cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruska pravda
Ruska pravda je najstarija zbirka ruskih zakona. Ruska pravda nastala je u 11. i 12. vijeku. U njoj su sabrani kneževske odredbe i naredbe koje su izdavali tadašnji ruski kneževi. Zakoni koji su uvršteni u Rusku pravdu sačinjeni su na osnovu običajnog prava i prilagođeni potrebama vladajućih slojeva ruskog društva. Prve odredbe potiču iz 1016. iz vremena vladavine kneza Jaroslava Mudrog. Kasnije slijede dopune njegovih nasljednika. Zakonik obuhvata različite kazne za ubistva, tjelesne povrede, naknade za učinjenu štetu i druge. Ruska pravda je najbolji izvor za proučavanje društva u ranofeudalnoj ruskoj državi.
Vojska Sjeverne Makedonije
Vojska Republike Sjeverne Makedonije (VRSM) naziv je oružanih snaga Republike Sjeverne Makedonije. VRSM je strateško organizovana kao kopnena vojska s vojnom avijacijom i vojnom riječnom flotom kao podrškom kopnenoj vojsci. Vojska Sjeverne Makedonije je profesionalna i služenje vojnog roka je na dobrovoljnoj bazi. Ranije vojni rok trajao je 6 mjeseci, a civilno služenje 14 mjeseci. Postoji Kumanovski korpus, Bitolski korpus, Skopski korpus i Vojna avijacija.
Politika nacionalnih obrambenih snaga sastoji se od:
Trenutno je u toku pristupanje Sjeverne Makedonije NATO paktu. Međutim, tokom summita NATO-a u Bukureštu 2008. godine, Grčka je blokirala pristup paktu svom sjevernom susjedu zbog međusobnog političkog spora oko imena zemlje. Tada su se ostale članice NATO-a složile da će Sjeverna Makedonija dobiti pozivnicu za članstvo u vojni pakt nakon što riješi spor sa Grčkom. Isto je i sa Evropskom unijom gdje Grčka zbog istih nesuglasica može Sjevernoj Makedoniji blokirati pristup u EU.
Glavni strani dobavljači opreme za makedonsku vojsku su SAD te makedonski susjedi Srbija, Bugarska i Ukrajina.
Historija
thumb|Smotra vojnika 17. novembra 1991. narodna skupština je donjela Ustav Republike Makedonije prema kojem je Makedonija suverena, nezavisna, demokratska i socijalna država koju će braniti vlastite oružane snage.
21. februara 1992. makedonski predsjednik Kiro Gligorov i predstavnici JNA su potpisali ugovor o povlačenju jugoslavenske vojske sa makedonske teritorije do 15. aprila iste godine. JNA je u konačnici povukla vlastite snage iz zemlje prije zadanog roka, tako da je posljednji vojnik napustio zemlju 7. marta 1992.
Odlaskom JNA povučena je velika količina oružja i opreme tako da je novoosnovana makedonska vojska raspolagala sa malom količinom borbenih sredstava. Unatoč svemu, uspješno su započele pripreme nacionalnih oružanih snaga da počnu sa obavljanjem svojih zadataka i ustavne uloge.
Novija historija
Prvi veći angažman makedonske vojske bio je 2001. godine kada su započeli etnički sukobi protiv albanske gerile okupljene oko separatističke grupe Oslobodilačka nacionalna armija. Makedoniji je zbog ovog sukoba prijetila mogućnost izbijanja građanskog rata. Taj kratkotrajni rat na sjeverozapadu zemlje je započeo u januaru 2001. dok je u augustu iste godine usvojen Ohridski sporazum o prekidu vatre. Međutim, manji oružani sukobi su trajali još do novembra iste godine, a završilo je razoružavanjem albanskih militanata.
Tokom 2000-ih makedonska vojska je u sklopu EUFOR-a prisutna u BiH a u sklopu ISAF-a u Afganistanu. Tu su još i sudjelovanja u misijama u Libanu te na Kosovu kao i Iraku. 13. septembra 2011. snimljeni su pripadnici makedonskih oružanih snaga kako zajedno sa američkim vojnicima uspješno odbijaju talibanski napad na ISAF-ovo sjedište u Kabulu.
