cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ares
Ares i Afrodita
U Homerovoj Odiseji Alkinoj pjeva o mitovima. Helije je jednom krišom promatrao Aresa i Afroditu kako uživaju jedno u drugom potajno. To je prijavio olimpskom vijeću, a Hefest je predložio da ih se uhvati na djelu te je stvorio mrežu s kojom je mislio baciti u klopku nedopuštene ljubavnike. U tačno određeno vrijeme, Hefest je bacio mrežu i ostavio ih nepomične. Međutim, Hefest nije bio zadovoljan sa svojom osvetom, pozvao je olimpske bogove i božice da vide par. Božice su odbile, ali su bogovi došli i komentirali Afroditinu ljepotu i da bi rado mijenjali mjesto s Aresom. Nakon što su ih pustili, Ares je odjurio u svoju domovinu Trakiju i morao je platiti preljubničku kaznu, a Hefest se najvjerovatnije razveo od Afrodite i vratio je njenom ocu.
U drugoj verziji priče Ares je postavio Alektriona da ih čuva, ali je on zaspao. Ares ga je poslije pretvorio u pijetla tako da je osuđen svaki put najavljivati izlazak Sunca.
Uz Dima i Foba, Afrodita mu je rodila i Erosa i Anterosa koji su naslijedili Afroditine dobre osobine, a također i kćerku Harmoniju.
Ares i divovi
Ot i Efijalt, Aloidi, divovi, bacili su Aresa u lance i stavili ga u bronzanu urnu u kojoj je ostao 13 mjeseci. Prekrasna Eribeja, pomajka dvaju divova, rekla je Hermesu što su učinili te ga je on spasio, a Artemida je prevarila Aloide rekavši da će se udati za Ota, što je Efijalta učinilo ljubomornim. Počeli su se svađati, a Artemida se pretvorila u bijelu košutu i stala između njih. Divovi, ujedno i strastveni lovci, bacili su na nju koplja i tako zapravo ubili jedan drugog.
Ilijada
mini|[[Joachim Wtewael: Mars i Venera (Ares i Afrodita) otkriveni od bogova, 1604.]]Homer u Ilijadi opisuje da Ares nema poštovanja ni odanost prema Temidi, pravednosti. Obećao je Ateni i Heri da će se boriti na strani Ahejaca, ali je Afrodita uvjerila Aresa da se bori na strani Trojanaca. Za vrijeme rata, Diomed se borio s Hektorom i vidio Aresa kako se bori na strani Trojanaca te je pozvao svoje vojnike da se polahko povuku. Hera, Aresova majka vidjela je njegovo miješanje te je ohrabrila Diomeda da napadne Aresa te je on bacio koplje na njega, a Atena je usmjerila koplje u Aresovo tijelo koje je pokleknulo nad bolom. Ares se vratio na Olimp prisilivši Trojance da se povuku.
Wilhelm Ostwald
Wilhelm Ostwald (Vilhelms Ostvalds, Riga, 2. septembar 1853. - Leipzig, 4. april 1932.), njemački hemičar.
Dobitnik je Nobelove nagrade za hemiju 1909. godine.
Ozrenovići
Ozrenovići su naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
Samuilo
Samuilo (958. - 6. oktobar 1014.) je bio car Bugarske  , koji je vladao od 976 do 1014. godine.
Dio historičara smatra da je Samuilo bio sin brsjačkog kneza Nikole. Njegova braća, po očevoj tituli komes (comes – knez) zvani komitopuli su David, Aron i Mojsije. Braća su 976. digla pobunu protiv bizantske vlasti u Zapadnoj Bugarskoj. U pobuni su poginuli David i Mojsije, dok su Aron i Samuilo uspjeli da protjeraju Bizantince. Aron je bio spreman na dogovor sa bizantskim carem Vasilijem II, pa ga je Samuilo ubio. Tako je Samuilo postao vladar na području današnje Sjeverne Makedonije i Zapadne Bugarske. Daljnje slabljenje Bizanta Samuilo je iskoristio da proširi vlast na cijelu Makedoniju, Epir, Tesaliju, Albaniju, Duklju, Travuniju, Rašku, Srijem, Podunavsku Bugarsku i Bosnu. Godine 998. krenuo je sa vojskom prema Hrvatskoj i zauzeo gradove uz jadransku obalu (među kojima Ulcinj, Kotor, Split i Trogir) dospjevši do Zadra. Preduzeo je opsadu Zadra, ali nije uspio osvojiti grad pa se sa vojskom vratio natrag. Dao je potporu novim hrvatskim kraljevima Krešimiru i Gojslavu.
Samuilova prijestonica bila je u Prespi, a kasnije u Ohridu. On je Ohridsku arhiepiskopiju podigao na rang patrijarhije, a sebe je proglasio carem.
Bizant je pokušao vojno da osujeti Samuila, ali je doživio poraz kod Soluna 996. Ratom 1001-1004 Vasilije II ipak je uspio da oduzme Samuilu skoro polovinu teritorije.
U bitki na planini Belasici 1014. bizantska vojska cara Vasilija II nanijela je težak poraz Bugarima. Prema nekim kazivanjima ta je bitka dokrajčila i samog Samuila. Da bi zastrašio Bugare Vasilije II je zarobljenike, njih 14.000 osljepio i, ostavivši svakom stotom po jedno oko da vode ostale u koloni, uputio njihovom caru Samuilu. Kaže se da je pred tim prizorom Samuilo umro od srčane kapi. Zbog svirepog obračunavanja sa Bugarima Vasilije II je prozvan Bugaroubica. Poslije poraza na Belasici u Bugarskoj se odvijaju dinastičke borbe do 1018, kada Bugarska u cjelini priznaje bizanstsku vlast.
Brak
Samuilova supruga bila je grčka plemkinja Agata; ovo su njihova djeca:
Crnogorci
mini|Nacionalni i državni barjak Crnogoraca Crnogorci, južnoslavenski narod, koji pretežno živi u Crnoj Gori, jednim dijelom i u Srbiji. U Crnoj Gori 279.012 (blizu 45% populacije) stanovnika se deklariše kao Crnogorci po nacionalnosti (popis iz 2011. godine). U Srbiji ima 69.000 deklarisanih nacionalnih Crnogoraca (oko 1% populacije populacije u toj državi).
Crnogorci su većinom istočno-pravoslavne vjere, te manjim dijelom muslimanske i rimokatoličke, a govore, u zavisnosti od toga kako ga imenuju, relativnom većinom srpski jezik ijekavskog nariječja (računajući one koji se ne deklarišu kao Crnogorci), dok nešto manji dio (oko 229.215), odnosno više od 36-37% stanovništva Republike Crne Gore (sa popisa 2011.) naziva svoj jezik crnogorskim (većinom etnički Crnogorci).
Ne zna se pouzdano koliko ukupno ima Crnogoraca u svijetu; procjenjuje se do 500.000.
