cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rasizam
Izvori, priroda i posljedice rasizma
U ekstremnim formama, rasizam se ispoljava u historijskim periodima i područjima u kojima određena “rasno”, etnički, religijski, socijalno, ekonomski (ili drugačije) definirana skupina na taj način pokušava opravdati i dokazati svoje apriorno ”pravo” na povlašten sociobiološki, kulturni i opći društveni položaj. Prve evidencije o “rasnoj” diskriminaciji potiču još iz antičkih vremena, kada su Grci i Jevreji ostale ljudske skupine svrstavali u ”manje vrijedne” Barbare i goje. Socijalna segregacija je naročito izražena kod Indijaca, kod kojih ”superiorne” kaste čine vladajući arijevski sloj, a pokorena “rasa” dravida obuhvata sve ”niže” kaste. Posebno intenzivno, rasizam buja u XVI i XVII vijeku, u vrijeme nehumane opće diskriminacije domorodaca novootkrivenih područja i kontinenata. Crnce, Indijance i druge “rasne skupine”, kolonizatori smatraju manje vrijednim i, bez izuzetka, biološki i kulturno inferiornim. Paralelno s tim i brutalnom tiranijom, eksploatatori radne snage i prirodnih resursa organizovano i sistematski onemogućavaju procese kulturnog, ekonomskog i nacionalnog osvješćivanja, odnosno opće emancipacije izrabljivanih naroda.
Teorijsku osnovu novijeg rasizma formulisao je Gobineau (francuski diplomata i književnik) tridesetih godina XIX vijeka. Ona počiva na naučno apsurdnoj tvrdnji da su “rasna obilježja” nepromjenljiva i da su određeni narodi trajni i isključivi nosioci osobitih sposobnosti (koje imanentno posjeduje svaki njihov pripadnik). Svojom nesuvislom tezom o superiornosti ”dolihokefalne” (dugoglave) “rase” u velikoj mjeri je inspirisao i usmjerio mnoge kasnije rasističke teorije. Neslavan i relativno uticajan doprinos razvoju rasizma krajem XIX i početkom XX vijeka dali su socijaldarvinisti, a posebno poljski pravnik i sociolog Glumpowicz. Prema njima, cjelokupna evolucija čovječanstva suštinski je usmjeravana darvinističkom selekcijom u “međurasnoj” ”borbi za opstanak”.
Savremene forme rasizma su posebno bile izražene u južnoafričkom aparthejdu (ideologiji i praksi donedavno vladajuće bijele manjine) i određenim rasističkim organizacijama, koje (poput Ku Klux Klana - KKK u SAD) različitim vidovima zastrašivanja, terorizmom i ubistvima žele ”obojene” primorati na slijepu poslušnost i prihvatanje statusa opće inferiornosti.
Genocid
Genocid (grč. γενετικός – generičkô, γένεσις – porijeklo genos = pleme, rod, narod + lat. occidere = ubiti) je najekstremniji – po žestini najdrastičniji, po metodima često najbrutalniji, a po posljedicama najpogubniji – vid “rasne” diskriminacije. Ovo “narodomorstvo” (tj. “zločin genocida”) je, dakle, najteža krajnost “zločina protiv čovječnosti” – usmjerena na istrebljenje i uništavanje cijelih “rasnih”, etničkih, nacionalnih, religijskih i drugih skupina. Uporedo sa biološkim iskorjenjivanjem grupne žrtve, brišu se i prepoznatljivi tragovi njene materijalne i duhovne kulture (“kulturocid”), tj. uništava se njeno sveukupno bioantropološko i socioantropološko biće.
U bližoj historiji žrtve genocida su najčešće bili narodi čije su postojbine zaposjedali kolonijalni osvajači ili drugi agresivni pretendenti na tuđe teritorije. Tragičnu genocidnu kulminaciju rasizma ostvaruje nacistička Njemačka, krajem tridesetih i početkom četrdesetih godina XX vijeka. Ta zvanična državna ideologija “teorijski” je opravdavana tezom o globalnoj historijskoj misiji (biološki superiorne i predodređene) “arijevskê rasê” (“nadljudî”, uporedi: "nebeski narod"). Prema nacističkom zakonodavstvu, svi nearijevski pojedinci i skupine su manje vrijedni i apriorno nesposobni za obavljanje kulturnih, umjetničkih, prosvjetnih, tehničkih i ostalih javnih i mnogih drugih “elitnih” funkcija i poslova. Ta nehumana hajka na “nečistu krv” rezultirala je masovnim genocidom nad Jevrejima, Romima, slavenskim i drugim pripadnicima “nižih rasa”, u kojem su uništeni životi miliona nevinih ljudi.
Neposredna prošlost (1992. – 1995.), ubjedljivo dokazuje da su i duhovni začetnici, planeri, vođe i realizatori razaranja međunarodno priznate države Bosne i Hercegovine u samu srž podstrekačkih aktivnosti za zločin utkali esencijalne rasističko–genocidne elemente. Najsvirepija agresija u Europi u protekloj polovini vijeka donijela je i do tada nepoznate genocidne pojave i formulirala nove pojmove međunarodnog prava, koje civilizirani eksperti nisu mogli predvidjeti čak ni pod svježim utiscima II svjetskog rata. U prvom redu, to se odnosi na “etničko čišćenje”, “masovno silovanje” i barbarski “kulturocid”.
Emmanuelle Claret
Emmanuelle Claret, rođena 30. oktobra 1968. u Gapu, Hautes-Alpes u Francuskoj bila je nekadašnja francuska biatlonka. Claret je pobjednica Svjetskog kupa u biatlonu i svjetska prvakinja u ekipnoj disciplini u biatlonu. Umrla je od leukemije 11. maja 2013.
Tvrdaci
Tvrdaci su naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Nikolaj Mandić
Nikolaj Mandić (svjetnovnog imena Petar Mandić, Gornji Gračac, 5. augusta 1840. - Opatija, 2. august 1907.) je bio mitropolit zvorničko-tuzlanski (14. maj 1892-26. jul 1897.) i kasnije mitropolit dabrobosanski (7. novembar 1896-2. august 1907.). Bio je ujak Nikoli Tesli.
Djetinjstvo i školovanje
Rođen je od oca Nikole koji je bio sveštenik, i majke Sofije, djevojački Budisavljević. Jedna od sestara mu je bila Georgina Tesla, majka Nikole Tesle. Nakon završene osnovne njemačke škole, završio je Bogosloviju u Plaškom.