Kopnena vojska
Kopnena vojska smatra se okosnicom makedonskih oružanih snaga te igra ključnu ulogu u osiguravanju sigurnosti i teritorijalnog integriteta Republike Makedonije. Podijeljena je na snage za brzo reagiranje, strateške rezerviste i snage potpore. Snage za brzo reagiranje predstavljaju glavnu borbenu skupinu unutar kopnene vojske te se nalaze unutar 1. i 2. brigade te oklopnog bataljona. Strateški rezervisti su vojne rezervne snage koje se aktiviraju u vrijeme izvanrednog stanja a nalaze se u 3. i 4. brigadi. Snage podrške su zadužene za davanje podrške snagama za brzo reagiranje i strateškim rezervistima u vojnim operacijama.
Također, u sklopu kopnene vojske postoji i specijalna vojna jedinica Vukovi.
Zračne snage
thumb|Makedonski Mi-24
Makedonske zračne snage predstavljaju ratno zrakoplovstvo makedonske vojske. Zračne snage imaju važnu ulogu u osiguravanju makedonskog zračnog prostora. Jedan od glavnih ciljeva novoosnovanih zračnih snaga bila je izgradnja sistema zračnog nadgledanja koji je postao kamen temeljac sigurnosti zračnog prometa i upravljanja zračnim prostorom. Makedonske zračne snage sastoje se od ratnog zrakoplovstva i protuzračne obrane a njegova baza se nalazi u Petrovcu (blizu Skopja). Osim u vojne i logističke, zračne snage svoje letjelice koriste i u civilne svrhe.
Jedinica za specijalne operacije
Puk za specijane operacije je glavna jedinica za specijalne operacije vojske Makedonije. Pod komandom ove jedinice nalazi se specijalna jedinica Vukovi koja je formirana 1. marta 1994. godine.
Misije jedinice:
Komandna struktura
600px
Howard Hawks
Howard Winchester Hawks (30. maj 1896 – 26. decembar 1977) bio je američki filmski režiser, producent i scenarist iz ere klasičnog Hollywooda. Stekao je popularnost svojim filmovima zbog širokog spektra žanrova, kao što su Lice s ožiljkom (1932), Silom dadilja (1938), Samo anđeli imaju krila (1939), Njegova djevojka Petko (1940), Narednik York (1941), Imati i nemati (1944), Duboki san (1946), Crvena rijeka (1948), Stvor sa drugog svijeta (1951), Muškarci više vole plavuše (1953) i Rio Bravo (1959).
Hawks je 1942. bio nominiran za Oskara za najbolju režiju za film Narednik York, a 1975. bio je nagrađen sa počasnim Oscarom kao "majstorski američki filmaš čiji kreativni napori zauzimaju istaknuto mjesto u svijetu kinematografije."
Stojčići (Kreševo)
Stojčići su naseljeno mjesto u općini Kreševo, Bosna i Hercegovina.
Zemljotres u Haitiju 2010.
'''Potres na Haitiju 2010. godine''' je bio potres jačine 7,0 Mw, koji se desio približno 16 km od Port-au-Princea, Haiti u 16:53:09 po lokalnom vremenu (21:53:09 UTC) u utorak, 12. januara 2010. godine). Potres se desio na dubini od 10 km. Geološki institut Sjedinjenih američkih Država zabilježio je seriju afteršokova, gdje je njih deset bilo jačine iznad 5,0,, uključujući i one jačine 5,9 i 5,5.
Većina znamenitosti Port-au-Princea je oštećena u potresu, uključujući Nacionalnu Predsjedničku palaču Haitija, zgradu Nacionalne skupštine, Katedrala u Port-au-Princu i najmanje jednu bolnicu. Ujedinjeni narodi su izvijestili da je sjedište Misije Ujedinjenih naroda za stabilizaciju u Haitiju, koje se nalazi u glavnom gradu, pretrpilo veliku štetu i da veliki broj osoblja UN-a još nije pronađen.
Pozadina
Haićanski ambasador u SAD-u Raymond Joseph nazvao je potres "katastrofom velikih razmjera". Associated Press ga je nazvao "najvećim potresom ikada zabilježenim na ovom području", iako je Potres u Jamajci 1692. godine imao jačinu 7,5 na skali momentne jačine.
