cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiha mutacija
thumb|300px|Tipovi [[tačkasta mutacija|tačkastih mutacija]] Tihe mutacije su one mutacije u DNK  čije posljedice  nisu uočljive na razini fenotipa organizma. One su posebni tip neutralnih mutacija. Termin tiha mutacija često se koristi naizmjenično s izrazom sinonimna mutacija; međutim, sinonimne mutacije nisu uvijek tihe, niti obrnuto.
Sinonimne mutacije mogu uticati na transkripciju, preradu, iRNK transport i translaciju, što bi sve moglo promijeniti fenotip, čineći sinonimnu mutaciju tihom. Specifičnost supstrata tRNK na rijetkom kodonu može uticati na vrijeme translacije, a zauzvrat i na istovremeno translacijsko presavijanje proteina. To se odražava na pristranost upotrebe kodona koja je primijećena kod mnogih vrsta. Mutacije koje uzrokuju da promijenjeni kodon proizvodi aminokiselinu slične funkcionalnosti (npr. mutaciju koja proizvodi leucin umjesto izoleucina) često se klasificira kao tiha; ako se očuvaju svojstva aminokiseline, ova mutacija obično ne utiče značajno na funkciju proteina.
Primarna struktura
Nesinonimna mutacija koja se javlja na genomskoj ili transkripcijskoj razini je ona koja rezultira izmjenom u nizu aminokiselina u proteinakom proizvodu. Primarna struktura proteina odnosi se na njegov niz aminokiselina. Zamjena jedne aminokiseline drugom može smanjiti funkciju proteina i tercijarnu strukturu, ali njenii učinci mogu biti minimalni ili se toleriraju ovisno o tome koliko su svojstva uključenih aminokiselina u zamjenu korelirana. U ovom slučaju stvara se skraćeni protein. Funkcija i savijanje proteina ovisi o položaju u koji je ubačen stop kodon i količini i sastavu sekvence. Preuranjena ubacivanje stop kodona, nonsens mutacija, može promijeniti primarnu strukturu proteina.
Suprotno tome, tihe mutacije suone u kojima se aminokiselinski niz ne mijenja. One dovode do promjene jednog od slova u tripletnom kodu koji predstavlja kodon, ali i pored jednostruke promene baze, aminokiselina koja se kodira ostaje nepromijenjena ili slična u biohemijskim svojstvima. To dopušta degeneracija genetičkog koda.
Uobičajeno se smatralo kako su tihe mutacije malo i nimalo značajne. Međutim, nedavna istraživanja sugeriraju da takve izmjene kod tripletskog koda utiču na efikasnost translacije proteina i savijanje i funkcioniranje proteina. Nadalje, promjena primarne strukture je kritična jer potpuno presavijena tercijarna struktura proteina ovisi o primarnoj strukturi. Otkriće je napravljeno tokom niza eksperimenata u 1960-im koji su otkrili da reducirana i denaturirana RNKaza u svom rasprostranjenom obliku može ponovo preći u izvorni tercijarni oblik. Tercijarna struktura proteina je potpuno presavijeni polipeptidni lanac sa svim hidrofobnim R-grupama presavijenim u unutrašnjost proteina kako bi se maksimizirala entropija u interakcijama između sekundarnih struktura poput beta listova i alfa heliksa. Budući da struktura proteina određuje njegovu funkciju, od presudne je važnosti da se protein pravilno ubaci u njegov tercijarni oblik kako bi pravilno funkcionirao. Međutim, važno je napomenuti da se polipeptidni lanci mogu jako razlikovati u primarnoj strukturi, ali biti vrlo slični u tercijarnoj strukturi i funkciji proteina.
Sekundarna struktura
Tihe mutacuije mijenjanju sekundarnu strukturu iRNK.
Sekundarna struktura proteina sastoji se od interakcije između atoma kičme polipeptidnog lanca, isključujući R-grupe. Jedan uobičajeni tip sekundarnih struktura je alfa heliks, koja je desna helioida koja nastaje od vodikovih veza između aminokiselinskih n-tog ostatka i n + 4-tog  aminokiselinskog ostatka. Druga uobičajena vrsta sekundarne strukture je beta list, koji ima desni zavoj, a može biti paralelna ili antiparalelna. ovisno o smjeru usmjerenja vezanih polipeptida, a sastoji se od vodikovih veza između karbonilne i amino grupe kičme dva polipeptidna lanca. Sekundarna struktura iRNK nije nužno linearna poput one kod DNK, pa oblik koji prati komplementarno vezanje u strukturi može imati značajne efekte. Naprimjer, ako je molekula iRNK relativno nestabilna, onda se enzimi u citoplazmi mogu brzo razgraditi. Ako je molekula RNK visoko stabilna, a komplementarne veze snažne i otporne na raspakiranje prije translacije, tada se gen može ispoljiti. Upotreba kodona utiče na stabilnost iRNK.
Nadalje, budući da svi organizmi sadrže nešto drugačiji genetički kod, njihove strukture iRNK malo se razlikuju; međutim provedeno je višestruko istraživanje koje pokazuje da sve pravilno savijene strukture iRNK ovise o primarnoj sekvenci polipeptidnog lanca i da je struktura koju održava relativnim obiljem dinukleotidnog ćelijskog matriksa. Otkriveno je i da je sekundarna struktura iRNK važna za ćelijske procese, kao što su stabilnost transkripta i transformacija. Opća ideja je da se funkcionalni domeni iRNK presavijaju jedan na drugi, dok su regije kodova pokretanja i zaustavljanja uglavnom opuštenije, što bi moglo pomoći u signalizaciji inicijacije i završetka translacije.
Ako se nadolazeći ribosom zaustavi zbog čvora u RNK, tada bi polipeptid mogao imati dovoljno vremena da se presavije u netipsku strukturu prije nego što molekula tRNK može dodati drugu aminokiselinu. Tihe mutacije također mogu uticati na preradu RNK ili kontrolu transkripcije.
Tercijarna struktura
Najnovija istraživanja pokazuju da tihe mutacije mogu imati uticaj na naknadnu strukturu i aktivnost proteina. The timing and rate of protein folding can be altered, which can lead to functional impairments.
Brezje pri Lipoglavu
Brezje pri Lipoglavu je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Ljubljana, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Moste–Polje.
Teritorijalna organizacija i pripadnost naselja
Napomena: ''MNO je skr. za Mjesni narodni odbor.''
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Brezje pri Lipoglavu je imalo 107 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Brezje.''
Jezički i vjerski sastav
Napomena: ''Oznaka n/p znači da nema podatka odn. da podatak nije iskazan.''