Sveštenik i smrt porodice
U čin đakona rukopoložio ga je 15. decembra 1863. godine vladika gornjokarlovački Petar Jovanović, bivši arhiepiskop Beogradski i mitropolit Srbije. U čin sveštenika rukopoložen je samo 3 dana kasnije, 18. decembra 1863. godine. Jedno vrijeme bio je kapelan starom gornjokarlovačkom svešteniku Filipu Dobriću. Na poziv episkopa gornjokarlovačkog Lukijana Nikolajevića dolazi 1866. godine za profesora Bogoslovije i paroha II parohije u Plaškom. Međutim, po želji naroda i svoga oca, kao i zbog ljubavi prema rodnom mjestu, iste 1866. godine prelazi za sveštenika u Gračac. Uspostavivši dobar odnos sa narodom i vlastima stekao je veliki ugled kao paroh u Gračacu. Uz pomoć krajiške vlade i naroda u Gračacu podigao je crkvu, parohijski dom i školu. Već 1872. godine izabran je za člana eparhijske Konzistorije. Dvije godine kasnije, 1874, gornjokarlovački vladika Teofan Živković ga je odlikovao crvenim pojasom zbog zasluga za Crkvu i narod. Isti vladika ga je 21. maja 1879. godine proizveo za protojereja. Te godine je postavljen za paroha u Gospiću, poslije smrti prote Milutina Tesle, muža negove sestre Georgine. U Gospiću je prota Petar Mandić osnovao Srpsko-pravoslavnu čitaonicu i pjevačko društvo. Krajiška vlada mu je poklonila kuću koju je on pretvorio u parohijski dom. Kao istaknuti radnik, pouzdan poznavalac kulturnih prilika svoje zemlje i kao dobar govornik bio je poslanik na svim srpskim saborima od 1872. do 1892. godine kao i na hrvatskim i ugarskim saborima od 1883. do 1892. godine. Isto tako bio je član komisije za katastarsku procjenu zemalja u Lici i član mješovite komisije za uređenje planinske paše na tromeđi, pa u tom svojstvu znatno doprinosi umirenju Ličana i Dalmatinaca. U želji da upozna osnovne škole i druge zavode putovao je 1888. i 1889. godine po Njemačkoj i Švicarskoj. Posjetio je i izložbu u Parizu. Za zasluge i lojalnost državi odlikovan je 1881. godine Viteškim krstom, ordenom Franje Josipa I, dvije godine kasnije vladika Teofan ga je odlikovao nadbedrenikom, 26. oktobra 1895. odlikovao ga je Franjo Josip I komturnim Krstom sa zvijezdom, drugim stupnjem ovog ordena. Kao mlad čovjek ostao je udovac sa troje djece. Potom su mu pomrla i djeca. Nakon smrti žene i djece, svu ljubav prenosi na Nikolu Teslu, sina prote Milutina Tesle. Starao se o njegovom školovanju, što je doprinijelo Teslinom kasnijem uspjehu.
Monah i mitropolit zvorničko-tuzlanski
Kao sveštenik udovac, zamonašio se 13. maja 1891. godine u manastiru Gomirju. Na monašenju je dobio ime Nikolaj. Iste godine 14. oktobra proizveden je za arhimandrita gomirskog. Za mitropolita zvorničko-tuzlanskog je imenovan 14. maja 1892. godine od austrijskog cara i ugarskog kralja Franje Josipa I. carigradski patrijarh Neofit VIII ga je istog dana kada je imenovan, izabrao, u patrijaršijskom hramu svetog velikomučenika Georgija, za mitropolita zvorničko-tuzlanskog. To je bio prvi Srbin na tronu zvorničko-tuzlanskih vladika poslije drugog ukidanja Pećke patrijaršije. Tada je imao 52 godine. O izboru ga je pismom obavijestio cariradski patrijarh Neofit VIII 23. maja 1892. godine. Istog dana uputio je carigradski patrijarh Neofit VIII pismo mitropolitu dabrobosanskom Georgiju Nikolajeviću, u kome mu naređuje da sa hercegovačkim mitropolitom Serafimom i još jednim vladikom karlovačke mitropolije, izvrši rukopolaganje arhimandrita Nikolaja Mandića.
Novoizabrani mitropolit Nikolaj Mandić doputovao je iz Sarajeva u Tuzlu u srijedu 20. jula 1892. godine. Priređen mu je svečani doček. Na obližnjoj željezničkoj stanici u Kreki dočekalo ga je osam članova srpskog crkveno-školskog odbora sa sveštenikom Cvijetinom Popovićem. Odavde su zajedno nastavili put vozom do Tuzle. Na željezničkoj stanici u Tuzli dočekali su ga predstavnici vlasti, sveštenstvo i mnogobrojni narod. Tom prilikom pozdravio ga je gradonačelnik Ibrahim-beg Džindo. U svom govoru istakao je da se svi građani, bez razlike vjere, iskreno raduju sa pravoslavnom braćom. Zahvaljujući se na dočeku, Mandić se posebno obratio muslimanima rekavši: mi smo krvna braća i ako nas vjera dijeli. Potom se kočijom odvezao do crkve, gdje ga je u crkvenoj porti čekalo mnoštvo naroda.
U petak 10. jula doputovali su vozom vladike: mitropolit dabrobosanski Georgije Nikolajević u pratnji konzistorijalnog prote Davidovića, igumana Gedeona Marića i protođakona R. Boškovića, zahumsko-hercegovački mitropolit Serafim u pratnji đakona Stevana Pravice i vladika pakrački Miron Nikolić. Istog dana je u Tuzlu stigao carski i kraljevski komesar baron Apel. Posvećenje je izvršeno u nedelju 12. jula 1892. godine, po starom kalendaru, u Tuzli. U ime carigradskog patrijarha i svetog sinoda, na liturgiji, novom mitropolitu, vladičanski žezal je predao mitropolit dabrobosanski Georgije Nikolajević. Poslije posvećenja, na kraju Liturgije, svečanu instalaciju izvršio je baron Apel.
Istog dana kada je primio mitropoliju zvorničko-tuzlansku, mitropolit Nikolaj obratio se okružnicom 6. augusta 1892. godine sveštenstvu i srpskom narodu, savjetujući ih da poštuju državne zakone i da ih savjesno vrše, ali i da ljubite svetu pravoslavnu crkvu svoju, i po njezinim pravilima život svoj provodite, da brižljivo njegujete školu i prosvjetu narodnu, da neslogom i ličnim zađevicama ne rastočavate svoj i narodni život, izlažući se pravednoj kletvi potomstva svoga, da se dobro i bratinski slažete sa sugrađanima svojim druge vjere, drugog imena i plemena, poštujući njihove svetinje, a svoje čuvajući i ljubeći.
Mitropolit dabrobosanski
Nakon smrti dabrobosanskog mitropolita Georgija Nikolajevića dabrobosanska mitropolija bila je upražnjena više od devet mjeseci. Rješenjem austrijskog cara i ugarskog kralja Franje Josipa I od 7. novembra 1896. godine u sporazumu sa carigradskim patrijarhom Antimom VII i sinodom carigradske patrijaršije, imenovan je za dabrobosanskog mitropolita Nikolaj Mandić, dotadašnji zvorničko-tuzlanski mitropolit. Odlukom cara Franje Josipa I od 17. decembra 1896. godine mitropolit Mandić je istovremeno određen za administratora zvorničko-tuzlanske mitropolije, do njenog popunjavanja. Čim je obavješten da je izabran za dabrobosanskog mitropolita, Mandić je 7. decembra 1896. godine obavijestio sveštenstvo i narod svoje nove mitropokije, da će ustoličenje biti u Sarajevu 20. decembra. Odmah su počele pripreme za doček i ustoličenje. Pripremljen je veoma svečan program.
