cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pantomima
Nastanak i razvoj pantomime u Evropi
Početak 17. vijeka je druga stanica u razvoju umjetnosti pantomime. Nastala je pod sasvim drugačijim okolnostima. Nekim teatrima zakonom nije bilo dozvoljeno da govore, dok su neki teatri imali privilegije govora. Glumci koji su igrali u tišini, kroz pokrete su tražili nove teatralne puteve i na taj način uspijevali da izbjegnu zakon privilegiranih. Italijanska Commedia dell arte sa svojim karakterima Arlekina, Kolumbine, Kapitana, Pantalonea i sa svojim karakter maskama imala je najveći uticaj na teatre širom Evrope. Početkom 18. vijeka u Parizu je nastupao legendarni Jean Gaspard Deburau (Žan Gaspard Debiro) u ulozi Pierrot (Pjeroa) u Thèàtre des Funambules. Njegova figura, melanholični i vječno zaljubljeni Pierrot sa dugim bijelim kostimom, koji u tišini podnosi bol neuzvraćene ljubavi, stajala je tada u kontrastu sa karakterima melodrame, koji su tada bili u modi. Umjetnost pantomime je uvijek bila povezana sa govorom ili plesom. Prvi put u historiji se pantomima odvaja od govora i plesa, i postaje samostalna umjetnost početkom 20. vijeka, ali ne u teatru, nego u eksperimentalnom studiju od velikog reformiste moderne pantomime Etienne Decroux (Etien Dekrua). U Parizu godine 1923, Etienne Decroux (rođen 1898) je počeo sebe, a kasnije i druge, da obučava pokretima tijela na sceni. Njegov cilj nije bio reformacija pantomime, nego napraviti jednu čistu umjetnost pokreta - Mime Corporel. Decroux analizira pokrete čovječijeg tijela pod geometrijskim okolnostima. Tako nastaje inklinacija (naklon), translacija (pomjeranje) i rotacija čovječijeg tijela kao osnova za sve predstojeće iluzorne tehnike pantomime. Pantomima dobija i svoju pedagogiku i gramatiku geometrijskih pokreta.
Njegovi učenici su slavni Jean Louis Barrault (Žan Lui Baro) i Marcel Marceau (Marsel Marso). Marcel Marceau je kasnije Decrouxov sistem razradio i napravio pristupačnim čitavoj publici teatra. Zahvaljujući djelovanju Marceaua na području pantomime, uspio je da ovu umjetnost napravi svjetski poznatom.
Francuska škola razdvaja pojam "pantomime" i "mime".
Pantomima je prisutna i u ranim filmovima Charlieja Chaplina, Bustera Keatona, Kaystonskih Copa, Laurela i Hardyja i braće Marx.
Iabet
Iabet (Iabtet, Iab, Abet, Abtet, Ab) je egipatska božica istoka i istočne pustinje.
Opis
Iabet je božica koja svakog jutra pere boga Sunca Raa, prije nego šta on krene na put po nebu. Kao božici istoka, njoj je suprotna božica zapada Amaunet. Obično je Iabet prikazana kako pozdravlja Sunce, a na glavi kao krunu ima hijeroglif svog imena. Njen muž je bog plodnosti Min.
U Knjizi Zemlje se spominje drugi Iabetin muž – Iabeth, koji je samo njen muški aspekt. U tekstu Amduatu Iabet je prikazana s rukama uz tijelo, pod imenom Iab-iab. Štovana je u Panopolisu sa svojim mužem Minom. Jedna princeza, Nefertiabet, nosi u svom imenu ime ove božice, a ime joj znači "Iabetina ljepota".
NGC 1925
NGC 1925 (također poznat kao ESO 85-SC76) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. novembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zastava Britanskih Djevičanskih ostrva
mini|desno|300px|Zastava Britanskih Djevičanskih ostrva Zastava Britanskih Djevičanskih ostrva usvojena je 15. novembra 1960. Sastoji se od grba Britanskih Djevičanskih ostrva na tamno plavoj podlozi i zastavom Ujedinjenog Kraljevstva u gornjem lijevom uglu. Na grbu se nalazi sv. Ursula koja drži lampu djevičanskih sljedbenika.
Heinrich Heine
Heinrich Heine (Düsseldorf, 13. decembar 1797 – Pariz, 17. februar 1856) bio je njemački književnik.
Najveći je liričar njemačkog romantizma. Pisao je pjesme, pripovijesti i eseje. Bio je pjesnik široke popularnosti s mnoštvom učenika i imitatora posvuda u Evropi. Njegova najpoznatija ostvarenja su: poetska zbirka "Knjiga pjesama", "Florentinske noći", "Njemačka - jedna zimska priča".
Adidas Grand Prix 2011.
Adidas Grand Prix 2011. bio je 6. izdanje godišnjeg atletskog mitinga Adidas Grand Prix u New York Cityju i 6. stanica Dijamantne lige 2011.
Tokom većeg dijela mitinga takmičare su ometali jak vjetar i kiša.
IC 103
IC 103 (također poznat kao MCG 0-4-117, PGC 5192 i UGC 963) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 441 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,90 (116 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (64 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 5. novembra 1891. godine.
Peta generacija računara
Peta generacija računara je još uvijek u razvoju. Bazirat će se na masivnom paralelnom procesiranju i vještačkoj inteligenciji, gdje će računar biti u sposobnosti odlučiti šta je najbolje u tom momentu, sam raditi neke stvari. U principu zadatak naučnika je da u budućem vremenu podare računaru mogućnost "razmišljanja". U to možemo ubrojati robote. Neki roboti su sposobni sami odlučiti neke stvari (ali ipak ograničeno).
Zavjet ljubavi
Zavjet ljubavi jest peti studijski album bosanskohercegovačkog kantautora Al'Dina iz 2011. u izdanju diskografske kuće Hayat Production. Sve pjesme na albumu napisao je i komponovao Al'Dino.
Lubuntu
Lubuntu (/luːˈbuːntuː/) je lagana Linux distribucija bazirana na operativnom sistemu Ubuntu, te koristi LXDE korisički interfejs umjesto Unity koji se koristi u operativnom sistemu Ubuntu (iako je prije korišten GNOME). LXDE se smatra kao "lagan, koristi malo sistemskih resursa i energetski je učinkovit".
Lubuntu je priznat kao službeni derivat Ubuntu operativnog sistema 11. maja 2011, te će najnovija verzija Lubuntu 11.10 biti objavljena 13. oktobra 2011.
LXDE radna površina koristi Openbox window manager te je namjenjen da se se instalira pod niskim zahtjevima sistema, sa malo RAM-a za netbook računare, mobilne uređaje i starije računare. U ovom smislu se natječe sa Xubuntu derivatom.
Nacionalni park Una
Nacionalni park Una je jedan od četiri nacionalna parka u Bosni i Hercegovini. Nacionalni park se nalazi na krajnjem sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, na području općine Bihać i Unsko-sanskog kantona.