Neutralna mutacija
Neutralne mutacije su promjene u sekvenci DNK koje nisu ni korisne ni štetne za sposobnost organizma da preživi i razmnoži se. U populacijskoj genetici, mutacije u kojima prirodna selekcija ne utiče na širenje mutacije u vrstama nazivaju se neutralne mutacije. Neutralne mutacije koje su nasljedne i nisu povezane s bilo kojim genima koji se selektiraju ili će biti izgubljene ili će zamijeniti sve ostale gensle alele. Ovaj gubitak ili fiksacija gena nastaje na osnovu formiranja slučajnog uzorka poznatog kao genetički drift. Neutralna mutacija koja je u neravnotežnoj povezanosti s drugim alelima koji su u selekciji može se izgubiti ili fiksirati putem genetičkog autostopiranja i/ili pozadine tekuće selekcije.
Iako mnoge mutacije u genomu mogu smanjiti sposobnost organizama da prežive i razmnožavaju se, poznate i kao fitnes, ove mutacije su selektirane i ne prenose se na buduće generacije. Mutacije koje se najčešće primjećuju kao varijacije u genetičkom sastavu organizama i populacija čini se da nemaju vidljiv učinak na tjelesnu spremnost individua i stoga su neutralne. Identifikacija i proučavanje neutralnih mutacija doveli su do razvoja teorije neutralnosti u molekularnoj evoluciji. Ta teorija važna je i često kontroverzna teorija koja sugerira da je većina molekularnih varijacija unutar i među vrstama u osnovi neutralna i na njih se ne djeluje selekcijom. Neutralne mutacije su također osnova korištenja molekularnih satova za identificiranje takvih evolucijskih događaja kao specijacija i adaptivna ili evolucijska radijacija.
Historija
thumb|Charles Darwin in 1868 Charles Darwin komentirao je ideju neutralne mutacije u svom djelu, pretpostavljajući da mutacije koje ne daju prednost ili nedostatak mogu fluktuirati ili postati fiksne osim prirodne selekcije. "Prirodna selekcija ne bi uticala na varijacije ni korisne ni štetne, a ostavila bi ili fluktuirajući element, kao se možda vidi kod određenih polimorfnih vrsta, ili bi se konačno popravio zbog prirode organizma i prirodnih uslova." Dok je Darwin nadaleko uveo ideju prirodne selekcije koja je bila u fokusu njegovih studija, on je također vidio mogućnost promjena koje nisu ni koristile ili štetile organizmu.
Darwinov pogled na promjene uglavnom vođen osobinama koje daju prednost bio je široko prihvaćen do 1960-ih. Dok su istraživali mutacije koje proizvode nukleotidne supstitucije 1968., Motoo Kimura utvrdio je da je stopa zamjene bila tako visoka da bi, ukoliko svaka mutacija poboljšava fitnes, razmak između najprikladnijeg i tipskog genotipa bio nevjerojatno velik. Međutim, Kimura je objasnio tu brzinu mutacije sugerirajući da je većina mutacija neutralna, tj. da imaju malo ili nimalo utjecaja na fitnes organizma. Kimura je razvio matematičke modele ponašanja neutralnih mutacija podložnih slučajnim genetičkim driftom u biološkoj populaciji. Ova je teorija postala poznata kao teorija neutranosti molekularne evolucije.
Kako je tehnologija omogućila bolju analizu genomskih podataka, u ovom su se području nastavila istraživanja. Iako prirodna selekcija može podstaknuti prilagođavanje promjenjivom okruženju, neutralne mutacije mogu podržati divergenciju vrsta zbog gotovo slučajnog genetičkog drifta.
Sarkopenija
Sarkopenija je tip gubitka mišića (mišićna atrofija) koja se javlja starenjem i/ili nepokretnošću. Karakterizira ga degenerativni gubitak skeletnih mišića mase, kvaliteta i snage. Brzina gubitka mišića ovisi o nivou vježbanja, popratnim bolestima, ishrani i drugim faktorima. Gubitak mišića povezan je s promjenama signalnih puteva mišićne sinteze. Razlikuje se od kaheksije, u kojoj se mišići razgrađuju kroz citokinima posredovanu degradaciju, iako oba stanja mogu koegzistirati. Sarkopenija se smatra komponentom sindroma slabosti. Sarkopenija može dovesti do smanjenog kvaliteta života, padova, prijeloma i invalididnosti
Sarkopenija je faktor promjene sastava tijela povezan sa starenjem populacije; i očekuje se da će određeni dijelovi mišića biti prvi zahvaćeni, posebno prednji mišići bedara i trbušni mišići. U populacijskim studijama stanovništva, indeks tjelesne mase (BMI) se vidi da se smanjuje u populaciji koja stari, dok analiza bioelektrične neovisnosti (BIA) pokazuje porast udjela tjelesne masti.
Termin sarkopenija je od grčkog σάρξ – sarx = meso + πενία – penia = siromaštvo. Ovo je prvi predložio Rosenberg 1989., koji je napisao da „možda ne postoji nijedna karakteristika opadanja vezanog za starenje koja bi mogla dramatičnije uticati na kretanje, pokretljivost, unos kalorija i ukupni unos i status nutrijenata, nezavisnost, disanje itd.
Znakovi i simptomi
Karakteristični znak sarkopenije je gubitak čiste mišićne mase ili atrofija mišića. Promjenu u sastavu tijela može biti teško otkriti zbog gojaznosti, promjena u masnoj masi ili edema. Promjene u težini, udovima ili obimu struka nisu pouzdani pokazatelji promjena mišićne mase. Sarkopenija također može uzrokovati smanjenu snagu, funkcionalni pad i povećan rizik od pada. Sarkopenija također može imati bez simptoma sve dok nije ozbiljna i često je neprepoznata. Istraživanja su, međutim, pokazala da se hipertrofija može javiti u gornjim dijelovima tijela, kako bi se nadoknadio gubitak mišićne mase. Stoga, jedan rani pokazatelj početka sarkopenije može biti značajan gubitak mišićne mase u prednjem dijelu butine i trbušnih mišića.
Uzroci
Postoji mnogo mogućih uzroka sarkopenije i vjerovatno je posljedica više faktora koji međusobno djeluju. Razumijevanje uzroka sarkopenije je nepotpuno; međutim promjene u hormonima, nepokretnosti, promjene mišića povezane sa starenjem, ishrana i neurodegenerativne promjene su prepoznate kao potencijalni uzročni faktori.
Stepen sarkopenije određuju dva faktora: početna količina mišićne mase i brzina opadanja mišićne mase. Zbog varijacija u ovim faktorima u populaciji, stopa progresije i prag na kojem gubitak mišića postaje očigledan je promjenjiv. Nepokretnost dramatično povećava stopu gubitka mišića, čak i kod mlađih ljudi. Drugi faktori koji mogu povećati stopu progresije sarkopenije uključuju smanjeni unos nutrijenata, nisku fizičku aktivnost ili hroničnu bolest. Osim toga, epidemiološka istraživanja su pokazala da rani uticaji okoline mogu imati dugoročne efekte na zdravlje mišića. Naprimjer, niska porođajna težina, marker lošeg ranog okruženja, povezana je sa smanjenom mišićnom masom i snagom u odraslom životu.
