cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zatvor (probava)
Definicija
Konstipacija, opstipacija ili zatvor (lat. constipatio = sažimanje, stezanje u gužvu), jest pojava nepravilnih pokreta crijeva (peristaltika), s povremenim izostankom stolice, koja je tvrda i suha. Zatvor može biti prolazan (npr. na putovanju ili na iznenadnim promjenama životnog stila i navika) ili trajno. Uzročnici su brojni: neprikladna prehrana, suzbijanje nagona na defekaciju, neki lijekovi (npr. antiparkinonici, antidepresivi, antacidi, preparati gvožđa), metaboličke bolesti ili poremećaji (diabetes mellitus, poremećaji nivoa elektrolita u krvi, uremija), bolesti centralnog ili perifernog nervnog sistema, promjene ili bolesti probavnog sistema (tumori crijeva, loša, izbrazdana, razdražljiva crijeva itd.), te psihogeni faktori. Glavni problemi pacijenata su trbušni pritisak, nelagoda i naprezanje pri defeksiji, a sa prolongiranom opsticijom, može doći do gubitka apetita, glavobolja i osjećaj umora. Iznenadna forma konstipacije kod do tada zdrave osobe pokazuje poremećaj motorne funkcije trbušnog tkiva, uzrokovan živčanim, cirkulatornim ili mišićnim oštećenjem ili začepljenjem rektuma okorjelim komadom stolice. Liječenje se zasniva na uzroku (npr. uklanjanje mehaničkih zapreka), a najčešće pravilna prehrana, potrebni su redoviti pokreti crijeva i periodična upotreba laksativa (njihova duža upotreba može izazvati crijevnu atoniju).
Konstipacija je simptom, a ne bolest. Najčešće, zatvor se smatra rijetkim pražnjenjem crijeva, obično manje od tri stolice sedmično. Međutim, ljudi mogu imati i druge pritužbe, uključujući: Rimski kriteriji III su skup simptoma koji pomažu u standardizaciji dijagnoze zatvora u različitim starosnim grupama. Ovi kriteriji pomažu ljekarima da bolje definišu zatvor na standardizovan način.
Uzroci
Uzroci zatvora se mogu podijeliti na urođene, primarne i sekundarne. Najčešći tip je primarni i nije opasna po život. Također se može podijeliti prema zahvaćenoj starosnoj grupi kao što su djeca i odrasli.
Primarni ili funkcionalni zatvori definiraju se simptomima koji traju duže od šest mjeseci, a nisu uzrokovani osnovnim uzrokom kao što su nuspojave lijekova ili osnovno zdravstveno stanje. Nije povezan sa bolom u stomaku, što ga razlikuje od sindroma iritabilnog crijeva. To je najčešći tip zatvora i često je multifaktorski. Kod odraslih, takvi primarni uzroci uključuju: izbore ishrane kao što je nedovoljan unos hranjkivih vlakana ili tečnosti ili ponašanja kao što je smanjena fizička aktivnost. Kod starijih osoba, uobičajeni uzroci se pripisuju nedovoljnom unosu dijetalnih vlakana, neadekvatnom unosu tečnosti, smanjenoj fizičkoj aktivnosti, nuspojavama uzimanja lijekova, hipotireozi i opstrukciji kolorektumskim karcinomom.<ref. name=Le2007/> Dokazi koji podržavaju ove faktore su, međutim, slabi.
Sekundarni uzroci uključuju nuspojave lijekova kao što su opijati, endokrini i metabolički poremećaji kao što je hipotireoza i opstrukcija kao što je kolorektumski karcinom ili rak jajnika. Celijakijska bolest i osetljivost na gluten bez celijakije mogu se takođe pojaviti sa zatvorom. Kao posljedica hroničnog zatvora može s razviti cistokela.
Prognoza
Komplikacije koje mogu nastati zbog zatvora uključuju hemoroide, anusne povrede, rektumski prolaps i fecesnu impakciju. Naprezanje prilikom odvajanja stolice može dovesti do hemoroida. U kasnijim fazama zatvora, abdomen može postati nategnut, tvrd i difuzno osjetljiv. Teški slučajevi ("fecesni zatvor" ili "maligni zatvor") mogu pokazati simptome opstrukcije crijeva (mučnina, povraćanje, osjetljiv abdomen) i ankopreze, gdje mehka stolica iz tankog crijeva zaobilazi masu uticaja fecesne materije u debelom crijevu.
Epidemiologija
Zatvor je najčešći hronični gastrointestinalni poremećaj kod odraslih. U zavisnosti od definicije koja se koristi, javlja se u 2% do 20% populacije. Češći je kod žena, starijih osoba i djece. Specifically constipation with no known cause affects females more often affected than males. Smatra se da su razlozi zbog kojih se češće javlja kod starijih osoba zbog sve većeg broja zdravstvenih problema kako ljudi stare i smanjene fizičke aktivnosti..
Historija
Od davnina različita društva su objavljivala medicinska mišljenja o tome kako bi zdravstveni radnici trebali reagirati na zatvor kod pacijenata. U različitim vremenima i na različitim mjestima, ljekari su iznosili tvrdnje da zatvor ima sve tipove medicinskih ili društvenih uzroka. U povijesti liječili su zatvor na razumne i nerazumne načine, uključujući korištenje spatula mundani.
Nakon pojave klicne teorije tada je ideja "autootrovanja" na novi način ušla u popularnu zapadnjačku misao. Klistir kao naučni medicinski tretman i čišćenje debelog crijeva kao alternativni medicinski tretman postali su češći u medicinskoj praksi.
Od 1700-ih godina na Zapadu postoji neka popularna misao da ljudi sa zatvorom imaju neke moralne slabosti zbog proždrljivosti ili lijenosti.
Pan (mitologija)
mini|Pan
Pan (grč. Παν, Pan) bog je pastira, stada, njiva, šuma, polja odnosno "paše i stoke", njihov zaštitnik i zaštitnik lovaca, stoga ga se naziva i zaštitnikom prirode. Osim toga ljubitelj je muzike i najbolji plesač među bogovima. Pan je sin nimfe Driope i boga Hermesa, a katkad ga se smatra Zeusovim sinom. Panov je pandan u rimskoj mitologiji Faun.
Karakteristike
U likovnoj umjetnosti Pan je često predstavljan, posebno na slikanim posudama i reljefima, i to kako igra u društvu nimfa ili kako ih progoni.
