cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksander Walerian Jabłonowski
Putovanja po Balkanu
Godine 1860. prvi put putuje u Hrvatsku, gdje se upoznaje sa biskupom Josipom Jurajem Strossmayerem, što je uvelike uticalo na njegovo interesovanje za Balkan. Godine 1872. odlazi u Hercegovinu, gdje mu brat radi godinu dana. Na Balkan je ponovo došao 1878. godine i zadnji put 1894. Smatrao je da se lokalni Slaveni trebaju osamostaliti od Turske i početi da se modernizuju na uzor zapadnih zemalja.
Izvještaji Jabłonowskog izdvajaju se od drugih putnika iz perioda. Zahvaljujući svojoj pripremi i poznavanju jezika, izbjegao je shematski i stereotipni opis Balkana. Njegova sjećanja bi trebala biti „primjer recepcije Balkana od strane obrazovane osobe širokih vidika, koja ne samo da je poznavala, već prije svega razumjela probleme sa kojima se suočavaju stanovnici ovih prostora“.
Publikacije
Objavio je mnoga djela, od kojih su mnoga posvećena historiji jugoistočne Poljske (Volinija, Podolija, Ukrajina i Vlaška). Objavio je veliki broj studija i članaka u časopisima. Neki od njegovih radova sabrani su u kolektivnom izdanju „Pisma”, tom 1–7 (Varšava 1910–1913). U godinama 1876–1915, zajedno s Adolfom Pawińskim, suuređivao je „Źródła dziejowe” – „Historijske izvore”, vrlo važnu publikaciju izvorne građe o poljskoj historiji u 16. i 17. stoljeću.
296.
Godina 296. (CCXCVI) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Tuska i Anulina (ili, rjeđe, godina 1049. Ab urbe condita). Oznaka 296. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Poprati
Poprati su naseljeno mjesto u općini Stolac, Bosna i Hercegovina.
Apple Inc.
Apple Inc. je američka računarska kompanija sa sjedištem u Silicijskoj dolini u gradu Cupertino, savezna država Kalifornija. Apple je jedna od kompanija koja je pomogla pokretanju revolucije u ličnim računarima (PC) u kasnim 70. godinama 20. vijeka, najprije računarima Apple I i Apple II, te kasnije sa Macintosh grupom računara. Apple je kompanija poznata i po mnogim inovacijama na polju softvera i hardvera, te po MP3 uređajima iPod/iPod Hi-Fi kao i po iTunes Music Store.
Doba prije stvaranje kompanije
Godine 1975 prije nego što je osnovao kompaniju Apple sa svojim kolegom, Steve Wozniak je bio elektronički stručnjak ("hacker") i radio za kompaniju Hewlett-Packard. U slobodno vrijeme pomagao je prijatelja i kasnije poslovnog kolege Stevea Jobsa koji je dizajnirao videoigre za kompaniju Atari. Wozniak je unajmljivao vrijeme na mikroračunarima kompanije Call Computer, koja se bavila iznajmljivanjem (timesharingom) i koju je vodio Alex Kamradt. U to vrijeme terminali i PC nisu postojali: izlazni podaci korisničkih programa ispisivali su se na pisaču. Kada je Wozniak vidio u časopisu Popular Electronics kako napraviti terminal s katodnom cijevi televizijskog ekrana, bacio se na posao. Koristeći lahko dobavljive dijelove Wozniak je konstruirao Computer Conversor, terminal koji je mogao prikazati na zaslonu slova i brojeve u 24 linije sa 40 znakova, koristeći samo velika slova. Ovaj terminal mogao se priključiti na mikroračunare Call Computera, i Alex Kamradt je otkupio Wozniakov dizajn i prodao manji broj terminala kroz svoju kompaniju.
1975. Wozniak je počeo dolaziti na sastanke kalifornijskog kluba Homebrew Computer Club. Pojava novih mikroračunara Altair 8800 i IMSAI inspirirala ga je na izradu vlastitog mikroračunara koje bi koristilo ranije napravljeni terminal.
U to vrijeme cijene mikroprocesora bile su visoke: Intelov 8080 prodavao se za 175$ (1975), dok je Motorolin 6800 bio 170$. Wozniak je imao želju koristiti 6800, ali cijena je bila previsoka. Tako je Wozniak projektirao računare na papiru i čekao dan kada će se pojaviti procesor prihvatljive cijene. No to čekanje nije trajalo dugo, već 1976 kompanija MOS Technology izbacila je je na tržište centralnu jedinicu 6502 za samo 20$. Wozniak se odmah bacio na posao i napisao verziju BASICa za 6502, te počeo dizajnirati računar oko novog procesora. Budući da je centralnu jedinicu 6502 dizajnirao isti tim koji je stvorio 6800, Wozniak je dizajn koji je koristio 6800 s manjim izmjenama prilagodio za 6502. Ubrzo je napravio prototip čije je mogućnosti predstavio na sastanku Homebrew Computer Club. Na tom sastanku Wozniak je sreo starog prijatelja Stevea Jobsa, koji se zanimao za komercijalizaciju malih hobi računara.
Apple I
desno|mini|Prvi logo kompanije Apple, autor Ron Wayne Steve Jobs i Steve Wozniak ("dva Stevea") krenuli su na putem stvaranje i prodaje hobi računara. Jobs je prvo stupio u kontakt s lokalnom trgovinom koja je prodavala računare, The Byte Shop, da proda ideju o hobi računaru. Vlasnik trgovine Paul Terrell rekao je Jobsu da je jedino zainteresiran ako su strojevi sklopljeni, te da će kupiti 50 primjeraka i platiti 500$ kada strojevi budu isporučeni. Paul Terrell je napravio uplatnicu s kojom je Jobs otišao kod distributera elektroničkih sklopova i dijelova Cramer Electronics, za narudžbu potrebnih dijelova za računar Apple I. Kada je poslovođa upitao Jobsa kako će platiti narudžbu, Jobs je izjavio da ima narudžbu od The Byte Shopa koja je isplativa odmah po dostavljanju, i ako mu dozvoli da dobije dijelove s rokom plaćanja od 30 dana, on i njegovi saradnici moći će napraviti 50 računara i isporučiti ih The Byte Shopu na vrijeme i tako platiti za dijelove. Računovođa je nazvao vlasnika The Byte Shopa Paul Terrella, koji je u vremenu poziva bio na računarskom kongresu pod pokroviteljstvom IEEE, i Paul Terrell je dao garancije da je posao tako ugovoren i da će računari biti isporučeni na vrijeme, čudeći se upornosti mladoga Stevea Jobsa. Po isporuci dijelova, dva Stevea i manja grupa ljudi okupljenih oko njih proveli su dan i noć sklapajući i ispitujući nove računare. Raćunari su bila isporučena na vrijeme i dobavljači dijelova plaćeni na vrijeme, a nakon isplate ostala je lijepa svota za proslavu kao i za slijedeću narudžbu. Steve Jobs je pronašao način kako finansirati svoju kompaniju bez prodaje dionica u kompaniji i tako uspio stvoriti multimilijunsku kompaniju.