Patofiziologija
Predloženo je više teorija za objašnjenje mehanizama mišićnih promjena sarkopenije, uključujući promjene u regrutovanju satelitskih ćelija, promjene u anaboličkom signaliziranju, oksidaciju proteina, upale i razvojne faktore. Patološke promjene sarkopenije uključuju smanjenje kvaliteta mišićnog tkiva što se ogleda u zamjeni mišićnih vlakana masnoćom, povećanje fibroza, promjene u mišićnom metabolizmu, oksidativni stres i degeneraciju nervnomišićnih veza.
Distribucija tipova mišićnih vlakana se također mijenja u sarkopenjskom mišiću, uzrokujući smanjenje mišićna vlakna tipa II, ili "brzo trzanje", uz malo ili nikakvo smanjenje mišićnih vlakana tipa I, ili "sporo trzajućih" mišićna vlakana. Deinervirana vlakna tipa II se često pretvaraju u vlakna tipa I, reinervacijom od strane sporih motornih nerava vlakana tipa I.
Također se smatra da neuspjeh aktiviranja satelitskih ćelija nakon ozljede ili vježbanja doprinosi patofiziologiji sarkopenije. Osim toga, oksidirani proteini mogu dovesti do nakupljanja lipofuscina i umreženih proteina koji uzrokuju akumulacija nekontraktilnog materijala u skeletnim mišićima i doprinosi sarkopenijskom mišiću.
Očigledni zaštitni faktor je dovoljan nivo proteina BNIP3, koji sprečava nakupljanje oštećenih mitohondrija u ćelijama. Nedostatak BNIP3 dovodi do upale mišića i atrofije.
Dijagnoza
Različite grupe stručnjaka predložile su više dijagnostičkih kriterija koji su i dalje su područje istraživanja i debate. Uprkos nedostatku široko prihvaćene definicije, sarkopeniji je 2016. godine dodijeljen ICD-10 kod (M62.84), prepoznajući je kao bolesno stanje.
Sarkopenija se može dijagnosticirati kada pacijent ima mišićnu masu koja je najmanje dvije standardne devijacije ispod relevantnog prosjeka populacije i ima sporu brzinu hoda. Evropska radna grupa za sarkopeniju kod starijih ljudi (EWGSOP) razvila je široku kliničku definiciju sarkopenije, označenu kao prisustvo niske mišićne mase i niske mišićne snage ili niske fizičke performanse. Druge međunarodne grupe predložile su kriterije koji uključuju metriku brzine hodanja, pređenu udaljenost za 6 minuta ili snagu hvata. Sama snaga stiska za ruke također se zagovara kao klinički marker sarkopenije koji je jednostavan i isplativ te ima dobru prediktivnu moć, iako ne pruža sveobuhvatne informacije.
Postoje alati za skrining za sarkopeniju koji procjenjuju poteškoće koje je pacijent prijavio u obavljanju svakodnevnih aktivnosti kao što su hodanje, penjanje uz stepenice ili ustajanje sa stolice i pokazalo se da predviđaju sarkopeniju i loše funkcionalne ishode..
Vježba
Vježbanje ostaje intervencija izbora za sarkopeniju, ali prevođenje nalaza istraživanja u kliničku praksu predstavlja izazov. Vrsta, trajanje i intenzitet vježbanja variraju između studija, sprečavajući standardizirani recept za vježbanje za sarkopeniju. ==Upravljanje==
Vježbanje ostaje intervencija izbora za sarkopeniju, ali prevođenje nalaza istraživanja u kliničku praksu predstavlja izazov. Vrsta, trajanje i intenzitet vježbanja variraju između studija, sprečavajući standardizirani recept za vježbanje za sarkopeniju. Vježba može biti efikasna intervencija jer starenje skeletnih mišića zadržava sposobnost sintetiziranja proteina kao odgovor na kratkotrajnu vježbu otpora. Progresivni trening otpora kod starijih osoba može poboljšati fizičke performanse (brzinu hoda) i mišićnu snagu.
Lijekovi
Još ne postoje odobreni lijekovi za liječenje sarkopenije. Testosteron ili drugi anabolički steroidi su također istraženi za liječenje sarkopenije, i čini se da imaju neke pozitivne efekte na mišićnu snagu i masu, ali uzrokuju nekoliko nuspojava i izazivaju zabrinutost za rak prostate kod muškaraca i virilizaciju kod žena. Osim toga, nedavne studije sugeriraju da tretmani testosteronom mogu izazvati štetne kardiovaskularne događaje.
Pokazalo se da DHEA i ljudski hormon rasta imaju mali ili nikakav učinak u ovoj postavci. Hormon rasta povećava sintezu mišićnih proteina i povećava mišićnu masu, ali ne dovodi do povećanja snage i funkcije u većini studija. Ovo, kao i sličan nedostatak efikasnosti njegovog efektora insulinu sličan faktor rasta 1 (IGF-1), može biti posljedica lokalne rezistencije na IGF-1 u mišićima koji stare, što je posljedica upale i drugih starosne promjene.
Ostali lijekovi koji se istražuju kao mogući tretmani za sarkopeniju uključuju grelin, vitamin D, inhibitori enzima konverzije angiotenzina i eikozapentaensku kiselinu.
Prehrana
Unos kalorija i proteina važni su stimulansi za sintezu mišićnih proteina. Stariji odrasli možda neće koristiti proteine tako efikasno kao mlađi ljudi i mogu im biti potrebne veće količine da bi spriječili atrofiju mišića. A number of expert groups have proposed an increase in dietary protein recommendations for older age groups to 1.0-1.2 g/kg body weight per day. Osiguravanje adekvatne prehrane kod starijih osoba je od interesa za prevenciju sarkopenije i slabosti, budući da je to jednostavan pristup liječenju s niskim cijenama bez većih nuspojava.
Dodaci
Komponenta sarkopenije je gubitak sposobnosti za starenje skeletnih mišića da reaguju na anaboličke podražaje kao što su aminokiseline, posebno u nižim koncentracijama. Međutim, starenje mišića zadržava sposobnost anaboličkog odgovora na proteine ili aminokiseline u većim dozama. Prijavljeno je da suplementacija većim dozama aminokiselina, posebno leucin, sprečava gubitak mišića sa starenjem. Vježbanje može djelovati sinergijski sa suplementacijom aminokiselina.
