cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zehra Deović
Karijera
Osim sevdalinki, Deović je aktivno sudjelovala i u snimanju pobožnih pjesama – ilahija i kasida, s kojima se pojavila kao učesnik na brojnim večerima duhovne muzike. Što se tiče sevdaha i sevdalinke, Deović je najpoznatija po izvođenju pjesme "Da sam ptica", koju je snimila u tri audio verzije i za koju je uradila nekoliko videospotova. Osim te pjesme, sevdalinka koja joj je obilježila karijeru jest i "Dvije su se vode zavadile", koju je snimila u više verzija i za koju je uradila arhivski video spot. Ovaj spot je inače sniman u Foči, Zehrinom rodnom gradu, kome je poklonila drugu verziju ove pjesme. Deović je učestvovala i u brojnim humanitarnim aktivnostima i koncertima. Jedan od najznačajnijih humanitarnih projekata jest snimanje patriotske pjesme "Mladost moga Sarajeva", za koju je snimljen i spot, a koja je podrška izgradnji Memorijalnog centra Kovači. Deović je 2005. dobila i Grand Prix nagradu za životno djelo u kategoriji sevdaha.
Najznačajnije izvedbe
Sevdalinke na wiki izvoru
Osim navedenih pjesama, tu je još stotinjak drugih koje je Deović snimila za 50 godina rada na estradi, a od kojih se veliki broj nalazi na Antologijama sevdalinke u izdanju BHRT-a, ali i drugim mnogobrojnim kompilacijama sevdaha.
Stadion Teddy
mini|250px|Teddy Kollek stadion Teddy Kollek stadion je višenamjenski stadion u Jerusalemu, Izrael. Ime je dobio po dugogodišnjem jerusalemskom gradonačelniku Teddiju Kolleku. Trenutno dva nogometna kluba domaće utakmice igraju na ovom stadionu, Beitar Jerusalem i Hapoel Jerusalem.
Izgradnja stadiona je počela 1990. godine, a otvorenje je bilo 1992. U početku, stadion je posjedovao samo zapadnu i istočnu tribinu i imao je kapacitet od 12.000 mjesta, a nakon izgradnje sjeverne tribine 1997. godine, kapacitet stadiona iznosi 31.733 mjesta.
Centralna procesorska jedinica
Svaki procesor izvana izgleda veoma jednostavno, no on je u svojoj unutrašnjosti jako kompleksan, jer se radi o stotinama miliona tranzistora koji su smješteni u jednom čipu. Prvi put takvo nešto je uspjelo 1971. kada je napravljen prvi procesor Intel 4004, koji doduše mogao samo sabirati i oduzimati, ali su naučnici prvi put uspjeli da u jedan čip smjeste silna integrisana kola i tranzistore, što je dalo poticaj za daljnji razvoj procesora koji su tim napretkom počeli da troše mnogo manje električne energije.
Kako radi CPU?
Na slici je pokazan najjednostavniji mogući procesor gdje je moguće objasniti principe rada procesora iako se radi o veoma softificiranom dijelu računara (ako ne i najkomplikvanijem). Glavni dijelovi procesora su: Dio zadužen za sve matematičke kalkulacije Registri su jednostavne flip-flop zakačke, na slici ih imamo 3, no moderni procesori ih imaju mnogo više. Dio zadužen, doslovno, za brojanje, shodno naredbi on povečava vrijednost za 1, ili je resetira na 0. Dijelovi koji kontrolišu sve ostale dijelove procesora
Poslije obrade podataka, adresna sabirnica šalje adresu memoriji, dok se kroz ulaz i izlaz dobijaju podaci iz memorije, odnosno šalju. Čitanje i pisanje se odnosi na adresiranu memoriju, tj. kada je procesor želi, reset postavlja program counter na 0.
Procesor radi u tijesnoj saradnji sa RAM memorijom, ustvari procesor adresira svaki podatak koji ide na memoriju.
119.
Godina 119. (CXIX) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Hadrijana i Rustika (ili, rjeđe, godina 872. Ab urbe condita). Oznaka 119. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Digitalna biblioteka Slovenije
Digitalna knjižnica Slovenije je web informacijski portal za upravljanje znanjem, te mu se može pristupiti putem računara. Portal nudi besplatan potragu za resursima i slobodan pristup digitalnom sadržaju - časopisi, knjige, rukopisi, karte, fotografije, muzika i priručnici.
Pretraživanje u zbirkama je moguće prema bibliografskim podacima (autor, naslov, datum izdavanja, sadržaj, vrsta...). Tekstualne materijale je moguće pretraživati i izravno u tekst (full-text dohvat tehnologija, uz OCR podršku).
Historija
Digitalna biblioteka Slovenije je dio Narodne i univerzitetske biblioteke (slov. Narodna in univerzitetna knjižnica - NUK, Ljubljana). Prvi put je projekt bio predstavljen javnosti u novembru 2005. Digitalna biblioteka Slovenije je također dio Europske knjižnice, zajedničkog projekta evropskih nacionalnih biblioteka.
Kaze Ghost Warrior
mini|Omot DVD-a Kaze Ghost Warrior je kratki CGI crtani film. Traje oko dvadeset minuta, a jedini tvorac filma je Timothy Albee.
Priča
Film počinje s Itsuom koji pripovijeda o carskoj obitelji ubijenoj prije mnogo godina. Također spomene Bay koja je ubijena zajedno s ostatkom obitelji. Kaze, koji je bio zaljubljen u nju, otkrio je plan da se svrgne carska porodica, ali je ubijen. Kasnije nekoliko ubica s Yashinom na čelu posjeti Itsuovu gostionicu i počne se zabavljati prijeteći konobaru. Ubrzo dođe i Kaze i, nakon što se banda namjeri na njega, pretuče ubice i izbaci ih. Itsua se zahvali i zadrži Kazea. Nakon kraćeg razgovora sazna da je Kaze kapetan straže koji želi osvetiti carsku obitelj kojoj je služio. Itsua se ponudi da pomogne, ali Kaze odluči otići. Kasnije ga Yashin pronađe na livadi kako plače i pošalje nekoliko ubica da ga ubiju. Nakon što pobije sve napadače Kaze ode do Yashina i ubije ga pandžama.
Likovi
Timothy Albee je posudio glas trojici likova (koji su jedini imali dijalog) i dao imena svim sporednim.
Knjiga
Timothy Albee je pisao knjigu dok je radio film tako da knjiga sadrži poprilično detaljne opise rađenja filma. Također ima nekoliko poglavlja o tome kako napraviti dijalog, muziku, storyboard itd. Knjiga ima preko 300 stranica u crno-bijelom. S obzirom na to da je film rađen na Aljasci autor ponekad napiše neku zgodu koja mu se dogodila. Knjiga također ima dizajn likova, storyboard iz filma, slike itd.