Mitropolit Mandić je posljednju arhijerejsku liturgiju kao mitropolit zvorničko-tuzlanski služio u Tuzli na Nikoljdan 18. decembra 1896. godine. Na liturgiji je bilo mnogo naroda koji je došao da se oprosti od svog omiljenog arhijereja. U oproštajnoj dirljivoj besjedi mitropolit je poučio narod da čuva pradjedovsku vjeru i da živi u bratskoj slozi. Istog dana, krenuo je vozom za Sarajevo, ispraćen od mnogobrojnog naroda: pravoslavaca, rimokatolika i muslimana. U nedjelju 20. decembra u novoj sabornoj crkvi, služena je sveta arhijerejska liturgija. Služili su novi dabrobosanski mitropolit Nikolaj Mandić i zahumsko-hercegovački mitropolit Serafim Perović, uz sasluženje deset protojereja, devet sveštenika i četiri đakona. Dva dana nakon ustoličenja, mitropolit Mandić je o tome obavijestio okružnicom sveštenstvo dabrobosanske mitropolije i naredio im da u svim bogosluženjima i obredima spominju njegovo ime kao kanonskog jerarha. Time je stavljena van snage okružnica Konzistorije od 10. februara 1896. godine.
Preuzevši upravu dabrobosanskom mitropolijom mitropolit Nikolaj i dalje je administrirao zvorničko-tuzlanskom mitropolijom do njenog popunjenja. To je bio razlog da okružnicom od 31. decembra 1896. godine pozove sveštenstvo, srpsko-pravoslavne opštine i narod mitropolije zvorničko-tuzlanske, da se u svima duhovnim i crkveno-administrativnim poslovima, do konačnog popunjavanja mitropolijske stolice obraćaju njemu, odnosno upravi zvorničko-tuzlanske mitropolije. Sveštenstvu je naredio da u svim bogoslužbenim obredima i jektenijama spominju njegovo ime. Ovom mitropolijom je administrirao do 26. jula 1897. godine. Sinod carigradske patrijaršije je 29. aprila 1897. godine izabrao potpredsjednika sarajevske Konzistorije arhimandrita Grigorija Živkovića za mitropolita zvorničko-tuzlanskog. Bečki dvor je ovaj izbor potvrdio 29. maja 1897. godine. Rukopolaganje su izvršili mitropolit dabrobosanski Nikolaj Mandić, izaslanik carigradskog patrijarha, mitropolit zahumsko-hercegovački Serafim Perović i vladika vršački Gavrilo Zmejanović.
Iste 1897. godine došlo je do izvjesne promjene granica dabrobosanske i zahumsko-hercegovačke mitropolije. Na prijedlog mitropolita Serafima Perovića i u sporazumu sa mitropolitom Nikolajem Mandićem, sela Konjičkog kotara su izdvojena od dabrobosanske mitropolije i pripojena zahumsko-hercegovačkoj, a od zahumsko-hercegovačke je uzeto Rudo i pripojeno dabrobosanskoj mitropoliji. Mitropolit Nikolaj Mandić je odmah po dolasku u Sarajevo počeo da radi na podjeli dabrobosanske mitropolije na dvije. Razlog za to je bio veliko prostranstvo koje je zahvaćala dabrobosanska mitropolija: imala je 25 protoprezviterata, 212 parohija, preko 270 sveštenika, a komunikacije su bile loše, pa se teško njome moglo uspješno upravljati. Na njegov prijedlog carigradski patrijarh Konstantin je sa Svetim sinodom 1899. godine od dijelova dabrobosanske mitropolije osnovao četvrtu mitropoliju u Bosni i Hercegovini – banjalučko-bihaćku sa sjedištem u Banjoj Luci.
Štampanje crkvenih knjiga o državnom trošku koje je započeo mitropolit Georgije Nikolajević nastavio je i mitropolit Mandić. Za njegovo vrijeme, o državnom trošku, štampane su knjige: Trebnik i Dopuniteljni Trebnik 1897, Služebnik 1898, Opšti Minej 1899, Praznični Minej 1901, i Časoslov 1902. godine. Ovim, kao i onim ranije štampanim crkvenim knjigama, snabdjela je Zemaljska vlada, na mitropolitov prijedlog, one crkve koje su se za to molbom obratile. Isto tako, vlada je na zauzimanje mitropolita snabdjela mnoge crkve odeždama i crkvenim predmetima, a 1900. godine nabavila je nov namještaj za salu gdje su držane konzistorijalne sjednice. Godine 1905. od uštede pisarničkog paušala osnovana je Konzistorijalna biblioteka sa preko 1.000 dijela bogoslovske, pravne i lijepe književnosti.
Mitropolit Mandić često je obilazio svoju mitropoliju i na licu mjesta se upoznavao sa problemima. Sljedeće godine po dolasku u Sarajevo, maja 1897. o prazniku Pedesetnica posjetio je Banju Luku. Prvi i drugi dan Pedesetnice, služio je svetu arhijerejsku liturgiju u Banjoj Luci. Treći dan Pedesetnice posjetio je Maglaj i upoznao se sa radovima na novoj crkvi. Prije toga, posjetio je staru drvenu crkvu i srpsko-pravoslavnu osnovnu školu gdje je provjeravao znanje učenika iz vjeronauke. Zadovoljan njihovim znanjem, poklonio im je malo novca. Iz Banje Luke, na putu za Sarajevo, posjetio je manastir Krupu, Jajce (jajački vodopad) i Travnik. U Sarajevo je došao 6. juna. Sljedeće 1898. godine o Pedesetnici, posetio je Vlasenicu. Tom prilikom je posjetio crkve u okolini Vlasenice na: Rudištu, Lovnicu i manastir Papraću. U selu Koprivnu posvetio je novosagrađenu crkvu. Iz Vlasenice je 28. maja otputovao u Srebrenicu, gdje je posjetio okolne crkve u: Fakovićima, Žlijebcu, Crkvici, Skelanima, Visočniku, Pribojeviću, Krnjiću, Karinsku crkvu (Karine), Bratuncu i Kravici. Iz Vlasenice je 5. juna otišao u Rogaticu i Višegrad, gdje je posjetio Dobrun, Štrpce i Rudo. U drugoj polovini 1900. godine oko mesec dana obilazio je zapadni dio svoje mitropolije. U istočnom dijelu mitropolije je ponovo bio maja 1902. godine u pratnji prote Vasa Popovića i đakona Petra Lalića. Ovom prilikom je posjetio: Višegrad, Dobrun, Štrpce i Rudo (višegradski protoprezviterat); Rogaticu, Sokolac i Donju Praču(glasinački protoprezviterat); Vlasenicu, Miliće, Lovnicu i Papraću (vlasenički protoprezviterat); Srebrenicu i Drinjaču (srebrenički protoprezviterat). Crkvenu općinu u Visokom posjetio je 28. septembra 1903. godine, služio svetu arhijerejsku liturgiju i poučio narod. Na dan svetog Dimitrija 24. oktobra 1904. godine služio je u Jajcu svetu arhijerejsku liturgiju. Za vrijeme ovih posjeta pregledao je crkve, crkvene bogoslužbene predmete, parohijske matice, arhivu, crkveni inventar i škole, provjeravajući znanje iz vjeronauke.