Kult
Uvođenje Panova kulta u Ateni na primjer ima historijsku potvrdu u poznatom događaju iz kojeg se vidi koliko su Grci vjerovali u svoje mitove. Prije maratonske bitke Atenjani su poslali Filipida da otrči u Spartu i zatraži pomoć, no Filipid je na putu susreo Pana. Za Pana je rečeno u himni u Hermesovu čast da je imao kozje noge, dva roga, bio bučan i nasmijan, što ukazuje na to da je Hermes bio poprimio obličje ne smrtnika nego jarca. Križanci poput Pana, ili su odraz zbrke slojeva ili preobrazbe kralja u svetu životinju. Čini se da je Pan zapravo primitivniji oblik onoga arkadijskog boga stada od koga se razvio i Hermes. Pan je jedino božanstvo za koje se vjerovalo da je smrtan.
Kad je, za vrijeme vladavine cara Tiberija, egipatski Tamus plovio prema Italiji, tri puta čuo je glas koji mu je naložio da poruči svima da je veliki Pan mrtav. Zbog toga je u srednjem vjeku, u raznim teološkim razmatranjima, taj veliki Pan izjednačen sa Sotonom ili Kristom. Njegov se kult proširio po cijelom grčkom tlu jer se vjerovalo da je pomogao Atenjanima da pobjede na Maratonu.
Mitologija
mini|lijevo|170p|[[Mihail Vrubelj: Pan, 1899. ]]
Rođenje
Dok je Hermes čuvao u Arkadiji stada nekog smrtnika, ugledao je lijepu nimfu Driopu, i poželio je njenu ljubav. Plod te ljubavi bilo je čudesno dijete. Već kao beba rodio se s kozjim nogama, rogat i bradat. Njegov izgled toliko je uplašio njegovu majku da ju je obuzeo dotada nezapamćen strah, pa se takav strah još i danas naziva panični strah.
Stari su Grci također vjerovali da strah i uznemirenost izaziva Pan svojim izgledom, ali i svojom pojavom plašio je ljude tj. izazivao paniku, pa je po njemu nastala riječ panika. Naime, nimfa Driopa, Panova majka, jednostavno je pobjegla glavom bez obzira i ostavila malog Pana samog.
No, otac Hermes ostao je hladne glave, obradovao se i prihvatio sina takvog kakav je, uvio ga u zečju kožu te ga poveo sa sobom na Olimp i ponosno ga pokazao bogovima. Na Olimpu bogovi su se toliko smijali i rugali Panovu izgledu da je nesretnik jednostavno pobjegao iz obilja i sigurnosti Olimpa u mračne i opasne arkadijske šume.
Život
Provodio je veseo i bezbrižan život, osobito na visovima i gorskim vrhuncima. Pan je, skriven od svih, odrastao u tim šumama čuvajući stada, svirao je na fruli i povremeno boraveći u društvu satira i nimfi. Tako se i danas instrument Panova frula naziva po njemu.
Kako je svirao pučke napjeve na svojoj drvenoj svirali, a kako su ga mnogi i hvalili da mu je svirka lijepa i ugodna, Panu su hvale udarile u glavu. Tako se Pan stao na sve strane hvaliti da je on bolji muzičar i od samog Apolona, boga muzike. I kralj Mida volio je pobjeći iz svoje palače i razmišljati u miru šume gdje je često Pan svirao na svojoj fruli. Koliko su hvale Panu udarile u glavu vidi se u takmičenju između njega i Apolona. Apolona su sa svojom lirom proglasili pobjednikom, a kralj Mida je presudio u korist Pana što je naljutilo Apolona. Za kaznu ga je nagradio magarećim ušima, a on je to pokušao sakriti krunom tako napravljenom da mu je sakrivala uši.
Pan je bio vrlo sklon smrtnim ljudima, a najviše je volio pastire kojima je čuvao stada od svih opasnosti. Pan je bio živahan, okretan, hitar i prijetvoran. Mnogo pomogao u borbi između bogova s Olimpa i Titana. Tokom rata s Titanima grčki bogovi su bili prisiljeni povući se u jednom trenutku. Kako bi se spasili, svaki od njih morao je promijeniti svoj oblik. Tada je Pan skupljao dijelove Zeusa koji je nastradao u borbi, a to je toliko dirnulo Zeusa da mu je dao mjesto među zvjezdama. Tako danas horoskopski znak jarac označava ovaj događaj tj. nastao je upravo po Panu.
mini|Pan i [[Dafnis]]
Pan je bio izuzetno opasan i nasilan ako bi se ga iznenada probudilo iz sna. Neopreznost su mnogi platili time što ih je, u trenutku kada bi ga probudili, obuzeo paničan strah. Tako su godine 490. p. n. e. perzijski vojnici neoprezno probudili Pana iz sna jurišajući na položaje Atenjana. Pana je to toliko razbjesnilo da je zaurlao na perzijske vojnike koje je uhvatio panični strah, te su oni u paničnom strahu napustili bojište. Atenski vojnici u jednoj pećini nedaleko od Maratona podigli su Panu svetište u znak zahvalnosti.
mini|lijevo|[[Francois Boucher: Pan i Siringa, 1759. ]]
Ljubav
Mitologija je zapamtila mnoge Panove ljubavne jade. Kada se Pan zaljubio u nimfu Pitiju, no, kada ga je vidjela, ona se od straha pretvorila u omoriku.
Potom se zaljubio u nimfu Siringu, no, ona se opet od straha odlučila za skok u močvaru i tamo se pretvorila u trstiku. Naklonost je jedino dobio od nesretne nimfe Eho, kojoj pak ljubav nije uzvratio Narcis, no i ona ga je na kraju odbila.
Dafnis je bio sin boga Hermesa i sicilske nimfe. Osim Apolona, u njega se zaljubio i Pan koji ga je naučio svirati.
Zastava Surinama
mini|200px|Zastava Surinama mini|200px|Zastava Surinama prije sticanja nezavisnosti (Holandske Gvajane)
Zastava Surinama je usvojena 25. novembra 1975. kada je ova zemlja stekla nezavisnost. Zastava se sastoji od pet horizontalnih pruga zelene, bijele i crvene boje. Zelene pruge se nalaze na vrhu i dnu zastave i duple su širine. Na sredini crvene pruge se nalazi žuta zvijezda petokraka.
Zvijezda predstavlja jedinstvo svih etničkih grupa ove zemlje. Boje također nose simboličko značenje. Crvena označava ljubav i progres, zelena nadu i plodnost, a bijela mir i pravdu.
Prije nezavisnosti zastava se sastojala od pet obojenih zvijezda povezanih elpsom. Svaka od zijezda je označavala određenu etničku grupu, a elipsa vezu između njih.
Unđurovci
Unđurovci su etnička grupa Bošnjaka uglavnom nastanjena u sjevernom dijelu Bosne i Hercegovine, posebno u dolini rijeke Bosne i na području Majevice.