Budućnost
S Kazeom se rade još dva filma i računarska igra. Sam film je "demo" duže verzije koja se trenutačno radi.
NGC 2160
NGC 2160 (također poznat kao ESO 57-SC61) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6606
NGC 6606 (također poznat kao MCG 7-37-25, PGC 61633 i UGC 11174) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 265 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lira. Najveći prečnik je 0,90 (69 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 8. augusta 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vrdi
Vrdi su naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
120.
Godina 120. (CXX) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Severa i Fulva (ili, rjeđe, godina 873. Ab urbe condita). Oznaka 120. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
121.
Godina '''121. (CXXI''') bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Vera i Augura (ili, rjeđe, godina 874. Ab urbe condita). Oznaka 121. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Bernadett Dira
Bernadett Dira rođena 8. aprila 1980. u Budimpešti je nekadašnja mađarska biatlonka.
Olimpijske igre
Dira je nastupila samo jednom na olimpijskim igrama i to na ZOI 1998. Najbolji joj je rezultat bilo 63-o mjesto u utrci na 7,5 km na igrama u Naganuu 1998. godine, kada je sa pet promašaja i 5:40.9 min zaostatka bila sporija od Ruskinje Galine Kukljeve. U štafetnim takmičenjima nije nastupila.
Svjetska prvenstva
Nastupila je na dva Svjetska prvenstva od SP 1996. do SP 1999. Najbolji plasman u pojedinačnim utrkama bilo je 62-o mjesto na SP 1999. u norveškom Oslu u utrci na 15 km, kada je sa šest promašaja i zaostatkom od 16:50.6 min bila sporija od pobjednice Olena Zubrilova, koja je završila utrku bez promašaja. U ekipnim disciplinama najbolji joj je plasman bilo zadnje 16-o mjesto na SP 1996. u njemačkom Ruhpoldingu u štafetnoj utrci sa Évom Szemcsák, Zsuzsannom Bekecs i Annom Bozsik.
Svjetski kup
Prvi nastup Bernadette Dira u Svjetskom kupu bio je u sezoni 1995/96. Na prvom nastupu na slovenskoj Pokljuki 9. marta 1996. kada je osvojila 62-o mjesto u utrci sprinta na 7,5 km sa dva promašaja i zaostatkom od 3:50.1 min u odnosu na pobjednicu Petru Behle. Najbolji rezultati su joj: 55-o mjesto 15. marta 1997. u utrci na 7,5 km u sezoni 1996/97. u ruskom Novosibirsku, a u štafeti, 12-o mjesto 17. marta 1996. u austrijskom Hochfilzenu sa Annom Bozsik, i Évom Szemcsák i Zsuzsannom Bekecs.
Ukupni plasman
U Svjetskom kupu nije osvajala bodove.
Juncaceae
Opis
Listovi su zimzeleni i dobro razvijeni u baznoj agregaciji na uspravnoj stabljici. Oni su naizmenični i tristihozni (tj. s tri reda listova uz stabljiku, a svaki red listova proizlazi iz trećine puta oko stabljike od prethodniog lista). Samo u rodu Distichia listovi su lisnati. U rodu Juncus imaju ravne, bezdlake ili cilindrične listove. Listovi roda Luzula uvijek su ravni i nose duge bijele dlake.
Suhoj Superdžet 100
thumb|Sukhoi Superjet 100 (Campeche, Meksiko) Suhoj RRJ (RRJ - Russian Regional Jet, ili ruski: Российский Региональный Самолёт, u prijevodu: ruski regionalni avion), je porodica regionalnih mlažnjaka koju razvija Suhoj u saradnji sa Boeingom, Iljušinom i Jakovljevom.
Juncaceae
Opis
Biljke su dvospolne ili, rijetko, dvodomne. Mali cvjetovi raspoređeni su u cvasti labave cime, ali i u prilično gustim glavicama ili corimbima na vrhu stabljike ili na njenoj strani. Ova porodica obično ima periantne segmente nazvane čaške. Obično su raspoređeni u dva kruga, od kojih svaka sadrži tri tanka, papiraste listića. Nisu glatki ili blistavi, a boja im može varirati od zelenkaste do bjelkaste, smeđe, ljubičaste, crne ili hijaline. Tri stigme su u središtu cvijete. Kao što je karakteristično za ostale monokotiledone, svi dijelovi cvijeta pojavljuju se u množinama po tri.
Suhoj Superdžet 100
Verzije
Ova porodica aviona bi trebala imati tri verzije: Cifre iza skraćenice označavaju broj sjedišta.
Juncaceae
Opis
Plod je obično nemesnat, trodijelna dehiscentna kapsula koja sadrži mnogo sjemenki.
Suhoj Superdžet 100
Verzije
Prvi prototip bi trebao poletiti 2007. godine. Suhoj planira s ovim avionima biti takmac prije svih programu "E-Jets" brazilskog EMBRAERa i C-seriji kanadskog Bombardiera.
Mercedes Margalot
mini|desno|Mercedes Margalot
Suhoj Superdžet 100
Verzije
Kompanije koje su već naručile ove avione su S7 Airlines, Počta Rosii (ruski poštanski servis) i UTair, dok se kao mogući kupci spominju još Aeroflot, Air France, Lufthansa i Iberia Airlines.
Juncaceae
Upotreba
Mehka sita Juncus effusus se u japanskom naziva igusa i koristi se za tkanje pokrova mehke površine tatami otirača.
U srednjovjekovnoj Evopi, mehke svježe site bilvale bi raštrkane po zemljanim podovima u stanovima radi higijene i izolacije. U takve svrhe, posebno pogodan bio je Acorus calamus (slatka zastava), ali uprkos svom alternativnom narodnom nazivu slatki rogoz, biljka je iz drugog monokotiledonskog reda, Acorales.
Mercedes Margalot
María Mercedes Margalot (28. juni 1975. - ) je argentinska hokejašica na travi iz Buenos Airesa. Igra na poziciji odbrane.
Juncaceae
Taksonomija
Porodica je prepoznata po APG III sistemu (2009), a linearni APG III (2009) je dodelio porodični broj 98. Porodicu je APG II već prepoznao (2003). Opisano je 6 rodova, sa oko 400 vrsta. Najzastupljeniji rodovi su Juncus (300 vrsta) i  Luzula (80 vrsta).
Mercedes Margalot
Igrala je za klubove u Holandiji, prvo za Oranje Zwart iz Eindhovena, a zatim za Push iz Brede.
Osvojila je srebrnu medalju na Olimpijskim igrama 2000. godine u Sydneyu i bronzanu medalju na Olimpijskim igrama 2004. godine u Atini.
Juncaceae
Taksonomija
Spisak rodova i njihovi sinonimi, prema stranici Grupe za filogeniju angiospermi:
Prionium sada u Thurniaceae.
