfata se koristi kao agens za sprečavanje formiranja grudvica i za olakšavanje pakovanja, transporta i potrošnje. Kalcij-fosfat je također prehrambeni aditiv pod oznakom E341,  i prirodno se javlja u kraljem mlijeku.
Trikalcij-fosfat se često koristi u proizvodnji  porcelanu i stomatoloških  prahova.
Koristi se i kao zamjena tkiva za popravke koštanih defekata, posebno u slučajevima kada nije izvodljiva autotransplantacija kostiju. On se može koristiti sam ili u kombinaciji sa biorazgradivim, resorptivnim polimerima kao što je poliglikolna kiselina. On se takođe može koristiti u kombinaciji sa autotransplantacionim materijalima.
Trikalcij-fosfat je sirovina u proizvodnji fosforne kiseline i đubriva.
Džamija u Brnu
mini|Džamija u Brnu mini|Interijer džamije Džamija u Brnu je jedina džamija u Češkoj Republici (u zemlji postoji nekoliko prostorija u kojim muslimani obavljaju zajedničke molitve, ali nemaju status džamije). O džamiji brigu vodi Islamska fondacija u Brnu.
Džamija u Brnu, sagrađena u julu 1998. godine, bila je prva džamija u Češkoj. Dio građana Brna nije bio saglasan sa gradnjom džamije; gradsko rukovodstvo je donijelo odluku, da džamija ne može imati minaret i kupolu a ni izgledom odudarati od okoline. Objekt služi i kao kulturni centar, te može da primi oko sto vjernika. U zadnje vrijeme džamiju posjećuju i ekskurzije.
Pred početak gradnje džamije, građani Brna su peticijom izrazili neslaganje sa gradnjom džamije. Iskustva građana sa džamijom su smanjila napetosti.
Milivoj Ašner
Milivoj Ašner  (kasnije poznat pod imenom: Georg Aschner) je bio bivši pripadnik ustaške policije i šef policije u Požegi za vrijeme Drugog svjetskog rata. Od 1946. godine je živio u Austriji, gdje je odmah dobio austrijsko državljanstvo i živio pod imenom Georg Aschner. Optužen je za deportaciju i protjerivanje Židova, Srba i Roma, te njihovo zatvaranje u koncentracione logore u Nezavisnoj državi Hrvatskoj.
Biografija
Kao šef policije od 1941-42. godine Ašner je bio zadužen za deportaciju Židova, Srba i Roma sa područja današnje Hrvatske, te Bosne i Hercegovine, koje je potpadalao pod vlast policijske stanice u Požegi. Po nekim tvrdnjama 1991. godine vratio se u Daruvar i uzeo hrvatsko državljanstvo, gdje je živio sve do 2005. godine, kada se vraća u Klagenfurt, zbog podizanja optužnice o ratnim zločinima u Hrvatskoj. Zahtjevu Hrvatske o isporučivanju Ašnera, austrijske vlasti nisu izašle u susret, zbog nekoliko psihijatrijskih nalaza o njegovoj neuračunljivosti i nesposobnosti praćenja mogućeg sudskog procesa. U britanskim novinama Sun 2008. godine izašao je članak u kojem je prikazana fotografija Ašnera sa svojom suprugom u Klagenfurtu. Nakon što je sam Ašner tvrdnje o njegovoj nemogućnosti praćenja procesa opovrgnuo, austrijsko pravosuđe je razmatralo mogućnost isporučenja Ašnera Hrvatskoj. Ašner je umro 14. juna 2011. godine u Klagenfurtu.
Operacija "Breza '94"
Cilj operacije
Navodi iz zarobljenih vojnih dokumenata generala VRS Ratka Mladića govore o probijanju linija 5. korpusa i slomu 505. bužimske viteške brigade.
Tok operacije
Glavni napadi VRS su uslijedili u ranim jutarnjim satima 4. septembra 1994 godine na pravcu Sip-Radoč. Peti korpus Armije RBIH je pojačao odbranu na pravcu Sip-Radoč, zatim je uslijedio silovit napad VRS sa svim raspoloživim sredstvima na prve linije odbrane 505. bužimske brigade, međutim 505. bužimska brigada nije popuštala uprkos silovitim napadima VRS. Komadant 505. bužimske brigade Izet Nanić je odlučio da se izvrši iznenadni kontranapad 6. septembra. Napad je izveden tako što su snage 505. bužimske brigade tajno prošle kroz linije 1. krajiškog korpusa VRS i uspješno sprovele kontranapad.