Duhovni rasadnik sveštenstva – Bogosloviju u Reljevu – često je posjećivao. Prvi put kao mitropolit dabrobosanski posjetio je ovaj bogoslovski zavod 30. marta 1897. godine u pratnji arhimandrita Živkovića. U prvoj poučnoj besjedi učenicima, mitropolit je istakao potrebu da se što bolje pripreme da posluže pravoslavnoj crkvi i svome narodu. Obećao je da će u dogovoru sa vlastima raditi da se zavod preseli u Sarajevo gdje ćete arhijereja viđati ne jedanput u dve godine, već svake nedjelje. Iz izvještaja bogoslovije vidi se da je u toku godine više puta boravio u školi, posjećivao nastavu, prisustvovao i predsjedavao ispitima, prisustvovao pri podjeli svjedočanstava i služio na hramovnoj slavi i na dan nekih praznika. On je prvi dabrobosanski mitropolit koji je od zemaljskih vlasti dobio stipendije za svršene bogoslove radi daljeg usavršavanja na bogoslovskim fakultetima u Černivcima i Atini. Mitropolit se starao da se kompletira bogoslovska biblioteka, pa joj je u više navrata poklanjao knjige.
Gaj Kilnije Mecena
mini|Mecenin auditorijum Gaius Cilnius Maecenas (oko 70. p. n. e. - 8. p. n. e.), rimski vitez
Nikolaj Mandić
Mitropolit dabrobosanski
U brizi za očuvanje pravoslavne vejre mitropolit Nikolaj je posebnu pažnju posvetio vjeronauci. Međutim, bilo je seoskih, čak i varoških parohija u kojima nije bilo narodne osnovne škole, pa nije bilo ni vjeronauke. Nastojeći da i vanškolska omladina stekne znanje o svojoj vjeri, okružnicom od 19. marta 1898. godine, naredio je sveštenicima da u formulare unesu imena vanškolske omladine od 10-15 godina i da se za njih organizuje vjerska nastava u nedjeljne i praznične dane, prije podne kod crkve, a gdje crkve nema, u parohijskom stanu ili nekom drugom pogodnom mjestu. Ovaj vid vjerskog obrazovanja vanškolske omladine, i pored mnogih problema, ostvaren je zahvaljujući upornosti mitropolita Mandića. U Sarajevu je posebno svake godine vršeno svečano bogojavljensko vodoosvećenje. Tako je bilo i za vrijeme mitropolita Nikolaja Mandića. Takođe je svečano proslavljan i dan svetog Save, kao i mitropolitova krsna slava, Lazareva subota.
Gaj Kilnije Mecena
Gaius Cilnius Maecenas je rimski vitez, prijatelj Augusta Oktavijana. Poticao je iz ugledne aristokratske porodice. Taj životni milje omogućio mu je da oko sebe okuplja veliki broj talentovanih pjesnika i umjetnika koje je materijalno pomagao. Njegova pomoć omogućavala je mnogima da se, oslobođeni materijalnih briga, istinski posvete nauci i umjetnosti kao svome jedinom pozivu. Njegovoj potpori bili su izloženi i čuveni pjesnici kao što je Horacije, Vergilije i Propercije.
Po ovom darežljivom Rimljaninu 'mecenom' se nazivaju do današnjih dana svi oni koji pomažu i štite naučnike, književnike i umjetnike u svijetu.
Nikolaj Mandić
Mitropolit dabrobosanski
Zaslugom mitropolita Nikolaja Mandića zaživjeo je mirovinski fond, za izdržavanje sirotih svešteničkih porodica, kome je temelj položio blaženopočivši mitropolit Georgije Nikolajević. U okružnici od 16. februara 1898. godine upućenoj protoprezviterima, mitropolit Mandić pokreće pitanje pomenutog fonda, u kojoj kaže da temelj fondu čini prilog Zemaljske vlade. Pored toga svaki sveštenik je dužan kao osnovnu glavnicu, da uloži jednom ili u više rata, izvjesnu svotu novca, na koju će plaćati godišnje interes od šest posto. Mitropolit Nikolaj Mandić je vodio i borbu za crkveno-prosvjetnu autonomiju pravoslavne crkve u Bosni i Hercegovini. U tome je uspjeo kada je od carigradske patrijaršije 31. maja 1905. a od austrijskog dvora 13. augusta 1905. godine odobrena uredba crkveno-prosvjetne autonomije, nad čijom je izradom radio mitropolit Mandić. Ovom Uredbom regulisana je organizacija pravoslavne crkve u Bosni i u Hercegovini, koju čine četiri mitropolije, pod jurisdikcijom carigradske patrijaršije. Opći dio Uredbe uređuje upravu svakog vladičanstva, čiji su dijlovi crkvene općine, odnosno parohije, protoprezviteri, manastiri i manastirske parohije. Organi te uprave u crkvenim općinama su: crkvene skupćine, crkveni odbori i protoprezviteri; u središtima vladičanstava, za obavljanje crkvene jurisdikcije, vladičanski crkveni sudovi, a za crkveno-ekonomske i prosvjetne stvari vladičanski upravni i prosvjetni savjet. Članom XX Uredbe uzakonjena je narodna crkvena zastava za srpske pravoslavne mitropolije, s bojama: odozgo crvena, u sredini plava i odozdo bijela. Službeni jezik u svim narodno upravnim organima je srpski, a pismo ćirilica.
Više godina je pokretano pitanje osnivanja svešteničkog udruženja i svešteničkog mirovinskog fonda za Bosnu i za Hercegovinu. Na sjednici održanoj u Sarajevu 6. februara 1907. godine na kojoj su prisustvovali izaslanici sveštenstva Bosne i Hercegovine usvojena su pravila svešteničkog udruženja i mirovinskog svešteničkog fonda za Bosnu i Hercegovinu. Mitropolit Mandić je posebnu pažnju posvetio svetoj tajni krštenja. Naredio je sveštenicima da na prvi poziv roditelja odmah krste novorođenče, da se ne bi desilo da dijete umre nekršteno. Okružnicom od 30. augusta 1906. godine zabranio je sveštenicima da vrše svetu tajnu krštenja po domovima i naređuje da je vrše u parohijskim hramovima. Izuzetno je dozvolio, tamo gdje nema crkve, da se sveta tajna krštenja vrši u parohijskom domu. Takođe je naredio sveštenicima da svaki u svojoj parohijskoj crkvi, odnosno u parohijskom domu, napravi krstionicu.