Prvi računar Apple I imao je slijedeće osobine: koristio je TV kao ekran, imalo osnovnu rutinu u ROM-u koju je pokretao računar pri uključenju, dok je za spremanje i učitavanje podataka korišteno okruženje prema kasetofonu. Brzina čitanja i upisivanja na kazetu bila je 1200 bit/s. Apple I je bio jednostavan računar, ali je za svoje vrijeme bilo vrhunac u dizajnu kućnih računara po svojim osobinama, jer mnogi kućni računari nisu imali vizuelni zaslon, a i zbog malog broja dijelova koje je koristilo.
Nedugo poslije još jedan prijatelj Ronald Wayne priključio se Steve dvojcu u izgradnji računara. Koristeći razne načine da osiguraju finansije: posuđujući poslovni prostor od prijatelja i rodbine, prodajući svoju imovinu (kalkulatore i VW kamionet) te koristeći laži i razne obmane Jobs je uspio skupiti dovoljno dijelova dok su Wozniak i Wayne sastavljali računare. Ovi računari su bili sastavljeni u junu 1975, kao što je bilo ugovoreno s Byte Shopom. Poslije prve narudžbe, uslijedile su nove, te je sastavljeno ukupno 200 Apple I računara.
Stvaranje Apple II i uzlet kompanije
mini|Logo računara Apple II Wozniak nije stao s Apple I, jer kada je dizajnirao ovaj računar nije imao mnogo novca pa su mnoge osobine bile ograničene sklopovima koji su mu bili dostupni. S dodatnim prihodom od prodaje Apple I, Wozniak je počeo stvarati novi i bolji računar.
Računar Apple II je u to vrijeme bio napredan: za razliku od Apple I, radio je čim se izvadi iz kutije i uključi u struju. Apple II je imao novi TV međusklop, koji je pohranjivao sliku u zasebni spremnik i mogao prikazivati znakove kao i slike koje su kasnije bile u boji. Budući da je novi računar bio pothvat koji je zahtijevao mnogo više novca nego što su imali na raspolaganju, Jobs je počeo tražiti novac za novi računar, ali su banke bile nevoljne dati kredit za izgradnju računara za mase. Na kraju Jobs je uspio pronaći kolegu za novu kompaniju: "Mike" Markkula koji je postao sutpotpisnik bankovnog kredita od 250,000$, a trojac Steve Jobs, Steve Wozniak i Mike Markkula osnovali su kompaniju Apple 1. aprila 1976.
Novcem od banke i s novim dizajnom izgradnja Apple II je ubrzo završena. Novi računar je bio predstavljen javnosti na prvom Sajmu računara zapadne obale (West Coast Computer Faire) koji je trajao od 16. do 17. aprila 1977. Pojava Apple II na sajmu izazvala je pravu buru. Na prvom danu sajma Jobs je pokazao novi računar japanskom tekstilnom tehničaru koji se zvao 水島敏雄 (Mizushima Satoshi), koji je postao prvi službeni zastupnik Applea u Japanu.
Ephraim Kishon
Efraim Kišon (heb. אפרים קישון – Ephraim Kishon), 23. august 1924.-29. januar 2005., izraelski satiričar, dramaturg, scenarista i filmski režiser.
Apple Inc.
Stvaranje Apple II i uzlet kompanije
Može se s pravom reći da je kompanija Apple pokrenula tržište kućnih računara te da je imala veliki uticaj u promicanju računarstva u osnovnom i srednjem školstvu.
Apple III i Lisa
Već 80ih godina tržište kućnih i osobnih računara je uhvatilo zamaha pa je Apple ubrzo dobio konkurente, poput kompanije IBM na poslovnom tržištu osobnih računara. Kompanija IBM je bila sinonim za velike i skupe poslovne računare, ali nakon dolaska Apple i drugih kompanija počelo se stvarati novo tržište malih poslovnih računara, za koje je IBM stvorio računar PC. Računar IBM PC je bilo isporučivan sa DOS operativnim sistemom licenciranim od Microsofta. Iako je Apple II bio računar izbora za mnoge male kompanije, u Appleu su bili uvjereni da treba stvoriti novi, složeniji računar koji bi se moglo mjeriti s novim konkurentima u tržištu poslovnog računarstva. Za ovo tržište je bio stvoren računar Apple /// koje je bilo potpuni neuspjeh, jer su računari bili skupi i skloni kvaru (zbog pregrijavanja) i u mnogim slučajevima nekompatibilni sa softverom napisanim za Apple II. Razlog neuspjehu nije bila nekompetentnost računarskih arhitekata u kompaniji Apple, već stalno uplitanje Jobsa u zadavanju neostvarivih ciljeva, kao naprimjer nedozvoljavanju ugrađivanja ventilatora.
Ephraim Kishon
Biografija
Rođen je u Budimpešti kao Ferenc Hoffmann. Studirao je likovnu umjetnost, slikarstvo i skulpturu, a tokom studija je pisao humorističke eseje i scenska djela. Preživljava holokaust tokom Drugog svjetskog rata i nakon 1945. mijenja prezime u Kišont. Emigrirao je u Izrael 1949. gdje mu je imigracijski radnik promijenio ime u Efraim Hišon.
Apple Inc.
Apple III i Lisa
U međuvremenu razne grupe unutar kompanije Apple radile su na računaru koje će posjedovati mnoge nove sposobnosti: slikovni korisnički interfejs (GUI), miš, sposobnost priključivanja u lokalnu mrežu LAN, te objektno orijentirano programiranje. Glavni pokretači ove ideje bili su Jef Raskin i Bill Atkinson koji su nastojali uvjeriti Stevea Jobsa da se takav računar izgradi što prije. Raskin i Atkinson organizirali su Jobsu posjet laboratorijima Xerox PARCa u decembru 1979., da pogleda sposobnosti novog računara Alto koje je bio zasnovan na principima koje su mnogi računarski arhitekti zagovarali. Mnogi naučnici u PARCu bili su protiv posjeta, no čelnici Xeroxa su za za ovu trodnevnu posjetu naplatili milion dolara obveznica od kompanije Apple (približno 18 miliona dolara nakon prodaje u javnosti). Ova posjeta PARCu je mnogo vrijedila za Apple, jer je napravila prekretnicu u filozofiji kompanije, i četiri godine poslije (1983.) na tržište izlazi računar Apple Lisa, koji je utjelovio sve nove pricipe ali je cijena bila prevelika: 10,000$. Ovaj računar zbog svoje cijene nije bilo prihvaćen od poslovnog tržišta, i tri godine poslije (1986.) Apple prekida proizvodnju. Apple Lisa nije bio jedini računar koji se razvijao po novim principima, drugi tim računarskih inženjera razvijao je računar Apple Macintosh koji je spasilo kompaniju Apple od skore propasti.