Li Po
Mladost
mini|222p|desno|Li Po u šetnji, Lijang Kai, 13. vijek. Li Po je rođen 1. godine Čang-an ere carice Vu C’-tijen (701. godine n. e.) u mjestu Sui-je (碎叶, Suìyè) u današnjem Kirgistanu.
Prema „Novim historijskim zapisima dinastije Tang“ (新唐书) on je po očevoj liniji direktan potomak kralja Vu-džaoa iz dinastije Lijang, i pripada porodici vladajuće kuće dinastije Tang (čije је prezime također Li).
Kada mu je bilo pet godina, sa ocem Li К’-оm (李客, Lǐ Kè) se preselio na jug Kine (današnji okrug Đijang-jou u S'-čuanu), u mjesto Ćing-lijen (Plavi lotos).
Za njegovu mladost vezan je i poznati kineski idiom „Trljati gvozdenu motku da postane igla“ (铁杵磨成针, ili samo 磨杵成针). Ova priča kaže kako Li Po u mladosti nije volio da uči, već je stalno izlazio napolje da se igra. Jednog dana, igrajući se napolju, ugledao je jednu staricu kako trlja veliku gvozdenu motku od stijenu. Kada ju je upitao šta radi, odgovorila mu je da trlja motku da bi dobila iglu za vez. Ovo je jako uticalo na dječaka, i on je od tog dana počeo vrijedno da uči, pa je tako postao veliki pjesnik.
Iako je želio da postane državni službenik, ipak nije polagao državni ispit. Umjesto toga, sa dvadeset i pet godina, krenuo je da putuje Kinom.
Srednje godine i starost
Ovo mu je omogućilo da dobije mjesto savjetnika i dvorskog pjesnika na carskoj akademiji. Međutim, na tom je položaju ostao nepune dvije godine, poslije čega je nastavio da luta Kinom. Ujesen 744. godine prvi put se sreo sa pjesnikom Du Fuom, i postali su dobri prijatelji. Mada su se sreli samo još jednom, ovo je prijateljstvo bilo jako i značajno, pogotovo za Du Fua.
U vrijeme An Lu-šanove pobune bio je na strani pobunjenika, mada se ne zna koliko je to bilo na dobrovoljnoj osnovi. Poslije propasti pobune, bio je protjeran u Je-lang (夜郎, Yèláng, u današnjoj provinciji Gui-džou). Međutim, na pola puta je pomilovan. Tada mu je bilo 59 godina.
Čistoća od stvarne nečisti
Čistoća od stvarne nečisti je pojam u islamu koji podrazumijeva čistoću tijela, odjeće i prostora u kojem musliman obavlja namaz. Ovo se smatra namaskim farzom
Li Po
Srednje godine i starost
Posljednje godine života proveo je lutajući po jugu Kine. U 61. godini krenuo je sa kaznenom ekspedicijom Li Guang-bija protiv ostataka An Lu-šanove ustaničke vojske. Na pola puta se vratio nazad zbog bolesti. Sljedeće godine, krajem 762., umro je od bolesti u Dang-tuu.
Prema „Starim historijskim zapisima dinastije Tang“ Li Po je umro od trovanja alkoholom. Tradicionalna legenda govori da se utopio u rijeci pokušavajući da dohvati odraz mjeseca na vodi. Treća verzija govori da je umro od trovanja živom zbog dugotrajnog pijenja daoističkih eliksira besmrtnosti. Grob mu se nalazi u Cai-š'-điju.
Čistoća od stvarne nečisti
To je nečistoća koja ne smije biti na tijelu klanjača, njegovoj odjeći, niti na mjestu gdje obavlja namaz. Odjeća klanjača mora biti čista. Ako bi klanjao u obući čiji je đon nečist, namaz nije dozvoljen (tj. neispravan je), a ako bi ih izuo i stao na njih onda je dozvoljen. Mjesto na kojem se klanja također mora biti čisto. Minimimum je da bude čist prostor za stajanje, prostor za dvije šake (prilikom sedžde), za dva koljena i za čelo.
Li Po
Poezija
Pisao je pjesme brzo i lako, bez mnogo naknadnih prepravki. Najviše je pisao u Đije-đi (绝句, juéjù) formi - katrenima sa pet ili sedam karaktera/slogova po stihu. Njegov stil ne posjeduje akademsku prefinjenost Du Fua, ali i bez obzira na to posjeduje izuzetnu maštovitost i slobodu u oblikovanju pjesničkih slika. Neke od tema koje je najčešće opisivao u svojim pjesmama su priroda, prijateljstvo, piće i život, podjednako život aristokratije i život običnih ljudi.
Čistoća od stvarne nečisti
Ako se namaz obavlja na dvjema spojenim prostirkama, čije je dno nečisto, a površina čista, namaz je ispravan, jer je klanjano na čistom mjestu. Također, dozvoljen je namaz na čvrstoj prostirci (npr. debelom tepihu), čija je gornja strana čista, a donja nečista, ako se vlaga nečistoće ne pojavi na gornjem dijelu, a ako dođe do pojave vlage (usljed nečistoće) namaz nije validan (nije dozvoljen, nije ispravan).
Li Po
Poezija
Pjesma „Pitanje i odgovor na planini“ (山中问答) oslikava Li Poov cijeli životni put:
问余何意栖碧山， 笑而不答心自闲. 桃花流水窅然去， 别有天地在人间. Pitaš me zašto sam ostajem na zelenoj planini, Smiješim se u tišini, dok mi duša slobodno luta. Potok nosi pupoljak breskvinog cvijeta u nepoznato, Odvojen od svijeta ljudi, imam svoje nebo i zemlju.
Zijemlje (Mostar)
Zijemlje je naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
Magdalena Aicega
María Magdalena Aicega, odmilja Maguie, (1. novembar 1973. - ) je argentinska hokejašica na travi. Igra na poziciji odbrane. Svojim igrama zadobila je povjerenje argentinskog selektora u periodu dužem od decenije.
Uspjesi
Osvojila je srebrnu medalju na Olimpijskim igrama 2000. godine u Sydneyu.
Prvi put je zaigrala za Argentinu na svjetskom kupu za juniorke 1993. godine u Barceloni, osvojivši zlatnu medalju za Argentinu. Iduće godine, ova izvođačica kaznenih udaraca zaigrala je za seniorski tim, osvojivši pritom srebrnu medalju na svjetskom kupu 1994. godine u Dublinu.
Nagrade
Dvostruka je dobitnica je nagrade Silver Olimpia, najprestižniju nagradu koju dodjeljiva Argentinsko društvo sportskih novinara 1998. i 2003. godine.
Nominovana je od strane Međunarodna hokejska federacija i za nagradu za Svjetsku hokejašicu godine 1999. godine; naslov je te godine otišao Australki Alyson Annan.