β-hidroksi β-metilbutirat (HMB) je metabolit leucina koji djeluje kao signalni molekul za stimulaciju sinteze protein. Izvještava se da ima više ciljeva, uključujući stimulaciju mTOR i smanjenje ekspresije proteasoma. Njegova upotreba za sprječavanje gubitka nemasne tjelesne mase kod starijih osoba dosljedno je podržana u kliničkim ispitivanjima Potrebno je više istraživanja kako bi se utvrdili precizni učinci HMB-a na snagu i funkciju mišića u ovoj starosnoj grupi.
Uticaj na javno zdravlje
Sarkopenija se pojavljuje kao glavni problem javnog zdravlja s obzirom na povećanu dugovječnost industrijalizirane populacije i rastuću gerijatrijsku populaciju. Sarkopenija je prediktor mnogih štetnih ishoda uključujući povećanu invalidnost, padove i smrtnost. Nepokretnost ili mirovanje u krevetu u populacijama predisponiranim na sarkopeniju mogu uzrokovati dramatičan uticaj na funkcionalne ishode. Kod starijih osoba to često dovodi do smanjene biološke rezerve i povećane osjetljivosti na stresore poznate kao "sindrom slabosti". Gubitak čiste tjelesne mase također je povezan s povećanim rizikom od infekcije, smanjenomm Imunošću i slabim zacjeljivanjem rana. Slabost koja prati atrofiju mišića dovodi do većeg rizika od padova, prijeloma, tjelesne invalidnosti, potrebe za institucionalnom njegom, smanjenog kvaliteta života, povećanja mortaliteta i povećanja troškova zdravstvene zaštite.
IC 54
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Adrian Sutil
Adrian Sutil (Starnberg, 11. januar 1983.) je njemački vozač Formule 1.
Sarpsborg
Sarpsborg je grad i općina u okrugu Østfold u Norveškoj. Sarpsborg je drugi najveći i glavni grad okruga Østfold. Sarpsborg ima 54.059 stanovnika (2014) a površina općine iznosi 405,68 km².
Sarpsborg je bio glavni grad Norveške od 1016. do 1030. godine.
NGC 5268
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2301
NGC 2301 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Jednorog. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 27. decembra 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Patrijarh srpski Pavle
mini|desno|Patrijarh Pavle mini|desno|Spomenik patrijarha Pavla između crkve svetog Marka i okretnice tramvaja br. 6 u Beogradu, park Tašmajdan. Lokcija spomenika je takva jer je patrijarh bio skroman i sam je koristio gradski prijevoz. Narod je negativno reagovao na izgled spomenika, kada je postavljen u novembru 2018. godine
Patrijarh srpski Pavle (svjetovno ime Gojko Stojčević) bio je 44. vrhovni poglavar Srpske pravoslavne crkve od 1990. do 2009. godine.
Njegovo puno ime i titula glasili su Njegova svetost arhiepiskop pećki, mitropolit beogradsko-karlovački i patrijarh srpski gospodin Pavle.
Biografija
Rođen je 11. septembra 1914. godine u selu Kućanci kod Donjeg Miholjca (Austro-Ugarska, danas Republika Hrvatska) u zemljoradničkoj porodici, a preminuo je 15. novembra 2009 na Vojno medicinskoj akademiji u Beogradu. U Kućancima je završio osnovnu školu, a nižu gimnaziju u Tuzli. U Šestoj muškoj gimnaziji u Beogradu koju je pohađao vanredno, da bi mogao da uporedo upiše i Medicinski fakultet, položio je ispit zrelosti. Šestorazrednu Bogosloviju završio je u Sarajevu 1936, a Bogoslovski fakultet u Beogradu, gdje je prethodno završio i dvije godine Medicinskog fakulteta.
Rano je ostao bez roditelja - otac je otišao na rad u SAD, tamo je dobio tuberkulozu i "vratio se kući da umre" kad je dječaku bilo tri godine, a isto se ubrzo dogodilo i s majkom. Odgojila ga je tetka. Shvativši da je dijete "vrlo slabašno", poštedjela ga je seoskih poslova i tako mu omogućila da se školuje: iako je malo Gojko bio sklon "predmetima gdje ne mora da memoriše, kao što su matematika i fizika", iako je iz vjeronauke imao tanku dvojku, uticaj rodbine je prevagnuo i njegov konačan izbor bio je bogoslovija. Poslije Tuzle i Sarajeva, tokom Drugog sv. rata dospijeva u Beograd, gdje najprije radi na građevinama, a zatim, zbog slabog zdravlja, počinje svoj monaški život.
On počinje s monaškim životom u manastiru Svete Trojice u Ovčaru i ujedno radi kao vjeroučitelj djeci izbjeglicama u Banji Koviljači. Izvjesno vrijeme proveo je u manastiru Vujan. Zamonašen je u manastiru Blagovještenju 1946. godine, kada je unapređen u čin jerođakona. Od 1949. do 1955. bio je sabrat manastira Rače. Školsku godinu 1950/51. proveo je kao učitelj zamjenik u prizrenskoj Bogosloviji sv. Ćirila i Metodija. U čin jeromonaha unapređen je 1954, protosinđel je postao 1954, a arhimandrit 1957. Od 1955. do 1957. godine bio je na postdiplomskim studijama na Bogoslovskom fakultetu u Ateni. Izabran je za episkopa raško-prizrenskog 29. maja 1957. godine, a posvećen je 21. septembra 1957. godine, u beogradskoj Sabornoj crkvi. Čin posvećenja obavio je patrijarh srpski Vikentije. Za episkopa raško-prizrenskog ustoličen je 13. oktobra 1957. godine, u prizrenskoj Sabornoj crkvi.
U Eparhiji raško-prizrenskoj gradio je nove crkve, obnavljao stare i porušene, posvećivao i monašio nove svećenike i monahe. Starao se o Prizrenskoj bogosloviji, gdje je povremeno držao i predavanja iz crkvenog pjevanja i crkvenoslavenskog jezika. Često je putovao, obilazio i služio u svim mjestima svoje Eparhije. Sa kosovskim egzodusom, prizrenska Bogoslovija Svetog Kirila i Metodija je privremeno premještena u Niš, a sjedište Raško-prizrenske eparhije iz Peći u manastir Gračanicu.
Kao episkop raško-prizrenski svjedočio je u Ujedinjenim nacijama pred mnogobrojnim državnicima, o lošim međuetničkim odnosima na Kosovu i Metohiji.
Imajući u vidu zasluge na naučnom bogoslovskom polju, Bogoslovski fakultet Srpske pravoslavne crkve u Beogradu, dodijelio mu je 1988. godine zvanje počasnog doktora bogoslovlja.
3. decembra 1990. izabran je za patrijarha Srpske pravoslavne crkve, kada je na tom mestu nasledio patrijarha Germana. Novi, 44. patrijarh SPC rekao je tada: "Moje su snage slabe, to svi znate. Ja se u njih ne nadam. Nadam se u vašu pomoć, kažem i ponavljam, u pomoć Božju kojom me je on i do sada držao. Neka bude Bogu na slavu i na korist njegovoj crkvi i našem napaćenom narodu u ova teška vremena". Također je konstatirao i da "mi nemamo nikakav program patrijaršijske djelatnosti, naš program je Jevanđelje Hristovo".