Nacionalnim parkom je proglašen zakonom o Nacionalnom parku Una 29. maja 2008. godine. Zakonom su definisane granice, regulisana pitanja zaštite, unapređenja i korištenja Nacionalnog parka, te njegovo upravljanje. Propisani su prekršaji i mjere njihovog nepoštivanja. Zakon je urađen u skladu s kategorizacijom Međunarodne unije za zaštitu prirode.
thumb|Medo Ljutoč thumb|Šetnica Štrbački buk thumb|Rijeka Una thumb|Medo Ljutoč thumb|Štrbački buk (vodopad) thumb|Netaknuta priroda thumb|Rijetke životinje u NP Una (čovječija ribica)
Položaj
Obuhvata područje kanjonskog dijela gornjeg toka rijeke Une, uzvodno od Lohova, zatim područje kanjonskog dijela donjeg toka rijeke Unac od njenog ušća u Unu uzvodno do Drvarskog polja, međuprostor između ove dvije rijeke i orografske padine Plješevice, Grmeča i Osječenice. Ukupna površina nacionalnog parka je 19.800 hektara.
Rasprostire se unutar sljedećih astronomsko-geografskih odrednica:
Rezultati Studije izvodljivosti za zaštitu NP Una (2005.) su pružili osnovu za zaštitu područja kroz kategoriju zaštite na nivou nacionalnog parka, što je prihvaćeno od strane organa vlasti u BiH donošenjem Zakona o Nacionalnom parku Una 2008 godine. Svrha zaštite područja je zaštita prirode u granicama definisanim zakonom, uz pružanje mogućnosti za razvoj lokalnih zajednica kroz poštivanje principa održivog razvoja. Zakonom o NP Una se štiti prostor ukupne veličine 19.900 ha koji je administrativno pod teritorijom općine Bihać, od čega u režimu stroge i usmjerene zaštite ukupno 13.500 ha, a u režimu usmjerenog razvoja oko 6.300 ha. Unutar područja stroge i usmjerene zaštite po posebnom režimu dopuštaju se i određene tradicionalne privredne djelatnosti. U području usmjerenog razvoja dopušten je razvoj tradicionalnih i nekih zatečenih privrednih djelatnosti, te turizma, uz uslov da su svi usklađeni s lokalnim specifičnostima i vrijednostima.
Specifičnosti
Područje Nacionalnog parka predstavlja jedinstvenu prirodnu cjelinu u ovom dijelu Evrope, vrlo vrijednu za očuvanje ukupnog krajolika i biološke raznolikosti zbog:
Za rijeku Unac karakterističan je njen oblik krškog toka, posebno u njenom donjem dijelu, na kojem na prolazu kroz kanjonski dio više puta ponire i izvire, na kraju na Crnom vrelu, koje po svojim karakteristikama i ljepoti spada u poseban prirodni fenomen.
Dolinski dio ovog zaštićenog područja je visinski smješten između 200 i 450 m, a orijentirano je u smjeru sjeverozapad-jugoistok. Povezanost rijeke Une, kao osnovnog prirodnog fenomena predviđenog za zaštitu i lokalnog stanovnštva koje stoljećima obitava na ovom području se prepoznaje vrijednost same rijeke i područja za sopstveni opstanak, tako i njenu jedinstvenost koja je vrijedna za očuvanje na lokalnom i regionalnom nivou. Inicijative, prvo za UNESCO nominaciju, a kasnije za proglašenje područja zaštićenim, su u velikoj mjeri proistekle iz inicijativa lokalnih zajednica ovog područja.
Rijeke Nacionalnog parka
Una, Unac i Krka, čine spoj vrijednih prirodnih osobitosti, raznolikog i očuvanog prirodnog krajolika iznimne ljepote te bogate kulturno-historijske baštine.
Una kao najveća prirodna vrijednost po kojoj je Nacionalni park dobio ime, izvire u selu Donja Suvaja ispod planine Stražbenice u Hrvatskoj. Radi se o krškom vrelu uzlaznog tipa, posebne zeleno-modre boje. U gornjem toku, od izvora do Bihaća ukupan pad iznosi skoro 3 metra po kilometru. U ovom dijelu Una nosi obilježja planinske rijeke i njeni sedronosni slapovi, ostrva, bukovi i vodopadi predstavljaju prave bisere ljepote kao što su: veliki vodopad u Martin Brodu, Štrbački buk, Troslap, Dvoslap i Ripački slap. Niz Martinbrodski vodopad i Štrbački buk voda se obrušava niz nekoliko manjih i većih slapova i vodopada gradeći jedinstvene sedrene tvorevine. U Uni je posebno interesantan živi svijet koji i sam pridonosi stvaranju sedrenih tvorevina. Mahovine - briofite su svojom građom pogodne za zadržavanje istaloženog kalcij karbonata, čineći tako neizostavnu kariku u procesu stvaranja i rasta sedrenih tvorevina.
Unac izvire kao mlinski potok, ispod planine Šator na 876 m nadmorske visine, teče kroz klisuru Pojila, četiri kotline i tri daljnje klisure. Svojim tokom kroz Nacionalni park do Martinbroda teče najužom klisurom, negdje dubine i do 350 metara. Ukupni tok je oko 66 kilometara, te ima visinsku razliku od oko 450 metara. Unac je prva velika pritoka Une koja svojom iznimnom čistoćom i hladnoćom oplemenjuje Unu, a isto tako je i dodatno rashlađuje. Unac se svojim tokom puni vodom iz desetak raznih pritoka i vrela. Ljeti zna u jednom dijelu presušiti, zbog smanjenog dotoka vode iz okolnih šumskih potoka, ostavljajući iza sebe mala jezera prepuna ribe. Taj dio puta Unac teče kao ponornica, izvirući zadnji put iz Crnog vrela, oko 3 kilometra prije ušća u Unu.
Krka je riječica dužine 5 km kao granična rijeka sa Hrvatskom, cijelim svojim tokom protiče kroz Nacionalni park. Izvire podno zaravni na kojoj se prostire selo Mali Cvjetnić gdje se pored izvora nalazi i stari mlin.
Dijelovi rijeka Una i Unac čine čine jedan od najvećih fly fishing revira u Evropi.'
Flora
Konfiguracija terena i geomorfološka struktura tla u Nacionalnom parku Una, te različita nadmorska visina i raznolikost flore su uslovi za bogati mikro svijet koji sa drugim oblicima života doprinosi bogatstvu biodiverziteta NP-a. Na ovom području se nalaze brojne rijetke i endemične vrste biljaka: lincura (Gentiana lutea), pjegava lincura (Gentiana punctata), runolist (Leontopodium alpinum Cass.), klekovina bora (Pinus mugo). Endem je unska zvončika (Campanilla unensis) koja je ime dobila po rijeci Uni kao i bosanska perunika (Iris reichenbachii Heuffel var. Bosniaca) koja raste na suhim livadama i pašnjacima na karbonatnim i serpentinskim stijenama sa plitkim zemljištem. Bosanska perunika je endem centralnih i jugoistočnih Dinarida. Ekološki uslovi su omogućili i razvoj velikog broja raznovrsnih biljnih zajednica izuzetne vrijednosti sa preko 1.900 biljnih vrsta, što iznosi 52,19% svih vrsta prisutnih u Bosni i Hercegovini. U prostoru je evidentirano 177 oficijenlih i 105 potencijalno ljekovitih, jestivih, vitaminskih i aromatičnih biljnih vrsta.