Gaj Vibije Pansa Cetronijan
Gaj Vibije Pansa Cetronijan (Gaius Vibius Pansa Caetronianus, ? - 43. p. n. e.) bio je rimski vojskovođa i političar iz doba kasne Republike. Pripadao je stranci populara i podržavao Cezara. Godine 51. p. n. e. je služio kao narodni tribun. Godine 44. p. n. e. je nakon Cezarovog ubistva izabran za konzula. Tada se priklonio struji u Senatu koja je tražila restauraciju pred-cezarovskog republikanskog režima. Zbog toga je došao u sukob sa Markom Antonijem, koji je eskalirao u mutinski rat. 14.4. 43. p. n. e. su se njegove snage sukobile sa Antonijevim u bici kod Forum Galloruma. Pansa je izborio pobjedu, ali je u borbi ranjen. Nekoliko dana kasnije je preminuo, a njegov ljekar je osumnjičen da ga je otrovao.
NGC 3451
NGC 3451 (također poznat kao IRAS 10516+2730, MCG 5-26-28, PGC 32754 i UGC 6023) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 61 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali lav. Najveći prečnik je 1,70 (30 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (14 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. aprila 1785. godine.
Polumjesec
mini|desno|Polumjesec mini|desno|Statua stilizovanog polumjeseca postavljenog na trgu i ukrašenog arapskim pismom Polumjesec, prvenstveno u umjetnosti ili kao simbol, jest oblik koji nastaje kada se iz kruga većeg isiječe krug manjeg prečnika i to tako da im se centri ne podudaraju, a formirana površina bude omeđena lukovima različitih poluprečnika.
Polumjesec se koristi u različite svrhe pa je tako u astronomiji polumjesec jedna od faza mjesečeve mijene. U alhemiji polumjesec označava simbol za srebro. Također predstavlja amblem Dijane/Artemide iz rimske odnosno grčke mitologije i na taj način predstavlja nevinost. Upravo na osnovu tog vjerovanja, u rimokatoličkoj crkvi povezan je sa Djevicom Marijom.
Victor Grignard
François Auguste Victor Grignard (6. maj 1871. Cherbourg - 13. decembar 1935. Lyon) bio je francuski hemičar.
Biografija
Kao sin radnika brodogradilišta Cherbourg Arsenal, Grignard je pohađao školu École normale d'enseignement secondaire spéciale de Cluny. Studij je okončao nakon zatvaranja fakulteta nauka na Univerzitetu u Lyonu. Svoju doktorsku disertaciju pod naslovom Sur les Combinaisons organomagnésiennes mixtes (bos. O miješanim organomagnezijskim kombinacijama) odbranio je pod mentorstvom Philippe Barbiera te 1901. postao doktor prirodnih nauka. Jedno vrijeme je radio na prirodnonaučnom fakultetu na Univerzitetu u Besançonu, ali se kasnije opet vratio na Univerzitet u Lyonu kao docent. Od 1909. bio je profesor na Univerzitetu u Nancyju, gdje je nastavio svoja istraživanja. Pored toga bio je i profesor na École nationale supérieure des industries chimiques (ENSIC).
Godine 1912. Grignard je dobio Nobelovu nagradu za hemiju, koju je podijelio sa hemičarom Paulom Sabatierom za "otkriće reagensa koji je dobio po njemu naziv Grignardov reagens", a kojim je u to vrijeme ostvario veliki napredak u organskoj hemiji. Po njemu je nazvana i jedna vrsta reakcija (Grignardova reakcija) koja igra važnu ulogu za sintetičku proizvodnju raznih alkohola.
Osim organomagnezijskih spojeva, njegov interes je bio, između ostalog, toluen i njegovo dobijanje, terpeni i eterična ulja, aluminoorganski spojevi kao i reakcije hidriranja i krekiranja. Također se bavio i sintezom fosgena, koji su tokom Prvog svjetskog rata bili korišteni kao bojni otrovi.
Po izbijanju Prvog svjetskog rata, najprije je učestvovao u nadzoru na željeznicama, da bi kasnije bio dodijeljen istraživačkom timu za bojne otrove i eksplozivne materije. Nakon rata, vratio je u Nancy. Godine 1919. naslijedio je Philippea Barbiera na čelu škole École Supérieure de Chimie industrielle de Lyon. Postao je i dekan fakulteta za prirodne nauke Univerziteta u Lyonu 1929. godine. Dana 7. juna 1926. postao je član pariske Akademije nauka, te počasni član Kraljevskog hemijskog društva i vanjski član Švedske kraljevske akademije nauka. Osim toga, proglašen je i počasnim doktorom Univerziteta u Briselu i Leuvenu.
Victor Grignard je 1910. oženio Marie Augustine Boulant, s kojom je dobio jednog sina i jednu kćerku.
Po njemu je jedan krater na Mjesecu dobio ime.
Levijatan
Najčešće se prikazuje kao divovski kit, koji predstavlja kralja oceana, koji besprijekorno vlada ljudima i bogovima. Spominje se u Starom zavjetu Jona (Ivan 2), a govori o Joni koji se sakrio u gradu Taršišu prije nego što se Bog razgnjevio. Međutim, Bog je izazvao oluju i bacio Jonu u more, gdje ga je progutao Levijatan. Proveo je tri dana i noći u utrobi, nakon čega je Bog naredio Levijatanu da pusti Jonu i ostavi ga na kopnu.
Najčešće se prikazuje kao divovski kit, koji predstavlja kralja okeana, koji besprijekorno vlada ljudima i bogovima. Spominje se u Starom zavjetu Jona (Ivan 2), a govori o Joni koji se sakrio u gradu Taršišu prije nego što se Bog razgnjevio. Međutim, Bog je izazvao oluju i bacio Jonu u more, gdje ga je progutao Levijatan. Proveo je tri dana i noći u utrobi, nakon čega je Bog naredio Levijatanu da pusti Jonu i ostavi ga na kopnu.
Levijatan u jevrejskoj legendi
Baš kao što je Behemoth neobjašnjivo čudovište zemlje i Ziz veliki džin, za Leviatana se kaže da je propordno morsko čudovište koje se ne može poraziti. Job 26 i 29 kažu da "mač ... nema efekta" i da se "smije na rupu koplja". Prema legendi, Levijatan će biti poslužitelj na mesijanskom banketu u Olam Ha Ba-u. U ovom slučaju, Olam Ha-Ba je zamišljen kao Carstvo Božije koje će postojati nakon što Mesija dođe. Talmud Baba Batra 75b navodi da će arhanđeli Michael i Gabriel biti oni koji ubijaju Levijatana. Druge legende kažu da će Bog ubiti zvijer, dok još jedna verzija priče kaže da će se Behemoth i Levijatan boriti protiv smrtne borbe na kraju vremena prije nego što budu služili na banketu.