Rezultati operacije
Zaustavljena je operacija VRS "Breza 94", 5. korpus je zarobio jedan tenk T-55, a jedan uništio, te nekoliko topova, minobacača, vojne opreme, municije, zarobljen je i džip Ratka Mladića u kojem su pronađeni vojni dokumenti operacije "Breza 94". U ovoj operaciji je učestvovao general VRS Ratko Mladić kada je bio i ranjen.
Mabillon (Metro Pariz)
Metro stanica pariskog metroa linije Mabillon nalazi se u pariskom 6. arondismanu.
Kareem Abdul-Jabbar
Kareem Abdul-Jabbar (rođen kao Ferdinand Lewis Alcindor, Jr., 16. aprila, 1947. godine u New York Cityju, SAD). Sa visinom od 218 cm igrao je na poziciji centra. Ime je promijenio kada je prešao na islam. Nastupao je za Univerzitetu UCLA gdje mu je trener bio legendarni Johna Wooden i na univerzitetu je proveo sve 4 godine. Na zadnjoj godini liga je morala izmijeniti pravila radi Jabbara te su zabranili zakucavanja, ali to nije smetalo Jabbaru jer je tada usavršio svoj legendarni sky hook (horok) koji je postao njegov zaštitni znak. 1968 na pik lutriji kao 1 pik biraju ga Milwaukee Bucksi. U svojoj prvoj NBA sezoni izabran je za rookia godina te sezone imao je 28.8 koševa po utakmici. Zajedno sa legendarnim Oscar Robertsonom činio je najboji tadem lige. Već u dugoj Jabbarovoj sezoni osvojili su NBA prsten. 1975 prelazi u Lakerse gdje osvaja još 5 prstenova u tandemu sa Magicom. 1988/89 je oproštajna godina Jabara. Lakersi su penzionisali njegov dres sa brojem 33 koji se nalazi u Sample Centru sa ostalim Velikanima kluba. Danas radi kao jedan od pomoćnika Lakersima gdje svoje znanje pokazuje Bynum ostalim centrima Lakersa.
U Kuću slavnih košarka je primljen 15. maja 1995. godine. U toku NBA karijere je postigao 38 387 poena, po čemu je i sada na prvom mjestu. Tri puta izabran za univerzitetskog igrača godine, šest puta izabran za MVP (najkorisniji igrač) te šest puta izabran za MVP finalne serije.
IC 1585
IC 1585 (također poznat kao MCG 4-3-2 i PGC 2764) je kompaktna galaksija koja je udaljena oko 338 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 0,80 (79 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (49 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 23. novembra 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Run the World (Girls)
„Run the World (Girls)“ je singl američke pjevačice Beyoncé Knowles izdat 2011 godine sa albuma 4 (2011).
23. decembar
23. decembar / prosinac (23. 12) jest 357. dan godine po gregorijanskom kalendaru (358. u prestupnoj godini). Do kraja godine ima još 8 dana.
Run the World (Girls)
Autor: Terius Youngdell Nash, Beyoncé Giselle Knowles, Nick van de Wall, Thomas Wesley Pentz, David Taylor, Vybz Kartel.
Aribert Heim
Aribert Heim je bio austrijski liječnik, član NSDAP, SA, SS i jedan od najtraženijih ratnih zločinaca na listi Židovskog dokumentacionog centra, Simona Wisenthala u Beču. Kao logoraški liječnik u koncentracionom logoru Mauthausen, odgovoran je za smrt preko sto logoraša, na kojima je vršio eksperimente ubrizgavanjem otrova direktno u srce, kao i seciranja organa i operisanja logoraša bez narkoze. Zbog sadističkih eksperimenata nazvan je Dr. Smrt (njem.:Dr. Tod) i Koljač iz Mauthausena (njem.:Schlächter von Mauthausen). Po nepotvrđenim informacijama umro je u Kairu 1992. godine pod imenom Tarek Farid Hussein
Školovanje
Rođen 1914. godine kao sin policijskog službenika i majke domaćice u Bad Radkersburgu, studirao je medicinu u Grazu, a doktorirao u Beču. Liječnički posao počinje obavljati 1940. godine. Već 1935. godine učlanjuje se u Austriji, zabranjenu NSDAP i SA, a pripojenjem Austrije Njemačkoj 1938. godine postaje član SS-a.