Historija
mini|200px|Muslimani na području današnje Vojvodine tokom osmanske uprave (16-17. vijek) Unđurovci potječu od muslimanskih izbjeglica iz Panonske nizije (Vojvodine, Slavonije, Mađarske), koje su se odselile s tih prostora tokom habzburških osvajanja krajem 17. i u prvoj polovici 18. vijeka. Njihovo ime dolazi od naziva Ugarska, koji se tada upotrebljavao za jedan dio Panonske nizije.
U vrijeme kada su preci Unđurovaca živjeli na prostoru Panonske nizije, muslimani su činili većinsko stanovništvo u nekim gradovima na ovom području, kao što su Mitrovica (Sremska Mitrovica), Ilok, Irig, Varadin (Petrovaradin), Vršac, Temišvar, a bilo ih je u znatnom broju i u Bečkereku (Zrenjanin), Vukovaru, Somboru, Titelu, itd.
Veći dio osmanske vojske u dijelovima nekadašnje Ugarske koje su osvojile Osmanlije činili su Južni Slaveni muslimanske i pravoslavne vjere. Zabilježeno je da se u Budimu sa Budimskim pašom "moglo razgovarati na srpskom" (bosanskom) jer "taj jezik znaju malne svi Turci, a osobito vojnici".
Običaji
Značajnija naselja Unđurovaca imala su urije (općinske utrine) kao u Vojvodini, jedan ili dva čordara čuvali su njihovu stoku (čordu - stado), imućnije kuće imale su bike (crne bivole), a bili su dobri voćari. Svoje i junačke pjesme pratili su uz šarkiju.
Crkva Uspenja Presvete Bogorodice u Drnišu
mini|Crkva Uspenja Presvete Bogorodice Crkva Uspenja Presvete Bogorodice jest srpska pravoslavna crkva u Drnišu u Šibensko-kninskoj županiji.
Za vrijeme ratova nije imala stradavanja. Po zatvaranju do izgradnje nove crkve liturgije se služe u grobljanskoj crkvi svetog Arhanđela. Završetak radova na novoj crkvi je 1908. te je i posvećena. U crkvi je dominantan kip čudotvorne Presvete Bogorodice.
NGC 6509
NGC 6509 (također poznat kao IRAS 17569+0617, MCG 1-46-2, PGC 61230 i UGC 11075) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 83 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmijonosac. Najveći prečnik je 1,60 (39 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (29 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 20. jula 1879. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vladislav Cvitanović
Vladislav Cvitanović (15. februar 1894 – 6. januar 1973) bio je hrvatski glagoljaš i svećenik.
Biografija
Rođen je u Velom Ižu 1894, a teološko školovanje završio u Zadru 1918. Službu svećenika vršio je u Ražancu, Salima, Velom ratu, Brbinju, a od 1937. u Velom i Malom Ižu trideset i dvije godine. Umro je u Zadru u 79. godini života i 55. godina svećenstva na blagdan sveta Tri kralja. Prvi je u Zadru obrađivao 240 glagoljaških kodeksa nadbiskupije Zadarske. Napisao je 48 sažetaka historije župa, hronološki sve glagoljaše popisao i objavio podosta etnoloških članaka. Svojim doprinosom dolazi na vidjelo historija i kultura ostrva i ostrvčana.
Glagoljicom se potpisivao dokraja i glagoljao misu na staroslavenskom iza reforme vatikanskog drugog sabora. U svom rodnom Velom Ižu zadužio je župljane u teškim vremenima od 1939. do 1967. U tom periodu produžuje župnu crkvu i počinje s izgradnjom zvonika koji završava 1962. U Drugom svjetskom ratu za vrijeme italijanske okupacije zauzimao se za župljane i vodio hroniku zbivanja. Ranjen je 11. maja 1944. za vrijeme bombardiranja Velog Iža. Nakon ranjavanja 1945. bavio se naučnim radom i objavio brojna djela. Bio je vanjski saradnik Akademije koja ga je i odlikovala.
Arhitektura seta instrukcija
desno|mini| Jedna instrukcija može imati nekoliko polja koja identificira logičku operaciju, a može također uključivati adrese izvora i odredišta i konstantne vrijednosti. Ovo je MIPS "Add Immediate" instrukcija, koje omogućava odabir izvora i odredišnih registara i uključivanje male konstante.Arhitektura seta instrukcija jest apstraktni je model računara. Instrukcijski set pruža komande procesoru kojem govori šta treba da radi. Sastoji se od načina adresiranja, uputa, izvornih tipova podataka, registara, arhitekture memorije, rukovanja prekidima i vanjskog ulaza/izlaza.
Arhitektura seta instrukcija razlikuje se od mikroarhitekture, koja je skup tehnika dizajniranja procesora koji se koriste u određenom procesoru za implementaciju skupa instrukcija. Procesori s različitim mikroarhitekturama mogu dijeliti zajednički skup uputstava. Na primjer, Intel Pentium i AMD Athlon implementiraju gotovo identične verzije skupa sa x86 instrukcijama, ali imaju radikalno drugačiji dizajn.
Biblioteka (računarstvo)
desno|mini|277x277piksel|Ilustracija aplikacije koju koristi datoteka Vorbisove biblioteke za pokretanje [[Ogg Vorbis datoteke]]
Queens
mini|desno|300p|Queens
Biblioteka (računarstvo)
U računarstvu, biblioteka predstavlja kolekciju nepromjenjivih resursa koju koriste programski jezici, za razvoj softvera. Biblioteke mogu da sadrže podatke za podešavanje, dokumentaciju, pomoćne podatke, poruke u šablonima, neke stare kodove i potprograme, klase, vrijednosti ili tipske specifikacije. U IBM-ovom 360 i njegovim novijim verzijama, biblioteke su određene kao odvojene grupe podataka.
Queens
Queens (fonol.: Kvins) je jedna od pet gradskih oblasti grada New York i centar istoimene općine. Oblast se nalazi na zapadnom dijelu Long Island otoka i na prostoru od 461.7 km2 broji 2,229,379 stanovnika. Queens je etnički najraznovrsnija oblast u SAD-u i jedna od najraznovrsnijih u svijetu.