Mjesec (satelit)
mini|300px|desno|Bliža strana Mjeseca koju stalno vidimo sa Zemlje.
mini|300px|desno|Dalja strana Mjeseca od koje vidimo samo rubove (18%) sa Zemlje zbog pojave [[libracija|libracije.]] Mjesec je Zemljin prirodni satelit i ujedno najbliže nebesko tijelo, udaljeno u prosjeku 384.400 km, tako da svjetlost s Mjeseca na Zemlju stiže za 1,25 sekundi. Mjesec se kreće oko Zemlje po eliptičnoj stazi srednjom brzinom od 1,02 km/sek, i prelazi dnevni luk od 13 stepeni i 10 minuta. Mjesečeva staza podliježe jakim temperaturnim vibracijama koje uzrokuje Sunce, pa se nagib staze prema ekliptici u toku 173 dana mijenja od 5 stepeni do 5 stepeni i 18 minuta. Mjesec je čvrsto nebesko tijelo poluprečnika 3473,3 km, te je po površini 14 puta, po obimu 50 puta, a po masi 80 puta manje od Zemlje. Ubrzanje sile teže je na Mjesecu 6 puta manje nego na Zemlji. Oko svoje ose se okrene za 27 dana, 7 sati i 11,5 sekundi (sideralna staza). Zbog stalnog mijenjanja položaja prema Suncu i Zemlji različito je osvijetljen, pa se sa Zemlje mogu uočiti četiri faze: Vrijeme od 29 dana, 12 sati, 44 minute i 3 sekunde između uzastopnog ponavljanja Mjesečevih faza nazvano je sinodičkim mjesecom.
Uzajamni položaji Sunca, Mjeseca i Zemlje dovode do pomrčine Sunca i Mjeseca. Potpune pomrčine se koriste u kosmičkoj geodeziji za vezivanje kontinentalnih trigonometrijskih mreža, koje pomažu u stvaranju jedinstvenog svjetskog naučnog sistema. U istu svrhu se koriste i pojave okultacija zvijezda (kad Mjesec tokom svog kretanja sakrije neke zvijezde). Privlačna sila Mjeseca, a u manjoj mjeri i Sunca (lunisolarni utjecaj), uzrokuje na Zemlji plimu i oseku mora i jezera, kao i "disanje" Zemljine kore što je 3 puta slabije od plime i oseke. Utjecaj mjeseca na ljude i druga bića je još uvijek nerazjašnjen, ali je sigurno da se insekti orijentišu pomoću Mjeseca.
Gustoća Mjeseca je 3,34 t / m³, što ga čini drugim prirodnim satelitom u Sunčevom sustavu. Njegovo kretanje u složenom gravitacionom polju Zemlje i Sunca podložno je brojnim poremećajima. Mjesečeva udaljenost od Zemlje se stalno mijenja jer Mjesec orbitira oko Zemlje u elipsi, a osim toga, u dužim intervalima, njegov put nema stalni oblik i veličinu. Prosječna udaljenost iznosi 384.401 km, koja je prvo precizno izmjerena dnevnom metodom paralakse, potom radarima i lidarima.
Na Mjesecu nema tekuće vode niti značajne atmosfere. Gustina atmosfere mnogo je manja od zemljine, tako da je broj molekula u kubnom centimetru (10.000 tokom dana, 200.000 noću) bliži gustoći molekula u međuplanetarnom prostoru. Značajke reljefa su Mjesečeva mora, visoravni i krateri, s vidljivim posljedicama tektonskih procesa i vulkanizma. More se nazivaju tamnijim delovima (ravnice okružene planinskim predjelima), iako na Mjesecu nema vode. Na oblikovanje površine značajno je utjecao utjecaj velikih tijela, planetoida i meteorita, s okolnostima određenim stanjem unutrašnjosti i njegovim razvojem (hlađenje unutrašnjosti, vulkanski procesi). Površina je prekrivena slojem regolita, sitnozrnatim rastresitim i poroznim fragmentima na kamenoj podlozi. Temperatura površine varira od -160 °C noću do +120 °C tokom dana.
Nastanak
Smatra se da je Mjesec nastao prije nekih 4,5 milijardi godina, nakon udara komete. Njemački istraživači na univerzitetu Göttingen su analizom izotopa utvrdili da se Zemlja sudarila s planetom Theia. Theia je imala veličinu Marsa. Prilikom toga izbačena je velika količina materijala u Zemljinu orbitu koja je oblikovala Mjesec.
Fizičke osobine
mini|300px|desno|[[Topografija Mjeseca.]] mini|300px|desno|Magnetno polje na površini Mjeseca snimljeno sa svemirske letjelice [[Lunar Prospector.]] Mjesec je i reljefno vrlo zanimljivo nebesko tijelo. Prvi je crtež Mjeseca napravio Galilej 1609. godine. Najniža područja Mjeseca su ogromne sive površine koje se ponekad mogu zapaziti i golim okom. Te ravnice je Giovanni Riccioli (1598-1671.) nazvao morima 1651. godine, iako u njima nema vode. Ova mora nisu jednolične ravnice, jer se u njima uočavaju nabori, koji ponekad sliče na zidove, dugačke po nekoliko stotina kilometara, i pukotine, koje sliče na riječna korita. Po rubovima ravnica protežu se veliki planinski vijenci, koji nose imena planina na Zemlji (Alpe, Apenini, Pireneji, itd.). Najviša tačka Mjeseca nalazi se na planinama Leibniz, koje su na Mjesečevom južnom polu, gdje neki vrhovi dosežu i 9000 metara. Osim planinskih lanaca, na Mjesecu se mogu vidjeti i krateri ili vrtače, koji opet nose imena po najpoznatijim svjetskim naučnicima. Najdublji je Newtonov (Isaac Newton), oko 7250 m. Ti krateri su vrlo velikog promjera (do 300 km). Iako im rubovi izgledaju strmi, oni su vrlo malog nagiba. To otkriće pripada Nijemcu Josefu Hopmannu, koji je izumio specijalne metode istraživanja pomoću dužina sjena. Nekih 30 hiljada kratera je otkriveno na Mjesecu. Kod pojedinih kratera su vidljive i uzdužne široke svijetle pruge (Kopernikov krater), za koje se smatra da su naslage pepela ili vulkanske materije nastale u vrijeme hlađenja Mjeseca.
Privlačna sila Zemlje je s vremenom toliko usporila Mjesec, da se njegova orbitna brzina prilagodila njegovoj vremenskoj stazi. To znači da se Mjesec okrene samo jedanput oko svoje osi u toku okretanja oko Zemlje. Zbog toga se sa Zemlje može vidjeti samo jedna strana Mjeseca. 1959. godine je sovjetska letjelica/sonda Lunik (Лунник) obišla Mjesec i pomoću dvije fotokamere ga snimila s daljine od 60 hiljada kilometara. Na osnovu tih fotografija, Sovjetska akademija nauka je sastavila i izdala prvi atlas dijela Mjesečeve površine koji se ne vidi sa Zemlje. Mjesec također vremenski usporava brzinu kruženja Zemlje, tako da taj usporavajući utjecaj produžuje godišnje dan na Zemlji za 20 mikrosekunda. Pritom se energija kruženja Zemlje pretvara u toplinsku energiju i impuls okreta se prenosi na Mjesec, čije se kretanje godišnje udaljuje za 4 centimetra od Zemlje. Ova pojava je utvrđena laserskim mjerenjima 1995. godine.