Prema sačuvanim podacima mitropolit Mandić je u dabrobosanskoj mitropoliji rukopoložio preko 60 sveštenika. Veoma mali broj ih je odlikovao, jer je u dodjeljivanju odlikovanja bio strog. Posvetio je sljedeće novosagrađene crkve: u Blažuju 1897, Koprivnu 1898, Bihaću 1898, Pritoci 1899, Pribiniću 1900, zvonik crkve u Sokocu 1901, crkvu u Žepču 1902, Srebrenici 1903, Podrašnjici 1904, Drinjači 1905, Gustovari 1907. godine. Srpsku narodnu školu u Travniku je posvetio 1905. godine. Temelje mitropolije na jugoistočnoj strani od nove saborne crkve, na uglu Fran-Josipove i Rudolfove ulice, posvetio je na Malu Gospojinu, 8. septembra 1898. godine. Zgrada je završena sljedeće godine i posvetio ju je mitropolit Mandić, uz sasluženje nekoliko sveštenika 3. oktobra 1899. godine.
Smrt i sahrana
U početku se mislilo da će blaženopočivši mitropolit Mandić biti sahranjen u Rijeci. Poslije nekoliko dana donešena je odluka da se sahrani u Sarajevu. U petak 9. augusta u 8 sati, počela je sveta liturgija, koju je služilo pet sveštenika. Liturgiji je prisustvovao mitropolit banjalučko-bihaćki Evgenije Letica. Na kraju liturgije u crkvu su došli predstavnici zemaljskih i vojničkih vlasti i razna izaslanstva. Opelo je služio mitropolit banjalučko-bihaćki Evgenije sa dva arhimandrita, 45 sveštenika i dva đakona. Nakon opela, sprovod je krenuo na groblje na Koševu. Sahranjen je u grobnicu mitropolita Georgija Nikolajevića. Među mnogobrojnim telegramima saučešća povodom smrti mitropolita Mandića, ističu se telegrami cara Josipa I i carigradskog patrijarha Joakima.
Tesla i mitropolit Mandić
Nikšićki list Nevesinje je u jednom članku o Bosni i Hercegovini 1898. godine spomenuo Teslu i mitropolita Nikolaja: ''Mitropolit Mandić neposredno agitira za sebe. Kakvo je stanje u BiH vidi se najbolje po tome, što je slavni elektro-tehničar i vatreni pravoslavni Srbin Nikola Tesla pisao Mitropolitu Mandiću, svojem ujaku: Ujače! Proklet bio ako izdaš narod i vjeru pravoslavnu i bilo prokleto srbsko mlijeko, koje si sisao!''
Mitropolit Nikolaj Mandić je iz Sarajeva 2. septembra 1903. godine poslao pismo Nikoli Tesli u Ameriku, u kojem mu, između ostaloga, piše: ''...Naš prijatelj, pukovnik Kosanović dosta nas je uznemirio opisujući dosta nepovoljno tvoj položaj tamo, što nas je svijuh vrlo u brigu bacilo. Nu i da nije ove vijesti, ja sam uvjeren bio, po sopstvenom svom sudu, da Ti mora teško biti, boriti se s takovim lavovima - kapitalistima, nu pri svem tom nijesam izgubio nade, da ćeš najposlije samo ako ti Bog zdravlja dade, uspjeti i pobjediti. Neprilika je imalo svako fenomenalno otkriće i preduzimači su skoro svi imali težak položaj, dokle su izume svoje u djelo pretvorili, ali za to su i bili tim mnogo slavniji, i viđeniji i znamenitiji, nego što bi onda bili da im je sve lako za rukom pošlo... Dragi Nikola! ti se nemoj prepadati ništa, ti si još hvala Bogu mlad, možeš malko poniknuti nikom, ali propasti nemožeš nikako. Sila i snaga duha tvoga još je tek na kulminacionoj počivci, odatle će on još zasijnuti, ako Bog da, svijetu ko zvijezda Danica, al tako, da ne potavni nikada! Mi, koji smo još živi, otimljemo se od smrti, jer smo ostarjeli, ali radimo još svi snažno... pa smo u radu i zadovoljni. Ja se spremam na put u moju eparhiju, i imam podaleko od mjesta moje rezidencije da osveštam jednu novu crkvu, pomoliću se Bogu i za tebe i za tvoje zdravlje, a ostalo će sve samo pomoću Božjom doći. Primi, dragi moj Nikola, srdačan pozdrav i u duhu cjeliv, od svoga ujaka, Nikolaja Mandića.''
Zagrebačke novine Srbobran su 1910. pisale da je pokojni sarajevski mitropolit Mandić ostavio sve svoje imanje svome nećaku, velikom srpskom naučniku Nikoli Tesli, koji je živjeo stalno u Americi. Kako se tada doznalo, Tesla je uputio sudu pismo, u kojem javlja, da sve to nasljedstvo poklanja srpskoj školi u Gospiću. U novinama je to komentarisano sa odobravanjem, uz konstataciju da Tesla u stranom svijetu nije zaboravio na svoj narod.
NGC 2125
NGC 2125 (također poznat kao ESO 57-SC44) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zoran Rajović
Zoran Rajović (Vinkovci, 28. oktobar 1979) je srpski nogometaš, rođen u Vinkovcima. Nastupao je za Vojvodinu iz Novog Sada, bugarski Beroe, FK Glasinac Sokolac, Zrinjski Mostar, FK Olimpik Sarajevo, izraelske klubove Ashdad i Hapoel Kfar-Saba i grčke Ethnikos i Diagoras. Sada igra za FK Leotar Trebinje.
Karijera
Rajović je rođen 1979 u Vinkovcima gdje je i naučio prve nogometne korake, nakon toga se preselio u Novi Sad i pristupio Vojvodini u kojoj je sa 17 godina debitirao u Prvoj ligi Jugoslavije, s devetnaest je otišao u Bugarsku, igrao za Beroe. Trebao je potpisati ugovor s Litexom, ali ga je ozljeda koljena, koja ga je od travnjaka odvojila na osam mjeseci, spriječila da zaigra za taj veliki bugarski klub.
Nakon oporavka od ozljede otišao je pola godine u Kinu, u klub Dalian, pa se opet vratio u Vojvodinu, a zatim ujesen 2002 došao u FK Glasinac Sokolac. Prije početka sezone 2004/2005 Premijer lige BiH, kao jedan od najboljih napadača Premijer lige BiH dolazi u HŠK Zrinjski Mostar. Već u prvim utakmicama Rajović se pokazao kao pravo pojačanje i postao ljubimaca navijača. Iste sezone sa Zrinjskim osvaja naslov prvaka Premijer lige BiH, a proglašen je najboljim igračem i strijelcem lige. Također je proglašen najboljim igračem Zrinjskog te je tako od navijača dobio trofej "Filip Šunjić - Pipa".
Nakon odlične sezone u Zrinjskom, Rajović odlazi u Izrael gdje igra za Ashdad i Hapoel Kfar-Saba, a nakon izraelskih klubova odlazi u grčki Ethnikos.