Prostor NP-a grade karbonatne stijene koje naseljava karakteristična vegetacija prilagođena posebnim uslovima takvih karakterističnih staništa kao što su hazmofitske biljke (pukotinjarke). Ispod većih stjenovitih brda, pod utjecajem hidrosfere i atmosfere odlamaju se dijelovi stijena, kotrljaju niz padinu, stvarajući tako mjestimično točila (sipare).
Korovna i ruderalna vegetacija vezana je uz sva naselja na tome području. Dobro su razvijene zajednice razreda Bidentetea, Artemisetea i Chenopodietea, zahvaljujući ruralnom načinu života, ekstenzivnom ratarstvu i ekstenzivnom stočarstvu. Raznolika staništa obiluju velikim brojem vrsta i zajednica. Na području Nacionalnog parka se ne može procijeniti tačan broj svojti kao ni zajednica, ali možemo izvršiti upoređenje s npr. Austrijom koja ima oko 2000 vrsta, a prostorno malo područje Nacionalnog parka, po procjeni, više od 1000. Uz to, ovdje se nalaze mnoge endemične vrste te reliktno - refugijalne zajednice, važne ne samo za uže područje, već i za ukupnu biološku raznolikost Europe. Stoga je za očekivati da će i veliki dio ovog područja biti uvršten i u projekt Natura 2000.
Fauna
Fauna Nacionalnog parka Una po svim svojim karakteristikama je raznovrsna u ovom dijelu Europe. Mnoge životinje su našle svoj dom u nacionalnom parku.
Staništa i ekosistemi
Kopnena staništa na prostoru NP Una su livade, pašnjaci i šume. Najveći dio površina Nacionalnog parka pokrivaju različiti tipovi šuma, kako klimazonalnih tako i ekstrazonalnih i azonalnih. Travnjaci NP-a predstavljaju antropogene trajne stadije, te se mogu održati samo uz stalni posredni (ispaša) ili neposredni (košnja) utjecaj čovjeka. Područje obiluje vapnenačkim stijenama koje naseljavaju hazmofitske biljke (pukotinjarke).
Na višim položajima iznad samog kanjona, na zaravnjenom terenu s dubljim sitnim tlom mjestimično su razvijeni travnjaci iz reda Brometalia erecti. Vodena staništa obuhvataju područje rijeka Une i Unca. Same rijeke Una i Unac nemaju razvijenu vodenu makrofitsku vegetaciju u području istraživanja, već se samo sporadično u malim tihim lagunama može ponegdje naći koja makrofitska vrsta.
Od vlažnih staništa na promatranom području zastupljeni su vlažni i močvarni travnjaci, visoke zeleni te trščaci. Na području uz samu rijeku Una razvijene su higrofilne zajednice šuma i šibljaka vrba, joha, rakite i ive. Staništa na sedrenim slapovima predstavljaju svojim specifičnim ekološkim uvjetima poseban biotop, koji se znatno razlikuje od svih ostalih staništa u slatkim vodama. Ukupno je na slapovima nađeno, izuzevši više bilje i dijatomeje 42 vrste biljaka i to 25 vrsta alga i 17 vrsta mahovina. Sve ove biljke sudjeluju u izgradnji sedrenih tvorevina, osim 2 vrste hepatika. Većina su dakle porofiti, dok samo neznatan broj su aporofiti.
Japodi
Japodi su narod koji je za vrijeme ilirskog vremena (bronzano i željezno doba) i rimske vladavine naseljavao prostor i današnjeg Nacionalnog parka. Specifičnost njihove kulture stanovanja su sojenička naselja na Uni, posebno u mjestu Ripač koje iako maleno ima značajnu ulogu na kulturološkoj karti Bosne i Hercegovine. Kultura Japoda je sadržavala oblikovane ili ukrašene predmete od različitih materijala (glina, bronza, jantar, kamen i staklo) napravljenih različitim tehnikama, kao što su urezivanje, modeliranje, iskucavanje, itd. Najčešće su prikazivane životinjske i ljudske figure.
Spomenici kulture
Područje parka je i u kulturno-historijskom smislu područje koje obiluje bogatim naslijeđem arheoloških nalazišta i historijskih spomenika, a poseban položaj tog prostora na tranzitnom pravcu prema moru doveo ga je u prošlosti pod utjecaje mnogih kultura, otkuda potječu bogata arheološka nalazišta, ostaci srednjovjekovnih utvrda i sakralnih objekata različitih vjera i kultura.
Srednjovjekovni grad Rmanj je podignut krajem 14- ili početkom 15. vijeka na ušću Unca u Unu. Po zapisima iz 1396 god. ovaj se grad nazivao Konuba. Gradski bedemi su porušeni do temelja, a sačuvala se samo obla Milančeva kula, visoka oko 10 metara.
Orašac je srednjovjekovni grad koji je pripadao Humskoj župi, a kasnije osmanski grad u sastavu Ostrovičke kapetanije i nalazi se na strmom brežuljku iznad istoimenog mjesta.
Srednjovjekovni grad Ostrovica izgrađen je u 15. vijeku na prahistorijskoj gradini. Nalazio se u župi Lapac, a pripadao je Karlovićima. U srednjem vijeku bio je to najutvrđeniji grad u gornjem toku rijeke Une. U decembru 1523. godine grad je potpao pod osmansku upravu.
Bakrorez
mini|alt=A cartoon centipede reads books and types on a laptop.| Shema tehnike duboke štampe'' mini|alt=A cartoon centipede reads books and types on a laptop.| Alati za bakrorez mini|alt=A cartoon centipede reads books and types on a laptop.|  Melanholija I, bakrorez, [[Albrecht Dürer, jedan od najznačajnijih bakrorezaca]] Bakrorez ili gravura je grafička tehnika dubokog štampe u kojoj se u cinkovu ili bakrenu ploču oštrim udubljivačem, iglom, itd urezuje crtež, te se udubljenja ispunjavaju bojom. Otiskivanje se vrši u presi za duboki tisak pod jačim pritiskom. Crtež se tiska na posebnom grafičkom papiru koji je prethodno stajao u vodi. Pored linearne čistoće, ljepota bakroreza se ogleda i u reljefnosti crta koja nastaje zbog jakog pritiska prese, tj. ulaženja papira u sva udubljenja iz kojih preuzima boju.