Važno fizičko svojstvo svakog kosmičkog tijela je njegov magnetizam. Mjesečevo magnetno polje je vrlo slabo, deset hiljada puta slabije nego na Zemlji, a na površini ne pokazuje određeni sjeverni i južni pol, što znači da nije dipolno polje. U Mjesečevom kamenju pronađeni su tragovi magnetnog polja, jačeg nego danas.
Svojstva Mjesečeve atmosfere
Nebeska tijela poput Mjeseca i Merkura nemaju atmosferu. Za održavanje atmosfere od najveće su važnosti termičko stanje i površinsko ubrzanje. Pri višim temperaturama molekuli plina kreću se većom brzinom nego pri nižim temperaturama. Molekule koje se kreću u najudaljenijim slojevima atmosfere brzinom većom od brzine oslobađanja napuštaju kosmičko tijelo (2,38 km/s). Na Mjesecu nije bilo uvjeta za zadržavanje svjetlosnih plinova. Ali još uvijek postoji plin iznad njegove površine, iako je vrlo rijedak. Prije svega, samo tlo se odmašćuje. Tada čak ni međuplanetarni prostor nije potpuno prazan, u njemu su plin i prašina. Snažan izvor plina je Sunce s kojeg struji solarni vjetar. To je tok razblaženog plina koji udara direktno na osvijetljenu stranu Mjeseca, što dovodi do pritiska od 10 −7 Pa tokom dana, do 10−10 Pa po noći (na Zemlji iznosi približno 105 Pa). To je tako mali pritisak, međutim, s pravom možemo reći da Mjesec nema atmosferu.
Bez atmosfere tečnost na Mesecu ne može postojati; voda bi isparila pod direktnom sunčevom svjetlošću, a zatim nestala u svemiru. Mjesečevo tlo je odmašćeno i suvo, bez vode. Dnevno prosječno prisustvo molekula gasa u mjesečevoj atmosferi (atoma po kubičnom centimetru) je kako slijedi:
Istraživanje Mjeseca i boravak ljudi na Mjesecu
mini|300px|desno|Prvi čovjek na Mjesecu, koji je stupio na tlo 21. jula 1969. ([[Apollo 11), bio je Neil Armstrong, a slika prikazuje njegov silazak niz ljestve na površinu Mjeseca.]] Na Mjesec je poslato više od 50 svemirskih letjelica, a dvadesetak je meko sletilo. Letjelice su pripremljene u različite svrhe i više puta su slane iz Sovjetskog Saveza i Sjedinjenih Država. Prva je bila 13. jula 1959. godine, o tlo Mora kiša, pokraj kratera Arhimeda, tresnula Luna 2 (Program Luna). Luna 3 je okružila Mjesec i snimila stranu Mjeseca nevidljivu Zemlji. Zatim se pomoću programa Ranger bilo moguće utvrditi o kakvom je tlu riječ. Prije lansiranja debljina površinske prašine nije bila poznata i nije se znalo hoće li svemirski brod potonuti u nju. Svemirska letjelica Ranger pogodila je površinu, šaljući snimke do posljednjeg trenutka. Slike su otkrile detalje od 0,25 m. Kako su se približavali površini, vidio je sve veći broj manjih i manjih kratera. Trenutak sudara s Mjesecom kasnio je u odnosu na izračunati trenutak, na osnovu čega je zaključeno da je geometrijski centar Mjeseca udaljeniji od Zemlje u odnosu na centar mase ili težište.
Prvo meko slijetanje bilo je uspješno tek nakon četvrtog pokušaja druge serije iz programa Luna, Luna 9. Sletila je u Ocean oluja 3. februara 1966. godine. Mjesto spuštanja dobilo je memorijalno ime: Planitia Descensus. Četiri slike su prvi put prikazale panoramu Meseca. Sloj prašine nekoliko centimetara nije ometao spuštanje letjelice. Istraživanje Mjeseca iz orbite počelo je 3. aprila 1966. godine, kada je Luna 10 postala prvi umjetni lunarni satelit. Sovjeti su također koristili svemirsku letjelicu Zond za istraživanje mjesečeve okoline, od kojih su se neki vratili na Zemlju.
Prvi ljudi na Mjesecu sleteli su 21. jula 1969. godine. (Apollo 11), prethodile su dvije istraživačke grupe (Apollo 8, 1968., Apollo 10, 1969.), koje su nekoliko puta okruživale Mjesec. Od 1969. do 1973. na površinu Mjeseca stiglo je ukupno 6 ljudskih istraživačkih grupa, dok jedna grupa nije uspela da sleti, nego je okruživala Mjesec (Apollo 13). Dvije od šest grupa spustile su se u planinska područja. Astronauti su uzimali uzorke tla, snimali fotografije, postavljali geofizičke uređaje i ispitivali ponašanje materijala u mjesečevim uvjetima. Mjesto prvog spuštanja ljudi u More tišine dobilo je naziv Statio Tranquilitatis, a manja tri kratera nazvana su Armstrong, Aldrin i Collins.
Vlasnička prava
Outer Space Treaty zabranjuje državama pravo na posjedovanje nebeskih tijela kao što je Mjesec. Ugovor UN-a koji je stupio na snagu 11. juna 1984 godine vrijedi kako za države tako i za privatne osobe.
Usprkos tome, Dennis M. Hope je 1980 godine prijavio svoja vlasnička prava na Mjesec u katastru San Franciska. Kako se niko nije usprotivio tom njegovom potezu u vremenu od osam godina, koliko je vrijeme žalbe, Hope je osnovao Lunar Embassy legal, pravni ured, koji ima pravo prodaje parcela na Mjesecu. UN i Međunarodna astronomska zajednica smatraju taj njegov potez prevarom.
Witold Gombrowicz
mini|Witold Gombrowicz (1939) Witold Marian Gombrowicz (fonetski: Vitold Marjan Gombrovič) (Małoszyce, 4. august 1904. – Vence, 24. juli 1969.), bio je poljski avangardni prozni i dramski pisac, esejist.
Biografija
Završio je pravo na Univerzitetu u Varšavi i počeo sudsku karijeru, ali se nakon prve objavljene zbirke pripovjedaka "Uspomene iz puberteta" 1933. godine posvetio isključivo književnosti. Veći publicitet donio mu je roman pod nazivom "Ferdydurke" iz 1939. godine, koji je pun bravuroznog humora i s elementima filozofske poruke. U ovom romanu glavni junak je odrastao muškarac svedan na ulogu pubertetlije, koji se bori s okamenjenim društvenim konvencijama (patriotska školska didaktika, kuća savremenog intelektualca, tradicionalno vlastelinsko imanje).