Biblioteka (računarstvo)
Biblioteka predstavlja kolekciju izvršavanja različitih ponašanja, napisanih u okviru programskih jezika. Pod "ponašanje" misli se na dobro definiran pristup uz pomoć kojeg se uvodi ponašanje. Ovo znači da dok god razvijeniji programi koriste biblioteku za pravljenje sistemskih poziva, nije potrebno ponovo pisati iste sistemske pozive više puta. Pored toga, ponašanje omogućava ponovnu upotrebu od strane više nezavisnih programa. Program uvodi bibliotekom osigurano ponašanje preko mehanizma datog programa. Na primjer, u jednostavnom imperativnom programskom jeziku kao što je C, ponašanje u biblioteci se poziva korištenjem C funkcije pozivanja. Ono što razlikuje poziv u biblioteci od drugih funkcija istog programa, jeste način na koji je kod organiziran u sistemu.
Kod biblioteke je organiziran na takav način da se može koristiti od strane više različitih programa koji nemaju nikakve veze jedan sa drugim, dok je kod dio programa organiziran tako da se može koristiti samo od strane jednog programa. Ova razlika može dovesti do hijerarhijske notacije kada program brzo raste, kao što je slučaj sa programom koji je sačinjen od više miliona linija koda. U ovom slučaju, postoje biblioteke koje se ponovo koriste od strane manjih nezavisnih dijelova velikog programa. Korisnik jedino mora da zna pristup, ali ne i unutrašnje detalje biblioteke.
Ponašanje koje je implementirano od strane biblioteke, može biti povezano sa pozivajućim programom na različitim fazama programa. Ako se kodu biblioteke pristupa tokom pravljenja pozivajućeg programa, onda se biblioteka naziva statična biblioteka. Alternativa je da se napravi izvršavanje pozivajućeg programa i da se ono distribuira odvojeno od biblioteke. Ponašanje biblioteke je povezano nakon izvršavanja kao dio početnog procesa izvršavanja, ili na polovini izvršavanja. U ovom slučaju biblioteka se naziva dinamična biblioteka. Ona se može učitati i linkovati kao dio pripremanja programa za izvršavanje uz pomoć linkera. U drugom slučaju, na polovini izvršavanja, aplikacija može zatražiti učitavanje traženog modula.
Većina prevedenih programskih jezika ima standardnu biblioteku, iako programeri takođe mogu da kreiraju njihove vlastite biblioteke. Većina modernih softverskih sistema pravi biblioteke koje dozvoljavaju većinu sistemskih usluga. Takve biblioteke imaju modifikovane usluge koje traže moderne aplikacije. Većina kodova korištenih koje moderne aplikacije koriste napravljene su u takvim sistemima biblioteka.
Historija
Najraniji koncepti programiranja povezanih sa bibliotekama, nastojali su da odvoje definiciju podataka od sprovođenja programa. JOVIAL je učinio koncept komunikacionih "bazena" popularnim 1959. godine, iako je usvojio ideju iz većih sistemskih SAGE softvera. Prateći principe odvojenih problema i sakrivanje informacija u računarstvu, "Svrha komunikacionog bazena je bila da omogući dijeljenje podataka među programima, uz pomoć centraliziranja opisa podataka".
COBOL je također sadržao "jednostavne mogućnosti za sistemske biblioteke" 1959. godine.
Drugi veliki doprinos konceptu savremene biblioteke se ogleda u formi inovacije potprograma Fortrana. Njegovi potprogrami mogu biti sastavljeni tako da ne zavise jedan od drugog, ali kompajler nema linker. Samim tim, prije uvođenja modula u Fortran, provjera tipova između njegovih potprograma je bila nemoguća.
Simula 67 je bio uticajni prvi objektno orijentisani programski jezik, a njegove klase su bile približno slične modernom konceptu koji se koristi u Javi, C++, i C#. Klasni koncept Simule predstavlja noviju verziju paketa programskog jezika Ada i modula Module-2 Čak i kada je napravljen (1965. godine), njene klase su se mogle uključivati u datoteke biblioteka i dodavati u vrijeme kompajliranja.
NGC 370
NGC 370 (također poznat kao NGC 372) je trostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Ribe. Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 7. oktobra 1861. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Katalonski jezik
Katalonski jezik (català []) pripada porodici romanskih jezika. Najbliži srodnik katalonskog jezika je oksitanski jezik koji se govori u južnoj Francuskoj. S druge strane, katalonski jezik je također srodan sa španskim, francuskim i italijanskim jezikom, tako da se često može čuti da katalonski predstavlja tzv. jezični most (llengua-pont) između galoromanskih i iberoromanskih jezika. Nastanak katalonskog jezika se može dovesti u vezu sa činjenicom da je uticajna domena iberskog vizigotskog carstva sezala sve do Septimanije (veliki dio današnje Provanse). S druge strane je i franački uticaj pod Karlom Velikim svojedobno sezao preko Pirineja sve do katalonskih kneževina.
Katalonski je službeni jezik u Andori, te pored španskog, regionalni službeni jezik u Kataloniji, na Balearskim Ostrvima i u Valenciji.
Rasprostranjenost
mini|desno|240px|Jezičko područje katalonskog jezika mini|desno|240px|Dijalekti katalonskog jezika
Katalonski jezik je nastao u periodu između 8. i 10. vijeka u katalonskim kneževinama u graničnom području između arapske Španije i kršćanskog ostatka Evrope s obje strane Pirineja. U 12. i 13. vijeku je kroz osvajanja katalonsko-aragonskih kraljeva prema jugu i istoku došlo do širenja katalonskog jezika. Konačne granice katalonskog jezika su nastale za vrijeme vladavine aragonskog kralja Jakova I. (Jaume I.).
Otprilike 10,4 miliona ljudi razumije katalonski, najvećim dijelom u Španiji (u Kataloniji, u Valenciji - gdje katalonski zovu i 'valencijanskim' (valencià) -, na Balearima - gdje se govore tzv. 'balearski' dijalekti maljorkinski (mallorquí), menorkinski (menorquí) i ibicanski (eivissenc) i na istoku Aragona), te u južnoj Francuskoj (departman Pyrénées Orientales koji se ponekad naziva Sjeverna Katalonija), u Italiji (u gradu Alghero na Sardiniji) i u Andori. Jezično područje katalonskog jezika se obično naziva katalonske zemlje (Països Catalans). Od ovog broja, oko 7,7 miliona ljudi aktivno govori katalonski, a 4,4 miliona ljudi smatra katalonski svojim primarnim jezikom.
Katalonski jezični prostor se dijeli na istočnokatalonske (istočni dio Katalonije, katalonsko govorno područje u Francuskoj, Baleari i Alghero na Sardiniji) i zapadnokatalonske dijalekte. Osnovni kriterij za podjelu je izgovor nenaglašenih samoglasnika o, e i a. Dok se u zapadnokatalonskom ovi samoglasnici izgovaraju uvijek onako kako su napisani, u istočnokatalonskom izgovoru se ovi nenaglašeni samoglasnici izgovaraju 'oslabljeno' te tako o postaje u, a e i a tzv. 'Schwa-glas' ([]), koji zvuči otprilike kao kad se suglasnici b, c, d itd. izgovore samostalno [bə], [cə], [də].