Reakcije
Kanadski Premijer Stephen Harper savjetovao je "Dok službenici trenutno procjenjuju štetu i mogućnost da su povrijeđeni državljani Kanade, Kanada stoji na raspolaganju da pruži svu potrebnu pomoć narodu Haitija u narednim danima"
Predsjednik SAD-a Barack Obama je rekao: "Moje misli i molitve idu za one koji su pogođeni ovim potresom. Mi pažljivo pratimo situaciju i mi stojimo na raspolaganju da pomognemo narodu Haitija."
Johnny Cash
Johnny Cash bio je američki tekstopisac, pjevač i gitarist iz Kingslanda. Njegov inovativni stil karakteriše fuziju žanrova poput countryja, rocka i bluesa. Smatran je za "kralja country muzike", te za jednog od najuticajnijih muzičara dvadesetog stoljeća.
Cash je bio poznat po svom dubokom glasu i po nošenju tamne odjeće zbog koje je stekao nadimak "Čovjek u crnom". Bilo je tipično za njega da svoje koncerte započinje frazom: "Hello, I'm Johnny Cash." (Pozdrav, ja sam Johnny Cash).
Karijeru country-rock muzičara počeo je 1956. Snimio je cijeli niz country hitova, uključujući i pjesmu "Ballad Of a Teenage Queen". Pjevao je i u duetu s Bobom Dylanom pjesmu "Girl from the North Country".
Grb Grada Sarajeva
mini|desno|150px|Grb Grada Sarajeva Grb Grada Sarajeva usvojen je 2000. godine po zakonu o lokanoj samoupravi.
Izgled
Na glavi štita su elementi tipičnih krovova, koji simboliziraju i brda u zelenoj boji. Ispod su nazubljene gradske zidine s dvije otvorene kapije u crnoj boji na bijeloj pozadini, koje simboliziraju Grad. U dnu grba je dolina, kroz koju teče rijeka u plavoj boji, koju premošćuje bijeli most. Okvir grba je zlatno-žut.
Upotreba
Upotreba grba, regulisana je Odlukom o upotrebi grba, imena i isticanju zastave Grada Sarajeva iz 21. novembra 2000. godine, čime je Privremena odluka iz 1998. godine prestala sa važnošću.
Vlada Republike Srpske Milorada Dodika I
Sedma Vlada Republike Srpske je osnovana 18. januara 1998, a za predsjednika je prvi put bio izabran Milorad Dodik. Ovo je ujedno i prva vlada sa sjedištem u Banjaluci.
Sastav
Predsjednik Vlade: Milorad Dodik
Ministri Vlade:
NGC 3674
NGC 3674 (također poznat kao MCG 10-16-138, PGC 35191 i UGC 6444) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 98 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,70 (48 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (17 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. aprila 1793. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jean Gabin
Jean Gabin (17. maj 1904 – 15. novembar 1976) bio je francuski glumac i pjevač. Od 1928. godine do smrti, 1976. godine, snimio je gotovo stotinu filmova, a najpoznatiji su mu "Obala u magli" Marcela Carnea te "Dan se rađa" iz 1939. godine, "Ne dirajte u lovu" i "Francuski cancan" Jeana Renoira iz 1954. godine.
Mnogi ga pamte i po ulozi Jeana Valjeana u ekranizaciji romana "Jadnici" 1958. godine, te kao inspektora Maigreta u nekoliko filmova. Na vrhuncu slave uspoređivali su ga sa Spencerom Tracyjem i zvali u Hollywood, međutim tamo nije dugo izdržao, jer mu je previše nedostajala domovina, pa se brzo vratio i nikad više nije ni pomišljao da napusti Francusku.
Rani život
Jean Gabin, pravim imenom Jean Alexis Gabin Moncorge, rođen je 17. maja 1904. kao najmlađe dijete u porodici Ferdinanda i Helene Moncorge. Njegov otac bio je glumac i zabavljač u operetama, revijama i bulevarskim komedijama, koji je nastupao pod prezimenom Gabin. Kad mu je bilo 19 godina, u pozorištu je upoznao i zaljubio se u tri godine stariju pjevačicu i glumicu Madeleine Petit, zvanu Helene. Započeli su vezu i nastupali zajedno širom Francuske. Helene je rodila sedmero djece, od kojih je preživjelo samo četvoro. Tokom jedne od trudnoća izgubila je glas, a s njim i nadu da će, kad djeca odrastu, ponovno stati na pozorišnu scenu. U to doba porodica se već preselila iz Pariza u seosko trgovište Meriel, blizu gradića Išle-Adam, dvadesetak kilometara sjeverozapadno od metropole.