U augustu 1939. godine otišao je na putovanje u Argentinu, gdje ga je zatekao početak II svjetskog rata, i gdje je ostao do 1963. Mnoge godine živio je u bijedi, i tek 1947. dobio je skroman posao u Banco Polaco, koji mu je omogućio da se posveti književnom radu. Od 1951. u njemu je počeo objavljivati svoj "Dnevnik". Nastavio ga je pisati do kraja života, a izdavao je jedan za drugim tomove u knjigama. Tematika "Dnevnika" je raznorodna, od trivijalnih životnih detalja, do velikih polemika s marksizmom, egzistencijalizmom, katoličanstvom. To je njegovo ključno djelo, koje mu je pomoglo razriješiti mnoge suprotnosti koje su ga mučile – između autobiografizma i fikcije, između autentičnosti djela i njegovog postojanja po shvatanju čitaoca, i na kraju između intuitivne poruke i neobavezne igre mašte. U to vrijeme napisao je dramski tekst "Vjenčanje" (1953), koji je prebacivanje njegove interaktivne filozofije čovjeka na sasvim novi dramski jezik, razvijen na shakespeareovko – romantičarskom fonu, te satirični roman "Trans-Atlantik" (1953.) u kojem je proveo demistifikatorsku raspravu s patriotskim stereotipima i po prvi put otvoreno uveo homoseksualnu temu. U sljedećem romanu pod nazivom "Pornografija" (1960), čija radnja se zbiva u Poljskoj tokom nacističke okupacije, otkrio je tajne, snažno erotske i devijantne motive koji su vodili ilegalce u borbi za nezavisnost kao i junake njegovih ostalih djela.
Sredinom 1960-ih godina Gombrowicz je preselio u Francusku i vezao se s mladom kanadskom romanisticom Ritom Labrosse. Tad je izdao "Kosmos" (1965.), djelo koje asocira na detektivski roman, ali je u biti parabola procesa spoznaje i protivrječnosti solipsističke svijesti. Nedugo zatim, objavljuje djelo "Opereta" (1966.). To je obučena u kostim operetnog libreta ironična vizija nadolazeće revolucije u kojoj glavnu ulogu vođe i žrtve igra lik kreiran po uzoru na Jean-Paul Sartrea.
Bio je jedan od srednjoevropskih pisaca koji je situaciju civilizacijske zaostalosti svoje zemlje umio iskoristiti za kritičan pogled na savremenu misao i umjetnost svog vremena. Stvorio je djela koja sežu daleko u budućnost – pomagao je svojim čitaocima preći iz svijeta modernizma u svijet postmodernizma. U Poljskoj je izvršio neizmjeran utjecaj na književnost, a još plodnije je inspirirao teatar – bez njega ne bio bilo ni Tadeusza Kantora ni Jerzyja Grotowskog.
Deklaracijom poljskog parlamenta Sejma, 2004. godina bila je proglašena Godinom Witolda Gombrowicza u Poljskoj.
Sistemi realnog vremena
Jedna od formi operativnih sistema sa "specijalnom namjenom" je real-time sistem ili sistem realnog vremena. Real-time sistemi se koriste kada postoje stroga vremenska ograničenja za izvršavanje definisanih poslova. Često se koriste i kao "kontrolni uređaji" u namjenski razvijenim sistemima, kao naprimjer u automobilskoj industriji kada kontrolišu robote koji rade na sklapanju automobila, prilikom medicinskih eksperimenata, u vojnoj industriji (kod testiranja projektila) ili u istraživanju svemira. Senzori služe kao primarni ulazni uređaji, pomoću kojih podaci dolaze do računarskog sistema.
Računar mora analizirati pristigle podatke i po potrebi modificirati položaj senzora. Dakle, real-time sistemi imaju precizno definisana vremenska ograničenja u kojima moraju djelovati. Ako bi se desilo suprotno, moglo bi doći do neželjenih posljedica za korisnički proces koji se obrađuje, a nekada i za sam računarski sistem. Naprimjer, ruka robota koji sklapa dijelove Golfa mora se kretati po tačno definisanoj putanji i zaustaviti se u tačno predviđenim vremenskim intervalima, ako umjesto Golfa ne želimo proizvesti, kako umjetnici novog doba kažu, "nedefinisani apstraktni oblik".
Real-time sistem se smatra korektno funkcionalnim samo onda kada vraća korektan rezultat u tačno definisanim vremenskim ograničenjima. Ako uporedimo zahtjeve real-time sistema sa zahtjevima time-sharing sistema, kod kojih je brzi odgovor poželjan (ali to nije obavezno) ili kod grupnih sistema kod kojih uopce ne postoje vremenska ograničenja, vidimo da su real-time sistemi mnogo kompleksniji i zahtjevniji po tom pitanju. Postoje dva osnovna koncepta real-time sistema, hard real-time sistemi i soft real-time sistemi.
Kod hard real-time sistema se garantuje da će zadani zadatak biti urađen u tačno definisano vrijeme. Sva kašnjenja i odlaganja moraju biti ograničena. Kod ovih sistema karakteristično je da sekundarna memorija ili ne postoji ili je vrlo ograničena, a podaci se smještaju u kratkoročnu memoriju ili su u ROM memoriji. Također i mnoge karakteristike naprednih operativnih sistema nedostaju, koje za razliku od real-time sistema, imaju za cilj da korisnika odvoje od hardvera i zanemare činjenicu tačno određene vremenske preciznosti za završetak specifične operacije. Naprimjer, virtuelna memorija kao koncept upravljanja memorijom skoro se nikada ne može naći na real-time sistemima. Stoga se hard real-time sistemi nikada ne mogu miješati sa time-sharing sistemima.
Manje restriktivni tip real-time sistema je soft real-time sistem, gdje se poslovi obavljaju u redoslijedu koji je određen prema prioritetima. Ako određeni zadatak odnosno posao ima veći prioritet od svih ostalih onda će se sistem pozabaviti njegovim rješavanjem, dok će ostali poslovi biti na čekanju. Također i kod soft real-time sistema postoje ograničenja kod odgode izvršenja određenog posla odnosno kod kašnjenja. Real-time posao kod real-time sistema ne može vječno čekati na usluge kernela. Soft-real time sistemi imaju veće nedostatke od hard real-time sistema u pogledu pružanja usluga. Upravo zbog nedostataka kao što su odsustvo podrške ili podsistema za tačnu vremensku preciznost, ovi sistemi nisu pogodni za korištenje u robotici ili za industrijsku kontrolu. Međutim postoji nekoliko područja u kojima su ovi sistemi korisni: multimedija, virtualna realnost i napredni naučno-istraživački projekti kao što su podvodna istraživanja ili istraživanje površina planeta.
Ovi sistemi su podržani sa sistemima opšte namjene i naprednim operativnim sistemima kao što su UNIX, a kod nekih naprednih sistema mogu se pronaći istovjetne komponente kao i kod soft real-time sistema, naprimjer kod Windows NT-a.
Poznati operativni sistemi realnog vremena su:
Šimo Ešić
Šimo Ešić, rođen 6. 2. 1954. godine u Brezama kod Tuzle (Bosna i Hercegovina) od majke Kate (domaćice), i oca Ive (rudara), kao 7. dijete po redu. Završio je studij jezika i književnosti 1976. godine.