NGC 458
NGC 458 (također poznat kao ESO 51-SC26) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 6. septembra 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Alessandro Del Piero
Njegovo nogometno znanje visoko je cijenjeno u nogometnim krugovima. Brazilska legenda Pele svrstao ga je među 100 najboljih živih igrača svijeta. Također je izabran među 100 najboljih igrača Evrope u prošlom stoljeću. Godine 2000. bio je najplaćeniji igrač svijeta prema visini plaće, bonusa i prihoda od reklama.
Osim nagrada za umijeće na terenu, osvojio je nekoliko nagrada za ponašanje na terenu i van njega. Dobio je tri "džentlmenske" nagrade, kao i Zlatno stopalo (nagradu za najboljeg igrača svijeta iznad 30 godina), što pokazuje njegovu veličinu u svijetu sporta.
122.
Godina '''122. (CXXII''') bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aviole i Neracija (ili, rjeđe, godina 875. Ab urbe condita). Oznaka 122. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Alessandro Del Piero
Osim u vrhu napada, sposoban je igrati između te pozicije i sredine terena, kao podrška isturenim suigračima. Sa svojih 173 centimetra postao je sinonim za golove sa pozicija oko šesnaesterca, naročito sa lijevog ugla odakle je često su svojoj karijeri postizao fenomenalne golove u dalji ugao golmana. Ta zona je poznata kao i 'Del Piero zona'.
Najbolji je strijelac Juventusa u historiji, a prvi je i po broju nastupa za Juventus. 6. aprila 2008. oborio je dugo važeći rekord legendarnog štopera bianconera, Gaetana Sciree, od 552 nastupa. Šesti je strijelac Lige prvaka u njenoj historiji.
Djetinjstvo
Počeo je trenirati s 8 godina u timu San Vendemmiano, a 5 godina kasnije preselio se u Padovu. Od samog djetinjstva bio je navijač Juventusa.
Odrastao je igrajući se svoja tri prijatelja: Nelsom, Pierpaolom i Giovanni-Paolom. Sva četvorica su sanjali da postanu nogometaši, ali je samo on uspio to i ostvariti. Njegov brat Stefano također je bio talentiran, ali mu je povreda okončala karijeru dok je igrao za Sampdoriu. Ipak, njihova porodica živjela je siromašno i Del Piero se u budućnosti vidio kao vozač kamiona koji će teško sastavljati kraj s krajem.
Dok je igrao u svom prvom klubu, on je obično bio golman. Njegova majka nije se slagala da igra neku drugu poziciju jer nije željela da se možda povrijedi, ali ju je stariji sin ipak uspio nagovoriti da Alessandra prebace u napad. Tu su ga kasnije zapazili skauti Padove i sa 13 godina prelazi u omladinski pogon tog kluba.
Godine 1991. odigrao je prvu utakmicu za klub iz Serie B. Naredne sezone zabilježio je 10 nastupa i prvi put bio strijelac.
Početak
Prve nogometne korake napravio je u maloj župi Saccon, gdje je obično trenirao noću zahvaljujući svom ocu, koji je osigurao rasvjetu na lokalnom stadionu. Zatim je nastavio igrat u najvećem timu iz svog rodnog grada San Vendemijanu gdje je odmah pokazao svoj raskošni talenat. Njegova majka je inače željela da joj sin bude golman jer nije željela da se povrijedi, ali ju je stariji sin Stefano nagovorio da počne igrati u napadu. Lokalni svećenik, koji je inače bio i predsjednik kluba, je razgovarao sa ljudima iz Padove.
1993. prelazi u Juventus, gdje je ostao do 2012. Debitirao je protiv Foggie 12. septembra iste godine, u narednoj utakmici je postigao prvijenac protiv Reggiane, a onda kad je prvi put krenuo od početka, i het-trik protiv Parme. Juventus je u toj sezoni osvojio prvi scudetto nakon 8 godina suše. Poslije je isti trofej osvojio još 8 puta (1995, 1997, 1998, 2002, 2003, 2005, 2006, 2012), Ligu prvaka, Interkontinentalni kup i UEFA Superkup 1996. godine. U sezoni 1994/95 i Coppa Italiju a četiri puta i (1995, 1997, 2002 i 2003) Superkup Italije. Izgubio je i četiri finala Lige prvaka (1995, 1997, 1998, 2003). Najbolja sezona što se tiče efikasnosti bila mu je 1997/98, kad je u Seriji A 21 put uspio zatresti mrežu, a sa 10 golova u najelitnijem takmičenju Starog kontinenta bio je prvi strijelac. mini|150px|desno|Dres povodom 500te utakmice za Juventus Ipak u sezoni kasnije je imao pregršt problema. Optužen je za uzimanja dopinga (na kraju je proglašen nevinim u tom slučaju) a zatim je u oktobru u prvenstvenoj utakmici sa Udineseom zaradio veoma ozbiljnu povredu lijevog koljena koja ga je čitavu sezonu udaljila sa terena. Bez njega, klub se mučio i završio tek na 6. poziciji. Njegov nadimak je Pinturicchio, koji mu je u šali dao Gianni Agnelli kad je poredio njega i Roberta Baggia s jednim svojim prijateljem Pinturicchiom iz Perugie, koji je bio student i njegovog profesora Perugina. Zaradio je i nadimak Il Fenomeno Vero, što bi u prevodu značilo Istiniti fenomen.
Jedna od njegovih najboljih igračkih osobina je polivalentnost, sposobnost igranja na više pozicija a on je to prezentovao igranjem na više napadačkih pozicija u svojoj karijeri. Dok je počeo kao klasični špic, vremenom je prerastao u neku vrstu polu – špica, igrača koji razigrava kolege u napadu ispred sebe i sve to zahvaljujući svojoj sjajnoj tehnici i pregledu igre. Iz bilo koje pozicije oko šesnaesterca je mnogo puta pokazao sposobnost postizanja golova. U vrijeme dok je Marcello Lippi bio trener Juventusa, bio je ubojit u trokut – napadu sa Gianlucom Viallijem i Fabrizijom Ravanellijem. Poslije toga je sjajno surađivao u istom formatu sa Zinedinom Zidanom i Fillipom Inzaghijem. Zajedno sa Pavelom Nedvedom i Davidom Trezeguetom od 2001. nastavio je probijati protivničke odbrane.
On je trenutno igrač sa najviše nastupa za Juventus svih vremena, a 17. oktobra 2010. pretekao je Bonipertija i postao najbolji strijelac svih vremena u Seriji A za Juventus.