Mali Jean nije bio discipliniran ni kod kuće niti u školi, pa ga je majka nazivala malim divljakom. Međutim, iako je bio loš učenik, volio je sport. Od desete do sedamnaeste godine trenirao je boks i u lokalnom klubu igrao nogomet. Roditelji mu nisu pružali dovoljno nježnosti i pažnje, ali je zato obožavao četrnaest godina stariju sestru Madeleine. Ona se poslije udala za francuskog bokserskog prvaka Jeana Poesyja, s kojim se Jean izvrsno slagao. Nije čudno što je bio nesretan kad su se roditelji 1915. godine preselili u Pariz i poveli ga sa sobom, dok je Madeleine ostala u Merielu.
Kad mu je bilo 14 godina, majka se razboljela i umrla, pa je ostao živjeti s ocem, koji se poslije Prvog svjetskog rata vratio u pozorište, a kako nije imao ni vremena, a ni previše volje brinuti se za djecu, upisao je sina u internat Janson. Međutim, dječak je mrzio stroga pravila ponašanja u Jansonu, pa je u proljeće 1919. godine pobjegao i vratio se u Meriel te u početku živio sa sestrom i njenim mužem.
Prvi poslovi
Neko je vrijeme radio u cementari i u skladištu automobila, a potom bio radnik u ljevaonici. Otac, kojem se u međuvremenu vratio, odlučio mu je pomoći da pronađe bolji posao, a kako je imao veza jedino u pozorištu, vodio je sina svuda sa sobom. Međutim, Jean Gabin je prezirao očevo zanimanje. Najviše mu je smetalo što se neki muškarci odijevaju i šminkaju poput žena. To mu je bilo odvratno, pa je maštao o tome da postane mehaničar ili mašinovođa. U pozorištu ga je zanimalo jedino ono što se događalo iza kulisa: uživao je posmatrati djevojke u pozorišnim družinama, koje se pred njim nisu ustručavale svlačiti i odijevati kostime.
Pozorište
Međutim, kako nije završio nikakav zanat, popustio je ocu i u 18. godini pristao se zaposliti u pozorištu. Otac ga je odveo u poznati pariski varijete Folies Bergere i predstavio ga direktoru, rekavši za njega: Ovo je moj beskorisni sin, koji bi želio raditi u pozorištu.
Primili su ga, a iako se ispočetka opirao, vrlo je brzo shvatio da posao u pozorištu ima mnogo prednosti. Nije bio težak, a plaća je bila dvostruko veća u usporedbi s njegovim prijašnjim zaposlenjima. Nastupao je u malim ulogama u večernjim predstavama, a slobodna jutra provodio je vozeći se biciklom po Bulonjskoj šumi i kartajući s prijateljima. Kad se u proljeće 1923. godine u Folies Bergereu prestala izvoditi predstava u kojoj je nastupao, našao je novi angažman u pozorištu Bouffes Parisiennes u opereti "Lahaut", u kojoj je kasnije pjevao i poznati šansonijer i zabavljač Maurice Chevalier.
U decembru iste godine Gabin je nastupio u reviji "La Dame en decollete" s Marthom Davelli, jednom od najljepših žena Pariza. Međutim, njegovu pažnju je privukla 22-godišnja Gaby Basset, pjevačica u jednom drugom pozorištu, koja je počela dolaziti na predstavu samo radi Gabina. Poslije jedne predstave joj je prišao i upoznao je. Nedugo potom počeo je živjeti s njom, a vjenčali su se 1925. godine, dok je on služio vojsku, tokom jednog njegovog dopusta. Kad se sljedeće godine vratio iz vojske, našao je novi glumački angažman, a neko vrijeme je zajedno sa suprugom nastupao u reviji "Trois jeunes filles nues". Potom je dobio angažman kao pjevač u revijama po provinciji, a kad se prijavio na audiciju za reviju s kojom je trebao otputovati u Brazil, primijetila ga je tada velika zvijezda pariskih varijetea Mistinguett i pozvala ga da u proljeće 1928. godine s njom nastupi u reviji "Paris qui tourne" u Moulin Rougeu. Dok je Gabin pjevao i plesao u duetu s Mistinguett, Gaby je kao pjevačica uspješno nastupala u pariskim kabaretima i kao glumica u pozorištu.