Djela
U književnosti se javlja 1969. godine prvom zbirkom pjesama “Zdravica na kraju djetinjstva“, nakon koje slijede:
Prevodi knjiga na druge jezike:
Prijevodi i prepjevi knjiga sa drugih jezika:
Pozorišni komadi:
Udžbenici i priručnici:
Nagrade i priznanja:
Član Saveza pisaca Jugoslavije (sada: Društvo književnika Bosne i Hercegovine) od 1974. godine, član Udruženja pisaca Njemačke od 1998. godine i član Društva hrvatskih književnika od 2012. godine. Sa grupom mladih pisaca 1982. godine osniva izdavačku kuću „Drugari“ i vodi je do 1992. godine sa I. V. Rorić. U Njemačku dolazi 1991. godine, a 1993. sa M. Vranić i I. V. Rorić osniva izdavačku kuću „Bambi“, koja kasnije nastavlja rad pod imenom „Bosanska riječ - Das bosnische Wort“. Od 1997. godine samostalno preuzima i vodi izdavačku kuću „Bosanska riječ - Das bosnische Wort“, koja od 1997. godine djeluje i u Tuzli (BiH). Od 1975. godine radio je kao novinar u Radio Tuzli, a od 1976. do 1988. kao novinar u Radio Sarajevu. Zatim je dvije godine bio urednik biblioteke "Krug radosti" u izdavačkoj kući „Univerzal“, a od 1990. godine ima status slobodnog umjetnika. Živi kao slobodni umjetnik u Njemačkoj i u Tuzli. Knjigom "Rudarev kućerak" zastupljen je u kompletima "Dječja književnost naroda i narodnosti Bosne i Hercegovine u 20 knjiga" i "Hrvatska književnost za djecui i mladež u 25 knjiga", a knjigama "Vezena torbica", "Bijeli svijet, šareni svijet" i "Vrelo ljepote" u lektiri za 3, 4. i 5. razred osnovne škole u BiH.
Zastupljen je, također, u brojnim izborima i antologijama, a pjesme i priče prevedene su mu još na italijanski, ruski, bugarski, mađarski, turski i poljski jezik. Osnivač je književne manifestacije "Oktobarska poetska drugovanja", koja je u Tuzli održavana od 1972. do 1991. godine, te festivala dječje pjesme "Majski cvijet" (sa Vinkom Krajtmajerom i Branislavom Štumfom), koji je u Tuzli održavan od 1975. do 1990. Osnovao je i NVO Društvo prijatelja knjige "Mali princ" i Međunarodni dječiji festival "Vezeni most", koja se u Tuzli održava od 2004. godine i na kojoj se dodjeljuje nagrada "Mali princ" za najbolju dječju knjigu u regionu i istoimena nagrada za stvaralački doprinos razvoju dječje književnosti u Bosni i Hercegovini.
PSL
PSL je rumunski vojni snajper. Oružje koristi i nazive PSL-54C, Romak III, FPK, FPK Dragunov te SSG-97. Iako vizualno slična sovjetskom SVD Dragunov, PSL se temelji na puškomitraljezu RPK.
Karakteristike
PSL je proizvodio RAMIL Cugir Arsenal. Nakon pristupanja Rumunije NATO paktu, proizvodnja puške se preselila u industriju oružja Uzina Mecanică Cugir. Tamo su PSL-ovi nadograđeni s modernom opremom nabavljenom iz Belgije i Hrvatske.
Primarna svrha PSL-a je da se koristi kao snajperska puška kada je udaljenost mete prevelika za standardni AKM karabin.
Kao i SVD Dragunov, PSL koristi streljivo kalibra 7.62x54mmR koje je pohranjeno u okvirima kapaciteta od deset metaka. Sovjetski i rumunski okviri su identične veličine i oblika ali nisu međusobno kompatibilni bez prethodne modifikacije oružja.
Za gađanje meta na većim udaljenostima nije potreban matematički izračun te prosječan korisnik uz jednostavne upute može uspješno gađati mete koje su na udaljenostima koje uvelike premašuju preciznost AK-47, AKM i dr. Preciznost kod PSL-a se razlikuje od puške do puške zbog nedovoljne kontrole kvalitete tokom proizvodnog procesa.
Kundak je znatno kraći u odnosu na zapadne snajperske puške. Razlog tome je što rumunjski vojnici rade u klimatski veoma hladnim uvjetima te nose debele zimske kapute. Teoretski, tokom toplog vremena na kraj kundaka se može postaviti gumeni nastavak ali on se ne isporučuje s puškom.
LPS T2 optika
mini|desno|250px|LPS optika rumunske proizvodnje. PSL uobičajeno koristi 4x24 optiku LPS T2 (rum. Luneta Puṣca Semiautomata Tip 2; bos. Optika za poluautomatsku pušku Tip 2). Riječ je o jednostavnijoj verziji sovjetske PSO-1 optike a proizvodila ju je bukureštanska tvrtka IOR. Umjesto LED diode na ruskoj optici, rumunska verzija za osvjetljenje koristi blago radioaktivni tricij. Tricijska optika se mora mijenjati svakih 8 do 12 godina jer se smanjuje radioaktivnost materije koja služi za osvjetljenje. Sa PSO-1 su zadržani osnovni dizajn i daljinomjer. Optički zoom LPS T2 iznosi 4x a objektiv je promjera 24 mm.
Firma IOR koja se bavi proizvodnjom optike od 1936. godine koristi njemačko staklo na optičkim ciljnicima koja su presvučena s Carl Zeiss T-3 sustavom kako bi se uklonio odsjaj i povećala propusnost svjetla. Nije poznata vrsta premaza koja je korištena kod LPS T2 optike ali IOR ima dugogodišnju tradiciju povezanosti sa zapadnoevropskim proizvođačima optike bez obzira što je Rumunija tokom Hladnog rata bila iza željezne zavjese.
Montažna šina kod PSL-a je identična onoj kod Dragunova tako da obje puške mogu koristiti LPS i PSO optiku.
LPS optika se prestala proizvoditi 1974. te danas predstavlja antikvitet među kolekcionarima.
Aliasing
Aliasing je engleska riječ i predstavlja pojam za greške nastale sažimanjem kontinuiranog oblika signala u periodičke samplove nastojeći da pružimo iste informacije. Najčešće se govori o aliasingu nastalom pretvaranjem kontinuiranog analognog u digitalni signal, ili u računarskoj grafici zanimljivom, aliasingu nastalom pri prikazivanju slike na raster izlaznom uređeju.
Aliasing u računarskoj grafici je veoma česta pojava uzrokovana neadekvatnim samplingom. Da bi nacrtali liniju na rasteru, u sampling procesu se koordinatne vrijednosti tačke (vrijednosti sa zarezom) zaokružuju na integer vrijednosti (cjelobrojne brojeve), jer su u takvom obliku date koordinate izlaznih uređaja. Stepenasti efekat koji pri tome nastaje je nazvan „jaggies“. Slična situacija se dešava i u filmskoj industriji. Kontinuirani pokreti su reducirani na 24 slike (frames) u sekundi. U western filmovima na odreženoj brzini se čini da se točkovi kola okreću unatrag. Razlog za to je nedovoljan frame rate. Sigurno rješenje bi bilo povećeti frame rate, ali u praksi to niko ne radi jer aliasing ne utiče na bitne informacije.