U redove plemića se vraća na početku 2007 godine. Povratkom Rajovića, miljenika Ultrasa u redove Zrinjski naglo je porastao apetit navijačima, koji su se nadali osvajanju titule prvaka. Ipak od titule nije bilo ništa, a Rajović je ipak opravdao svoj dolazak u Zrinjski. U sezoni 2007/2008, Rajović je sa Zrinjskim osvojio Nogometni kup Bosne i Hercegovine, a nakon završetka te sezone, njegov ugovor sa Zrinjskim je istekao i iz Mostara je otišao kao slobodan igrač.
Slijedeće stanice bile su mu srbijanski prvoligaš FK Hajduk Kula, pa FK Olimpik Sarajevo, Diagoras F.C. te FK Leotar Trebinje, gdje danas igra.
Nagrade
Igrač godine u Bosni i Hercegovini, (2005.)
NOD1
Nukleotidnovezujući protein 1 sa domenom oligomerizacije (NOD1) jest protein koji je kod ljudi kodiran genom NOD1 sa p kraka hromosoma 7. Prepoznaje bakterijske molekule i stimulira imunsku reakciju.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 953  aminokiseline, a molekulska težina   107.691 Da.
Funkcija
NOD1 protein sadrži domen regrutacije kaspaze (CARD). NOD1 je član porodice proteina nodolikih receptota i blizak je srodnik NOD2. NOD1 je unutarćrlijski receptor prepoznavanja uzoraka, koji je po strukturi sličan otpornim proteinima biljaka, i posreduje urođeni i stečeni imunitet, prepoznavanjem molekula koji sadrže dio D-glutamil-mezo-diaminopimelne kiseline (iE-DAP), uključujući bakterijski peptidoglikan. Nod1 stupa u interakciju sa RIPK2 preko Card domen|CARD-a]] obiju molekula (Pogledajte strukturu NOD1 CARD na desnom panelu). Stimulacija NOD1 molekulama koji sadrže iE-DAP rezultira aktivacijom faktora transkripcije NF-κB.
IC 337
IC 337 (također poznat kao MCG -1-10-9, PGC 13308 i UGCA 80) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 142 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,60 (66 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (41 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 25. decembra 1889. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Atletika na Olimpijskim igrama 2016 – 100 m (žene)
Takmičenja u utrci na 100 m za žene na OI 2016. u Rio de Janeiru održana su 12. i 13. augusta.
Kvalifikaciona norma
Takmičarke koje su periodu od 1. januara 2015. do 11. jula 2016. godine ostvarile normu u vremenu 11.32 s kvalifikovale su se na olimpijske igre.
Rekordi
Svjetski i olimpijski rekord u ovoj disciplini prije OI 2016. prikazani su u tabeli ispod.
Raspored takmičenja
Sva vremena su po Brazilijskom vremenu (UTC-3).
Kvalifikacije
U kvalifikacionoj rundi dvije su se najbrže atletičarke (Q) kvalifikovale za grupnu fazu, a dvije (q) iz triju grupa su kvalifikovane na osnovu rezultata.
Grupna faza
U grupnoj dvije su se najbrže atletičarke (Q) iz svake grupe kvalifikovala za polufinale, a osam (q) iz osam grupa su kvalifikovane na osnovu rezultata.
Polufinale
U polufinalnim utrkama dvije su se najbrže atletičarke (Q) iz svake grupe kvalifikovala za finale, a dvije (q) iz tri grupe su kvalifikovani na osnovu rezultata.
Kubni korijen
desno|mini|288px|Grafik flunkcije y = \sqrt[3]{x} za x \ge 0. Cijeli grafik je simetričan u odnosu na ishodište koordinatnog sistema, te je to [[parne i neparne funkcije|neparna funkcija. U x = 0 ovaj grafik ima vertikalnu tangentu.]] U matematici, kubni korijen broja, u oznaci \sqrt[3]{x} ili x1/3, je broj a, takav da vrijedi a3 = x. Svi realni brojevi imaju tačno jedan realan kubni korijen i par konjugovano kompleksnih korijena, a svi kompleksni brojevi, različiti od nule, imaju tri različita komleksna kubna korijena. Naprimjer, realan kubni korijen od 8 je 2, jer je 23 = 8. Svi kubni korijeni od −27i su
Operacija kubnog korjenovanja nije asocijativna ili distributivna sa sabiranjem ili oduzimanjem.
Operacija kubnog korjenovanja je asocijativna sa eksponencijacijom i distributivna sa množenjem i dijeljenjem ako se razmatraju samo realni brojevi, ali ne uvijek ako se razmatraju kompleksni brojevi, naprimjer:
ali
Formalna definicija
Kubni korijen broja x su brojevi y koji zadovoljavaju jednačinu
Kubni korjen i parabola
Kada se suočimo sa jednačinama trećeg stepena, nastaju mnogo veći problemi nego što je to slučaj sa kvadratnim jednačinama. Jasno je da nikakvim dopunama do kvadrata ne možemo naći korjene kubnih jednačina, pa je zato neophodno da pribjegnemo drugačijim rješenjima.
Izlaz za ovaj problem nude nam konusni presjeci kao što su parabola i (pravougaona) hiperbola. Kao dovoljno ilustrativan primjer konstrukcije konusnog presjeka, konstruisaćemo parabolu, a zatim kubni korjen. Konstrukcija kubnog korjena zasniva se na osobini koju su uočili jos grčki matematičari.
i d^2 =bc Ako su c i d peomjenljive, a i b konstante imamo jednacine
c^2=d d^2=bc b=const
Možemo smatrati jednačinama dvije parabole ćije su ose normalne, a tjeme im je u istoj tački. Na ove činjenice treba dobro obratiti pažnju da bi bila jasna konstrukcija kubnog korjena.
Al-Hajam je prihvatio grčki postupak konstruisanja parabole. Naime, ako je AB duž, tada je parabola sa tjemenom B i parametrom AB takva kriva p za koju, ako tačka C pripada krivoj p, za pravougaonik CDBE važi:
BE^2=AB*BD
Blue Line International
Kraljica mira plovila je tada pod zastavom kompanije SEM Maritime Company (SMC), a 1997 godine istoj kompaniji pridružio se i brod Split 1700.
Kubni korijen
Kubni korjen i parabola
Kako su Dekartove koordinate tačke C zaista (BE,BD), ova je jednakost vrlo bliska kanonskoj jednačini parabole:
Blue Line International
SMC je na hrvatsko-italijanskom tržištu postojao sve do 2003 godine, kada je na njegovim osnovama nastavila kompanija Blue Line International.
Kubni korijen
Kubni korjen i parabola
y^2=2px Konstrukciju parabole, koristimo za konstrukciju kubnog korjena, a za konstrukciju tačaka parabole konstrukciju kvadratnog korjena.
Blue Line International
2003 godine naručen je i putnički brod Ancona, najveći brod na Jadranu, koji je zajedno s putničkim brodomSplit 1700 do 2010 godine plovio na svakodnevnoj «plavoj liniji» Split-Ancona-Split, održavajući i sezonske linije Ancona-Hvar-Ancona i Ancona-Vis-Ancona. 2010 godine su oba broda umirovljena, a umjesto njih sada plove brodovi Regina della Pace i Dalmatia.