Bavi se i naučnim radom. Objavio je monografiju o manastiru Deviču, Devič, manastir Svetog Joanikija Devičkog (1989, 1997), (drugo izdanje 1997). U Glasniku Srpske pravoslavne crkve, od 1972. godine objavljuje studije iz Liturgike u obliku pitanja i odgovora, od kojih je nastalo trotomno djelo Da nam budu jasnija neka pitanja naše vere, I, II, III (1998). Priređuje dopunjeno izdanje Srbljaka, koje je Sinod Srpske pravoslavne crkve izdao 1986. godine. Također, priređuje Hristijanskije prazniki od M. Skabalanoviča. Autor je i izdanja Trebnika, Molitvenika, Dopolniteljnog trebnika, Velikog tipika i drugih bogoslužbenih knjiga u izdanju Sinoda. Pitanja i odgovori čtecu pred preoizvodstvom objavljuje 1988. godine, a Molitve i molbe 1990. zaslugom patrijarha Pavla umnožen je u 300 primjeraka Oktoih iz štamparije Đurđa Crnojevića.
Patrijarh Pavle je dugo godina je bio predsjednik Komisije Svetog arhijerejskog sinoda za prijevod Svetog pisma Novog zavjeta, čiji je prvi prijevod, koji je službeno odobren od Crkve, objavljen 1984, a ispravljeno izdanje ovog prijevoda 1990. godine. Isto tako, bio je predsjednik Liturgičke komisije pri Svetom arhijerejskom sinodu, koja je pripremila i štampala Služebnik na srpskom jeziku.
Za vrijeme od kada je srpski patrijarh obnovljeno je i osnovano više eparhija. Obnovljena je Bogoslovija na Cetinju 1992. godine. Otvorena je 1994. godine Duhovna akademija Svetog Vasilija Ostroškog u Fočai i Bogoslovija u Kragujevcu 1997. godine, kao odsjek Bogoslovije Svetog Save u Beogradu. Osnovana je i informativna služba Srpske pravoslavne crkve Pravoslavlje Pres.
Od 13. novembra 2007. patrijarh Pavle bio je na liječenju u Vojno-medicinskoj akademiji u Beogradu, a 8. oktobra 2008. podnio je molbu Svetom arhijerejskom Saboru SPC da mu "zbog zdravstvenih razloga i nemoći" dozvoli da se povuče iz aktivne službe. Molba patrijarha Pavla na Saboru SPC 11. novembra 2008. nije usvojena. Preminuo je 15. novembra 2009. godine oko 10:45 u Beogradu u 96. godini.
Sahrana patrijarha Pavla (galerija)
Patrijarh Pavle je, po svojoj želji, sahranjen u manastiru Rakovici u Beogradu 19. novembra 2009. godine. Od 16. do 19. novembra, hiljade poštovalaca mu je odalo počast, satima čekajući u redu da uđu u Sabornu crkvu, gdje je bilo njegovo tijelo. Red se protezao od Saborne crkve, ulicom kralja Petra do Knez Mihailove i cijelom Knez Mihailovom do Terazija. To je pokazalo koliko je ovaj patrijarh bio cijenjen u narodu. Na dan sahrane litija s kovčegom je išla do hrama svetog Save na Vračaru, a zatim je kovčeg prevežen do manastira Rakovice.
Saša Stanišić
Saša Stanišić (rođen 7. marta 1978 u Višegradu) je njemački pisac, porijeklom iz Bosne i Hercegovine.
Otokar Cobra
Otokar Cobra je oklopno vozilo kojeg je razvila turska firma Otokar, uvedeno je u operativnu upotrebu 1997. godine.
Saša Stanišić
Biografija
Saša Stanišić rođen je 1978. godine u Višegradu. 1992. godine zbog rata u Bosni i Hercegovini, nakon zauzimanja Višegrada od strane Vojske Republike Srpske, napušta grad kao četrnaestogodišnjak sa roditeljima i odlazi u izbjeglištvo sa roditeljima u Njemačku. Nakon dolaska u Njemačku, Stanišić pohađa Međunarodnu školu u Heidelbergu, gdje njegov spisateljski talent otkriva profesor njemačkog jezika. te nakon pripremog razreda, prelazi u gimnaziju.
Studij
Nakon mature 1997. godine studira njemački jezik kao strani jezik i slavistiku na Univezitetu Karl Ruprecht u Heidelbergu, te radi jedno vrijeme kao asistent na Bucknell University u Lewisburgu u Pennsylvaniji u Sjedinjenim Američkim Državama. Nakon studija, radeći kao kelner, počinje da piše poetske tekstove, eseje, kratke priče, a od 2001. godine uključen je u nekoliko antologija, objavljuje u književnim časopisima Krachkultur, sprachgebunden i EDIT.
Književni rad
Za svoj magistarski rad nagrađen je 2004. godine Nagradom Jürgen Fritzenschaft Univerziteta u Heidelbergu U zimskom semestru 2004/05. počinje studirati na Njemačkom književnom institutu u Leipzigu. Slijedeće godine objavljuje priču Was wir im Keller spielen..., te je u užem izboru za nagradu "Ingeborg Bachmann". Za ovo autobiografsko djelo, tematski povezano sa ratnim zbivanjima u Jugoslaviji, pisano iz dječije perspektive, dobio je u Klagenfurtu Kelagovu nagradu publike.
Otokar Cobra
Opis
Vozilo Cobra je bazirano na šasiji 4x4 kakvu koriste terenska vozila, šasija je ojačana oklopom koji se postavlja u v-obliku kako bi pružio što efikasniju zaštitu od pješadijske vatre i šrapnela granata. Gume, ovjes, motor i prijenos na Cobri isti su kao i oni koji se koriste na Hummeru. Pokreće ga General Motorsov V8 turbo dizelski motor RPO L65 koji mu daje snagu od 190 KS a prenosi se preko Hydra-Matic 4L80E 4-brzinskog automatskog mjenjača, omogućujući vozilu najveću brzinu od 115 km/h i odnos snaga/težina od 30 KS/t (22,26 kW/t). Dodatnu pokretljivost osigurava stalni pogon na sva 4 kotača, automatski blokirajući diferencijal i nezavisni ovjes. Spiralne opruge, hidraulički amortizeri i pomaci ovjesa osiguravaju postojanost kontakta s terenom u gotovo svim okolnostima te omogućuju Cobri svladavanje zapreke visine do 350 mm.