Drugi svjetski rat
U aprilu 1940. godine prijavljuje se dobrovoljno u Waffen-SS. Iste godine bio je logorski liječnik u koncentracionom logoru Sachsenhausen, a 1941. godine u koncentracionim logorima Buchenwald i Mauthausen. po izjavama svjedoka iz dosade i sadizma logorašima je odstranjivao organe bez narkoze i ubijao ih intrakardialnim injekcijama sa fenolom. Zajedno sa apotekarom Erichom Wasickyjem odgovoran je za smrt preko sto logoraša uglavnom židovskog porijekla. Nakon toga premješten je u vojnu SS bolnicu u Beču. Po vlastoručno pisanoj biografiji, koju je objavila njemačka televizija ZDF 2009. godine, Heim je od oktobra 1941. do 31. decembra 1944. bio liječnik ''6. SS brdske divizije Sjever'' na Istočnom frontu, a do kraja rata 1945. godine služio je na Zapadnom frontu, za vrijeme ofenzive na Ardenima.
Poslijeratno vrijeme
15. marta 1945. godine Heim je uhapšen od strane američkih vojnika i zatvoren u logor za ratne zarobljenike Ludwigsburg. Lažnim izjavama, oslobođen je svih optužbi i od 1947. godine radi kao liječnik u Friedbergu u kojem je u sezoni 1947/48 bio član hokejaškog kluba Rote Teufel Bad Nauheim. Po izjavama suigrača, izbjegavao je fotografiranje iz njima nepoznatih razloga, tako da zajedničkih klubskih fotografija iz tog vremena nema. 1949. godine ženi se i zapošljava se kao liječnik u Mannheimu. Od 1954. godine radi kao ginekolog u Baden-Badenu.
Bijeg iz Njemačke
Nekoliko dana prije izvršenja naloga za hapšenje iz 1961. godine, Heim odlazi iz Njemačke 1962. godine u nepoznatom pravcu. Po nekim verzijama pobjegao je preko Španije u Argentinu, a zatim u Egipat, u kom je je živio pod svojim drugim imenom Ferdinand Heim, a nakon toga prelazeći na islam uzima ime Tarek Farid Hussein. Sudskom odlukom iz 1979. godine, zbog ubistava u koncentracionom logoru Mauthausen, kažnjava ga sud u Berlinu sa 500.000 DM. Zbog toga mu se zgrada u Berlinu, koju je kupio za vrijeme liječničkog službovanja 1958. godine u Njemačkoj, oduzima i prodaje. Prihodima od najma stanova finaciran je život Heima u izbjeglištvu, a financijske poslove i upravljanje imovinom vodio je njegov advokat.
Život u izgnanstvu
Po izjavi njegovog sina Heim je preko Francuske, Španije i Maroka 1962. godine stigao u Egipat. Novac mu je povremeno slala njegova sestra od prihoda najma stanova u Berlinu. Po vlastitoj želji, svoje je tijelo nakon smrti zavještao za medicinske svrhe, što u Egiptu nije dozvoljeno, te je sahranjen na groblju za siromašne u starom dijelu Kaira, te je gotovo nemoguće naći njegove posmrtne ostatke, te tako ispitati istinitost tvrdnje o njegovoj smrti. Po izvještaju ZDF, u hotelu u kojem je Heim godinama živio, nađena je tašna sa preko 100 dokumenata i spisa, po kojima se može upotpuniti istina o njegovom bijegu iz Njemačke. U tašni se nalazi kopija egipatskog pasoša, zahtjev za boravišnu dozvolu, konto-izvodi, osobna pisma kao i medicinski nalazi. Međutim izjavom policije u Baden-Württembergu, dovodi se njegova smrt u sumnju, kako zbog nedostatka dokaza, tako i zbog šesnaestogodišnje šutnje sina o njegovoj smrti. . također izjave austrijskog pravosuđa, koje je 2007. godine raspisalo novčanu nagradu od 50.000 € za podatke, koji bi mogli dovesti do hapšenja Heima, ne dovode do potvrde ove vijesti.