Ephraim Kishon
Biografija
Iako nije znao hebrejski, brzo ga je savladao i postaje autor satiričke kolumne u dnevniku na jednostavnom hebrejskom, Omer, već nakon dvije godine. Od 1952. je bio autor kolumne Had Gadya u dnevniku Ma'ariv. Posvetio se pisanju političke i socijalne satire, ali je pisao i djela čistog humora, tako da je ubrzo ova kolumna postala najpopularnija u cjeloj zemlji. Njegov izvrsni smisao za jezik i za likove je primjenio i u brojnim skečevima za pozorišta.
Apple Inc.
Računar Macintosh
Jobs je bio odstranjen od projekta Lisa u sredini razvoja i obratio je punu pažnju na projekt Macintosh, projekt koji je bio zamišljen kao jeftinija verzija Lise. Razvojna grupa Macintosha bila je odvojena od centralnog ureda kompanije Apple, tako da nisu bili ometani od drugih zaposlenika i bili van domašaja konkurenata. Maskota projekta Macintosh bila je piratska zastava s lubanjom i prekriženim kostima. Tajnost je bila imperativ tokom projekta, no kako se projekt približavao kraju bilo je sve teže držati tajnu. Kada je računar izišao u javnost 24. januara 1984, Macintosh je izazvao promjenu na tržištu računara svojim korisničkim okruženjem, računarskim mišem i mogućnošću spajanja na računarsku mrežu. Jedini problem bila je cijena od 2,495$ za što se dobijalo: 128KB RAM, 12 inčni monohromatski ekran, disketna jedinica od 400 KB i 16 bitni procesor 68000 s taktom od 8 MHz. Za razliku od Apple II računara, Macintosh je bio zasnovan za zatvorenom sistemu te nije bio napravljen za lahko proširivanje preko kartica za proširenje kao što su Apple II računari bili poznati. Ovim je Apple htio zatvoriti put stvaranju jeftinih kopija računara koja su pogodila Apple II računare kao i IBM PC, ali ovo nastojanje da zadrže prava na operativni sistem i na mašinski dio računala dovelo je do toga da je Apple na kraju izgubio primat nad ličnim računarima nakon 1990ih. Osim toga, pojava računara Macintosh natjerala je konkurente da naprave svoje verzije grafičkog korisničkog interfejsa. Kompanija Microsoft koja je bila uključena u pisanje programa za prvi Macintosh, odlučila je iskoristiti iskustvo i napisati GUI za tadašnje PC računare. 1985. izbacuje na tržište prvu verziju Microsoft Windows operativnog sistema. Ostale kompanije izbacuju svoje verzije GUI operativnog sistema kao Digital Research sa GEMS operativnim sistemom, te kompanija Commodore sa Amiga OS.
Od 1990tih do sada
U 90tim godinama 20. vijeka, kompanija Apple je napravila renesansu, promijenila pristup tržištu i modernizirala operativni sistem macOS, koji je sada zasnovan na otvorenim standardima (BSD-a - na PPC platformi). Apple je uveo mnoge inovacije (Firewire, WiFi) i trendove koje mnoge kompanije slijede ili oponašaju. Macintosh računari su vrh ponude kompanije Apple: desktop računari (Mac mini, eMac, iMac, Power Mac, Mac Pro), laptopi (iBook, PowerBook, MacBook i MacBook Pro) i serveri (Xserve). Apple je također napravio velike pomake u polju prijenosnih muzičkih uređaja u vidu proizvoda (iPod i iPod Hi-Fi), kao i na području masovnog spremanja podataka - NAS servera (Xserve RAID).
Ephraim Kishon
Biografija
Ženio se tri puta, prvi puta 1946. s Evom (Chawa) Klamer, brak je završio razvodom, druga supruga Sara preminula je 2002., trećom suprugom se oženio 2003. godine, a sve ih je zvao u svojim djelima najbolja od svih žena. Ima i troje djece: Raphaela (r. 1957.), Amira (r. 1964.), i Renanu (r. 1968.), koje je također slikovito opisao u svojim pričama, poput Renanina opisa u priči Duda Cuci ili Amira u priči Pakao zvani kakao.
Filmski rad
Njegovi filmovi Sallah Shabati (1964.) i Shoter Azulai (1970.) nominirani su za Oscara u kategoriji najboljeg stranog filma.
Književni rad
Djela su mu prevedena na 37 jezika, pedesetak knjiga koje je napisao prodano je u više od 40 miliona primjeraka.
Nogometna reprezentacija Sjeverne Irske
Trenutni sastav
Spisak igrača učesnika na EP 2016. Broj nastupa i golova za nacionalni tim prikazan je pred početak prvenstva.
Ukrajinci
Ukrajinci (ukrajinski: українці; ranije Rusini, Malorusi) jedan su od tri velika istočnoslavenska naroda, nastanjen u Ukrajini i susjednim područjima. Jezik Ukrajinaca pripada slavenskoj grani indoevropske jezičke porodice.
Ime
Ukrajinci su dobili ime po zemlji (Ukrajina) koja je prvi puta dokumentirana u Kijevskoj hronici 1187. godine. U 18. i 19. vijeku caristička nomenklatura Ukrajincima označava samo stanovnike Slobidske Ukrajine, provincije čije je središte bio grad Harkiv. Harkiv mu postaje središte 1765. godine, ediktom ruske carice Katarine II. Godine 1835. ova provincija postaje Harkivska provincija. U 19. vijeku Poljska ovim nazivom označava stanovnike Kijevske gubernije. Ovaj naziv u Galiciji i Bukovini za njih se neće upotrebljavati sve do prve četvrtine 20. vijeka, u Transkarpatiji do 1930-tih, a u Prešovskoj regiji do kasnih 1940-ih. U 20. vijeku Malorosiiany ili Malorosy (= Mali Rusi) počet će se smatrati pogrdnim nazivima.
Najstariji zapisani nazivi za Ukrajince jesu Rusini (Rusyny, Rusychi i Rusy; ovaj posljednji od Rus’), što će se u latinskom pretvoriti u Russi, Rutheni i Ruteni. Početkom 16. vijeka moskovski dokumenti Ukrajince nazivaju Čerkasi, aludirajući, čini se, na činjenicu da žive oko grada Čerkasija, gdje se nalazilo mnogo kozačkih naselja. Nazivi Rusini i Ruteni sačuvali su se kao imena za Zapadne Ukrajince.
Kratka historija
Porijeklo i spisak starih plemena
Vodeću ulogu u formiranju ukrajinskog naroda imalo je pleme poznato kao Poljani (Polians, Poliany, Polyane), slavenski narod jedan od najjačih iz grupe Istočnih Slavena naseljenih u 10. i 11. vijeku na obalama srednjeg toka Dnjepra u samom ukrajinskom središtu. Masudi u 10. vijeku spominje njihovog vođu, kralja Madzaka. Druga značajna plemena su bila Drevljani (Drevlyane), Siverjani (Siverianians), Uliči (Ulychians), Tiverci (Tivertsians), Duljebi (Dulebians) postojala su tri razna plemena Bužana, Volinjani (Volhynians), Bužani (Buzhanians). Tamošnji Bijeli Hrvati (White Croats), također su vjerovatno dijelom učestvovali u stvaranju kasnijih Ukrajinaca. U ranom 9. vijeku istočnoslavenska plemena morala su plaćati porez Hazarima (Khazars). Dok su ostalim Slavenima naplaćivali porez u krznu, Hazari su od Poljana zahtijevali po 'mač' (čitaj ratnika) na svako domaćinstvo.