Da bi izbjegli izobličenja i gubitke signala, brzina uzimanja samplinga po Nyquistu mora biti više nego dva puta veća od najveće prisutne frekvencije u signalu. Dobar način za poboljšanje procesa sampliranja je da primjenimo low-pass filter prije nego otpočnemo sampling. Low-pass filter daje signal koji je bandlimitiran tj. ima ograničen frekvencijski opseg. Na taj način se smanjuje potrebna Nyquist brzina samplinga, troškovi računanja, kao i količina podataka dobivenih samplingom.
Pošto nijedna metoda ne proizvodi perfektan signal, u računarskoj grafici se koriste određene metode poput antialiasinga za popravljanje grešaka nastalih neadekvatnim samplingom.
Nobelova nagrada za fiziku
mini|Tri nobelovca za fiziku. Prvi red D-L: Albert A. Michelson (laureat iz 1907.), Albert Einstein (laureat iz 1921.) i Robert A. Millikan (laureat iz 1923.).
Nobelova nagrada za fiziku (švedski: Nobelpriset i fysik) jedna je od Nobelovih nagrada koju svake godine dodjeljuje Švedska kraljevska akademija nauka. Ona je jedna od pet Nobelovih nagrada koje su uspostavljene po oporuci Alfreda Nobela 1895, a dodjeljuju se od 1901; ostale su Nobelova nagrada za hemiju, književnost, mir te fiziologiju ili medicinu. Prva Nobelova nagrada za fiziku dodijeljena je Nijemcu Wilhelmu Conradu Röntgenu "za izuzetan rad na otkriću X-zraka". Kriterije i prijedloge za dodjelu ove nagrade određuje Nobelova fondacija i općenito se smatra jednom od najprestižnijih nagrada na svijetu koju fizičari mogu dobiti. Dodjeljuje se u Stockholmu svakog 10. decembra, na dan Nobelove smrti.
Prednje i zadnje lice poligona
mini|350p|desno|Tačka T se nalazi iza svih poligonalnih površina kocke a samim tim u unutaršnjosti objektaBudući da obično radimo sa poligon-površinama koje zatvaraju unutrašnjost objekta, trebamo izdvojiti prednju od zadnje strane poligona. Strana poligona koja je okrenututa prema unutrašnjosti objekta se naziva zadnje lice (engl. back face), a vidljiva ili vanjska strana je prednje lice (engl. front face). Određivanje pozicije tačke je u mnogim grafičkim algoritmima jedan od primarnih zadataka, npr. za određivanje vidljivosti objekta. Svaki poligon je zatvoren ili sadržan u jednoj beskonačnoj ravni koja dijeli prostor u dva regiona. Bilo koja tačka koja nije unutar ravni a vidljiva je prednjem licu površine poligona je ispred  (ili van) ravni odnosno van objekta. Bilo koja tačka koja je vidljiva zadnjem licu poligona je iza ravni. Tačka koja se nalazi iza svih poligonalnih površina je unutar objekta. Moramo imati u vidu da se klasifikacija van/unutra odnosi na ravan koja sadrži poligon, da ne dođe do zabune sa npr. van/unutra testom koji koristi parno-neparno pravilo u vezi sa otkrivanjem unutrašnjosti kod površina sa dvodimenzionalnim granicama.
Jednačina ravni se može iskoristiti za utvrđivanje tačke u prostoru u odnosu na lica poligona. Za bilo koji tačku (x,y,z) koja nije na ravni sa parametrima A, B, C, D vrijedi:
ako je    < 0,   tačka (x,y,z) jeste iza ravni
ako je    > 0,   tačka (x,y,z) jeste ispred ravni
Ovaj test vrijedi u desno orijentisanom Cartesian koordinatnom sistemu, kada su parametri ravni A, B, C i D izračunati koristeći koordinatne pozicije selektovane striktno u smjeru suprotnom od smjera kazaljke na satu (engl. counterclockweise)
IC 161
IC 161 (također poznat kao MCG 2-5-36, PGC 6644 i UGC 1266) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 245 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,80 (57 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (43 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 8. januara 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Završna riječ
Na svjetsku književnu scenu je stupio nakon što je preveden na francuski jezik, u izdanju prestižne izdavačke kuće M.E.O. Edition (Le mot de la fin, Bruxelles, 2016). Nailazi na odlične kritike čitalaca koji su djelo ocijenili kao jedno od najznačajnijih ostvarenja moderne evropske i svjetske književnosti.
Roman je dobio Nagradu "Hasan Kaimija", za najbolju knjigu objavljenu u BiH u 2011. i 2012. godini i Nagradu "Skender Kulenović", za najbolju knjigu objavljenu u BiH u 2011. godini. Izdavač je Europapress Holding & Novi Liber (od 2016. Hanza Media), Zagreb, 2011, vodeća medijska, izdavačka kompanija u Jugoistočnoj Evropi.
Francusko izdanje romana (Le mot de la fin, M.E.O. Edition, Bruxelles, 2016) se 2017. godine našlo na prvom mjestu na listama bestsellera američkog BookDaily-a i Goodreads-a ostavivši iza sebe brojne svjetske bestsellere.
Radnja
Završna riječ je roman o ljubavi i kleveti. Borac Armije BiH je optužen i oklevetan da je iz osvete napravio ratni zločin, a budući da je iz nacionalno mješovitog braka, izgleda najpogodniji da mu se bezbolno presudi u toliko prisutnom traženju balansa ratne krivice.
Ključna rečenica za razumijevanje ovog romana nalazi se negdje na početku kada glavni junak sagledava svoj dosadašnji život i kaže otprilike: "Sjećam se samo svojih ljubavi, i ničeg više, kao da u mom životu i nije bilo ništa drugo, ili ne zaslužuje da bude upamćeno." Otud se ovaj roman može čitati i kao svojevrsna zbirka ljubavnih priča, koje su čvrsto povezane stenogramom sa suđenja.
Škoda Felicia
desno|349x349px|Škoda Felicia |frameless Škoda Felicia je jedan od prvih Škodinih modela poslije njene kupovine od strane njemačkog Volkswagena. Felicia predstavlja prepravljenu verziju Favorita, ali sa boljim izgledom i većim brojem stepena prenosa od svog prethodnika.
Modeli su uključivali motore: 1.3, 75bhp 1.6 i 64bhp 1.9 SDI diesel, koji su konstruisani od strane Volkswagena. Felicia se proizvodila do 2001. godine, dvije godine nakon izbacivanja Škode Fabije na tržište.