Bakrorez je mehanička tehnika a bakropis hemijska, to su dvije zasebne grafičke tehnike.
NGC 202
NGC 202 (također poznat kao MCG 0-2-113, PGC 2394 i UGC 421) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 183 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,90 (48 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 17. novembra 1876. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Panzer 61
Panzer 61 je švicarski srednji tenk iz vremena hladnog rata, kasnije klasificiran kao glavni borbeni tenk druge generacije. Nalazio se u upotrebi švicarske vojske od 1965. do 1994. godine.
Historija i razvoj
Tokom 1950ih švicarska vojska je pokušala nabaviti tada moderne tenkove iz drugih zemalja, ali u tome nisu uspjeli zbog korejskog rata. Kao neko rješenje švicarci su odlučili kupiti francuske lahke tenkove AMX-13 i krenuti u razvoj vlastitog srednjeg tenka.
Prvi prototipovi ovog tenka su označeni kao Panzer 58. Kao glavno naoružanje prvog prototipa korišten je top domaće proizvodnje kalibra 90 mm. Kod drugog prototipa upotrijebljen je britanski top QF 20-pounder kalibra 84 mm, treći prototip i serijski modeli su bili naoružani sa Royal Ordnance L7 105 mm užljebljenim topom. Panzer 58 je poslužio kao predprodukcijski model za Panzer 61. 1961. godine u švicarskom parlamentu je odobrena proizvodnja 150 primjeraka Pnazer 61 tenka. Tenkovi su bili isporučeni između 1965. i 1967. godine. Tenkove je proizvela kompanija Eidgenoessische Konstruktionswerkstaette (danas RUAG Land Systems) u Thunu.
U periodu od 1967. do 1994. godine Panzer 61 su nadograđivani i opremani novim tehnologijama. Kao primjer tih izmjena je bila zamjena koaksijalnog topa 20 mm sa mitraljezom kalibra 7.5 mm.
94. dodjela "Oscara"
94. dodjela Oscara, koju dodjeljuje Akademija filmskih umjetnosti i nauka (AMPAS), obilježila je najbolje filmove prikazivane između 1. marta 2021. i 31. decembra 2021. Održana je u Los Angelesu, u Dolby Theatreu 27. aprila 2021. a domaćini su bili Regina Hall, Amy Schumer i Wanda Sykes. Glumci Tracee Ellis Ross i Leslie Jordan objavili su nominacije 8. februara 2022. Ovo je bio prvi put od 83. dodjele Oskara 2011. godine gdje je na ceremoniji učestvovalo više domaćina.
Informacije o ceremoniji
thumb|left|[[Dolby Theatre, mjesto održavanja ceremonije]] Zbog kontinuiranog utjecaja pandemije COVID-19 na svijet filma, izmijenjeni kriteriji za nominacije sa 93. dodjele Oscara (kao što je uključivanje izdanja direktnog digitalnog transfera i pružanje fleksibilnosti za kvalificirana kino prikazivanja u gradovima van Los Angelesa) ostali su na snazi. Budući da je 93. dodjela omogućila dvomjesečno produženje kvalifikacija do kraja februara 2021., samo filmovi objavljeni između 1. marta i 31. decembra 2021. mogli su se takmičiti na 94. dodjeli.
Glasanje za nominacije je završeno 1. februara 2022. Nominacije su objavili Tracee Ellis Ross i Leslie Jordan 8. februara 2022. Ceremonija je zakazana za 27. mart 2022. godine u Dolby teatru; Očekuje se da će ceremoniji prisustvovati oko 2.500 gostiju. Objavljeno je da je datum odabran tako da se ne podudara sa Zimskim olimpijskim igrama 2022. u Pekingu (koje su održane od 4. do 20. februara 2022.) i Super Bowl LVI (koje je bilo domaćin Područje Los Anđelesa 13. februara 2022.).
U aprilu 2020., Akademija je objavila da će kategorija Najbolji film na 94. dodjeli imati 10 nominiranih; od 84. dodjele Oscara, između pet i deset filmova nominirano je za najbolji film, na osnovu ishoda procesa glasanja. Minimalan omjer originalne muzike koja je potrebna za ispunjavanje uslova za najbolju originalnu muziku smanjena je sa 60% na 35%. Prijave za najbolju originalnu pjesmu ograničene su na pet pjesama po filmu. Proces nominacije za najbolji zvuk uveo je preliminarni krug sa 10 nominiranih. Osim toga, uži izbori su se proširili sa 10 na 15 filmova u kategorijama najbolji animirani kratki film, najbolji kratki dokumentarni kratki film i najbolji kratkometražni igrani film. Kao dio ekoloških inicijativa, distribucija promotivnih materijala i druge fizičke robe više nije dozvoljena; sada se moraju koristiti digitalni ekvivalenti i streaming.
U oktobru 2021., filmski producent Will Packer je angažiran da producira ceremoniju. Za ko-producenta je imenovana Shayla Cowan, šefica osoblja njegovih producentskih kuća. 11. januara 2022., predsjednik Hulua i ABC Entertainment Craig Erwich potvrdio je da će ceremonija imati zvaničnog voditelja po prvi put od 90. dodjele. Potencijalni domaćini koji su uzeti u obziri bili su Pete Davidson, Tina Fey, Selena Gomez, Steve Martin, Martin Short, Amy Poehler, i [ [Maya Rudolph]]. Dana 11. februara najavljeno je da će ceremonija biti organizirana u tri čina, s različitim domaćinom koji će voditi svaki čin, kao "strategija da se privuče šira publika i podijeli teret vođenja televizijskog programa". Dana 14. februara, Regina Hall, Amy Schumer, i Wanda Sykes su najavljene kao tri voditeljke. Vanessa Hudgens, Terrence J i modni dizajner Brandon Maxwell bili su domaćini uvodnog showa na crvenom tepihu.
Dana 16. marta 2022. godine objavljeno je da će se na ceremoniji odati počast 60. godišnjici franšize o Jamesu Bondu i 50. godišnjici Kum-a pobjednika za najbolji film 1972. godine. Kako bi privukli mlađe gledaoce, glumci filma Encanto (Adassa, Stephanie Beatriz, Mauro Castillo, Carolina Gaitán, i Diane Guerrero) također su se pojavili, zajedno sa Becky G i Luis Fonsi za prvo uživo izvođenje pjesme "We Don't Talk About Bruno" kako bi se iskoristio njegov ogroman uspjeh, uprkos tome što nije bila prijavljena i nominirana za najbolju originalnu pjesmu. Ovo je bio glavni muzički vrhunac i najveća izvedba ceremonije, prema Packeru, koji je naveo razlog zašto je bila prikazana na televiziji: "Ako postoji pjesma koja ujedinjuje ljude ove godine (to je upravo ova), a to je za mene nekako oličenje onoga što filmovi mogu učiniti, jer ljudi svih rasa, nacionalnosti, godina, boja, porijekla, širom svijeta pevaju ad nauseum, a mi ćemo im pomoći da pjevaju malo više. Izvinjavamo se roditeljima." Drugu godinu zaredom, emiteri u kontinentalnom dijelu Kine i Hong Konga odbili su emitirati dodjelu Oscara za svoje gledaoce. Trenutno nije dato nikakvo objašnjenje.