Katalonski se piše latinicom.
Internacionalni jezični kod katalonskog je, odnosno   (po ISO 639).
Razlike u odnosu na ostale romanske jezike
Katalonski rječnik sadrži manje riječi arapskog porijekla kao španski. Ukoliko je i dolazilo do preuzimanja riječi iz španskoarapskog (hispanoárabe), riječi su preuzimane bez arapskog člana /'al-/. Katalonski je u ovom pogledu sličan italijanskom koji je preuzeo arabizme preko sicilijanskog:
U katalonskom se zbog drugačijeg razvoja samoglasnika i suglasnika jasnije raspoznaju latinske osnove riječi nego u španskom. Između ostalog se razlika jasno vidi kod diftongiranih samoglasnika, gdje španski zauzima posebnu ulogu:
I kod latinskih riječi s početnim /f-/ da se primijetiti razlika, jer je na iberskom poluostrvu došlo do promjene lat. /f-/ >> /h-/ >> /nula-fonem/:
H (špan.) vs. F (kat.):
U galoromanskom su neki trugi etimi bili polazna osnova za razvoj riječi nego u iberoromanskom. I po ovome se da primijetiti uloga jezičnog mosta koju igra katalonski:
Neke druge riječi opet ne pokazuju nikakvu sličnost sa španskim ili francuskim:
Ratko Mladić
Ratko Mladić (12. mart 1943) srpski je ratni zločinac i bivši zapovjednik i general snaga Vojske Republike Srpske u periodu 1992. do 1995. godine. Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju prvostepenom presudom 24. novembra 2017. osudio ga je na kaznu doživotnog zatvora zbog genocida, počinjenih ratnih zločina i zločina protiv čovječnosti. Sud je odbio žalbu te ga pravosnažno osudio na doživotnu kaznu zatvora 8. juna 2021.
Katalonski jezik
Razlike u odnosu na ostale romanske jezike
U katalonskom se daju naći i neke riječi germanskog porijekla koje su u taj jezik stigle za vrijeme Velike selidbe naroda. Ipak, radi se o veoma malom dijelu katalonskog vokabulara.
Pravopisne osobitosti
Upotreba ovog znaka je po svom značenju jedinstvena na svijetu. Slično se koriste jedino crtica (-) za odvajanje slova s i ch u engadinskom jeziku, tzv. punt interior (bos.: unutrašnja tačka) u gaskonjskom jeziku, ili tzv. punt volat u franko-provansalskom jeziku.
Ratko Mladić
Ratna karijera
mini|150px|lijevo|Mladić tokom razgovora uz posredovanje [[Ujedinjene Nacije|UN-a na sarajevskom aerodromu, juni 1993.]]
U junu 1991. godine je poslan u Knin, kao komandant 9. korpusa JNA, tokom borbi između JNA i hrvatskih snaga. Dana 4. oktobra 1991. godine unaprijeđen je u general-majora. 9. maja 1992. godine preuzeo je mjesto glavnog komandanta štaba Druge vojne oblasti JNA u Sarajevu.
12. maja 1992. godine je Skupština bosanskih Srba izglasala stvaranje Vojske RS. U isto vrijeme, Mladić je postavljen na dužnost Komandanta Vrhovnog štaba VRS-a, mjesto na kojem je bio do decembra 1996. godine. (U maju 1992, nakon povlačenja JNA iz Bosne, Druga vojna oblast JNA je postala jezgrom Glavnog štaba VRS-a.) 24. juna 1994. godine, unaprijeđen je u general-pukovnika.
24. jula 1995. godine Mladić je optužen od strane Međunarodnog suda za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije (ICTY) za genocid, zločine protiv čovječnosti i brojne ratne zločine, uključujući i zločine vezane za blokadu Sarajeva. 16. novembra 1995. godine, optužnica je proširena i na genocid, zločine protiv čovječnosti i ratne zločine tokom napada na UN-ovu zaštićenu zonu u Srebrenici u julu 1995. godine. Mladić je također odgovoran za uzimanje UN-ovog osoblja kao taoce.
Kao bjegunac ICTY-a, pretpostavljalo se da se skriva u Srbiji. U novembru 2004. godine, britanska vojna služba je priznala da vojna akcija privođenja Mladića i drugih optuženika nema mnogo šansi da uspije.
U martu 1994. Mladićeva kćerka Ana je izvršila samoubistvo tokom studija medicine u Beogradu. Sahranjena je na Topčideru, i vjeruje se da je Mladić neko vrijeme redovno dolazio na njen grob.
26. maja 2011. uhapšen je u selu Lazarovu pokraj Zrenjanina gdje se skrivao u kući svojih rođaka te je priveden na Sud u Beogradu gdje je odlučeno o njegovom izručenju ICTY-u.
Optužnica
mini|desno|200px|Ratko Mladić za vrijeme suđenja u [[Den Haagu.]] Optužnica protiv Mladića podignuta je 25. jula 1995. godine. Druga optužnica, 14. novembra 1995, a izmijenjena optužnica donesena je 10. oktobra 2002. godine pod nazivom Predmet Ratko Mladić (IT-95-5/18-I) - "Bosna i Hercegovina" i "Srebrenica". Druga izmijenjena optužnica donesena je 1. juna 2011. da bi nakon nje uslijedile još dvije izmjenjene optužnice: prvo 20. oktobra te i 16. decembra 2011. godine.
Konačna optužnica za Ratka Mladića glasila je:
a) Dvije tačke za genocid (tačke 1 i 2): b) Pet tačaka za zločine protiv čovječnosti (tačke 3, 4, 5, 7 i 8) c) Četiri tačke za kršenja zakona ili običaja ratovanja (tačke 6, 9, 10 i 11):
Vitalizam
Vitalizam je zastarjela i prevaziđena  naučna doktrina da su  "živi organizmi  fundamentalno različiti od neživih bića, jer sadrže neke nefizičke elemente ili usmjerenja po principima koji su drugačiji nego što su kod nežive stvari". Vitalizam se izričito poziva na vitalni princip – element koji se često označava i kao "vitalna iskra", "energija" ili "životni elan", koji neki izjednačavaju sa dušom, označavajući ga kao nematerijalnu "životnu silu" (vis vitalis). Ukratko, prema vitalisima, život je emergencija procesa koji se ne mogu na svojstva i poznavanje odvijanje fizičkih ili kemijskih procesâ koji se događaju u pojedinim dijelovima žive stanice, tj. organizma.