Međutim, iako se sviđao 30 godina starijoj Mistinguett, Gabin se zaljubio u drugu, glumicu i pjevačicu Jacqueline Francell, s kojom je 1929. godine igrao u komičnoj opereti "Flossie", pa se razveo od Gaby Basset. Nikad te neću ostaviti na cjedilu - rekao joj je tada na rastanku. I doista, u godinama koje su slijedile, svaki put kad je mogao, našao bi neku ulogu u svojim filmovima i za nju. Ali, premda je radi Jacqueline Francell ostavio suprugu, pa je i zaprosio, njeni roditelji su se usprotivili braku, pa ga je ona napustila.
Slava
U to doba već je počeo nastupati i kao filmski glumac, pa mu je popularnost sve više rasla, a zamijetili su ga i poznati režiseri, poput Juliena Duviviera, Jeana Gremillona, Marcela Carnea i Jeana Renoira, te scenaristi Charles Spaak i Jacques Prevert, koji su mu kasnije povjerili značajne uloge.
U jesen 1933. godine na večeri kod nekih prijatelja upoznao je 33-godišnju plesačicu Doriane, pravim imenom Jeanne Mauchain. Za njom su ludovali mnogi muškarci, ali je ona odabrala Gabina. Nije prošlo mnogo vremena i njih dvoje su se vjenčali, a nedugo potom ona je preuzela sve njegove poslove. To mu je neko vrijeme odgovaralo, ali se kasnije počeo opirati njenom upletanju u izbor uloga i donošenju poslovnih odluka, pa su se počeli sve više svađati.
Nije ni čudno što je Gabin sve češće nalazio utjehu u drugim ženama. Tada je već, zahvaljujući filmovima "Pepe le Moko" i "Velika iluzija", koji su snimljeni 1937. godine, postao velika zvijezda, a kako je bio beskrajno šarmantan, malo koja djevojka mu je mogla odoljeti. Na snimanju filma "Čovjek zvijer" osvojio je partnericu Simone Simon, potom imao kratku avanturu s glumicom Brigitte Helm, a dok je snimao "Neodoljivog zavodnika", pred njegovim je šarmom popustila i Mireille Balin, jedna od najljepših francuskih glumica tridesetih godina, te 18-godišnja Michele Morgan s kojom je glumio u "Obali u magli". Jeanu Gabinu su tada bile 33 godine.
Njih dvoje su proglašeni "idealnim parom francuskog filma", međutim prava romansa započela je tek u ljeto 1939. godine, prije početka snimanja njihovog drugog zajedničkog filma, "Kapetan remorkera". Nastavila se i tokom snimanja, ali je prekinuta jer je Gabin, zbog izbijanja Drugog svjetskog rata, bio pozvan u vojnu luku Cherbourg. Ona je odlučila otići u Ameriku, pa su oboje shvatili da njihova veza nema budućnosti. Prije odlaska proveli su još dva dana u Cannesu. Rastali su se sa suzama u očima na željezničkoj stanici u Marseilleu, a kasnije su se sreli još nekoliko puta u Hollywoodu, ali samo kao prijatelji. Gabin se trebao vratiti u Cherbourg, ali su Nijemci već bili ušli u Francusku i prekinuli saobraćaj, pa se jedino mogao vratiti u Pariz. Ondje je pronašao Doriane, s kojom je još formalno bio u braku, a kako je bilo očito da će Nijemci brzo ući u Pariz, odlučili su se pridružiti hiljadama izbjeglica i otići na francuski jug. Međutim, tokom puta su se žestoko posvađali, pa je u jednom trenutku Gabin rekao da mu je dosta i nje i braka i ostavio je samu u automobilu.
Drugi svjetski rat i egzil u SAD
Sa sobom je uzeo samo harmoniku i krenuo pješke prema Toulouseu. Onamo je stigao 14. juna 1940. godine, na dan kad su Nijemci ušli u Pariz. U to vrijeme mnogi francuski umjetnici i intelektualci, među njima režiseri Rene Clair, Julien Duvivier i Jean Renoir, glumac Jean-Pierre Aumont i pisac Joseph Kessel, našli su utočište najprije u slobodnoj zoni na jugu Francuske, a potom su preko Španije izbjegli u SAD ili u Englesku.