Pobjednici i nominirani
Pobjednici su navedeni prvi i istaknuti su podebljanim slovima:
Vlado Kerošević
Vlado Kerošević (Tuzla, 26. april 1955) bosanskohercegovački je glumac i režiser.
Biografija
Vlado Kerošević je diplomirao na Fakultetu dramskih umjetnosti u Beogradu 1978. godine u klasi profesora Minje Dedića. Nakon diplomiranja angažovan je u ansamblu Narodnog pozorišta Tuzla gdje ostaje do 1993. godine. Od 1999. godine radi kao profesor glume i govora na Akademiji dramskih umjetnosti Tuzli. Trenutno je i dekan ove visokoškolske ustanove. 2002. godine osniva Teatar Kabare Tuzla. Po svom organizacionom i programskom konceptu ovaj Teatar je kamerni i moderni pozorišni mehanizam. Za nekoliko godina egzistiranja uspio je da se razvije u repertoarsko pozorište.
Hipomanganat
desno|mini|180x180piksel|Hipomanganatni ion Hipomanganati ili manganat(V) su hemijski spojevi mangana koji u sebi sadrži anion MnO43−. To su pretežno nestabilni spojevi koji vrlo lahko disproporcioniraju do mangan(IV)-oksida i permanganata. Zbog hipomanganatnog iona, ovi spojevi su tipično plave boje.
Dobijanje
Hipomanganati se mogu dobiti oksidacijom mangan(IV)-oksida sa natrij-oksidom u istopljenom natrij-nitritu.
Također moguća je i redukcija permanganata ili šestovalentnih manganata sa sulfitima u bazičnom okruženju.
Osobine
Zbog iona MnO43− hipomanganati su karakteristično plavi. Osim toga, ovi spojevi su i paramagnetični.
Vrijednost pKs hipotetične hipomanganske kiseline iznosila bi 3. Faza protolize za reakciju od [O3Mn(OH)]2− do MnO43− je 13,7, a druge faze protolize nisu poznate, jer se hipomanganati u kiselim rastvorima vrlo brzo raspadaju a stabilni su samo u bazičnim rastvorima.
Upotreba
Hipomanganati nemaju neki veći tehnički značaj. Oni su uglavnom kratkovječni međuproizvodi koji se ne mogu lahko izolirati pri proizvodnji kalij-permanganata. U oksidativnim otopinama pri dokazivanju mangana, pri dodavanju manje količine kisika nastaju hipomanganati umjesto zelenih iona manganata.
Jablanica (Trnovo, RS)
Jablanica je naseljeno mjesto u općini Trnovo, Bosna i Hercegovina.
Muhamed Jusić
Knjige (autor)
-Islamistički pokreti : reprezentativan pregled, Emanet, Zenica, 2005
-Meka i Medina, Općinsko društvo BZK Preporod Bugojno, Bugojno 2007
- Riznica mudrosti Abdullaha bin el-Mubareka, El-Kelimeh, Novi Pazar, 2011.
- Od Arapskog proljeća do Arapske zime?- hronika izvještavanja, JU Opća biblioteka Tešanj, Tešanj 2013.
Knjige (koautor)
- Međureligijski vodič za srednjoškolce : koliko učenici srednjih škola u Bugojnu (ne)znaju o vjeri drugoga i šta bi htjeli znati, Udruženje za dijalog u porodici i društvu Mali koraci, 2009
-“Pomirenje i izgradnja povjerenja u Bosni i Hercegovini- Ispitivanje javnih stavova u četiri grada i regiona” autori: George Wilkes, Ana Kuburić, Gorazd Andrejč, Zorica Kuburić, Marko Antonio Brkić, Muhamed Jusić, Zlatiborka Popov Momčinović, Projekat Religija i etika u ratu i stvaranju mira Univerziteta u Edinburgu i Centra za empirijska istraživanja religije u Bosni i Hercegovini, Sarajevo, 2012.
- Vjeronauka III, udžbenik vjeronauke za III razred srednjih škola u BiH, Rijaset IZ u BiH, Sarajevo, 2012.
- Islamofobija, pojam, pojava, odgovor, Ahmet Alibašić i Muhamed Jusić, El-Kalem i Centar za napredne studije, Sarajevo 2014.
-Savremene muslimanske dileme- pluralizam, ljudska prava, demokratija, pravda, džihad, ekstremizam, terorizam, Ahmet Alibašić i Muhamed Jusić, Centar za dijalog- Vesatijja ii Centar za napredne studije, Sarajevo 2015.
- "Zov rata u Siriji i bosanskohercegovački kontigent stranih boraca", Vlado Azinović i Muhamed Jusić, Atlanska inicijativa, Sarajevo, 2015.
Knjige (prijevod)
- Zašto se boje islama?, Al-'Audeh, Selman ibn Fahd, Sarajevo : M. Bečić, 2004
Knjige (urednik)
-Kriza islamske civilizacije, Ali A. Allawi, Dobra knjiga, Sarajevo, 2012.
Poglavlje u knjigama:
Muslimische Stimmen aus Bosnien and Herzegowina- Die Entwicklung einer modernen islamischen Danktradition, Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau, 2013.
Istraživanja:
Istraživač u projektu Religija i etika u ratu i stvaranju mira Univerziteta u Edinburgu
i Centra za empirijska istraživanja religije u Bosni i Hercegovini, 2012-
Istraživač na projekatu Atlanske inicijative o fenomoenu dobrovoljaca iz BiH u ratovima u Siriji i Iraku uz podršku ambasade Norveške u BiH od septembra 2014 do marta 2015. Rezultati su publikovani u knjizi "Zov rata u Siriji i bosanskohercegovački kontigent stranih boraca", Vlado Azinović i Muhamed Jusić, Atlanska inicijativa, Sarajevo, 2015
Spisak škotskih kraljeva
mini|Kraljevski grb Škotske Kralj Škota ili kralj Škotske je bio vladar Škotskog kraljevstva.
Dinastija Alpin
U početku su škotski vladari nosili titulu kralja Pikta, a kruna se nije nasljeđivala po principu primogeniture, nego je prelazila s jedne na drugu liniju potomaka Kennetha I.
Dinastija Dunkeld
Dunkan I je bio sin Bethóc, kćerke Milkolumba II.
Dinastija Plavokosih
Aleksandar III je umro nadživjevši svu svoju djecu, dva sina i jednu kćerku. Njegovi sinovi nisu imali djece, ali kćerka, norveška kraljica Margareta, ostavila je iza sebe istoimenu kćerku, koju su Aleksandar III i škotski plemići priznali za nasljednicu.