Stari period
Prvi čovjek, predak savremenog Evropljanina, Archanthropus Europeaus Petraloniensis, došao je na ukrajinsko tlo negdje prije jedan milion godina, odnosno u kameno doba, on je već tada bio Homo erectus. Arhantropini (Archanthropinae) dolaze na njeno tlo možda iz južne Azije ili Balkana. Nakon toga slijedi ga Neandertalac, prije nekih 135–150 hiljada godina. Psihički i mentalno daleko je zreliji a poznaje i porodične odnose. Prije 35.000 godina nalazimo u ovim krajevima i kromanjonca, prvog predstavnika Homo sapiensa. Tokom srednjeg kamenog doba populacija se neprekidno povećava i lov više nije bio dovoljan da bi se uspjeli prehraniti. Ljudi uče loviti ribe i sakupljati hranu divljeg porijekla, pa i pripitomljavati životinje. Tokom neolita oni već znaju uzgajati bilje i kultivirati zemlju, bave se i lončarstvom. U Ukrajini u to se vrijeme ljudi bave agrikulturom, ribolovom, lovom i žive u matrijarhalnim zajednicama.
Pojava Slavena
Dolaskom 1. milenija p. n. e. vodeću ulogu na području etničke Ukrajine imaju Slaveni. Pojavili su se razni narodi koji se služe vlastitim jezicima, njih danas znamo kao Skite, Balte, Germane i Kerlate. Sve ove nabrojene grupe učestvuju u etnogenezi Ukrajinaca. Teritorija Slavena se širi. U pisanim izvorima spominju se stari Anti i Sklavi. Ovi pak govore srodnim jezicima, žive sličnim životima i imaju slične običaje i vjerovanja. Podijelili su se na nebrojena plemena s vlastitim poglavicama i vojnom silom. Anti će uskoro nestati, a njihovo ime zamijenit će slavensko. U 7. i 8. vijeku razvilo se u Ukrajini istočnoslavensko društvo, koje više nije matrijarhalno - glavnu ulogu preuzeo je muškarac. Najaktivnije je u područjima kuda teku vode srednjega toka Dnjepra. U tim krajevima pronađeni su tragovi veoma žive ljudske djelatnosti. Ovdje su se ljudi bavili uzgojem stoke, farmerskim poslovima i trgovinom. Razvio se Kijev. Od 6. do 9. vijeka ujedinjuju se plemena Istočnih Slavena i daju začetak ranoj feudalnoj državi. Černigov i Perejaslav uz Kijev glavna su središta.
Kijevski Rusi
mini|lijevo|200px|Jaroslav Mudri; 1019-1054. Odvojio je vojsku od administrativnih i legislativnih poslova u Kijevskoj Rusiji. U 9. vijeku, političke prilike su žive, a i opasne. Događaju su ružne stvari u Ukrajini. U nastanku je prva staroslavenska država, Kijev, nazivana i Stara Rusija (Old Rus) ili Kijevska Rusija, koja će uskoro prerasti u jednu od najvećih zemalja Srednjovjekovne Evrope. Novgorodski knez Oleg ubio je kneževe Askolda i Dira u borbi za kijevski tron. Ukrajina će imati važnu ulogu barijere između evropske civilizacije i stepskih nomada Istoka. Višeetnička Stara Rusija ima carski oblik uprave. Proklamacijom Kijeva političkim središtem Stare Rusije, princ Oleg ima problema s konsolidacijom obližnjih plemenskih kneževina oko Kijeva. Koncem 10. vijeka ipak su sva istočnoslavenska i neslavenska plemena pod njegovom dominacijom. Kijevska Rusija širi se od Bijelog do Crnog mora, i od Karpata do Volge. Centrifugalne tendencije postaju neizbježne. Kneževske naoružane snage igraju glavnu ulogu u Kijevskoj Rusiji do ranog 11. vijeka. Isluženi vojnici postaju kneževskim savjetnicima u najvažnijim državnim poslovima i zauzimaju sve administrativne i dvorske položaje. Pojavom (Jaroslava Mudrog; 1019.-1054. godine) vojska se odvaja od administrativnih i legislativnih djelatnosti, ovim poslovima sada će se pozabaviti bojari, plemenska aristokracija po rođenju. Istovremeno i kijevske kneginje 9. i 10. vijeka igraju važnu ulogu u historije nastanka Ukrajine. Imaju svojih zasluga u učvršćivanju ekonomske i političke snage države. Kneginja Olga (oko 946. godine), poganstvo zamjenjuje kršćanstvom. Ono ipak neće postati službeno sve do 988. godine, odnosno kneza Vladimira. Diplomatski odnosi Stare ruske države sa susjednim državama, primjerice Bizantom i Svetim Rimskim Carstvom pojačava se tokom 10. vijeka, nakon pada države Hazara. Židovsko-hazarsko carstvo su 1239. godine uništili Mongoli.
900ih godina država se angažirala u ratovima, naročito za vrijeme kneza Svjatoslava (964-972. godine). mini|desno|200px|Vladimir Monomah(Володимир Мономах, 1053-1125), veliki knez ruski od 1113-1125. Stvaranje ruske nacionalne države naročito se provodi u vrijeme Svjatoslavovog sina, kneza Vladimira (978.-1015.). Država jača ekonomski i politički zajedno s njegovim autoritetom. Organizirano je sudstvo. Proces formiranja Stare ruske države završava početkom 11. vijeka s Jaroslavom Mudrim. U njegovo vrijeme Kijevska Rusija doživljava najveći uspon. Nakon Vladimirove smrti zavladali su građanski ratovi ali ih je Jaroslav suzbio, a i zaštitio državu od upada nomada. Za vrijeme njegovog vladanja gradovi postaju važni u ekonomskom i kulturnom životu. Oživljavaju i veze između raznih regija i to dovodi do povećanja trgovine i većeg razvoja poljoprivrede i zanatstva. Donesen je i prvi zakonik, "Ruska pravda". Nesrećom, kneževi nasljednici upleli su se u mnoge zavade, što je dovelo do neminovnog cijepanja jedinstva ruske države.
Zavade pokušava smiriti Vladimir Monomah (1113-1125). Kraće vrijeme pod njegovim vodstvom ojačat će autoritet kijevskog kneza na glavne kneževine, a unutrašnje i vanjske prilike države se stabilizirati. To ipak neće dugo potrajati, 1130. godine dolazi do dezintegracije. Kroz nekoliko godina nova, snažna država raspast će se na nekoliko nezavisnih kneževina čiji vođe neće uspjeti zaustaviti vojne konflikte do sredine 13. vijeka. Autoritet kijevskog kneza kao šefa države postat će formalan. Kijev će još ostati glavni grad ali će kneževa moć preći na kolektivni suverenitet najuticajnijih kneževa. Centralizirana monarhija postat će federalna. Daljnja dezintegracija neće samo obilježiti socioekonomske i političke prilike nego uvesti i neke inovacije. Kijevske kronike još 1187. iskovale su termin ‘Ukrajina’ da bi označile južno područje ruske države u kojoj se nalaze provincije Kijev, Perejaslav i Černigov. Nakon nekog vremena javljaju se i Halič (Halychyna), Volinija (Volyn) i Podolija (Podilia). Uprkos nekoliko pokušaja da se ujedine kneževine odvojene granicama koje se javljaju u 12. i 13. vijeku, Kijevska Rusija slabi ekonomski i politički. Javljaju se mongolsko-tatarske horde koje će prijetiti više od dva vijeka.