Ni Jean Gabin nije se htio vratiti u Pariz i staviti u službu okupacijskih snaga, pa je krajem 1940. godine i on odlučio napustiti Francusku, Uspio je doći do New Yorka, ali ondje nije gotovo nikog poznavao, a uz to je slabo govorio engleski, pa je brzo otišao u Hollywood, u nadi da će naći nekakav glumački angažman. Uspio je snimiti tek dva osrednja filma, ali mu se ni Hollywood, a ni američki način života nikad nisu svidjeli, pa se sve češće vraćao u New York koji je smatrao više evropskim gradom od Los Angelesa. U to se doba ponovno i zaljubio. U Hollywoodu je imao kratku aferu s Ginger Rogers, partnericom Freda Astaira, a u New Yorku je njegovo srce osvojila jedna druga glumica, Njemica Marlene Dietrich, koju je otprije poznavao. Sreli su se jedne večeri u restoranu La vie parisienne, a kako je ona dobro govorila francuski, a imali su još mnogo toga zajedničkog, vrlo brzo su postali nerazdvojni, a potom su se i zaljubili, pa se on u ljeto 1941. preselio k njoj.
''Potpuno izgubljen, Gabin se prilijepio za mene poput siročeta za majku koja ga je posvojila. Uživala sam njegujući ga danju i noću. Njegov muževni, grubi imidž bio je samo fasada. On je najosjećajniji muškarac kojeg sam ikada upoznala. Bio je ideal za kojim čeznu mnoge žene. U njemu nije bilo ničeg lažnog, ali je istovremeno bio krajnje posesivan i ljubomoran'' - napisala je u autobiografiji objavljenoj osam godina poslije Gabinove smrti.
Uprkos tome što se zaljubio, Gabin se u Americi osjećao nesretno. Mučilo ga je to što on, kako je rekao, "glumata u Hollywoodu", dok u njegovoj domovini bjesni rat, ljudi stradavaju i bore se protiv okupatora. Nakon što je 1942. snimio propagandni film "Varalica" u režiji Juliena Duviviera, u New Yorku se priključio snagama Slobodne Francuske.
Učestvovanje u ratu i povratak u Francusku
Sredinom aprila 1943. godine, kao Jean Moncorge s činom pomoćnika kapetana u Norfolku se ukrcao na Elorn, brod-pratilac tankera koji je za saveznike prevozio naftu do Alžira. Odlazeći u ratnu neizvjesnost, Marlene Dietrich je na rastanku darovao po jednu sliku Renoira, Sisleya i Vlamincka koje je bio kupio u SAD-u, te dijamantnu ogrlicu. U Alžiru ga je vojska angažirala da bude instruktor u školi francuske ratne mornarice Centre Sirocco. Za to vrijeme se Marlene Dietrich prijavila u američku vojsku, u pomoćne jedinice, te se na putu za italijanski front s njim sastala u Alžiru.
I nakon oslobođenja Francuske, za Gabina rat nije završio. Završio je kurs za vozača tenka i od jeseni 1944. godine učestvovao u ratnim operacijama. U februaru 1945. godine je prvi put nakon pet godina, posjetio porodicu i prijatelje u Parizu. Bio je šokiran koliko se Pariz promijenio tokom okupacije, a kad je vidio ruševine svoje kuće u Saint-Gemmeu, koju su Nijemci kao odmazdu za njegovo učestvovanje u ratu bili spalili do temelja, gotovo preko noći je potpuno posijedio.
Poslijeratni period
Ponovno su se rastali i dogovorili se da će se pronaći u Parizu kad rat završi. Prvih dana jula Jean Gabin je demobiliziran, ali nije želio učestvovati na svečanom mimohodu francuske vojske na Champs Elyseesu, govoreći kako se borio da bi oslobodio zemlju, a ne da bi paradirao u svečanoj uniformi.
U augustu 1945. ponovno je sreo Marlene Dietrich. Nastavili su se viđati, ali iako su se i dalje voljeli, više nisu živjeli zajedno, jer je on zahtijevao da se ona za stalno preseli u Pariz, a ona nije željela prekinuti svoju američku karijeru. Zbog toga se često vraćala u New York, što je rezultiralo sve većim svađama među njima. Tek su 1946. snimili zajednički film u Parizu, a nakon toga Gabin joj je postavio ultimatum da ili ostane s njim u Francuskoj ili je među njima sve gotovo.