Kubni korijen
Kubni korjen i parabola
Sada možemo da razmotrimo samu konstrukciju kubnog korjena
c^3=b. Neka je b proizvoljan pozitivan broj ili dužina duži i označimo ga b = AB.
Konstruišimo tačku C takvu da je CB normala na AB u tacki B i CB = 1. Prema navedenoj konstrukciji, konstruišimo parabolu sa tjemenom B i parametrom AB, kao i parabolu sa istim tjemenom i parametrom CB. Označimo sa E presjek tih dviju krivi i konstruišimo pravougaonik BFEG. Tada je:
GE^2=CB*BG
Za c=GE=BF i d=BG=FE imamo
d^2=bc
Izvor
Arapski matematičari: GEOMETRIJSKA ALGEBRA
Teodor Sinkel
Teodor Sinkel (prva polovina 7. vijeka), bizantski pisac.
IC 933
IC 933 (također poznat kao MCG 4-32-36, PGC 48760 i UGC 8697) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 422 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,20 (147 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (111 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 16. juna 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Davor Landeka
Davor Landeka (18. septembar 1984.) je bosanskohercegovačko nogometaš. Nastupao je za HŠK Zrinjski, HNK Rijeku i Grasshopper Club Zürich. Sada igra za Široki Brijeg.
Karijera
Ovaj odbramebni igrač svoju nogometnu karijeru je započeo u Posušju. Svoje prve nogometne korake je napravio u NK Posušju, a još kao srednjoškolac uputio se u Zagreb i tamo je nastupao za kadete i juniore Dinama. Nastupao je za mladu reprezentaciju BiH. 2003. došao je na posudbu u Zrinjski, no sa Zrinjskim je potpisao ugovor 2005. i tako produžio svoj boravak u Mostaru. Sa Zrinjskim osvojio je Premijer ligu Bosne i Hercegovine u sezoni 2004/05. Landeka je svojim igrama u Zrinjskom je pokazao da je dobar vezni i odbrambeni igrač te tako zadobio povjerenje brojnih trenera koji su ga trenirali. U februaru 2008. produžio ugovor sa Zrinjskim do 2010. godine. Landeka je, 4. juna 2008. godine, sa Zrinjskim osvojio Nogometni kup Bosne i Hercegovine. Landeka je rekorder po broju nastupa za Zrinjskim.
Teodor Sinkel
Teodor Sinkel bio je skevofilaks (čuvar posuđa), prezbiter i sinkel (sekretar) Velike crkve (Aja Sofije), na istom mjestu i u isto vrijeme kada i pjesnik Georgije Pisida.
Davor Landeka
Karijera
Nakon pet godina nastupanja za Zrinjski, u junu 2008. godine, Landeka je prešao u redove hrvatskog prvoligaša Rijeke. Rijeka je sezonu 2008/09 završila na 3. mjestu te je tako izborila nastup u Evropskoj ligi, a Davor Landeka bio je standardno dobar. Odigrao je ukupno 33 utakmice (prvenstvo i Kup), a da je bio standardan, otkriva podatak da su više minuta od njega na terenu proveli samo vezni igrač Hrvoje Štrok i napadač Ahmad Sharbini.
U 2011., Landeka prelazi u švicarski Grasshopper Club Zürich. Nakon jedne sezone u kojoj je odigrao deset utakmica, Landeka se vraća u Bosnu i Hercegovinu. U Hercegovini potpisuje za NK Široki Brijeg.
Teodor Sinkel
Napisao je djelo 'Slovo o prenosu časne odjeće Bogomatere u Vlahernama'. Ova besjeda sadrži podatke o avarskom napadu iz 617. godine.
Važnije njegovo djelo je homilija pod nešto dužim nazivom 'O mahnitom nasrtaju bezbožnih Avara i Perzijanaca na ovaj bogočuvani grad i o njihovu, zahvaljujući božijem čovjekoljublju posredovanjem Bogorodice, sramnom uzmaku'. Ovu homiliju (besjedu) Teodor je držao 627 u crkvi Svete Sofije. Njegova koncepcija događaja iz 626. je teološka. U besjedi on pojašnjava pobjedonosni ishod odbrane Carigrada 626. kao vidljivi dokaz Božijeg prisustva i brige, te kao pobjedu Bogorodice. To dopunjuje poredbama iz Biblije, a zaključuje da je barbarski poraz pod Carigradom zapravo ispunjenje starozavjetnog proročanstva. Naravno, veliča i najvažnije lidere u Bizantu tog vremena, cara Heraklija i patrijarha Sergija.
Autor je opterećen mržnjom prema neprijateljima pa je njegovo rasuđivanje prepuno pretjerivanja. Uprkos brojnim manjkavostima, Teodor Sinkel jedini daje čitav tok opsade Carigrada 626. i time nadopunjuje nejasnu postavku događaja koje ponekad daje Uskršnja hronika. Njegovi opisi su slikoviti. Kaže da 'na jednog našeg vojnika dolazilo je po sto i više barbarskih, sve obučenih u oklope, sve zaštićenih šljemovima i sa svakovrsnim spravama'. Pretjerivanje je uobičajena dimenzija veličanja pobjede koja obavezno ide sa malo snage kod branioca, protiv daleko brojnijeg i bolje opremljenog napadača i neprijatelja. Time je u čitavoj konstrukciji pobjeda veća i značajnija. Međutim, Uskršnja hronika govori drugačijim i realnijim podacima o slavensko-avarskoj vojnoj tehnici. Govoreći o dimenziji propasti Slavena u neuspješnoj opsadi, pretjerujući da je u pitanju bila tolika gomila mrtvaca da ih Slaveni kasnije nisu mogli da pokupe i spale, Sinkel svjedoči o tome da je spaljivanje kod Slavena u primjeni i u 7. vijeku.
Spisak pjesama Đorđa Novkovića
Spisak pjesama Đorđa Novkovića
B
Bolestan sam bolestan (Alen Slavica)
D
Daj mi to (Zdravko Colic)
52.
Godina 52. (LII) bila je prestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Sula i Otoa (ili, rjeđe, godina 805. Ab urbe condita). Oznaka 52 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
53.
Godina 53 (LIII) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak  u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, je bila poznata u rimskom svijetu kao Godina konzulstva Silanusa i Antoniusa ili, rjeđe, godina 806 Ab urbe condita. Oznaka 53 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Svjetlana Paramigina
Svjetlana Paramigna, rođena 5. aprila 1965. u Sverdlovsku (danas Jekaterinburg), u Sverdlovskoj oblasti, RSFSR, SSSR (danas Rusija), je nekadašnja sovjetska i bjeloruska biatlonka. Paramigina je trostruka svjetska prvakinja i pobjednica Svjetskog kupa u biatlonu.