Ratko Mladić
Presuda
Ratko Mladić pred Međunarodnim kaznenim sudom za bivšu Jugoslaviju u Haagu 22. novembra 2017. po prvostepenoj presudi je proglašen krivim za genocid u Srebrenici i druge ratne zločine u Bosni i Hercegovini i osuđen na kaznu doživotnog zatvora. Ratko Mladić proglašen je krivim po 10 tačaka optužnice, a oslobođen po jednoj tački, koja se odnosila na genocid u šest općina u Bosni i Hercegovini. Konačna presuda po tačkama optužnice bila je sljedeća:
Vitalizam
Iako ga je moderna znanost opovrgla, vitalizam ima dugu povijest u medicinskoj filozofiji: veći dio tradicijske prakse ozdravljenja počivaju na premisi da su bolesti  posljedica izvjesnih neravnoteža u vitalnim snagama. U zapadnoj tradiciji koju je zanovao Hipokrat, ove vitalne snage su povezane sa četiri temperamenta i tjelesne tečnosti, a istočne tradicije su postavljene na neravnoteži ili blokiranju (prāṇa).U historiji filozofije, razni vitalističke pravci, su za posebnu životnu silu upotrebljvale različite nazive, kao što su: duša, energija, oblikotvorna sila (vis formativa'') i sl.
Filozofija
Louis Pasteur je tvrdio da je samo život može katalizirati fermentaciju. Ideja da tjelesne funkcije po vitalističkim principima koji postoje u svim živim bićima imaju korijene koji idu unatrag barem do drevnog Egipta. U grčkoj filozofiji. U Miletskoj školi predložena su prirodna objašnjenja koja su izvedena iz materijalizma  i mahanizama. Međutim, u vrijeme Lukrecija, ova hipoteza je dopunjena (naprimjer, Epikur),  a stoici (u fizici) su preuzeli ulogu pneuma kao logotipa. Galen je vjerovao pluća uvlače pneumu iz zraka, koja putem krv komunicira po cijelom tijelu.
Hipokrat je pretpostavio da ukupno psihofizičko ustrojstvo svakog organizma, ustvari, zavisi od balansa četiri konstitutivna elementa (krv, sluz, žuta i crna žuč) i da moguće prevage jednog od njih izazivaju odgovarajuća stanja, promjene temperamenta i sklonosti ka određenim bolestima. Kada je riječo fizičkoj konstituciji, Hipokrat posebno izdvaja: Galen je hipokratsku podjelu definirao kao četiri tipa temperamenta:
Platonov svijet vječnih i nepromenljivih oblika i nesavršeno predstavljene u izvedbi božanskog Artisana, u oštroj je suprotnosti sa različitim mehanicističkim teorijama, od kojih je atomizam, do četvrtog stoljeća bio najistaknutiji. Ova debata bila i dalje trajala u cijelom drevnom svijetu. Atomiste i ostale je potukao Epikur, dok su stoici usvojili božanske teleologije.
Nauka
Vitalistički hemičar je  predvidio da organska materijal  ne može biti sintetiziran iz neorganskih komponenti, ali Friedrich Wöhler je iz neorganskih komponenti, 1828. sintetizirao karbamid Međutim, suvremene procjene ne podržavaju rašireno uvjerenje da je vitalizam je umro kad je Wöhler napravila ureu. Ovaj Wöhlerov mit, kako je historičar Petar Ramberg  je to nazvao, nastao je iz popularne historije  hemije objavljen e 1931. godine, koji je, "ignorišući sve privide historijske preciznosti, pretvorio Wöhlera u krstaša koji je pokušao da sintetizira  prirodni  proizvod koji će pobiti vitalizam i podigniti veo neznanja, dok  se jednog popodneva to čudo i dogodilo ".
Louis Pasteur, ubrzo nakon što je njegovo poznato pobijanje spontane generacije, obavlja nekoliko eksperimenata koji podržavaju vitalizam. Prema Bechtelu, Pasteur smješta  fermentaciju u više općih programa,  opisujući posebne reakcije koje se javljaju samo u živim organizmima. Godine 1858, Pasteur je pokazao da se fermentacija javlja samo kada su prisutni žive ćelije i da se fermentacija javlja samo u odsustvu kisika. On je na taj način doveo do zaključka da fermentaciju opisuje kao "život bez zraka". Odbacujući tvrdnje Berzeliusa, Liebiga, Traubea i drugih, koji  su tvrdili da je fermentacija rezultirala iz hemijske reakcija  pomoću  katalizatora unutar ćelija, on je zaključio da je fermentacija bila "vitalni akciju".
Ostali vitalists ukljuju engleski anatoma  Francisa Glissona  (1597.-1677.)  i talijanskog doktora Marcella Malpighija (1628.-1694.). Kaspar Friedrich Wolff (1733.-1794.) smatra se ocem epigenetičke  opisne embriologije i da  označava trenutak kada  početak ere kada se  embriologija počinje  opisivati u smislu proliferacije ćelija, a ne inkarnacija  duše. U svom djelu Theoria Generationis  (1759.), on je nastojao da objasni pojavu organizma postupcima "vis essentialis", organizacioni, formativne sile, i proglasio:  "Svi vjernici u epigenezi su vitalisti." Carl Reichenbach kasnije razvio teoriju otpuštanja sile, oblik života-energije koja prožima živa bića.
Johann Friedrich Blumenbach je zasnovao epigenezu kao model mišljenja u  nauci o životu (Life Sciences)  u 1781., objavljivanjem Über den Bildungstrieb und das Zeugungsgeschäfte. Blumenbach je pravio presjeke slatkovodnih polipa i utvrdio da će se uklonjeni dijelovi regenerirati. On je zaključio da u živoj materiju postoji  "formativni pogon"  (Bildungstrieb). Ali, on je istakao da je ovo ime, "kao što se imena primjenjuju na svaku drugu vrstu vitalne snage, samo po sebi, ne objašnjava ništa: ono služi samo za označavanje svojstvene kontrole formiranja, kombinacijom mehaničkih principa sa onim što je podložna modifikacijama". U ranom 18. stoljeću, liječnicima Marie François Xavier Bichat i John Hunter su prepoznali "živi princip" osim mehanike.
Među ostalim vitalistima su se isticali i Johannes Reinke i Oscar Hertwig. Reinke koristi riječ neovitalizam da opiše svoj rad. John Scott Haldane je na početku karijere usvojio anti-mehanicistički pristup biologiji i idealističku filozofiju. Haldane usmjerio svoj rad kao opravdanje svog uvjerenje da je teleologija bitan pojam u biologiji. Haldane pozajmio argumente vitalizma za pobijanje mehanicističkih pogleda, iako nije bio vitalist. Haldanovo tretiranje organizama ulazi u temelje biologije: "Doživljavamo organizam kao samoregulirajući entitet" i  "svaki napor da se analizira u komponentama koje se mogu svesti na mehaničko objašnjenje krši ovo centralno iskustvo". Rad Haldane je utjecao na pojavu organicizma.