Interregnum
Nakon utapanja kraljice Margarete, koja je krunu naslijedila od djeda kada je imala tri godine i "vladala" do svoje smrti u sedmoj godini života a da pri tom nikada nije kročila na škotsko tlo, uslijedio je dvije godine dug interregnum. Nije više bilo potomaka kralja Vilima I i nije bilo jasno ko je zakoniti nasljednik krune. Trinaest osoba je polagalo pravo na krunu. Eduard I, kralj Engleske, je kao arbitar odlučio da kruna pripada Ivanu de Balliol.
Engleski kralj Eduard I je ubrzo prisilio kralja Ivana na abdikaciju. Deset godina je škotsko prijestolje bilo prazno, a Škotskom su upravljali Englezi. Robert Brusije, unuk jednog od pretendenata koji su polagali pravo na krunu nakon Margaretine smrti, započeo je pobunu protiv Engleza i uspio postati kralj.
Dinastija Stewart
Prvi kralj iz dinastije Stewart bio je sin Margarete, kćerke Roberta I, koja je u poodmakloj trudnoći pala s konja, rodila nedonošče, budućeg Roberta II, i zatim umrla. Robert II je bio osam godina stariji od vlastitog dajdže, Davida II, kojeg je naslijedio. Nakon Roberta III uslijedio je niz od sedam monarha koji su krunu naslijedili kao maoljetnici, te umjesto kojih su zapravo vladale njihove majke i moćni plemići.
Dinastija Stuart
Marija I je bila udata za Henrika Stuarta, koji (uprkos istom prezimenu) nije bio patrilinearni potomak Roberta II. Stoga su njihovi potomci pripadali novoj dinastiji. Jakov VI je naslijedio englesku i irsku krunu od Elizabete I i počeo sebe nazivati kraljem Velike Britanije, ali engleski i škotski parlamenti odbili su njegovu ideju o sjedinjenju kraljevina. Vilim II je pripadao dinastiji Oranje-Nassau, ali kako je bio sin Marije Henrike Stuart i savladar Marije II Stuart, obično se u listama pojavljuje među Stuartima.
Nakon pogubljenja Karla I uslijedio je treći škotski interregnum koji je trajao od 1649. do 1660. godine. Kada je Karlo II postao kralj, parlament je odlučio da je njegova de iure vladavina započela u trenutku smrti Karla I.
Kraljica Ana, posljednji vladar iz dinastije Stuart, je uspjela je ostvariti ono o čemu je prvi Stuart, Jakov VI, sanjao: 1. maja 1707. godine Škotsko i Englesko kraljevstvo su se ujedinili i postali Kraljevina Velika Britanija. Ana je tako postala kraljica Velike Britanije.
Bakropis
Postupak rada
Crtež se urezuje direktnim graviranjem u metalnu ploču, šiljastim alatkama. Matrica je prethodno zaštićena asfaltnim premazom i nakon što se ureže crtež ploča se stavlja u kiselinu na određeno vrijeme, zavisno od toga koliko želimo da nam linije budu tamne odnosno svijetle, tzv. proces jetkanja. Nakon jetkanja skidamo zaštitni sloj, operemo ploču od nečistoće i masnoće i ploča je spremna za otiskivanje. U te nagrižene, duboke linije utisne se boja da bi se pod pritiskom prese crtež otisnuo na papir.
Astronaut
mini|250p|Astronaut Bruce McCandless II, 1984. Astronaut, kosmonaut (ruski: космона́вт) ili taikonaut (kineski: taikongren, 太空人) je osoba koja putuje u svemirska prostranstva, ili kome je to zanimanje.
Ural (planina)
mini|desno|250px|Pogled na planinu Ural Ural je planina visoka 1.895 metara i duga 2.100 kilometara, koja se prostire u pravcu sjever-jug u središtu zapadne Rusije od Sjevernog ledenog mora do granice s Kazahstanom. Zajedno sa rijekom Ural, planina Ural dijeli evroazijsku kontinentalnu masu na dva nejednaka dijela, t.j. kontinenta: Aziju (43,8 mil. km2) i Evropu (10,4 mil. km2).
Astronaut
Kriterij za određivanje ko je poduzeo let u svemirska prostranstva, varira. U USA, ljudi koji putuju više od 80 km su označeni kao astronauti.
Ural (planina)
Najviši vrh Urala je Narodnaja (1895 m).
Astronaut
Fédération Aéronautique Internationale, FAI, definira svemirski let iznad 100 km, pa je do 19. septembra 2009. ukupno 505 ljudi prešlo tu granicu. Do 12. oktobra 2005. po USA definiciji, 448 ljudi je prešlo granicu dalje od Zemlje, 442. ljudi se kvalifikovalo po FAI propisu, dok je 438 ljudi dostiglo Zemljinu orbitu, ili još dalje. Ovi pojedinci su proveli preko 28 000 član posade-dana (odnosno ukupno 76,7 godina) u svemirskim letovima, uključujući i 100 član posade-dana u šetnjama izvan letjelica. Za osobu koja je bila astronaut se kaže da ima "astronautska krila". Kosmonauti iz najmanje 34 zemlje su dosad učestvovali u letovima u svemirska prostranstva. Kosmonaut
Autosomna dominantna očna atrofija
Autosomno dominantna očna atrofija je genetički poremećaj oka koji karakterizira oštećenje vida. Većina pogođenih osoba ima smanjenu oštrinu vida od rođenja, dok drugi počinju imati probleme s vidom u ranom djetinjstvu ili kasnije. Kod oboljelih osoba, oba oka su obično podjednako zahvaćena. Međutim, težina gubitka vida uveliko varira, čak i među pogođenim članovima iste porodice, u rasponu od skoro normalnog vida do potpunog sljepila.
Nekoliko abnormalnosti doprinosi oštećenju vida kod osoba s autosomno dominantnom optičkom atrofijom i kataraktom. U ranim fazama stanja, oboljele osobe doživljavaju progresivan gubitak određenih čelija unutar mrežnjače, koja je specijalizirano tkivo osjetljivo na svjetlost na stražnjem dijelu oka. Gubitak ovih ćelija (poznatih kao retinske ganglijske ćelije) je praćen degeneracijom (atrofijom) nerava koji prenose vizuelne informacije od očiju do mozga (očni živci), što doprinosi gubitku vida. Atrofija ovih nerava uzrokuje abnormalno blijedi izgled (bljedilo) optičkih nerava, što se može vidjeti samo pri pregledu oka. Većina ljudi sa ovim poremećajem također ima zamućenje očnih sočiva (katarakt). Ova abnormalnost oka može se razviti bilo kada, ali se obično pojavljuje u djetinjstvu.
Drugi uobičajeni problemi s očima kod autosomno dominantne optičke atrofije i katarakte uključuju nevoljne pokrete očiju (nistagmus) ili probleme s vidom u boji (sljepilo za boje) koji otežavaju ili onemogućuju razlikovanje nijansi plave i zelene.