Saša Stanišić
Književni rad
2006. godine polubiografskim romanom Wie der Soldat das Grammofon repariert u pozadini rata u Bosni i Hercegovini, autor piše o mladiću Aleksandru iz Višegrada, koji sa svojim roditeljima odlazi u Njemačku kao izbjeglica, te opisuje njegova razmišljanja i poglede na novu domovinu, sa stalnim retrospektivnim povratkom u Višegrad, doživljava uspjeh kod izdavača, te je roman preveden u mnogobrojnim jezicima, između ostalih u Sjedinjenim Državama, Velikoj Britaniji, Izraelu, Koreji i Bosni i Hercegovini. Tim romanom postaje finalist u dodjeli Njemačke književne nagrade, a 2007. godine dobija Književnu nagradu grada Bremena. Njegov se roman Wie der Soldat das Grammofon repariert obrađuje kao radio-drama na Bavarskom radiju i nominovan je za Njemačku nagradu za radio-dramu. 2008. godine dobija nagradu Adelbert von Chamisso i književnu nagradu Heimito von Doderer. Stanišić piše prozu, radio-igre, satire, te piše na književnom blogu. Za književni časopis U mag piše redovite kolumne.
2006/07. Stanišić dobija priznanje grada Graza Gradski pisac Graza i provodi godinu u gradu, na Schlossbergu u stanu koji grad Graz dodijeljuje književniku kojem se ta nagrada dodjeljuje svake godine. U Gradskom pozorištu u Grazu 2008. godine izvodi se njegov roman Wie der Soldat das Grammofon repariert, a njegov prvi dramski komad Go West, prvi put se izvodi 2008. godine.
Otokar Cobra
Verzije
Cobra predstavlja višenamjensku platformu koja može poslužiti kao oklopni transporter, protivoklopno vozilo, vozilo za izviđanje, ambulantno vozilo, komandno vozilo. Vozilo može biti naoružano mitraljezima kalibra 12.7 mm ili topovima 20 mm ili protivoklopnim raketama kao što su TOW ili Spike. Postoji i nova amfibijska verzija poznata kao Cobra 2.
Borbena upotreba
Cobre su korištene o strane gruzijske vojske i policije tokom Rusko-gruzijskog rata 2008.. Također Cobre su vidjele borbu u Afganistanu i u sjevernom dijelu Iraka. Nigerijska vojska je Cobre koristila tokom smirivanja pobune 2013.
Korisnici
thumb|Otokar Cobra u [[Kabulu.]]
NGC 3764
NGC 3764 (također poznat kao MCG 3-30-20 i PGC 35930) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 158 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,90 (41 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 20. aprila 1862. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Sun Tzu
Sun Tzu kao historijska ličnost
Jedini preživjeli izvor informacija o životu Sun Tzua je biografija koju je napisao historičar Sima Qian u 2. vijeku p. n. e. Forma i sadržaj Umijeća ratovanja nam sugerišu da je knjiga napisana između 400. p. n. e. i 320. p. n. e.
Neki učenjaci smatraju da je Sun Tzuov rad u stvari napisan od više kineskih filozofa i da Sun Tzu čak nikada nije ni postojao kao historijska ličnost. Postoje dokazi koji više podupiru ovu teoriju nego tradicionalnu, koja smatra da je Sun Tzu uistinu bio historijska ličnost. Lionel Giles je u uvodu svoga prijevoda Umijeća ratovanja iz 1910. godine samo proširio sumnju u stvarno postojanje Sun Tzua.
Skupina tekstova ugraviranih u bambusovo drvo je pronađena 1972. u grobu blizu Linyi u Shandongu. Oni su potvrdili dijelove tekstova koji su već bili znani, ali i dodali nova saznanja. Ova verzija teksta se datira između 134-118. p. n. e., pa prema tome isključuje starije teorije da su dijelovi teksta napisani mnogo ranije.
Smatra se da je Sun Tzu potomak Sun Quana, osnivača kraljevine Wu, koja je bila jedna od tri superdinastije tokom perioda koji se naziva Tri kraljevstva.
Mačija buha
Mačija buha je najrasprostranjenija vrsta buha u svijetu.
Mačija buha je eksterni parazit domaće mačke, ali se također može naći i na psima. Životni ciklus može obaviti i na drugim mesojedima, a može se naći i na zečevima, stoci, glodarima i ljudima ali na njima ne može dugo opstati.
Efekat na domaćina
mini|desno|250px|[[Alopecija kod mačke kao posljedica alergije]] Mačije buhe ne nanose neku veliku štetu odraslim domaćinima na kojim parazitiraju, osim u slučaju da domaćin postane alergičan na neke supstance u pljuvački buhe. Ovo dovodi do alergijskog dermatitisa. Kod mlađih jedinki sa velikim infestacijama, može doći do povećanog gubitka krvi što dovodi do anemije.
Mačije buhe također mogu biti vektori u prenosu nekih bolesti, kao i u prenosu nekih parazita.
Revolucija Meiji
Revolucija Meiji, ponekad zvana i Restauracija Meiji ili Preporod Meiji je naziv za prevrat kojim je u Japanu skršen šogunat, a vlast je nominalno preuzeo car Meiji.
U stvarnosti, prevrat su izveli samuraji i regionalni klanovi ujedinjeni u reformatorski pokret protiv šogunove vlasti, oslabljene nakon što je pod pritiskom zapadnih sila prekinuta višestoljetna politika izolacije Japana od vanjskog svijeta. Centar pokreta bio je u buntovnim, ali i zavađenim pokrajinama Satsuma i Choshu.
Oni su se ujedinili godine 1866. a godinu dana kasnije preuzeli su carsku palatu, natjeravši posljednjeg šoguna Yoshinobua Tokugawu da podnese ostavku. Šogunove pristaše još su dvije godine pružale oružani otpor.
Revolucija Meiji predstavlja jedan od najvažnijih događaja u historiji Japana i svijeta, jer je njome započeo proces napuštanja drevnih feudalnih institucija i ubrzane transformacije Japana u modernu industrijsku državu i svjetsku silu.
Nacionalni park Fertő–Hanság
Flora i fauna
Nežidersko jezero treće je po veličini u srednjoj Evropi i najzapadnije od velikih kontinentalnih slanih jezera Evroazije. Zbog plitkog nivoa vode i preovlađujućeg vjetra, veličina i oblik jezera vrlo se često mijenjaju. Ovo područje dom je raznim vrstama ptica, kao što su velika bijela čaplja, crvena čaplja, čaplja kašikara i divlja guska. Tokom sezone selidbe pojavljuju se vrste iz porodice Scolopacidae. Rijetke ptice su crvenovrata guska, orao bjelorepan i poljska eja. Jezero naseljavaju čikov, štuka i sabljarka. Na livadama zapadno od jezera mogu se pronaći rijetke biljke, kao što su Gospina papučica, muhina kokica, šarena i patuljasta perunika te razne vrste leptira, dok istočna područja puste prekrivaju Puccinellia peisonis, obalni i panonski zvjezdan te primorska jurčica.