Neuspjele potrage
U okviru operacije Posljednja šansa, Centra "Simon Wiesenthal" iz Los Angelesa, u kojoj su trebali biti pronađeni posljednji živi članovi nacionalsocijalističkih i fašističkih organizacija i ratni zločinci, pronađeni su podaci da Heim živi na obali Sredozemnog mora u blizini gradića Denia u Španiji. Takode su potvrđeni prijenosi novca, od strane prijatelja njegove porodice, navodno u cilju investiranja u tom području. Nakon toga 2005. godine dolazi do informacije o njegovom bijegu u Čile, gdje živi njegova kćerka Waltraud. 2008. godine Centar "Simon Wiesenthal" saopćava da je, izjavama četiri svjedoka, Aribert Heim viđen u Argentini. Postoje također podaci izraelske službe Mossad, da se Heim nalazi u pograničnom području izmedu Čilea i Argentine.
NGC 1766
NGC 1766 (također poznat kao ESO 56-SC29) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Villach-Land
mini|desno|300px|Općine u okrugu Villach-Land Okrug Villach-Land nalazi se u južnom dijelu austrijske pokrajine Koruške.
Upravna podjela
Okrug se sastoji od ukupno 19 općine. Od toga su devet općina sa statusom Markt. Broj stanovnika u pojedinoj općini nalazi se u zagradi.
NGC 968
NGC 968 (također poznat kao MCG 6-6-56, PGC 9779 i UGC 2040) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 167 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Trokut. Najveći prečnik je 2,70 (131 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (73 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 5. decembra 1879. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lynx (preglednik)
mini|desno|Lynx Lynx je internetski preglednik uobičajan za UNIX operativne sisteme koji omogućava surfanje iz komandne školjke (engl. command shell).
Otvaranje datoteke u trenutnom direktoriju
lynx ime_fajla.html
Otvaranje fajla izvan trenutnog direktorija lynx /home/korisnik/ime_fajla.html
Kada Lynx prikazuje HTML dokument, linkove prikazuje tzv. "bold face" (podebljanim) textom. Onaj text koji je "highlighted" (osvijetljen) je trenutno selektovani link i njega pokrećete ENTER-om. Kao što ste mogli primijetiti, Lynx ne prikazuje grafiku nego samo tekstove i to će nekima možda smetati.
Oni koji ne žele da surfaju bez grafike i žele izaći iz Lynx-a trebaju pritisnuti 'q' i potvrditi sa 'y'. Kombinacijom tipki 'CTRL+D' ili Shift+Q (veliko 'Q') program se trenutno napušta, bez potvrđivanja.
Postavljanje home stranice
Koristeći WWW_HOME varijablu možete postaviti home stranicu, tj. stranica koja će biti učitana prilikom samog pozivanja programa.
UNIX/Linux
export WWW_HOME=http://bs.wikipedia.org/
setenv WWW_HOME http://www.lugbih.org/
VMS define "WWW_HOME" "http://www.lugbih.org/ "
Kretanje kroz HTML dokumente
Proces pomjeranja ili kretanja kroz HTML dokumente poznat je pod nazivom "navigacija". U Lynx-u skoro sva navigacija se može raditi sa tipkama "arrow keys" i numeričkim dijelom tastature.
Numerički dio tastarure
Italic text''' (ili 'b') : Prikazuje prethodnu stranicu
Ima još par komandi koje pomažu pri navigaciji kao što su to backspace i del, koji prikazuju "history", tipka 'm' vraća na početni dokument, 'i' prikazuje index stranice ili dokumenta.
Štampanje i snimanje
Pritiskom na tipku 'p' lynx će prikazati Print meni i vi onda možete da slijedite dalje opcije i uputstva.