Nevjerujući u prekid, ona je otputovala u Ameriku, a on joj to nikad nije oprostio. Nije otvarao njene telegrame ni pisma, nije odgovarao na njene telefonske pozive. Odlučno je ignorisao, ne želeći je ni vidjeti niti joj se obratiti. Godinama poslije, nastojala se s njim sastati i porazgovarati, ali on ju je i dalje izbjegavao. Kad je 1976. godine, samo nekoliko mjeseci poslije smrti svog muža Rudija Sieberga, saznala za Gabinovu smrt, rekla je: Postala sam udovica drugi put.
Gabin je 1947. godine obnovio vezu sa starom poznanicom Colette Mars, kćerkom generala Huota, koja je u međuvremenu postala pjevačica. Čak ju je i zaprosio, ali ga je ona, znajući koliko je nestalan u ljubavi, ipak odbila. Nije dugo bio tužan zbog toga, jer se s obnovljenim žarom bacio u nove uloge, sretan što ponovno može snimati u domovini.
''Shvatio sam da nikad neću biti kosmopolitski glumac, jer ne mogu glumiti na drugom jeziku. Potrebni su mi mirisi moje zemlje i osjećaj da sam kod kuće'' - rekao je.
Skrašavanje u mirnom braku
Tih godina promijenio se i kao glumac, ali i privatno. Kao glumac je, zbog prerano osijedjele kose, odbijao uloge ljubavnika, a u privatnom životu smirio se uz jednu ženu otkako je 1949. godine upoznao 31-godišnju Dominique Fournier, manekenku modne kuće Lanvin. Pravim imenom Marcelle Fournier, ona je završila školu za manikuru i njegu lica, a prvi posao dobila je kod frizera Gervaisa. Manekenka je postala po preporuci Nine Ricci, koja je bila Gervaisova klijentica, prvo u kući Hermes, a potom za Lanvin.
Nakon slučajnog susreta s Jeanom Gabinom život joj se potpuno promijenio. Njihova ljubav tako se brzo razvila da su se vjenčali, 28. marta 1949. godine, samo dva mjeseca poslije prvog izlaska, i ostali su zajedno sve do Gabinove smrti, punih 27 godina.
Dominique je poslije udaje prekinula manekensku karijeru i posvetila se mužu i porodici. Gabin je prihvatio njenog devetogodišnjeg sina Jacquesa iz prethodne vanbračne veze, a uskoro su dobili i zajedničku djecu. Prvo im se 1949. godine rodila kći Florence, potom 1952. godine Valerie, te 1955. godine sin Mathias. Gabin je tih godina, želeći što više zaraditi, prihvaćao sve uloge koje su mu nudili te je sav novac ulagao u ostvarenje sna iz djetinjstva - da kupi farmu i na njoj živi sa porodicom. To mu je na kraju uspjelo u julu 1952. godine kad je kupio imanje Pichonniere od 42 hektara i na njemu prvo uzgajao goveda, a poslije i konje. U mjestu Moulin-la-Marche dao je izgraditi hipodrom koji danas nosi njegovo ime i gdje se pobjednicima konjskih utrka svake godine dodjeljuje nagrada "Jean Gabin" koju je do svoje smrti uručivala njegova udovica.
Porodičnu sreću kvarila je samo njegova velika briga za djecu koja je ponekad bila i pretjerana, gotovo opsesivna. Želio je da djeca i kad odrastu ostanu živjeti s njim na imanju, ali su se ona, upravo zbog te njegove stalne želje da im odredi živote, rano pobunila i krenula vlastitim putem. Florence je postala asistentica filmske režije, a kad se još protiv očeve volje udala za Christiana de Asis-Trema, ovaj joj nije htio ni doći na svadbu. Pustolovna Valerie je putovala svijetom i snimala dokumentarne filmove, među njima i nagrađeni prikaz nedopuštenog lova na tigrove u Maleziji. Samo je Mathias Gabin ostao s roditeljima te se nastavio brinuti za porodično imanje.