Motori
Ubrizgavanje kod otto-motora je na početku funkcioniralo putem monomotronika. Kasnije je zamijenjeno sa MPi (direktno ubrizgavanje). Manji dio vozila, uglavnom vozila koja su namijenjena za istočnoevropsko tržište, imalo je ugrađen karburator. Motori sa karburatorom su davali snagu od 43 kW (58 KS).
NGC 1973
NGC 1973 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 16. decembra 1862. godine.
NGC 6400
NGC 6400 (također poznat kao ESO 393-SC14) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Škorpion. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 13. maja 1826. godine.
Alboransko more
Prosječna mu dubina iznosi 445 m, dok najveća dubina iznosi 1.500 m.
RPD
RPD je naziv za sovjetski puškomitraljez kalibra 7.62 mm kojeg je dizajnirao Vasilij Degtjarjov. Osmišljen je s idejom da zamijeni stariji DP puškomitraljez, a zamijenio ga je RPK.
Razvoj
Proslavljeni sovjetski konstruktor, general Vasilij Aleksejevič Degtjarjov, koji je konstruisao više modela oružja za Crvenu armiju, želeo je da uslovima novog vremena prilagodi svoj raniji model DP28 - puškomitraljez, koji je u ogromnim količinama korišten tokom Patriotskog rata. Uvidevši da je njegova konstrukcija i pored nesumnjive pouzdanosti i izdržljivosti prevaziđena, odlučio je da oko novog metka redukovane snage osmisli odeljenski puškomitraljez. Vojni krugovi su na osnovu ratnih iskustava napravili "specifikaciju" kakvo je automatsko oružje idealno za vođenje borbi u urbanim i terenskim uslovima. Traženo je da se novi puškomitraljez "hrani" municijom iz člankastog metalnog redenika ili municijske kutije (jer je platneni za teške mitraljeze Maksim bio problematičan u uslovima vlage, a tanjirasti doboš DP28 nepriručan), da oružje dejstvuje iz "otvorenog zatvarača", da njime može efikasno da rukuje jedan poslužilac, ima veću brzinu vatre od DP28 i bude upotrebljiv u uslovima neredovnog održavanja.
Degtjarjov je primjenio kombinovana rešenja sa svog ranijeg oružja u kalibru 7,62x54R, zatim od čehoslovačkog ZB Vz.26, ali i delimično sa njemačkog MG 42. Uz snažan uticaj dizajna StG 44 i SKS, nastalo je novo oružje nazvano RPD - puškomitraljez koji funkcioniše po principu pozajmice gasova, sa bravljenjem preuzetim od DP28 koje opaljuje "otvorenim zatvaračem" i prima municiju iz metalnog redenika, kapaciteta 50 metaka 7,62x39. Dva redenika su mogla da se nadovežu i smeste u municijsku kutiju kapaciteta 100 metaka, koja se fiksirala za sanduk i time je dobijeno oružje zavidne vatrene moći. Puškomitraljez je imao fiksnu cijev sa regulatorom gasova u tri pozicije, pomerivi dvonožac, drveni kundak i potkundak, rukohvat pištoljskog tipa i nišane podesive za daljine 100-1.000 m. Odmah poslije trupnih ispitivanja i usvajanja u operativnu upotrebu, pokazalo se da novo oružje ima niz mana: nemogućnost brze izmjene cijevi, prebrzo zagrijavanje kritičnih djelova pri intenzivnijoj rafalnoj paljbi, mali korisni domet i kritično slabu preciznost na daljinama preko 100 m. Zato se više puta pristupilo izmenama koje su uglavnom bile kozmetičke, poput produžetka gasnog cilindra i uvođenja reduktora trzaja u kundaku. Bez obzira na to, RPD je proizveden u velikom broju primeraka za vojsku SSSR-a i zemlje Istočnog bloka. Uskoro je i Kina napravila direktnu kopiju pod nazivima Type 56 i Type 56-1, a Sjeverna Koreja je svoju verziju nazvala Type 62. Više siromašnih zemalja Afrike i Azije, ali i raznih "revolucionarnih" pokreta je kupilo od Sovjeta upravo ovaj puškomitraljez, smatrajući da je odlično rješenje za borce sitnije konstitucije. Kako je u uslovima tamošnjih borbi svako ispravno oružje bilo prihvatljivo, nedostaci RPD nisu došli do izražaja. Međutim, pravi test za ovaj puškomitraljez bio je Vijetnamski rat.
Paraun
Paraun je naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
Kiselinsko-bazna ravnoteža
Acido-bazna ravnoteža (acido-bazna homeostaza) je dio fiziološke homeostaze organizma ili nekog drugog sistema, koja se tiče jednakog odnosa između kiselina i baza, drugim riječima, održavanju određene pH vrjednosti. Ljudski organizam je ekstremno osjetljiv na promjene pH vrijednosti, pa prema tome posjeduje snažne mehanizme održavanja pH vrijednosti u uskim granicama. Većim promjenama pH vrijednosti, proteini se denaturišu, enzimi gube svoje katalizatorske sposobnosti, što vodi ka letalnom ishodu. Vrijednost pH unutarćelijske i vanćelijske tekućine moraju se održavati na konstantnom nivou.
Kod ljudi i mnogih drugih životinja, acidobazna homeostaza održava se pomoću više mehanizama koji su uključeni u tri linije odbrane. :
Kiselinsko-bazni balans
Vrijednost pH vanstanične tekućine, uključujući krvnu plazmu, normalno je čvrsto regulirana između 7,32 i 7,42, pomoću hemijskih pufera, respiratornog sistema i bubrežnog sistema.
Vodeni puferski rastvor reagirat će jakim kiselinama ili jakim bazama apsorbiranjem viška vodikovih H+ iona ili hidroksida OH–, zamenjujući jake kiseline i baze sa slabeim kiselinama i slabim bazama. To ima učinak prigušivanja efekta promjene pH ili smanjenja promjene pH koja bi se inače dogodila. Ali puferi ne mogu ispraviti nenormalne pH vrijednosti u rastvoru, bilo da se radi o epruveti ili vanćelijskoj tekućini. Puferi se obično sastoje od para spojeva u rastvaru, od kojih je jedan slaba kiselina, a drugi slaba baza. Najobilniji pufer u vanćeliskoj tečnosti sastoji se od rastvora [[ugljikovodik|ugljične kiseline[](H2CO3) i bikarbonatne sli (Na+). Zato, kada u rastvoru postoji višak iona OH–, ugljična kiselina ih djelomično neutralizira formirajući H2 i ione bikarbonata (HCO 3–).
negativni logaritam (ili kologaritam) molarne koncentravije vodikovih iona u vanćeliskoj tečnosti. Označava njenu kiselost na obrnuti način: što je niži pH to je veća kiselost otopine;
pKa H 2CO3
je kologaritam konstante disocijacije ugljične kiseline, koji iznosi 6,1;
[HCO]
je molarna koncentracija bikarbonata u krvnoj plazmi;
[H2CO3]
je molarna koncentracija ugljične kiseline u vanćelijskoj tečnosti.
pH
=is molarna koncentracija of bikarbonata u plazmi;