Neki ljudi s autosomno dominantnom optičkom atrofijom imaju smetnje u funkciji drugih živaca (neuropatija) osim očnih živaca. Ovi poremećaji mogu dovesti do problema s ravnotežom i koordinacijom (cerebelarna ataksija), nestabilnog stila hoda, osjećaja bockanja ili trnaca (parestezije) u rukama i nogama, progresivne ukočenosti mišića (zgrčenost) ili ritmičnog drhtanja. U nekim slučajevima, pogođeni imaju gubitak sluha, uzrokovan abnormalnostima unutrašnjeg uha (senzorinervna gluhoća).
Ova bolest je jedan oblik autosomno dominantne optičke atrofije, grupe stanja za koje se procjenjuje da pogađaju 1/30.000 ljudi širom svijeta i otprilike 1/10.000 osoba  u Danskoj. Oblik optičke atrofije nazvan optička atrofija tip 1 predstavlja većinu slučajeva, dok se smatra da autosomno dominantna optička atrofija i katarakta predstavljaju samo nekoliko postotaka slučajeva ove atrofije.
Od ranih dana mitohondrijske medicine, bilo je jasno da je optička atrofija vrlo česta, a ponekad i jedinstvena patološka karakteristika mitohondrijskih poremećaja. Prva tačkasta mutacija mitohondrijske DNK (mtDNK) povezana s poremećajem sljepila koje je naslijeđen od majke, Leberovom nasljednom optičkom neuropatijom (LHON), prepoznata je 1988. godine. U 2000. otkriven je drugi poremećaj sljepila, dominantna očna atrofija (DOA) Kjerovog tipa. povezana s mutacijama u jedarnom genu OPA1 koji kodira mitohondrijski protein. Osim ove dvije nesindromske optičke neuropatije, optička atrofija je istaknuto obilježje mnogih drugih neurodegenerativnih bolesti koje su danas prepoznate kao posljedica primarne mitohondrijskee disfunkcije. Grupa autora je 2007. razmatrala sindrome zasnovane na mtDNK kao što su LHON/distonija/mitohondrijska encefalomiopatska laktozna acidoza nalik moždanom udaru (MELAS)/Leighov sindromskog preklapanja ili jezgarne bolesti, kao što su Friedreichova ataksija (mutacije u genu FXN), gluhoća-distonija), mutacije u TIMM8A, komplikovana nasljedna spazamska paraplegija (mutacije u SPG7), DOA "plus" sindromi (mutacije u OPA1), Charcot-Marie-Toothov sindrom tip 2A (CMT2A) sa optičkom atrofijom ili nasljednom motornom i senzornom neuropatijom tip VI (HMSN VI; mutacije u MFN2), te Costeffov sindrom i DOA sa kataraktom (mutacije u OPA3). Dakle, genetičke greške u jedarnom i mitohondrijskom genomu često dovode do smrti ganglijskih ćelija retine, specifične mete neurodegeneracije posredovane mitohondriama. Mnogi mehanizmi su proučavani i predloženi kao osnove za patogenezu mitohondrijskih očnih neuropatija, uključujući bioenergetski neuspjeh, oksidativni stres, toksičnost glutamata, abnormalnu mitohondrijsku dinamiku i aksonski transport, te sklonost apoptozama.
U studiji iz 2017., polazi se od konstatacije da naslijeđene optičke neuropatije su genetički raznolika grupa poremećaja koje uglavnom karakterizira gubitak vida i optička atrofija. Od prvog prepoznavanja Leberove nasljedne optičke neuropatije, nekoliko genetičkih defekata koji mijenjaju primarno mitohondrijsko disanje, predloženi su da doprinesu razvoju sindromskih i nesindromskih optičkih neuropatija. Štaviše, revolucija genomike i kompjuterskog snimanja u protekloj deceniji povećala je dijagnostičku efikasnost i tačnost, omogućavajući prepoznavanje veze između mehanizama za dinamiku mitohondrija i širokog spektra nasljednih neurodegenerativnih bolesti koje uključuju očni nerv. Pokazalo se da mutacije novih gena koje uglavnom modificiraju ravnotežu između mitohondrijske fuzije i fisije dovode do preklapanja kliničkih fenotipova u rasponu od izolirane optičke atrofije do teških, ponekad smrtonosnih multisistemskih poremećaja. S obzirom na posebnu ranjivost mrežnjačnih ganglijskih ćelija na mitohondrijsku disfunkciju, dostupnost oka kao dijela centralnog nervnog sistema i poboljšanja u tehničkom oslikavanju u vezi s procjenom sloja retinalnih nervnih vlakana, procjena optičkog živca postaje kritična – čak i kod asimptomskih pacijenata – za ispravnu dijagnozu, razumijevanje i rano liječenje ovih složenih i zagonetnih kliničkih entiteta.
Dvodimenzionalno premještanje
Premještanje (engl. translation) jedne koordinatne tačke, radimo dodavajući pomak (iznos pomaka) na njenu koordinatu, kao da želimo generisati novu koordinatnu poziciju. Razumljivije rečeno, početnu koordinatu pomjeramo duž prave linije do njene nove lokacije. Na isti način se premješta i objekt koji je definisan sa više koordinatnih pozicija npr. poligon, čije su sve koordinatne pozicije relocirane za isti iznos pomaka duž paralelnih linija. Nakon premještanja, kompletan objekt se ponovo prikazuje na displeju, ali na novoj lokaciji. Premještanje, kao jedna od geometrijskih transformacija, je specifična po tome da poput rotacije premješta objekt bez deformacija, jer se svaka tačka objekta premješta za istu vrijednost.
Mustafa Zvizdić
Mustafa Zvizdić, rođen 24. oktobra 1970. u Sarajevu, je bosanskohercegovački književnik. Diplomirao je na Filozofskom fakultetu u Sarajevu. Govori ruski jezik. Radi kao lektor u dnevnom listu "Oslobođenje".
Njegova zbirka pjesama "Igre voskom" prevedena je na engleski, njemački, francuski i slovenski jezik. Bio je nominiran za nagradu "Meša Selimović", za roman "Muzika zidnih satova".
Klanac (Trnovo, RS)
Klanac je naseljeno mjesto u općini Trnovo, Bosna i Hercegovina.
Opnokrilci
Opnokrilci (lat. Hymenoptera)  je veliki  red razreda Insecta, koja obuhvata lisne uši, ose, pčele i mrave. Do danas je opisano preko 150.000 postojećih vrsta himenoptera,  uz još preko 2.000 izumrlih.
Ženke obično imaju poseban ovipozitor za polaganje jaja u domaćine ili mjesta koja inače nisu dostupna. Ovipozitor se često modificira u stinger. Mladi se razvijaju uz holometabolizam (kompletnu metamorfozu).