Haldane je naveo da je čisto mehanike interpretacija ne može objasniti karakteristike života. Napisao je nekoliko knjiga u kojima je pokušao da pokaže ništavosti i vitalizma i mehanike u pristupa nauci. Haldane je objasnio:
Cvilin (Foča, RS)
Cvilin je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Zastava Kiribata
Zastava Kiribata se sastoji od crvene gornje polovine na kojoj se nalazi zlatna ptica Fregata minor koja leti iznad zlatnog izlazečeg sunca i donje plave polovine sa tri valovite horizontalne linije. Ove tri linije predstavljaju more i tri grupe ostrva (Gilbertova, Feniksova i Linijska ostrva). Oko sunca se nalazi 17 zraka koji predstavljaju 16 Gilbertovih ostrva i Banaba ostrvo. Zastavu je dizajnirao Sir Arthur Grimble 1932. godine za potrebe britanskih kolonijalnih posjeda.
James Madison
James Madison Jr. bio je američki političar i državnik, najpoznatiji po tome što je služio kao kao 4. predsjednik Sjedinjenih Američkih Država (1809–1817).
Također je poznat po tome što je sa Johnom Jayom i Alexanderom Hamiltonom napisao Federalističke spise, jedno od najslavnijih djela u historiji političke misli. Hamilton također uživa reputaciju Oca američkog ustava.
Biografija
Madison, sin uglednog zemljoposjednika iz Virginije, učestvovao je u ratu za nezavisnost kao član Kontinentalnog kongresa od 1780. do 1783. godine. Postavši uvjeren kako je konfederalni sistem preslab za potrebe nove države, zagovarao je snaženje centralne vlasti u odnosu na države-članice. Bio je jedna od ključnih osoba na Ustavnoj konvenciji u Philadelphiji, na kojoj je 1787. godine donesen novi Ustav - koji je i danas na snazi. Nakon toga je učestvovao u izradi Federalističkih spisa, kako bi nagovorio javnost država da ratificiraju Ustav.
Rad na izgradnji Ustava Madison je nastavio i kao zastupnik u prvim sazivima američkog Kongresa. 1790. na njegovu inicijativu doneseni su amandmani koji utemeljuju ljudska i građanska prava u SAD-u, poznati kao Deklaracija o pravima.
Sredinom 1790-ih Madison je odbacio svoje federalističke stavove te se priključio novostvorenoj Demokratsko-republikanskoj stranci na čelu s Thomasom Jeffersonom, koja se bila zalagala za slabu centralnu vlast i prava država. Kada je Jefferson 1801. godine izabran za predsjednika, Madison je postao njegov državni sekretar.
Jefferson i Madison, kao poklonici revolucije, iz ideoloških su razloga podržavali Francusku u tadašnjem sukobu s Velikom Britanijom, te smatrali kako će, zahvaljujući britanskoj zauzetosti u Evropi, moći priključiti Kanadu američkoj federaciji.
Madison je 1808. izabran za predsjednika, a njegov mandat bio je obilježen sve većom eskalacijom napetosti prema Britancima, te pripremama američke javnosti za ono što je tada bilo poznato kao Rat g. Madisona. Osim u sjeveroistočnim državama, teško pogođenim ekonomskim embargom protiv Britanije, taj je rat stekao veliku popularnost, te je Madison glatko izabran za drugi mandat 1812.
Kraj mandata Madison je proveo nastojeći spriječiti Kongres da odobri izgradnju cesta, kanala i drugih objekata, te na taj način ustanovi federalnu vlast na račun država-članica.
Zastava Maroka
mini|200px|Zastava Maroka
Zastava Mauricijusa
mini|200px|Zastava Mauricijusa
Zastava Maroka
Zastava Maroka se sastoji od zelene zvijezde sa crnim obrubom na crvenoj podlozi. Crvena podloga je odabrana kao simbol plemića Makhzen a 1915 je zvijezda šestokraka zamijenjena sa zvijezdom petokorakom.
Zastava Mauricijusa
Zastava Mauricijusa je usvojena 12. marta 1968. kada je ova zemlja stekla nezavisnost. Sastoji se od četiri jednake horizontalne pruge crvene, plave, žute i zelene boje.
Zastava Maroka
Zvijezda šestokraka je poznata i kao Davudova zvijezda, ali u svim monoteističkim religijama ova zvijezda se smatra simbolom života, mudrosti i dobrog zdravlja. Ova zvijezda se nalazila i na novcu, kovanicama od 100 i 200 franaka do 1954.
Zastava Mauricijusa
Civilna zastava je crvena a predsjednička plava sa amblemom državne zastave i grbom Mauricijusa. Mornarska zastava se sastoji od nejednakih vertikalnih pruga crvene, bijele i plave boje, a na njenom centru je amblem.
Zastava Maroka
Iako razlozi za zamjenu zvijezde šestokrake zvijezdom petokrakom nisu potpuno poznati, smatra se da petokraka bolje simbolizira islam jer njenih pet krakova predstavlja pet stubova islama.
Zastava Mauricijusa
Boje na zastavi nose simboličko značenje:
Zastava Maroka
Ova nova zastava se počela u potpunosti koristiti tek nakon što je ova zemlja stekla nezavisnost 1956.
Historija
8. maja 2010, marokanska zastava veličine 60,409.78 metara kvadratnih, težine 20 tona, je postavljena u Dakhlu, grad u spornom području Zapadne Sahare. Sertifikovana je od strane Guinnessove knjige svjetskih rekorda kao najveća zastava ikad podignuta.
Tiago Monteiro
Potpuni spisak rezultata u F1
(Key)(Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
IC 290
IC 290 (također poznat kao IC 1884, PGC 11817 i UGC 2561) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 277 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 1,10 (89 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 11. septembra 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Igrači na Svjetskom prvenstvu u nogometu 2006.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2006. bilo je 18. po redu Svjetsko prvenstvo u nogometu koje se održalo u Njemačkoj. Na prvenstvu su učestvovale 32 reprezentacije. Starost nogometaša na listi navedena je za prvi dan svjetskog prvenstva.
Čelebići (Foča, RS)
Čelebići su naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Vlaški katun
Vlaški katun je osnovna društveno-organizaciona jedinica srednjovjekovnih Vlaha.