Međunarodna karijera
Uprkos velikim partijama u klubu, u italijanskoj reprezentaciji bio je neka vrsta razočarenja iako je trenutno četvrti strijelac Azzura svih vremena. Prvi turnir za reprezentaciju odigrao je na Euru 96 u Engleskoj, ali je imao samo jedan nastup, i to kad je počeo od početka protiv Rusije, ali tada je zamijenjen na poluvremenu. S miljenikom navijača, Robertom Baggiom, borio se za mjesto u ekipi na SP 1998. u Francuskoj dok je kuburio i s povredom zadobijenom u finalu Lige prvaka protiv Real Madrida. Također je imao 2 velike šanse u finalu Evropskog prvenstva 2000. protiv Francuske.
Svjetsko Prvenstvo u Njemačkoj je počeo na klupi ulazeći na dva meča grupne faze u igru. Prvi put je počeo protiv Australije u osmini finala (1-0). 4. jula, kada je igrano polufinale sa domaćinom, ušao je sa klupe na kraju regularnog dijela i u produžetku sjajno pogodio za 2-0. Odmah je zatim sviran kraj. U izvođenju penala u finalu sa Francuskom (1-1 nakon regularnog dijela), šutirao je u seriji i bio siguran. Poslije utakmice, priznao je da mu je osvajanje Svjetskog prvenstva bio dječački san. Broj deset, koji je obično nosio na dresu u reprezentaciji, 2006. godine je dao Francescu Tottiju i zamijenio ga sedmicom. I nakon odlaska Rominog kapitena iz reprezentacije, nije želio vratiti stari broj rekavši da je zadovoljan sadašnjim.
Pozvan je i za EURO 2008 u Austriji i Švicarskoj gdje je zabilježio nastupe u dva meča (protiv Holandije i Rumunije) grupne faze. U četvrt – finalu Italija je eliminirana od Španije na penale (4-2) dok je on ušao u drugom produžetku. Trebao je šutirati peti penal ali sve je bilo završeno do tog trenutka.
Sezona 2005/06.
Stručnjaci su se slagali da se Alessandro vratio u staru formu u sezoni 2005/06 kada je u svim natjecanjima 20 puta bio strijelac. Definitvno gol koji će najviše upamtiti je bio onaj protiv velikog rivala Internazionalaa kada je iz slobodnjaka u samom finišu meča zabio za 1-2. I u toj sezoni je uspio biti strijelac dosta puta uprkos činjenici da Capello nije mjenjao tretman prema njemu. U istoj sezoni je izjednačio rekord Jose Altafinia od šest golova poslije ulaženja u igru sa klupe. U martu 2006. je izjavio da bi rado otišao ako bi mu neki klub van Italije ponudio stalno mjesto u prvoj postavi tima. 10. januara iste godine je postao najbolji strijelac kluba svih vremena kada je u kupu Italije u meču protiv Fiorentine zabio tri gola, ukupno svojih 185. Prethodno je rekord držala legenda Juventusa Giampiero Bobiperti. Bio je poslijednji strijelac za Juventus u toj sezoni.
Zbog Calciopoli skandala, klub je izbačen u Seriju B. On je izjavio da će ostati kapiten tima i u Seriji B: "Porodica Agnelli je zaslužila ovo kao i navijači i nova uprava.“
Sezone 2006/07. i 2007/08.
Del Pierov prvi službeni nastup poslije Mundijala u Njemačkoj je bio u Coppa Italiji protiv Cesene, 23. augusta, kada je ušao sa klupe i nakon devet minuta donio prolazak svom timu. Opet je ušao sa klupe u narednom meču, također u Coppa Italiji, i postigao dva gola i tako donio produžetke pa penale u kojima je Napoli ipak bili bolji (5-4). U sezoni u Seriji B je bio najbolji strijelac lige a tim je uprkos minusu od 9 bodova završio na prvoj poziciji.
Nakon svađe sa upravom, Didier Deschamps je napustio Juventus na čije mjesto dolazi Claudio Ranieri. Alessandro ipak ima malih poteškoća na početku sezone (posebno kada promašuje penal protiv Rome) ali ipak pokazuje kakav je igrač i sa 21. golom postaje Cappaconiera lige. Do posljednjeg kola se borio s klupskim kolegom Trezeguetom (20) i Markom Borrielom iz Genoe (19). Postao je tek drugi Italijan u historiji koji je bio najbolji strijelac dvije različite lige uzastopno. Prije njega je to uradio Paolo Rossi 1982 (također prvo Serie B, pa Serie A).
Privatni život
Del Piero je oženjen Soniom Amoruso, s kojom je bio u vezi od 1999, a par se vjenčao 2005. U julu 2007. obznanili su da čekaju bebu, koja je na svijet došla 22. oktobra. Dobila je ime Tobias, a rođena je u 00:20 u bolnici Sant'Anna u Torinu. Imaju još jednog sina, Sashu, te kćerku Doroti.
Iste godine nosio je baklju na ZOI u Torinu. Zajedno s Marcom Materazzijem poslije osvajanja Mundijala izašao je na binu tokom koncerta Rolling Stonesa u Milanu, gdje su bili gromoglasno pozdravljeni. Voli dosta čitati ali nema omiljen književni žanr; čita sve od trilera pa do stare Italijanske književnosti, kao i dobro ukompanovanih novela.
Ljubitelj je grupa U2, Foo Fighters i Oasis, kao i Noela Gallaghera, s kojim je lični prijatelj. Također voli vrhunska filmska ostvarenja. Al Pacino, Jack Nicholson i Robert De Niro omiljeni su mu glumci.
Voli se rekrearirati uz mnogo sportova. Osim fudbala, ljubitelj je i NBA-a, tenisa i već pomenutog golfa. Dobar je prijatelj sa Steveom Nashom, kanadskim NBA igračem, koji je izjavio da ga smatra jednim od boljih fudbalera svijeta.
Učinak po sezonama
''Zadnja izmjena: 12.05.2012. godine''
Gimnastika na Olimpijskim igrama 2016 – višeboj (žene)
Takmičenje u višeboju za žene na OI 2016. u Rio de Janeiru održano je 11. augusta. mini|[[Simone Biles i Aly Raisman nakon takmičenja]]
Kvalifikacije
24 najbolje plasirane gimnastičarke kvalificirale su se za finale. U slučaju da su se među njima našle više od dvije takmičarke iz iste zemlje najslabije plasirana od njih ne bi se kvalificirala za finale nego bi dalje prošla sljedeća takmičarka po plasmanu.
Rezerve
Takmičarke koje su imale dovoljno bodova za ulazak u finale, ali nisu mogle nastupiti u njemu zbog ograničenja kvote na 2 takmičarke po državi bile su:
Finale
mini|desno|Biles nakon primanja zlatne medalje
124.