Halič i Volinija
Danilova popularnost je porasla u očima svijeta. Odjednom je postalo časno biti udružen s jednom takvom zemljom. Godine 1253. okruni ga papa Inocent IV u Dorohychynu (danas Drohiczyn). Ovim činom priznata je kneževina Halič-Volinija. Teritorijalno ona se u 13. vijeku širi. Kneževini su pripale Liublin i dijelovi Transkarpatije. Sve izgleda lijepo, no neće dugo potrajati. Halič-Voliniju iscrpit će neprekidne borbe sa unutrašnjim i vanjskim neprijateljem. Ona će pasti u ruke neprijatelja. Krajem 14. vijeka sve ono što je brižni Danilo kućio podijelit će Poljska, Litva, Ugarska i Moldavija.
Pod Velikom Litvom
Tridesetih godina 14. vijeka veliki litvanski vojvoda Liubard osvojio je Voliniju. Uslijedio je litavsko-poljski rat od 1351-1352 Ukrajinu su podijelili Litvanci i Poljaci. Podolija, Kijev, Siver i Perejaslav su potpali pod litavsku krunu, ostalo su zauzeli Poljaci. Litvom je u to doba vladao veliki vojvoda Olgerd (Liubardov nasljednik). Domicilno stanovništvo protivi se litvanskoj ekspanziji po ukrajinskoj zemlji. Vjerovatno kako ne bi izazvali veće neprilike, Litva se ne miješa u socio-političke institucije, ni postojeći ekonomski sistem, što je tada vladao Ukrajinom. Štaviše, ovi pak asimiliraju ukrajinsku kulturu, a i pod religioznim su uticajem. Dolaskom 15. vijeka, tačno 1452. dolazi do odvajanja kijevske metropolije, ona postaje dodatna pokretačka sila razvitku centrifugalnih tendencija u ukrajinskim zemljama.
Vlade Litve i Poljske prisiljene su se braniti od njemačkih vitezova i kanova Zlatne Horde, one stvaraju međunarodnu uniju koju validiraju dinastijskim brakovima. Litva neće biti nikad veća, ona istovremeno poduzima mjere političke centralizacije. Domaća aristokracija ipak očekuje privilegije a i ukrajinski jezik je službeni u Litvi. Ipak će s vremenom litvanski katolički element zavladati ovom velikom državom što će dovesti do niza ustanaka u kasnom 15. i ranom 16. vijeku.
Kozaci
mini|lijevo|Zaporoški kozaci Autor: Ilya Repin (1844-1930). Kozaci u pisanim izvorima spominju se prvi put u kasnom 15. vijeku. Oni će odigrati historijsku ulogu za sudbinu Ukrajine. Kozaci su bili slobodni ljudi koji su čuvali zemlju i granice od napada Turaka i Tatara. Sredinom 16. vijeka Kozaci stvaraju vojno-političku organizaciju: zaporoški sič (Запорозька Січ, Zaporoz'ka Sich; Engl. Zaporizhian Sich, Zaporozhian Sech). Ova vojna organizacija imala je vojno-administrativni sistem temeljen na načelima kozačke demokratije. Zaporošci su imali institucije vojnog vijeća i zaporošku regimentu (kish; ) i svoje zakone utvrđene u Kijevskoj, Braclavskoj i Volinskoj provinciji. Najpoznatiji vođe bijahu im Taras Fedorovych, Pavlo But, Yakiv Ostrainyn i Dmytro Hunia. U Poljskoj godine 1633. godine, pod uticajem revolucije, dolazi do legalizacije pravoslavne crkve (čiji je metropolit Petro Mohyla), no godine 1638. varšavski sud ukida kozačke privilegije. Te privilegije koje su oni uživali bilo je i vlastito zakonodavstvo (legislacija), sloboda pripadnosti pravoslavnoj crkvi i izbor (imenovanje oficira). Porazom kozačkih ustanaka tokom 16. i ranom 17. vijeku njihovo stanje se jako pogoršalo. Njihove vođe kao i hiljade ustanika i seljaka su pobijene, a njihova zemlja redistribuirana. 'Zlatno mir' koji zavladaše Poljskom u ranom 17. vijeku dobili su samo velikaši i plemići koji nisu prošli ratnu lekciju. Ukrajinci će do sredine 17. vijeka morati prikupiti snage da se uhvate u koštac s bogatom Rzeczpospolita (odnosi se na Poljsku od 1505. pa nadalje kada je šljahta (plemstvo) izabralo sejm (pogledajte: Poljaci).
Rat u 17. vijeku
mini|250px|Bogdan Hmeljnicki Oslobodilački rat sredinom 17. vijeka postaje značajan događaj i označit će temeljne promjene budućim događajima u ukrajinskoj historije. Njen najvažniji značaj rezultirat će stvaranjem nezavisne ukrajinske države. Rat počinje u februaru 1648. godine Hetmanom Zaporožaca izborom će postati Bogdan Hmeljnicki (1595.-1657.). Novosti o događajima u Zaporožju brzo će se proširiti Ukrajinom. Formirat će se nacionala vojska. Kozaci trijumfalno napadaju u proljeće i ljeto 1648. Hetman Bogdan odnosi pobjede nad poljskom vojskom. Tuče Poljake u bitkama na Korsunu i Zhovty Vody, Pyliavtsi, Lavovu i Zamostia. Pobjedom nad poljskom vojskom pridružuje mu se i poljsko seljaštvo. Poljska nije još u potpunosti pobijeđena. Od juna do novembra 1648. godine proces formiranja države kompletiran je tek u središnjim, istočnim i južnim područjima. Od 1649. do 1652. Ukrajina je politički aktivna. Stvara se vojno-politički savez s Krimskim kanatom, pregovara se s Moskvom i Varšavom, utemeljuju diplomatski odnosi s Moldavijom i Transilvanijom. Geopolitička situacija Hmeljcinskom je nepovoljna i kvari mu planove. Ni Poljska ne čeka skrštenih ruku, ukrajinski problem nastoji riješiti ratom. U februaru 1651. godine poljska vojska polazi u ofenzivu i bitka se desi kod Berestechka u Voliniji. Kralj Jan II Kazimir Vasa, imao je 150.000 vojnika, a Ukrajinci 100,000 i Krimske Tatare (vodi ih Islam-Girei III) na svojoj strani. No Tatari su ga izdali. Zarobili su ga pa pustili. Njegove snage su opkolili Poljaci i on je morao potpisati ugovor u Biloj Tserkvi.