Definicija i etimološko značenje
Na području srednjovjekovne bosanske države kod vlaškog stanovništva nastala je posebna organizacija, koja je imala izvjesne sličnosti sa Vlasima susjednih područja i država. Katun je vremenom mijenjao svoju fizionomiju, pa je teško jednom definicijom obuhvatiti šta je on podrazumijevao kroz cijelu historiju svoga postojanja. Katun je sačinjavalo nekoliko porodica ili domaćinstava okupljenih oko jednog predvodnika koji usmjerava organizacione, političke i privredne ciljeve svoje grupe. Vremenom postaje sinonim pa i ime za određeno naselje. Različiti autori su davali pretpostavke da je katun riječ ilirskog, tračkog, uroaltajskog, proto-bugarskog ili nekog drugog porijekla. Najranije vijesti o vlaškim katunima nalazimo u izvorima bizantske provinijencije, u pismima patrijarha Nikole caru Aleksiju I Komnenu, na samom početku 12. stoljeća. Prvi spomen vlaških katuna u srednjovjekovnoj Bosni potječe iz 1300. i vezan je za katun Burmaza, 1319. Banjana, 1354. Drobnjaka, 1356. Predojevića, 1366 Mirilovića, 1366. Zlokruha, 1367. Žurovića, 1368. Ugaraka, 1368. Vlahovića, 1369. Tomića, 1376. Vragovića, 1377. Pliščića, 1377. Priradaca, 1379. Kresojevića, 1393. Kutlovića.
Položaj i privredne aktivnosti katuna
Vlaški katuni su obično smješteni u dvije geografske regije. Većina ih se nalazila u visokoplaninskoj zoni, na planinskim masivima, dok je nešto manji broj bio situiran u podgorskoj zoni. U obje zone katuni su podizani uz izvore ili tok riječica i potoka, na stranama planina izloženih sunčevoj toploti i zaštićenoj od jakih vjetrova. Za njih je bilo potrebno da u blizini imaju pašnjake, pitku vodu, drvni materijal, te prohodni tereni da se njihova stada mogu lako kretati do najviših planinskih vrhova. U toku zimskog perioda, vlaški katuni su napuštali položaje na planinama i silazili u nizije. Kuće u katunima su građene većinom od drvene građe, a u predjelima gdje nije bilo dovoljno drvene građe, od kamena i busenja.
Najvažnija privredna grana u katunima bilo je stočarstvo, a iza njega trgovina i transport robe. Koliko je stočarstvo bilo važno za vlaško stanovništvo govori činjenica da je ime Vlah postalo sinonim za stočara. Stočarstvo je podmirivalo mnoge potrebe u životu katuna, davalo je produkte neophodne za svakodnevi život i za razmjenu sa drugim sredniama. Iz tih razloga stočarska kretanja (spuštanja i penjanja) su predstavljala neodvojiv dio životne dinamike u katunima. Od svih vrsta stoke, najviše su uzgajali ovce, koje su bile najpogodnije za geografske karakteristike terena na kojima su podizani katuni. Vlasi su držali i znatan broj konja, dok je ostale vrste stoke, kao što su koze, brdska goveda i svinje, bilo znatno manje. U srednjem vijeku Vlasi su napustili stari nomadski način života i prešli na polunomadsko stočarenje, u okviru kojeg se u katunima obavljala i zemljoradnja.
Proizvodi stočarstva kao što su meso, mliječni proizvodi i vuna omogućavali su Vlasima da se uključe, pored lokalne i u širu trgovinsku razmjenu sa drugim sredinama, naročito primorskim gradovima Dalmacije, prije svega Kotora i Dubrovnika. Iz tih područja Vlasi su u svoje katune donosili različite namirnice, od kojih je najvažnija bila sol, neophodna za ishranu stoke i očuvanje mesa, tkanine, žitarice i druge robe. Time je vlaški katun postao jedna od karika u privrednom lancu koji je povezivao primorske krajeve sa unutrašnjosti Balkanskog poluostrva.
Vlasi su se bavili i drumskim razbojništvom, pljačkom trgovaca kao dodatnom načinu pribavljanja stvari nepohodnih za život. Taj segment njihovog djelovanja je dobro popraćen u izvorima i literaturi, dok se malo zna za učešće vlaških katuna u oružanim sukobima i ratovima na području srednjovjekovne Bosne.
Organizacija srednjovjekovnih katuna
Veličina srednjovjekovnih katuna je varirala od 10 do 105 porodica, s tim da je većina imala ispod 50 domaćinstava. Kao i sve druge društvene zajednice i katuni su imali određenu vrstu unutrašnje organizacije koja je olakšavala funkcionisanje katuna kao cjeline. Ta organizacija je počivala na društvenom raslojavanju, koje je kod vlaha dosta rano zabilježio anonimni dubrovački hroničar, kojeg prenosi Nikola Ranjina u svojoj hronici.
Na čelu katuna nalazio se lokalni starješina - katunar koji se javlja pod imenom catonarius. Kod hercegovačkih vlaških katuna ta pozicija bila je većinom nasljedna. Ona pripada članovima jedne porodice koja je i dala ime samom katunu. Starješine katuna su bili osobe u punoj snazi, redovno iz uglednijih i bogatijih domaćinstava. Imena katuna na hercegovačkom području redovno su izvođena od ličnog imena njihovog starješine. Takvi su primjeri Žur – Vlasi Žurovići, Gleđ – Vlasi Gleđevići, Nenko – Vlasi Nenkovići, Primil – Vlasi Primilovići, Kresoje – Vlasi Kresojevići, Predoje – Vlasi Predojevići i drugi. Zabilježeni su slučajevi da su na čelu jednog katuna bila dvojica katunara, a također i da je žena predvodila katun, kao što je slučaj sa katunarkom Jelenom iz 1443. godine iz katuna vlaha Vragovića. Kontinuirano se javljaju oni katuni u kojima je bilo ustaljeno nasljedno starješinstvo.
Katunari su bili na čelu pojedinih katuna, ali u odnosima katuna kao posrednik prema državnim vlastima i feudalcima kao seniorima, njima su bili nadređeni knezovi i vojvode. U vrijeme kralja Tvrtka I 1382. godine, spominje se Vukoslav Pliščić, kao knez svih vlaha u Bosanskom kraljevstvu. U kasnijem periodu,sa prelaskom Vlaha u ruke više lokalnih vladara, ovako široka funkcija se gubi i javlja se više knezova. Najranije informacije o vlasteli kao vladarima vlaških katuna, vezane su za Sankoviće a kasnije i za Sandalja Hranića, Pavloviće, hercega Stjepana i druge.