Godina 124. (CXXIV) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Glabriona i Flaka (ili, rjeđe, godina 877. Ab urbe condita). Oznaka 124. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 384
IC 384 (također poznat kao PGC 2816418) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 216 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 0,60 (38 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (25 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 13. decembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Joseph Haydn
Joseph Haydn (31. mart 1732 – 31. maj 1809) bio je austrijski kompozitor i dirigent, te jedan od najplodnijih i najistaknutijih kompozitora klasičnog perioda u muzici. Tokom njegovog dugotrajnog plodnog muzičkog djelovanja bio je u središtu uspostavljanja bečkog klasičnog stila, obuhvatajući kasni barok i rani period romantizma. Rodio se u vrijeme dok je Johann Sebastian Bach bio zadužen za komponovanje liturgijske muzike (kantor) u katedrali svetog Tome u Leipzigu, a umro je kad je Ludwig van Beethoven tek objavio svoju Pastoralnu simfoniju.
Upravo je Haydn bio taj koji je svojom originalnošću i naizgled neiscrpnim bogatstvom muzičkih otkrića bio most između dva već navedena muzička perioda. Odgovoran je za kreiranje i standardizaciju onoga što danas smatramo gudačkim kvartetom iz klasičnog perioda, a u nešto manjoj mjeri i klasičnoj simfoniji, kao i njegovom značajnom doprinosu i razvoju drugih muzičkih žanrova iz njegovog vremena kao naprimjer, klavirskog tria i sonatnog oblika. Dugogodišnji stanovnik Austrije, Haydn je proveo najveći dio svoje dugotrajne karijere kao dvorski muzičar kod bogate mađarske aristokratske porodice Esterházy na njihovom udaljenom imanju. Izolovan od drugih kompozitora i trendova u muzici do poznijeg dijela njegovog dugog života, on je, kako je rekao, "bio prisiljen da postane originalan." Za više od 50 godina njegovog kompozitorskog djelovanja napisao je: 107 simfonija, 68 djela za gudački kvartet, 62 klavirskih sonata, 45 klavirskih tria, 14 misa, 24 opere, kao i oratorije "Stvaranje," i "Godišnja doba," koja su predstavljala najvažnije muzičke stilove tog vremena koje je Joseph Haydn koristio prilikom komponovanja njegovog ogromnog muzičkog repertoara.
Komponovao je i muziku koja se danas koristi prilikom izvođenja njemačke državne himne (Deutschlandlied). U vrijeme njegove smrti, bio je jedan od najslavnijih kompozitora u Evropi i na evropskoj muzičkoj sceni s kraja 18. vijeka po značaju bio je upoređivan sa Williamom Shaekspearom u književnosti. Joseph Haydn je bio brat Michaela Haydna, koji je i sam bio priznat kompozitor i Johanna Evangeliste Haydna tenor pjevača. Bio je također bliski prijatelj Wolfganga Amadeusa Mozarta i nastavnik klavira Ludwiga van Beethovena.
Rane godine
thumb|250px|lijevo|Rodna kuća Josepha Haydna. Joseph Haydn je bio rođen u selu Rohrau u Austriji, koje se tada nalazilo na granici s Mađarskom. Njegov otac Mathias, kolekcionar, također je služio u uredu slično gradonačelniku manjeg mjesta. Haydnova majka Maria Koller prethodno je radila kao kuharica na dvoru grofa Harracha, predsjedavajućeg aristokrata u Rohrauu. Njegovi roditelji nisu bili muzički obrazovani, ali je otac bio entuzijastičan narodni muzičar, koji je tokom karijere naučio svirati harfu. Prema Haydnovim kasnijim sjećanjima, njegova porodica za vrijeme njegovog djetinjstva bila je izuzetno muzički nadarena i često su pjevali zajedno sa susjedima.
Haydnovi roditelji primijetili su da je njihov sin muzički talentovan i znali su da u Rohrauu ne bi imao šanse steći ozbiljno muzičko obrazovanje. Upravo iz tog razloga prihvatili su prijedlog svog rođaka Johanna Mathiasa Francka, školskog učitelja i dirigenta hora u obližnjem Hainburgu, da osigura mladom Haydnu muzičko obrazovanje. Ubrzo nakon toga Haydn je otišao s Franckom u Hainburg udaljen 12 kilometara i nikad više nije živio sa svojim roditeljima.
Život kod rođaka nije bio nimalo lahak za Haydna, koji je kasnije govorio da je često bio gladan i da se stidio svoje neuredne odjeće. Tu je počela njegova muzička obuka, koja se sastojala od školske nastave od 7 do 10 sati svakog jutra, nakon čega je slijedila crkvena misa. Nakon ručka slijedila su još tri sata školske nastave, a zatim časovi sviranja čembala i violine. Unatoč svemu, za dvije godine boravka u Hainburgu mladi Haydn naučio je mnogo o muzici, gdje je ujedno bio izložen svoj strogosti austrijskog obrazovanja iz 18. vijeka. U poznim godinama Haydn je jednom izjavio Albertu Christophu Diesu, njegovom savremeniku i biografu, da će uvijek biti zahvalan svom rođaku što ga je naučio da bude marljiv. Stanovnici Hainburga imali su ga priliku čuti kako pjeva visoke pjevačke dionice u crkvenom horu. Haydnovo pjevanje impresioniralo je sve koji su ga čuli. Tako je nakon jednog od nastupa 1739. godine upoznao Georga von Reuttera, muzičkog direktora u Katedrali svetog Stjepana u Beču, koji je posjetio Hainburg u potrazi za novim horistima. Haydn je prošao audiciju kod Reuttera, a nakon nekoliko mjeseci dodatne obuke preselio se u Beč 1740. godine, gdje je sljedećih devet godina radio kao horist. mini|200px|desno|Katedrala sv. Stjepana, ispred koje se nalazi kapelnički dom (srušen 1804. godine) gdje je Haydn živio kao horist. Haydn je živio u kući pored Katedrale sv. Stjepana, zajedno s Reutterovom porodicom i još četvoricom horista. Nakon 1745. godine pridružio im se i Haydnov mlađi brat Michael. Pjevači su bili podučavani latinskom jeziku i drugim školskim predmetima, kao i pjevanju, violini i klaviru. Reutter je malo pomogao Haydnu u oblastima muzičke teorije i kompozicije, dajući mu samo dvije lekcije tokom njegovog cjelokupnog boravka na mjestu horista. U to vrijeme Beč je bio raskršće preko kojeg se iz Italije u sjeverne germanske zemlje odvijala ne samo trgovinska razmjena nego i širenje umjetničkih i arhitektonskih utjecaja. Polifonijska škola Giovannija Pierluigija Palestrine nije u potpunosti izumrla nego je bila smatrana "antičkim stilom", koji se koristio tokom katoličkih vjerskih praznika i kao model za obuku mladih kompozitora.