Ugovorom iz Bile Tserkve uveliko su ograničena prava Ukrajine što je izazvalo val nezadovoljstva Ukrajinaca. Hmeljcinski mobilizira vojsku i u maju 1652. godine u sjajnoj bici potuče Poljake. Gotovo cijela Ukrajina je oslobođena, ali potpuna pobjeda još nije postignuta. Ljeti 1653. stvara se anti-ukrajinska koalicija u koju se uključuje Poljska, Moldavija, Vlaška i Transilvanija. Sve će ovo na koncu završiti tako što će ranih pedesetih 17. vijeka zaporoška vojska biti podložna ruskom caru. Hetman Bogdan Hmeljcinski umro je 27. jula 1657. godine.
Ukrajinska država u kasnom 17. vijeku
Zaporoški hetman Hmeljcinski nije umro u slobodnoj Ukrajini, ali je stvorio ogromne potencijale za stvaranje njene nezavisnosti. Ovi se potencijali ipak još neće iskoristiti zbog mnogo domaćih problema i politike carizma. Zemlja će se naći u vrtlogu građanskog rata i političkih kriza još mnogo godina. Novi hetman (ataman) je I. Vyhoskyi (?-1664), no ovaj će brzo početi gubiti potporu velikog djela Kozaka. Zaporožje i velike regimente s Lijeve obale Ukrajine zanemaruju ga i postaju mu opozicija. Vidjevši lošu situaciju u Ukrajini mnoge strane države su požurile ne bi li se njome i okoristile.
Tokom građanskog rata, koji počinje u Ukrajini u proljeće 1658. godine, njen jvođa (prvi u njenoj historije) potražio je podršku stranih sila, ne da bi državu doveo do nezavisnosti, nego protiv domaće opozicije. Poziva tatarske horde u pomoć protiv kozačkih hetmana M. Pushkara i Y. Barabasha. Odlučuje se ponovno ujediniti s Poljskom. 16. septembra 1658. godine u Hadziachu potpisuju ugovor (ugoda hadziacka) ataman (=Hetman) Ivan Vyhovsky sa poljsko-litvanskim komonveltom. Ovime je ataman učinio presedan. Ukrajina je ostala podijeljena. Lijeva obala je ostala orijentirana prema Moskvi, a desna Varšavi. frame|lijevo|Ataman Dorošenko (1627-1698) Izabran je novi hetman Jurij (oko 1641-1685), sin je Bogdana Hmeljcinskog. Ovaj pak potpisuje ugovor u Chudnivsku, prakički tako priznavši valjanost prethodnog. Ovaj ga je potez stajao položaja atamana, kojeg se 1663. morao odreći. Na lijevoj obali Kozaci imaju podršku Tatara, tu je iste godine izabran novi ataman I. Briukhobetskyi (?-1668). Kompletni ukrajinske teritorije tako je podijeljen između dvije države i na dva hetmanata. Lijeva obala i Kijev gravitira Moskvi, desna Poljskoj.
Ukrajinsko ujedinjenje postaje problematično. Usprkos dubokim socio-političkim kontradikcijama između dvije državne elite orijentirane različitim stranim silama, i neprestanom miješanju ovih u domaći život Ukrajinaca, obje njene regije bile su u granicama jednog državnog organizma.
Nada u ujedinjenje Istočne i Zapadne obale javlja se tokom vladanja atamana (hetmana) P. Dorošenka (Дорошенко Петро Дорофійович 1627-1698) od 1665. do 1676. godine, pukovnika iz Priluka i unuk Mihajla Dorošenka. Ovaj se priključuje Bogdanu Hmeljcinskom u ustanku protiv poljske dominacije. Dorošenko potpomognut Krimskim Tatarima 1665. ovlada Desnom obalom. Dorošenko je iskoristio priliku i predložio sebe Rusima za atamana cijele Ukrajine, kao saveznice moskovske Rusije, ali nezavisne od Poljske. On je odnio još pobjedu nad izvjesnim Ivanom Briukhovetsky-jem. Želio još više ojačati i sklapa savez s moćnom turskom silom predvođenom sultanom Mehmedom IV. Tu je pogriješio. Pred vrata mu dolazi poljski kralj Jan III Sobjeski, a vojska mu je dezertirala i prešla promoskovskim Kozacima. Dorošenko je umro 1698 i mnogi ga još drže nacionalnim junakom. Ukrajina je, kao hetmanat bila multiklasna socijalna organizacija čiji se narod bavio poljoprivredom i slobodu branio oružjem. Njihova orijentiranost Moskvi dovela je do postupnog limitiranja i kasnije u kasnom 17. vijeku same likvidacije njihovog vojno-političkog sistema.
Ukrajina u 18. vijeku (Zapadna obala)
Tokom 18. vijeka burno je na Zapadnoj obali, svašta se zbiva. Godine 1771. poljska vladavina u zapadnoj Ukrajini propada. Rezultat toga je da je gotovo cijeli Halič, i zapadne djelove Volinije i Podolije zauzela Austrija. Ove zemlje ujedinit će se zajedno s dijelovima poljskih provincija u Kraljevstvo Haliča i Lodomerije. Ostale teritorije steći će Austrija nakon treće podijele Poljske 1795. Sjevernu Bukovinu Austrija će također zauzeti. Godine 1774. godine, bečke trupe zauzet će cijelu zemlju 1775. U kasnom 18. vijeku njemačko-rimski car Josip II i carica Marija Terezija ostvarit će brojne reforme u zemlji. Značajno je da će ograničiti moć zemljovlasnika nad seljacima. Organizira se školstvo, a u Lavovu će se 1784. utemeljiti sveučilšte.
Istočna obala
Dok na Zapadnoj obali Ukrajinci dolaze pod uticaj austrijske kulture, i na Lijevoj obali ima komplikacija. Rusi i Šveđani ratuju za baltičku obalu. Vojska je skupa, vrši se ekonomski pritisak na Ukrajince. Godine 1687. za atamana je izabran Ivan Mazepa (1644-1709 godine). On rizično kocka, svoje kozake (4,000) udružuje u oktobru 1708. godine s vojskom švedskog kralja Karla XII. Sporazum je uskoro sklopljen između Ukrajine i Švedske po kojem će Ukrajina biti potpuno nezavisna od svih stranih sila. Nesrećom, većina ukrajinske javnosti nije upućena u atamanove namjere i protivi se njegovom planu ustanka protiv Petra Velikog Nesloga je dovela do toga da su carske trupe počele proganjati kozake. Dijelom su ovi kozaci uništeni, a neki pozatvarani. Ataman Ivan je proglašen izdajicom a ime mu je anatemizirano. Carskom odlukom novim atamanom proglašen je I. Skoropadskyi (1646-1722) mini|desno|200px|Taras Ševčenko. Nakon poraza švedske vojske kod Poltave u junu 1709. te kapitulacije Karla XII i njegovih saveznika, carska ofanziva protiv autonomije hetmanata izvršena je mnogo brže. Zaporoški sič je uništen. Hiljade kozaka bježe u Tursku u potrazi za zaštitom. Petar Veliki uspješno uništava sve tragove ukrajinskog državnog sistema i njen ekonomski potencijal. Tokom izbora I. Skoropadskyi (1708.), Petar Veliki odbija potpisati tradicionalni ugovor između Ukrajine i Rusije. Novi ataman, praktično nema nikakvih prava donošenja samostalnih odluka. Sljedeći korak uništenja ukrajinske autonomije je stvaranje (Prve) Male Rusije 1722.