Etimologija
Naziv Hymenoptera odnosi se na krila insekata, ali originalna varijanta je dvosmislena. Sve reference e slažu da je izveden iz starogrčkog πτερόν - pteron = krila. Starogrčki termin ὑμήν]] - himen = membrana vezana za pojavu da insekti u ovom redu imaju membranozna krila. Međutim, ključno obilježje ovog reda je da su zadnja krila povezanom sa prednjim krilima nizom kuka. Pored toga, još jedno uvjerljivo etimološko značenje uključuje Himena, starogrčkog boga braka, jer su u braku ti insekti "bračna krila".
Glava
thumb|320px|Glavena kapsula (A): 1 – tjeme 2 – čelo 3 – lice 4 – epistoma 5 – bočna polja 6 – clipeus 7 – epistomni  šav 8 – složene oči 9 – prednja ocela 10 – bočne  ocele 11 – ocelski trougao 12 – antenska šupljina 13 – antensko udubljenje 14 – rub antenskog udubljenja 15 – međuantensko tuberkula 16 – bočna  tuberkula 17 – prednja tentorijska jamica 18 – klipelusna fovea 19 – malusni prostor 20 sulcus genalis 21 – orbita facialis  22 – orbita frontalis 23 – sljepoočnica 24 – potiljak 25 – foramen  magnum 26 – člankovita palpa 27 – labijske  palpe 28 – carina occipitalis 29 – carina  oralis 30 – carina genalis 31 – unctio carinae 32 – abscissula 33 – postgena 34 – obraz Antena (B):  1 – scapus 2 – pedicellus 3 – annelus  4 – flagellum 5 – annulus  flagellaris 6 – tiloidi Mandibula (C): 1 – gornji  zub, 2 – donji zub, 3 – baza mandibule
Glava (caput) može biti ortognatna, kada su usni organi postavljeni u nizu odozgo na dolje, i prognatna kada su postavljeni u nizu prema napred. Između ova dva strukturna položaja usnih organa postoji i međustruktura, ako su usni organi ukoso na dolje ili ukoso prema naprijed. Topografski, površina glave se dijeli na tjeme (vertex), čelo (frons), potiljak (occiput) i obraze (gena).
Na boćnim stranama glave su dva obično dobro razvijena složena, ovalna, jeđe potkovičasta, oka. Dorzalno se nalaze tri ocele smještene u vidu trougla. Između složenih očiju nalaze se antenska udubljenja u koja se učvršćuju antene. Njihov broj, oblik i broj članaka u njima, veoma su različiti. Mogu biti končaste, testeraste, peraste, a broj članaka može varirati između 4 i 70. Pdstavnicii podreda Symphyta obično imaju antene od 9 članaka, mužjaci -Sphecoidea, Apoidea, Vespoidea i Scolioidea – 13, a ženke 12 članaka. Na antenama se nalaze različiti čulni organi.
Neposredno ispod antenskih udubljenja, ili nešto niže, nalazi se specifična površina – klipeus (latinski:clipeus) koja je epistomnim šavom odvojena od lica. Kada je ovaj šav reduciran, gornja ivica klipeusa biva ograničena dvjema tentorijskim jamicama. Na zadnjem dijelu glave nalazi se foramen – otvor za vezu unutrašnjih organa sa toraksom. Ispod otvora je široko otvorena glavena kapsula, koja formira labio-maksilarni otvor, odnosno otvor za rilicu. Tu je smješten labiomaksilarni kompleks koji, zajedno sa mandibulama, gradi [[usni aparat.
Labio-maksilarni kompleks je složena struktura koja se nerjetko nastavlja u rilicu. Ovaj kompleks se sastoji od labijuma i paramaksila. Svaka maksila se sastoji od osnove u kojoj je cardo, na kojeg se nastavlja stipes. Na vrhu su dva režnjevita elementa: lacinia i galea (lobus internus i lobus externus) i člankovita palpa (palpus maxillaris). Drugi par maksila je spojen uzdužno i formira donju usnu (labium), koji je, poprečnim suturama podeljen na bazni dio – postmentum i distalni (praementum). Postmentum se dalje dijeli na bazalni dio (submentum) i distalni (mentum). Na prementumu se nalazi par labijalnih palpusa, koji su prikačeni na posebnom ispupčenju prementuma (palpifer). Proksimalni dio prementuma nosi par malih unutrašnjih režnjeva (glose, glossa) i par spoljašnjih režnjeva (paraglose, paraglossa). Kod pčela glosa se završava malom pločom zvanom flabellum, a njen zadnji dio kod drugih grupa iprolazi kroz sekundarnu skleritizaciju koja se naziva zadnja lingvalna pločica.
Toraks
Na osnovu građe toraksa, opnokrilci se dijele na: Symphyta, kod kojih se sastoji iz tri dijela pro-, meso- i metatoraks, i Apocrita kod kojih u sastav toraksa ulazi i prvi abdomenski segment – propodeum. Sternit protoraksa (prothoraks) je obično potpuno reduciran, tako da ima samo propleure. Kod pčela (Apoidea) i osa  Sphecidae, zadnji uglovi protoraksa imaju izrasline koje pokrivaju otvore trahejnog sistema.
Mezotoraks je najrazvijeniji dio toraksa opnokilaca. Ispod njegove kutikulenalaze  su moćni mišići pokretači prednjih krila. Kod beskrilnih formi, ovaj dio toraksa je prilično reduciran. Na dobro razvijenom mezotoraksu su scutum i scutellum. Bočno od skuteluma su dvije trouglaste površine – aksile koje morfološki pripadaju skutumu, a od skuteluma odvojene su skutekulskim šavom. Sa prednje strane, aksile su, skutelskimm šavom, odvojene od ostalog dijela mezonotuma. Ova dva šava se ispred skuteluma međusobno približavaju i stvaraju brazdu između skutuma i skuteluma, tzv. skutoskutekulski šav. Uzdužno na mezonotumu, kod nekih, javlja se srednja skutelska brazda. Od prednje ivice mezonotuma, unazad se pružaju dvije parapsidne brazde. U mnogim slučajevima su ispupčene. Kada im oblik nije jasno definiran koristi se neutralni termin notauli. Djelovi bočno od notaula zovu se scapula. Sternit mezonotuma je reduciran i u najboljem slučaju je u vidu uzdužne sternalnumske brazde po sredini ventralne strane mezonotuma. Ove brazde oivičuju mezopleure koje se pružaju od sastava sa srednjim koksama do krilnih izraslina.Mezopleura je šavom podjeljena na epimerum i episternum. Dorzalno, na zadnjem dijelu mezopleure razvijaju se epimerni izraštaji koji pokrivaju mezotoraksne otvore trahejnog sistema. Kod mnogih Apocrita, pri osnovi krila nalazi se podkrilna izraslina, a ispod nje je potkrilna jamica. Ispod jamice je episternumska jamica. Od nje, unazad se koso pruža šav. koji se kod pčela i sfekoidnih osa naziva prednji, a kod Pompilidae –zadnji.