Noviji italijanski muzički stil bio je veoma popularan u to vrijeme u Beču. Bio je bogat melodijskom slobodom, instrumentalnom bojom i polifonijskom vještinom karakterističnom za barok, a bečka publika bila je upoznata s njima posredstvom muzičkih djela Georga Friedricha Händela, kao i instrumentalnih djela Antonija Vivaldija i Arcangela Corellija. Katedrala sv. Stjepana bila je jedan od vodećih muzičkih centara u Evropi, a Haydn je imao priliku naučiti mnogo toga kroz mnogobrojne nastupe kao profesionalni muzičar. Svakog dana bio je obavezan pjevati kao horist tokom dvije crkvene službe u katedrali; osim toga, hor je pjevao tokom brojnih vjerskih, dvorskih i civilnih službi (praznika, procesija i sahrana). Vjerovatno su nastupali i tokom sahrane Antonija Vivaldija, koji je umro u siromaštvu u Beču 1741. godine. Nastupali su i na privatnim koncertima za bečko plemstvo, gdje je mladi Haydn tokom pauza u nastupima imao priliku nadoknaditi slab jelovnik koji je imao kod Reuttera.
Slobodni umjetnik u Beču
thumb|250px|lijevo|Mapa na kojoj su prikazana mjesta gdje je Haydn živio i radio ili koja je posjetio. Do 1749. godine Haydn je fizički sazrio do te tačke da više nije mogao pjevati visoke horske dionice. Carica Marija Tereza sama se žalila Reutteru u vezi njegovog pjevanja, a to će i biti glavnim razlogom njegovog izbacivanja iz horske škole. Sam Haydn je dao povod Reutteru nakon njegove šale prilikom koje je makazama odrezao pletenicu svojoj horskoj drugarici. To je bilo dovoljno za Reuttera, nakon čega je Haydn ubrzo bio izbačen iz hora, a zatim poslat i na ulicu. Bez novca u džepu i sa nešto malo odjeće, nakon 8 godina boravka u Beču kao horista, narednih nekoliko godina biće najteže u njegovom životu. Imao je sreću da ga je prihvatio prijatelj iz horske škole Johann Michael Spangler, koji je nekoliko mjeseci dijelio porodičnu sobu sa Haydnom, a koji je odmah počeo da mukotrpno gradi karijeru slobodnog muzičara. Haydn se u početku borio, radeći na brojnim različitim poslovima kao nastavnik muzike i kao ulični serenader. Imao je tu sreću da se nastanio u potkrovlju iste zgrade u kojoj su živjeli italijanski dvorski pjesnik i operski libretista Pietro Metastasio, čija su djela u svojim operama koristili svi iole poznatiji kompozitori tog vremena. Tu je živjela i princeza Esterhazy sa svoja dva sina, a u čijoj će službi Joseph Haydn kasnije provesti skoro 3 decenije svog stvaralačkog života. Italijanski kompozitor Niccolo Porpora je davao časove pjevanja tada devetogodišnjoj Marianne, koja je bila kćerka Niccoloa Martineza, a koji je radio u Apostolskoj nuncijaturi i živio kod Metastasija u njegovom velikom apartmanu. Sam Metastasio je bio zadužen za njeno obrazovanje, pa je tražio ko će Marianne pratiti na klaviru tokom njenih časova pjevanja. Saznavši za mladog muzičara koji je živio u istoj zgradi, pozvao je Haydna da joj bude pratnja na klaviru u zamjenu za besplatne obroke kod njega. Na tom poslu Joseph Haydn će provesti dvije godine, a Marianne će kasnije tokom 1780-ih svirati duete na klaviru zajedno sa Mozartom. Ovaj kontakt sa Italijanom Niccolom Porporom, koji je osim njegovog velikog ugleda kao učitelj pjevanja bio plodan i iskusan kompozitor će biti veoma važan za mladog Josepha Haydna. Od 1752. godine radio je kao klavirski pratilac Niccoloa Porpore koji je davao časove pjevanja plemstvu i njihovoj djeci. Na taj način Haydn je polahko ulazio u visoko bečko društvo, a od Porpore je kako je kasnije rekao saznao "prave osnove kompozicije ." Ovo poznanstvo mu je omogučilo i da privuče nove studente sviranja klavira. Bio je kratko zaposlen i kod grofa Friedricha Wilhelma von Haugwitza, koji je svirao orgulje u kapeli u Bohemskoj kancelariji na Judenplatz-u.
Dok je bio horista, Haydn nije dobio nikakvu sistematsku obuku iz muzičke teorije i kompozicije. Kao sredstvo muzičke obuke koristio je kontrapunktne vježbe iz teksta pod nazivom Gradus ad Parnassum napisan od strane Johanna Josepha Fuxa. Pažljivo je proučavao rad Carla Philippa Emanuela Bacha naučivši svirati njegove klavirske sonate, a za kojeg je kasnije priznao da je imao važan muzički utjecaj na njega.
Kako su se njegove muzičke izvođačke vještine poboljšavale, tako je počeo da raste i njegov ugled u javnosti. Njegov prvi uspjeh je bila opera, Der krumme Teufel (bos. Šepavi vrag), napisana za komičara Johanna Joseph Felixa Kurza, čije je scensko ime bilo "Bernardon." Djelo je uspješno premijerno prikazano 1753. godine, ali su ga ubrzo zatvorili cenzori zbog "uvredljivih napomena." Haydn je također primijetio (očigledno bez uznemiravanja) da su njegovi radovi koje su jednostavno obustavili objavljivati, počeli prodavati u lokalnim muzičkim prodavnicama. Između 1754. i 1756. godine Haydn je također radio samostalno na dvoru u Beču. Bio je među nekolicinom muzičara koji su bili plaćeni za usluge kao dopunski muzičari na balovima u čast carske djece, tokom karnevalske sezone i kao dopunski pjevači u carskoj kapeli (Hofkapelle) tokom vjerskih praznika.
Sa porastom njegovog ugleda, Haydn je na kraju dobio aristokratsko pokroviteljstvo, ključno za karijeru kompozitora u njegovo vrijeme. Grofica Maria Wilhelmine von Thun, koja je imala priliku čuti jednu od Haydnovih kompozicija, ponudila mu je posao učitelja pjevanja i klavijature. Godine 1756, baron Carl Josef Fürnberg zaposlio je Haydna na njegovom seoskom imanju Weinzierl, kraj Dunava blizu grada Melk nekih stotinjak kilometara uzvodno od Beča. Tu je kompozitor napisao njegove prve gudačke kvartete. Fürnberg je kasnije preporučio Haydna grofu Morzinu, koji je 1757. godine postao njegov prvi punopravni poslodavac.