Kasnije nešto pokušava učiniti novi hetman D. Apostol (1654.-1734.), osnovao je tek 'novi sič', hetmanove aktivnosti su ostale pod paskom cara, odnosno njegove politike. K. Rozumovskyi (1728.-1803.) izabran je za novog hetmana 1750. godine, on će biti posljednji. On ipak reorganizira kozačku vojsku, priprema neke reforme, održava sastanke kozačkih časnika i nastoji se riješiti strane politike. No stvara se i Druga Mala Rusija 1764. godine, potpuno je likvidirana autonomija Lijeve obale hetmanata. Napadi carista 1770.-tih i 1780.-tih finale su uništenja ukrajinske autonomije i likvidacije kozačke vojske. Na mjestu Slobodne Ukrajine nastat će Harkovsko potkraljevstvo. Manifestom 3. augusta 1775. godine proklamirana je likvidacija zaporoškog siča. 1780ih teritorija je podijeljen na regije koje vode guverneri-generali. Krajem vijeka Ukrajina ne gubi samo političku, nego i ekonomsku nezavisnost, što je posljedica ekonomske politike ruske monarhije.
Ukrajina u 19. vijeku
frame|lijevo|Mykhailo Hrushevskyi. Istočnu Ukrajinu okupirala je Rusija, uključujući Lijevu obalu, južnu regiju. U svih devet provincija na koje je istočna Ukrajina podijeljena u 19. vijeku, vlada ruski carizam i rusifikacija. Posljedica je da je broj Ukrajinaca na tom području do kraja vijeka smanjen 80%.
U prvoj deceniji 19. vijeka ukrajinski nacionalni kulturni pokret povezan je sa političkim jedinstvom. Mnogi Ukrajinci postaju članovi ruske masonske organizacije, koja proklamira stvaranje 'mudrog društva' ljudi sa jednakim pravima. Stvaraju se tajna društva, orijentirana protiv ruske monarhije. Stanovništvo Lijeve obale potpomaže oslobodilačkom pokretu poljske vlastele od 1830./31. Etnički Ukrajinci, zajedno s Poljacima, ustali su za slobodu Poljske u ustanku od 1863-1864.
Aktivnosti Bratstva Sv. Ćirila i Metoda, nelegalne političke organizacije ukrajinske nacionalne inteligencije, stvorene u Kijevu 1846. godine, radi na konsolidaciji nacionalnog oslobodilačkog pokreta. Čuveni Taras Ševčenko širi nacionalne oslobodilačke ideje u svojim pjesmama. Cilj je Bratstva postignuće Ukrajinske nezavisnosti i stvaranje ravnopravnih članica konfederacije nezavisnih slavenskih zemalja, s Kijevom kao političkim središtem. Praktične aktivnosti koncentrirane su na edukaciji i traženju puta povećanja ekonomskog razvoja Ukrajine. Ruski caristi divlje se obračunavaju s članovima Bratstva.
Novo doba oslobodilačkog pokreta Ukrajinaca povazano je aktivnostima ruskih 'narodnjaka' (narodniks). Njihove okružnice i organizacije djeluju u Kijevu, Odesi, Černigovu i drugim gradovima. Ideje slobode i jednakosti šire se od narodnjaka i među seljaštvo. Nakon 1885. godine narodnjaci gube vodeću ulogu u oslobodilačkom pokretu. Javlja se socijaldemokratska inteligencija koja se poziva na radništvo. Marksistički uticaji osjećaju se 1880.-tih i 1890.-tih godina. Javljaju se političke ukrajinske stranke Revolucionarna ukrajinska stranka, Ukrajinska sociodemokratska radnička stranka i Društvo naprednih Ukrajinaca, koje su utemeljili 1908. Mykhailo Hrushevskyi, S. Yefremov i E. Chykalenko. Ovo društvo ustvari je međustranački politički blok.
Etnografija
Lokalne grupe
Ukrajinci se granaju (Z. Kuzela) na Sjeverne, Sjeverozapadne i Zapadne.
Zapadni Ukrajinci poznati su i kao Ruteni ili ponekad Rusini. Ovi su naseljeni na Karpatima, to su od zapada prema istoku Lemki, Bojki i Huculi ili Huzuli. Sjeveroistočno od Hucula, u Galiciji i Bukovini, pa do Dnjestra na sjeveru žive Pokučani, Huculima su i srodni.
Sjeverozapadni Ukrajinci nastanjeni su u području blizu poljske granice a imaju i enklava u toj susjednoj državi. Kod Sjeverozapadnih Ukrajinaca nalazimo nekoliko različitih etničkih grupa među kojima su jedni poznati kao Dolinjani. Dolinjani se od ostalih grupa razlikuju po svojem govoru kao i nekim razlikama u nošnji. Postoje razlike i u nekim običajima, kao pjevanju 'proljetnih pjesama' zvanih 'ryndzivky'. Dolinjani su slabo izučena etnička podgrupa. Ostale značajne etničke grupe su i Batjuci i Veresjuci. Grupe Opoljana i Podiljana naseljene su u Podolju. Među ovima Podiljani nastanjuju istočno Podolje između Dnjestra i Boha. Imaju vlastite posebne običaje i folklor. Poznata grupa Volinjana danas više nije homogena, postoje dva srodna tipa, južni od sjeverozapadne Galicije do Lutska i sjeverni koji se širi do Polesja. Volinska je sačuvala mnoge stare pjesme (himne) zimskih festivala, zvanih koliadly, i novogodišnjih pjesama (ščedrivky). Najpopularnije volinjansko galzbalo je lira. mini|lijevo|Ukrajinska okarina.
Sjeverni Ukrajinci nastanjeni su u sjevernoj Ukrajini južno od Yaselde i Pripjata na obje obale Desne i lijevoj obali Dnjepra. Ovdje su nekada živjeli stari Drevljani i Siverjani. Sjeverni su Ukrajinci sačuvali staru ukrajinsku narodnu kulturu, tek najzapadniji među njima u području Chelma i Podlasja nisu uspjeli da se odupru snažnom pritisku Poljaka i sačuvaju svoj etnički tip. Podlesjani iz Podlesja definitivno pripadaju sjevernom ukrajinskom tipu s kulturnim i etničkim karakteristikama i govore sjevernim dijalektom. Sačuvali su mnogo od svoje starine, od stare šumske kulture i starih običaja iz srednjovjekovnog perioda. Njihovi običaji analogni su onima od Bojka i Hucula s Karpata. Podlesje ima i bogatu usmenu tradiciju i sačuvan velik broj koliadky sa starim temama i mnogo ritualnih pjesama. Podlesjani nisu u potpunosti homogeni, naročito na istoku. Često se nazivaju imenima Poliščuki i Pinčuki. Cijelo Podlesje dijeli se na Podlesje, Pinsk, Volinsku i Černigov.