Južnoafrička Republika
Južnoafrička republika ima tri glavna grada: Dok vlada presjedava u Pretoriji, parlament se nalazi u Cape Townu, a glavni apelacijski sud u Bloemfonteinu. Prema broju stanovnika, najveći gradovi u JAR su Cape Town i Johannesburg. Kao lingua franca se koristi engleski. Pored njega, Afrikaans i još devet jezika Bantua nacija imaju status službenog jezika. Univerzitet u Cape Townu je prema britanskom magazinu THE najbolji u cijeloj Africi, dok je Tehnički univerzitet Tshwane u Pretoriji jedan od najvećih na kontinentu
Opće informacije
Nasionale Party, partija bjelaca koji govore Afrikaans jezikom te koji su većinom bili holandskog, njemačkog i francuskog porijekla, je nakon dobijenih izbora 1948. godine krenula u preuređenje svih segmenta južnoafričkog društva s ciljem da sprovodi politiku takozvanog "podijeljenog razvoja", poznatijem kao Apartheid. Takvo preuređenje je međutim već počelo pod priješnjim britansko-burski orijentisanim vladama te je do izbora Frederika Willema de Klerka 1989. godine to bila i zvanična državna politika. Preokret je se dogodio 1990. godine, nakon višegodišnje mirne borbe marginalizovanog crnog stanovništva pod vodstvom Nelsona Mandele. Parlamentarni izbori 1994. su bili prvi na kojim su svi stanovnici JAR imali ista glasačka prava. Oni su uzrokovali temeljne promjene političkog života u državi.
Etimologija
Naziv "Južna Afrika" izveden je iz geografskog položaja zemlje, na samom jugu Afrike. Nakon formiranja, zemlja je na engleskom dobila naziv Južnoafrička Unija, a na nizozemskom Unie van Zuid-Afrika, što odražava njeno porijeklo iz ujedinjenja četiri ranije odvojene britanske kolonije. Od 1961. godine, dugo službeno ime na engleskom jeziku bilo je "Južnoafrička Republika" i Republiek van Suid-Afrika na Afrikaans u. Od 1994. godine država ima službeno ime na svakom od svojih 11 službenih jezika.
Mzansi, izvedeno od Xhosa imenice uMzantsi koja znači "jug", kolokvijalni je naziv za JAR, dok neke panafričke političke stranke preferiraju izraz "Azanija".
Historija
Južnu Afriku su prvi oplovili Feničani, kasnije su s njome trgovali Arapi, Indijci a dolazili su joj čak i Kinezi. "Otkrio" ju je Bartolomeu Dias. Prvi su se počeli naseljavati Holanđani(Buri) te hugenoti iz Francuske ali i drugi. Nakon Engleske intervencije, Buri su 1835. godine osnovali republike Transval, Natal, Oranje. Zbog velike količina zlata Englezi su poslije neuspješnog 1. burskog rata poveli drugi te porazili Bure. Englezi su prvi na svijetu pravili koncentracione logore. Kasnije zbog otpora crnačkog stanovništva Buri i Englezi su se pomirili te stvarali sve uslove kako bi sputavali crnce. Oni čine oko 1/5 stanovništva al su uspjeli da se zadrže na vlasti. Ona je vodila politiku apartheida. Do 1990. Namibija bila pod njenom okupacijom ali joj to niko nije priznao. Poslije 1990 tih prvi slobodni izbori su održani 1994. godine Nelson Mandela postao je prvi presjednik crnac u JAR. Uvjeti su se promijenili al ipak bijelci su još uvijek na većoj razini razvitka od crnaca.
Vlada
Predsjednik i premijer je Cyril Ramaphosa.
Privreda
Podjeljena na 7 pokrajina sa samoupravom, i šest autonomnih bantustana. Novac koji se koristi je rand. Južnoafrička Republika je jako razvijena industrijsko agrarna zemlja. U bruto društvenom dohotku najveći učinak ima industrija sa 53%, 20%rudarstvo i 7% poljoprivreda. Veliki dio ima strani kapital. Bogatstvo države se uveliko bazira na rudnom bogatstvu. Posjedi su veoma krupni. Oko 16% države je obradivo. Izdvaja se prehrambena industrija, i proizvodnja kukuruza, pšenice, pamuka, duhana, šećerne trske, ananasa, kikirikija itd. Od stočarstva treba izdvojiti 12,6 miliona goveda, 32 miliona ovaca, i još puno koza i konja. Ovce se uglavnom uzgajaju radi iskorišćivanja vune. Rude koje se vade su: zlato (637 tona), dijamant, hromove rude (3,6 miliona tona), platina, antimon, gvozdena ruda, bakar, srebro, olovo, cink, kalaj i magnezij. Industrija se bazira na metalurgiji, brodogradnji, elektrolitskom bakru, mašinogradnji, hemijskoj, tekstilno, drvnoj i grafičkoj industriji. Po UN klasifikaciji, JAR je država sa srednjim prihodom, izdašnim resursima, i razvijenim finansijskim, energetskim, transportnim i komunikaciskim sektorima. Berza je veoma razvijena, uz modernu infrastrukturu, koja omogućava efikasnu distribuciju robe do glavnih urbanih centara cijelog regiona.
Nezaposlenost je veoma izražena, kao i nejednakost prihoda, slično Brazilu.
Izvoze u afričke zemlje, Njemačku, SAD, Kinu, Japan Ujedinjeno Kraljevstvo i Španiju. Najviše se izvoze: kukuruz, dijamanti, voće, zlato, metali i minerali, šećer i vuna. Najviše uvoze mašine, vozila, hemikalije, industrijsku robu i naftu.
Stanovništvo
Južna Afrika ima 40.6 miliona stanovnika i glavni grad je Pretorija. Stanovništvo je uglavnom crnačko (75.2%), ali ima i bijelaca (13.6%), mješanaca (8.6%) i azijata (2.6%). Većina crnaca i bijelaca pripada kršćanstvu, dok su većina Azijata hindusi.
Južnoafrička Republika ima 11 zvaničnih jezika od kojih su 2 evropskog porijekla: Engleski i Afrikans (kojim govore bijelci holandskog porijekla), a ostali afričkog. Zulu je afrička etnička grupa od oko 5 miliona ljudi koji većinom žive u provinciji KvaZulu-Natal u Južnoj Africi.
Kultura
Južnoafrička Republika je bila domaćin FIFA Svjetskog prvenstva u fudbalu, 2010. godine. To je prvo takvo prvenstvo na afričkom kontinentu.