Olimpijske igre
Nakon što je na Zimskim olimpijskim igrama 1992. godine u Albertvillu na program uveden i biatlon, Paramigina je nastupila u utrci na 15 km i osvojila 21. mjesto za selekciju Ujedinjenog tima Na slijedećoj olimpijadi nastupila je kao predstavnica Bjelorusije i osvojila prvu olimpijsku medalju u biatlonu za Bjelorusiju. U sprintu na 7,5 km je zauzela drugo mjesto, dok joj u utrci na 15 km za bronzanu medalju nedostajalo 6 sekundi u odnosu na trećeplasiranu Njemicu Uschi Disl. U štafeti 4 × 7,5 sa Irinom Kokoujevom, Natalijom Permjakovom i Natalija Riženkovom zauzela je šesto mjesto, tako da joj je ta Olimpijada bila najuspješnija. Na slijedećim Olimpijskim igrama u Naganu, nije ostvarila zapaženije rezultate.
Svjetska prvenstva
Nastupila je na jedanest Svjetskih prvenstava, a prvi put 1990. godine u reprezentaciji Sovjetskog Saveza, kada je u ekipnoj utrci sa Jelenom Bacevič, Jelenom Golovinom i Svjetlanom Davidovom osvojila zlatnu medalju. U timskim takmičenjima osvojila je zlatnu medalju i na SP 1991. sa Jelenom Bjelovom, Jelenom Golovinom i Svjetlanom Davidovom kao i na SP 1994. sa selekcijom Bjelorusije u sastavu Natalija Permjakova, Natalija Sučeva i Natalija Rižankava. Na SP 1993. sa Natalijom Permjakovom, Natalijom Rižankovom i Irinom Kakujevom osvaja srebrnu medalju. Pojedinačne medalje osvojila je 1993. na utrci 15 km i to bronzanu iza Petrom Behlr i Myriam Bedard, sa najboljim vremenom, ali zbog tri promašaja, imala je zaostatak od 1:43,7. Po broju osvojenih medalja na Svjetskim prvenstvima je nakon Olene Zubrilove druga najbolja bjeloruska biatlonka.
Nagrade
Zbog uspjeha u biatlonskim takmičenjima Paramigina je 1991. godine dobila visoko sovjetsko priznanje Počasni majstor sporta Sovjetskog Saveza, a 1994. godine dobila je bjelorusku nagradu Počasni majstor sporta Bjelorusije, a iste godine izabrana je za sportisticu godine Bjelorusije po izboru novinara.
Privatni život
Paramigina je završila Državni univerzitet Polacki u Polackom i Bjeloruski državni univerzitet u Minsku.
Talenat (mjera)
Talenat, talanat, talent (latinski: talentum, od grčkog: τάλαντον, talanton, vaga, balans) je jedna od nekoliko antičkih jedinica za težinu kao i odgovarajuća jedinica za vrijednost ekvivalentna težini datog plemenitog metala. Kao pramjera uzeta je težina vode koja stane u jednu amforu. Grčki ili Atički talenat iznosio je oko 26 kilograma, rimski 32,3, egipatski 27 a babilonski 30.3 kg.
U starom Izraelu je preuzeta babilonska mjera ali kasnije je prilagođena. Talenat koji se pominje u Novom zavjetu je iznosio 58,9 kg.
Atički talent je u V stoljeću p. n. e. je bila količina srebra kojom se mogla isplatiti jednomjesečna plata cijeloj posadi jedne trireme. Plaćenici koja su unajmljivali Heleni su obično dobijali po jednu drahmu dnevno za svoje usluge. Jedan atički talenat "sadržavao" je 6.000 drahmi.
Babilonci, Sumeri i Jevreji su jedan talent dijelili na 60 mina a svaka mina se sastojala od 60 šekela. Grci su također dijelili talente na 60 mina, pri tome je njihova mina bila teška oko 434 ± 3 grama. Rimski talent je iznosio 100 libri a egipatski 80 libri.
Osim srebrnih talenata, u upotrebi su bili i zlatni, mnogo vrijedniji.
Šiizam
mini|Rasprostranjenost mezheba Šiitski islam ili Šiizam je druga po veličini islamska denominacija.
Ovaj pogled je prvenstveno u suprotnosti sa stavom sunitskog islama, čiji sljedbenici vjeruju da Muhammed nije imenovao nasljednika prije svoje smrti i smatraju Ebu-Bekra, kojeg je grupa starijih muslimana u Sakifi postavila za halifu, prvim zakonitim (rashidūn) kalifom nakon Muhammeda. Pristaše šijatskog islama nazivaju se šijitski muslimani, šiiti, ili jednostavno šije.
Šiitski islam je druga najveća grana islama, koju slijedi 10-15% svih muslimana. Dvanaestorice su najveća grana šiitskog islama, koji čini oko 85% svih šiiitskih muslimana.
50.
Godina 50. (L) bila je obična godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme bila je poznata kao godina konzulstva Vetusa i Nerulina (ili, rjeđe, godina 803. Ab urbe condita). Oznaka 50 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Crna topola
Dvodomna je, i brzorastuća vrsta. Raste do maksimalno 2-3 m promjera. Ima široku, granatu i rahlu krošnju. Lišće je oko 5-9 cm dugo, izmjenično raspoređeno na izbojku s dugom peteljkom. Ima oblik romba. Cvjetovi su u obliku resa, narastu do duljine oko 5 cm. Rese su valjkaste, vise, imaju ljubičasto-crvenim prašnike. Ženske rese su vitkije, zelene, sa žutim tučkom. Crna topola cvjeta u ožujku i travnju. Sjeme dozrijeva u lipnju.
Plod je tobolac, koji je debeo, zašiljen, zelenkasto-smeđi i gol. Kada je zreo, otvara se. Sjeme je svjetlo smeđe sa snježno-bijelim nitima (kunadra). Razmnožava se vjetrom, koji ga raznosi u velikim količinama, tako da vrijeme sazrijevanja može izgledati, kao da je napao svježi snijeg. Pupovi su spiralno, veliki, smeđi, ušiljeni i ljepljivi.
Drvo je meko, svijetlo smeđe boje jezgre. Kora je sivo-bijela u mladosti, a kasnije postaje smeđe-siva. Starije grančice su sivosmeđe s velikim natečenim lenticelama. Korijenski sustav je jak, plitak s par jakih žila. Ima dobru sposobnost klijanja iz panja, ali i iz korijena. Moguće je razmnožavanje izbojcima. Smatra se jednom od brzo rastućih vrsta drveća.
Najbolje uspijeva na svježim humusnim tlima. Javlja se u povremeno poplavljenom tlu (poplavne šume), u vlažnim šumama, na obalama rijeka i potoka. Na suhim mjestima previše je sklona bolesti i oštećivanju vrhova. Voli svjetla mjesta.
Ima jako velik broj podvrsta i kultivara. Uzgajaju se na plantažama. Najpoznatiji kultivar je jablan (lat. Populus nigra var. pyramidalis).
LJekovita svojstva
Crna topola ljekovita je biljka.Koriste se listovi ,kora i proljetni lisni pupovi.