Život i običaji
Muzika i ples -Ukrajinski ritual proljetnih plesova i pjesama
Poznati ukrajinski običaj su hahilky, koji se danas priređuju na uskrsnim nedjeljama, a sastoje se od plesova, pjesama, igara i dramskih scena koji će po vjerovanju namamiti proljeće i otjerati zimu. Ovi obredi u poganska vremena odvijala su se u svetim lugovima, danas oko crkava ili oko groblja. Pjesma i plesovi pogrebni su kult i personificiraju pogreb za mraz i zimu. Oni također izazivaju rast bilja i pokušavaju osigurati obilnu žetvu kroz magijsku muziku, riječi i pokrete tijela. U nekim drevnim hahilky plesovima, plesači se kreću u krug imitirajući rotaciju sunca, dok drugi raznim gestama pokazuju stalnost čovjekovog postojanja na zemlji.
Kuhinja
Ukrajinci su od davnih vremena zaokupljeni agrikulturom i odani svojoj zemlji i njenim plodovima. Ukrajina, zovu je 'žitnicom Evrope', hljeb smatra najsvetijom hranom, jer on sadržava žito koje ih održava na životu. Stara tradicija nuđenja hljeba i soli gostu datira unazad mnogo vijeka. Gostima se kod Ukrajinaca nudi okrugli hljeb 'klib' i sol (sil) na vezenom ručniku (rušnyk) uz tradicionalni domaćinov "Vitajemo!" (=dobrodošli).
Ovdje se može pozvati i na stare Grke, koji su prije 2000 godina nudili gostima hljeb i sol. Nije to slučajno. Prije oko 2500 godina, stara Ukrajina, tada Skitija, bila je žitnica Grčke. Grčko tlo bilo je pogodno za vino i maslinu, ali ne i za žito. U ta stara vremena grčke kolonije Tyras, i recimo Panticapaeum (današnji Kerč) i Olbia su bile naseljene duž crnomorske obale Ukrajine. Ova tradicija simbolizira vezu Ukrajine s korijenima grčke kulture. Hljeb i pšenica oduvijek su važan element u ukrajinskom životu, u kulturi i folkloru. Razni nacionalni hljebovi igraju značajnu ulogu u običajima i tradiciji ukrajinske kulture. Božićni, uskršnji, svadbeni i funeralni hljebovi zauzimaju središnje mjesto.
Populacija
Broj Ukrajinaca je negdje oko 46 miliona. Govore istočnoslavenskim jezikom, ukrajinskim. Ukrajince koji govore ruski nazivaju Rusoukrajincima.
Broj Ukrajinaca (preko 100.000) po zemljama u kojima žive (UN, 2005. godine):
U Bosni i Hercegovini ima oko 1.900 Ukrajinaca.
Dioscoreaceae
APG sistem (1998) i APG II sistem (2003) smeštaju ih u red Dioscoreales, kladus monokotiledone. Međutim, promijenio se opseg porodice, s tim da se APG III sistem iz 2003. proširio i na biljke koje su u sistemu 1998. tretirane u porodicama Taccaceae i Trichopodaceae.
Taksonomija
Dioscoreaceae prvi je opisao Brown, 1810. kao Dioscoreae, i alternativno referirao kao Dioscorinae.
Potpodjela
Tokom godina. Obuhvat porodice Dioscoreaceae se proširio. Naprimjer, kada je Stenomeridaceae, kao rod Stenomeris također uključen u Dioscoreaceae kao potporodica Stenomeridoideae, zajedno s Avetra, preostala četiri roda grupirana su u potporodicu Dioscoreoideae, od kojih se dva razlikuju po prisutnosti dvospolnih i jednospolnih cvjetova.
297.
mini|Maksimijan Godina 297. (CCXCVII) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Valerija i Valerija (ili, rjeđe, godina 1050. Ab urbe condita). Oznaka 297. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Političar
mini|250px|[[G20]] Političar je osoba koja se bavi politikom, a može podrazumijevati službenika ili kandidata za javnu instituciju.
U jednoj zemlji, političari čine izvršnu granu državnog tijela, i tvore državni vrh (osim u slučaju kraljevstva).
Građanski rat
Građanski rat, u polemologiji poznat kao intradržavni rat, je rat između organiziranih grupa unutar jedne države. Cilj jedne strane može biti preuzimanje kontrole nad državom ili regijom, postizanje nezavisnosti regije ili promjena vladine politike. Latinski izraz bellum civile se koristio za označavanje različitih građanskih ratova Rimske republike tokom 1. stoljeća prije nove ere. Građanski rat je sukob visokog intenziteta, koji često uključuje oružane snage koje su održive, organizovane i velikih razmjera. Građanski ratovi mogu rezultirati velikim brojem žrtava i potrošnjom značajnih resursa.
Većina modernih građanskih ratova uključuje intervenciju stranih sila. Patrick M. Regan u svojoj knjizi Građanski ratovi i strane sile (2000.) piše da je u dvije trećine od 138 građanskih ratova između 1945. i 2000. godine došlo do međunarodne intervencije, pri čemu su Sjedinjene Američke Države intervenisale u trideset pet sukoba. Ovi građanski ratovi su u prosjeku trajali nešto više od četiri godine, što je dramatičan porast u odnosu na period između 1900. i 1944. godine kada su u prosjeku trajali godinu i po dana. Iako je stopa pojave novih građanskih ratova relativno smanjena od sredine 19. stoljeća, sve veća dužina tih ratova dovela je do povećanja broja ratova koji se odvijaju u bilo kojem trenutku. Na primjer, u prvoj polovini 20. stoljeća istovremeno je bilo više od pet građanskih ratova, dok je na kraju Hladnog rata bilo preko 20 građanskih ratova. Nakon 1945. godine, građanski ratovi su rezultirali smrću preko 25 miliona ljudi, kao i prisilnim raseljavanjem više miliona ljudi. Osim toga, građanski ratovi su rezultirali i ekonomskim kolapsom; Somalija, Mjanmar, Uganda i Angola su primjeri zemalja za koje se smatralo da su obećavale budućnost prije nego što su se upustile u građanske ratove.
Formalna klasifikacija
James Fearon, naučnik sa univerziteta Stanford, je definirao građanski rat kao "nasilni sukob unutar zemlje u kojoj organizovane skupine imaju za cilj preuzeti državnu vlast ili region ili promijeniti vladinu politiku". Ana Hironaka dalje precizira da je jedna strana građanskog rata uvijek država. Intenzitet u kojem građanski nemir postaje građanski rat osporavaju akademici. Neki politolozi definišu građanski rat kao sukob u kojem strada više od 1.000 ljudi, dok drugi dalje navode da mora biti najmanje 100 žrtava sa svake strane.