Kod grofa Morzina
thumb|Palata grofa Morzina u mjestu Dolní Lukavice, Češka Republika|280x280px Tako je Haydn preselio u dvorac kod grofa Morzina u mjestu Dolní Lukavice današnja Češka, a zvanično je bio zaposlen kao kapelnik i kamerni kompozitor uz platu od 200 florina godišnje. Po prvi put na raspolaganju je imao mali orkestar kojim je dirigovao, a dužnost mu je bila da piše divertimente i muziku ("fieldpartien") za puhače za grofa i njegovo društvo nakon lova i drugih zabava vani. Kombinovao je muzičare sa gudačkim instrumentima u orkestru i puhače za koje je napisao i svoje prve simfonije, koje su bile kraće po trajanju i jednostavnije po strukturi poput divertimenta i gudačkih kvarteta (quadri, kako ih je Haydn zvao). Na ovom poslu provest će 3 godine. Tokom posjeta Beču prilikom nastupa sa svojim orkestrom, upoznao je Mariju Alojziju Apoloniju Keller, koju će kasnije i oženiti u novembru 1760. godine u Katedrali Svetog Stefana. Brak je bio neuspješan i Haydn nije imao djece sa svojom suprugom. Jednom prilikom grof Morzin je pozvao princa Paula Antona Esterhazyja na jednu od njegovih večernjih zabava, tokom koje je princ imao priliku čuti muziku Josepha Haydna, te uvjeriti se u njegove kompozitorske i dirigentske sposobnosti. Te večeri Haydn je dirigovao svoju ''Simfoniju br. 1 u D-duru''. Nekoliko mjeseci nakon ovog događaja, grof Morzin je usljed novčanih problema morao raspustiti orkestar.
Proboj na evropskoj muzičkoj sceni i sve veća popularnost
U njegovoj kompozitorskoj izolovanosti na Esterhaza dvoru, Haydn nije bio ni svjestan njegove rastuće popularnosti kod evropske slušalačke publike. Već 1760-ih njegova djela su bila objavljena u Francuskoj, Holandiji i Engleskoj, a 1770-ih njegovi gudački kvarteti i simfonije bile su sve češće izvođene na koncertnim pozornicama u Parizu i Londonu. Prva naznaka sve većeg ugleda Josepha Haydna u Evropi došla je iz Madrida, gdje je pjesnik Yriarte posvetio Haydnu veliki dio svoje poeme pod nazivom La Musica smatrajući ga kompozitorskim prvakom "germanskih zemalja." Iz Španije, italijanski kompozitor i violončelista Luigi Boccherini je slao poruke sa pohvalama preko njihove zajedničke izdavačke kuće Artaria. Također, Filharmonijsko udruženje iz Modene izabralo je Haydna 1780. za svog počasnog člana.
1779. bila je prelomna godina za Haydna, vezano za njegov poslovni ugovor: dok su prethodno sve njegove kompozicije bile vlasništvo porodice Esterházy, sada mu je bilo dozvoljeno da piše za druge i prodaje svoja muzička djela drugim izdavačima. U to vrijeme nije postojala zaštita autorskih prava, a dosta njegovih muzičkih djela je preko piratskih izdanja cirkulisalo širom Evrope. Haydn je ubrzo pomjerio svoj naglasak u kompoziciji koji bi odražavao ovu promjenu (manji broj opera, a više gudačkih kvarteta i simfonija), a pregovarao je sa više izdavača, kako austrijskih, tako i stranih. Tako je sklopio ugovor sa bečkom izdavačkom kućom Artaria sa kojom će objaviti više od 300 muzičkih djela, uključujući brojne gudačke kvartete, među kojima i njegov najpoznatiji Op. 33. Shvativši njegovu umjetničku i komercijalnu vrijednost, izdavačka kuća Artaria je naredne godine osim objavljivanja nove zbirke njegovih muzičkih djela, dala da se ugravira lik Josepha Haydna, te tako uključi na listu poznatih Austrijanaca koji su radili za tu izdavačku kuću. Princ Nicholas Esterhazy je bio zadovoljan i polaskan ovakvim javnim priznanjima njegovom kapelniku koja su dolazila iz Beča. Violinista Fonteski je 1779. godine svojim koncertnim nastupima u Parizu predstavio tada najnovije simfonije Josepha Haydna. Pet godina kasnije, Chevalier de Saint-Georges koji je bio muzički direktor pariskog koncertnog udruženja Concert de la Loge Olympique naručio je od Haydna da komponira 6 simfonija, danas poznatih kao Pariske simfonije. Godine 1785. dobio je narudžbu iz grada Cádiza u južnoj Španiji da komponuje orkestarsku verziju Sedam posljednjih riječi Isusa Hrista. Djelo je naručeno od strane Oratorio de la Santa Cueva, crkve koja se nalazi u pećini, povodom njihove vjerske službe za Veliki petak.
Londonska putovanja
U septembru 1790. godine princ Nikolaj je umro, a naslijedio ga je njegov sin Anton Esterhazy. Za razliku od njegovog oca, Anton nije imao interesa za muziku. Da bi smanjio troškove, odmah je raspustio hor i orkestar, a ubrzo nakon toga napustio je i samu Esterhazy palatu. Haydn je dobio izdašnu godišnju penziju od 1400 florina (oko $6000.00), uz smanjenu platu od 400 florina. Iako su kompozitorske dužnosti na Esterhazy dvoru za Haydna bile zvanično završene, on je još uvijek zvanično bio zaposlen kod novog princa Antona Esterhazyja i morao je tražiti dozvolu od njega za putovanja. Ubrzo nakon povratka Haydna u Beč, odmah su počele stizati nove ponude za zaposlenje. Na vijest o smrti princa Nikolaja, Johann Peter Salomon je odmah sa konjskom kočijom krenuo na put iz Kölna za Beč. Salomon je ponudio Haydnu da u Londonu komponuje: Joseph Haydn je odmah prihvatio ovako unosnu ponudu Johanna Petera Salomona, dobro poznatog njemačkog violinistu i koncertnog impresarija, koji je nastupao širom Evrope, a predvodio je vodeće orkestre u Parizu i Londonu. Naredni dan ugovor je i zvanično bio potpisan, a Salomon je u okviru ugovora odmah uplatio u bečku banku 5000 florina (suma za 3 i po godine koliko je Haydn bio plaćen na Esterhazy dvoru) kao sigurnosnu uplatu. Salomon je ponudio i Mozartu da odmah krene sa njima u London, ali Mozart je odlučio da dođe u London naredne godine.
Zadnje godine u Beču
thumb|300px|lijevo|Kuća u Beču (danas muzej) gdje je Haydn živio posljednje godine svog života. Haydn se vratio u Beč 1795. godine, a ubrzo zatim princ Anton je umro. Njegov nasljednik Nikolaj II predložio je da se ponovo oživi muzička aktivnost na Esterházy dvoru, ​​a Haydn će ponovo da služi kao kapelnik. Haydn je preuzeo to radno mjesto gdje je radio pola radnog vremena. Ljeta je proveo na Esterházy dvoru u Eisenstadtu, a tokom nekoliko godina muzičkog djelovanja napisao je šest misa za Esterházy porodicu.