Ambasada Republike Poljske u Sarajevu
desno|mini|242x242piksel|Ambasada Republike Poljske u Sarajevu (2023)
Ambasada Republike Poljske u Sarajevu (polj. Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Sarajewie) je diplomatsko predstavništvo Republike Poljske u Bosni i Hercegovini. Ambasada se nalazi u Sarajevu, u ulici Višnjik 20.
Diplomatski odnosi
Ministarstvo vanjskih poslova imenovalo je Franciszeka Kruszelnickog 23. septembra 1919. počasnim konzulom Republike Poljske (prema drugom izvoru, u novembru 1918. godine). Konzulat se nalazio u prestižnoj vili Mandić u Petrakijinoj ulici. Glavni zadatak Kruszelnickog bio je organizovati repatrijaciju Poljaka koji su živjeli u Bosni u Poljsku. To je, između ostalog, uključivalo organizovanje željezničkog prevoza, potvrđivanje identiteta ljudi koji odlaze, kao i davanje viza. Ova institucija se bavila i tipičnim konzularnim poslovima koji su bili vezani za npr. izdavanje dokumenata ili potvrda poljskog državljanstva galicijskih seljaka koji su živjeli u sjevernoj Bosni. Nakon realizovanog osnovnog zadatka, u januaru 1921. konzulat je prestao sa radom.
Republika Poljska je 30. aprila 1992. godine priznala Bosnu i Hercegovinu kao nezavisnu i suverenu državu. 22. decembra 1995. godine između ove dvije države uspostavljeni su puni diplomatski odnosi. Ambasada je osnovana 2001. godine.
2022. godine je otvoren Konzulat Republike Poljske u Mostaru, na čelu kojeg je počasni konzul Husein Oručević.
Misija
Trenutni ambasador Republike Poljske u Bosni i Hercegovini je Jarosław Lindenberg.
HKK Široki
mini|250px|Detalj sa utakmice u dvorani Pecara HKK Široki je košarkaška ekipa iz Širokog Brijega. Višestruki prvak Bosne i Hercegovine i višestruki osvajač državnog kupa.
KK Široki je KK Bosnu višestruki učesnik regionalne NLB lige. Klub posjeduje jednu od najmodernijih dvorana u regiji Pecara sa kapacitetom od 4.500 gledalaca. Navijači kluba se zovu Škripari.
Pupavac
Pupavac (Upupa epops) je jedini pripadnik porodice Upupidae, iako neki autori njegove različite podvrste (prihvaćeno 10 podvrsta) smatraju zasebnim vrstama. S druge strane, prema Sibley-Ahlquistovoj taksonomiji razvrstan je čak u zaseban red, Upupiformes.
Ova ptica hiljadama godina zauzima posebno mjesto u folkloru i ljudi su mu naročito naklonjeni; još u drevnom Egiptu pupavci su slikani po zidovima grobnica i hramova. S ogromnom rasprostranjenošću na tri kontinenta, upadljivim bojama i velikom kukmom na glavi koju mogu kontrolirati, ove ptice su upečatljiva i uobičajena pojava u vrtovima i na obradivom zemljištu. Nastanjuju Evropu, Afriku, Madagaskar i južnu Aziju.
Opis
Dugi su 27–29 cm, a teški 47-89 grama. Hrane se insektima i malim kičmenjacima. Pupavci lete tako što neujednačeno zamahuju svojim zaobljenim krilima, a kada stanu uzdignu kukmu. Možda se čini da su slabi letači, ali prelijeću ogromne razdaljine tokom seobe i umiju brzo uzmaknuti u zrak ako je potrebno. Ipak, stotine postanu žrtve garavih sokola (Falco concolor) za vrijeme seobe preko Mediterana. Šare na tijelu ih čine upadljivim. Južnoafrički pupavci su crvenkasti, a od zimskih došljaka koji migriraju iz Evroazije se razlikuju po nijansama boja i šarama na krilima; nekada se smatralo da su druga vrsta, ali ponašanje im nije značajno drugačije.
Odrasli ponekad zauzimaju položaj raširenih nogu i krila, tako što čučnu, zabace glavu i kljun i upere ih prema nebu (što im je vjerovatno donijelo i narodno ime "pupavac nebogled"), rašire krila i rep vrhova pritisnutih uz tlo. Čitavih 200 godina se za ovaj položaj tijela mislilo da je to odbrambena reakcija pupavca na opasnost, ali sada je utvrđeno da je to samo poza za sunčanje.
thumb|Upupa epops
Razmnožavanje
Parovi su u jednoj sezoni parenja monogamni. Gnijezda su oskudno obložene šupljine u termitanjacima, stare rupe djetlića, grubi kameni zidovi, oluci ili procjepi u drveću; ulaz je uzak, a sama rupa je smrdljiva. Mladunci luče iz trtične žlijezde smrdljivi sekret, što se smatra odbrambenim mehanizmom. Mužjak ga čisti. Pupavci se ne boje ljudi i često se gnijezde u njihovoj blizini. Pjevaju uglavnom tokom sezone parenja. Poput bosanskog "pupavac", i engleski "hoopoe" i latinski "upupa" su onomatopejski nazivi. Pupavac leže 2-5 jaja u tropskim krajevima, a 7-9 na višim geografskim širinama. Vrlo su raznolika u boji. Težina jaja je 4,5 grama, a period inkubacije oko 15 dana.
Pritisak ulja
Pritisak ulja je važan faktor za dugovječnost većine motora sa unutrašnjim sagorijevanjem. Sa sistemom prinudnog podmazivanja (kojeg je izumio Frederick Lanchester), ulje se usisava preko pumpe za ulje, te se tjera preko uljnih galerija (žlijebova) unutar visoko opterećenih ležajeva, kao što su glavni ležaj, bolcna i ležaj bregaste osovine. Ostale komponente, kao što su bregovi bregaste osovine i zidovi cilindra podmazuju se uljnim mlaznicama.
Dovoljan pritisak ulja osigurava da se metal rotirajuće osovine i kućište ležaja nikad ne mogu dodirnuti, te se svo habanje svodi na ono habanje pri startanju i isključivanju mašine. Pritisak ulja, zajedno sa rotacijom osovine, također, hidrodinamički centrira rotirajuću osovinu unutar kućišta ležaja.
Pritisak ulja je veći kada je motor hladan i to zbog povećane viskoznosti ulja, a povećava se sa brzinom motora. Pritisak ulja je najniži pod uslovima praznog rada, gdje minimalni dozvoljeni pritisak po tolerancijama daje proizvođač.
Previsok pritisak ulja može ukazivati na blokiran filter, blokirane utore ili pogrešan nivou ulja.
Córdoba
mini|250p|Kordoba Kordoba (španski: Córdoba) je glavni grad istoimene pokrajine i treći najveći grad u Andaluziji. Nalazi se na jugu Španije, na Pirinejskom poluostrvu. Prema podacima iz 2008. godine broj stanovnika Kordobe iznosi 325.453.