Smrt i pogreb
Posljednjih mjeseci Jean i Dominique Gabin proveli su u Deauvilleu, gdje mu je nenadano pozlilo, pa je prevezen u američku bolnicu u Pariz, a ondje je 15. novembra 1976. godine umro od srčanog udara. Dva dana poslije tijelo mu je kremirano na groblju Pere-Lachaise. Na posljednjem ispraćaju, osim porodice i prijatelja, okupilo se nekoliko desetina hiljada ljudi, među njima i maršal Philippe Leclerc, visoki oficiri ratne mornarice, tadašnji francuski predsjednik Giscard d'Estaing te premijer i članovi vlade.
IC 992
IC 992 (također poznat kao IRAS 14156+0107, MCG 0-36-33, PGC 51090 i UGC 9147) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 356 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,30 (135 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 8. juna 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jean Gabin
Smrt i pogreb
Sljedeći dan urna je prevezena u Brest i, kao što je i sam želio, spuštena u more s patrolnog broda Detroyat, dvadeset nautičkih milja od obale Bresta.
Posmrtna priznanja
U čast velikom glumcu u Francuskoj se svake godine dodjeljuje nagrada "Jean Gabin" najboljem mladom glumcu, a u Merielu, mjestu u kojem je proveo djetinjstvo, podignut je njegov muzej.
Bonus Aarhus
BONUS Aarhus je udruženje studenata i omladine u Danskoj koje okuplja studente i omladinu porijeklom iz Bosne i Hercegovine. Bonus Aarhus je osnovan 28. aprila 2001 u gradu Aarhusu i broji trenutno oko 100 članova koji se sastaju i kroz druženja i razgovore o ozbiljnim tematikama današnjice grade i održavaju duh bosanske kulture. BONUS okuplja različite ljude, od kojih su svi dio izgradnje jednog čvrstog mosta između danske i bosanske kulture na danskom tlu, gdje obje mogu u harmoniji slobodno koegzistirati.
Ciljevi udruženja su:
Udruženje izdaje časopis Bonus.
Potocki-Shafferin sindrom
Potocki-Shafferov sindrom (PSS), također poznat kao sindrom DEFECT11 ili sindrom delecije 11p11.2, je rijedak sindrom kontinuiranog gena koji je posljedica mikrodelecija odjeljka 11.2 na kratkom kraku hromosoma hromosoma 11 (11p11. 2). Sindrom je dobio ime po dr. Lorraini (Lori) Potocki i Dr. Lisi Shaffer koje su otkrile deleciju na hromosomu 11 i proučavalejene uticaje.
Delecija ove kombinacije gena rezultira u nekoliko karakterističnih kongenitalnih obilježja, povremenih defekata u srcu, bubrezima i urinarnom traktu. Poremećaj je povezan sa uvećanim tjemenim otvorom koji može uzrokovati otvore u dvije kosti koje čine tjeme i strane lobanje. Ovi abnormalni otvori formiraju dodatne "mehke tačke" na glavi, pored dvije koje inače imaju novorođenčad, a za razliku od uobičajenih mehkih tačaka novorođenčeta, uvećani tjemeni otvori ostaju otvoreni tokom celog života. Ostali znakovi mogu uključivati višestruke, uglavnom nekancerozne benigne tumore kosti zvane osteohondromi (egzostoze), kašnjenje u razvoju, poremećaj vid ai kraniofacijalne abnormalnosti. Klasifikovana je kao rijetka bolest.
Znakovi i simptomi
Znakovi i simptomi Potocki-Shafferinog sindroma uveliko variraju. Osim višestrukih osteohondroma i uvećanih tjemenih otvora, oboljele osobe često imaju intelektualnu invalidnost i odložen razvoj govora, poremećaj motormih vještina (kao što su sjedenje i hodanje) i socijalne vještine. Mnogi ljudi sa ovim stanjem imaju karakteristične crte lica, koje mogu uključivati široku, kratku lobanju (brahicefalija); istaknuto čelo; uski nosni most, skraćeni razmak između nosa i gornje usne (kratku gornjeusnenu brazdu) i usta okrenuta nadolje. Manje često, Potocki-Shafferin sindrom uzrokuje probleme s vidom, dodatne skeletne abnormalnosti i defekte u srcu, bubrezima i mokraćnim putevima.
Genetika
Potocki-Shafferin sindrom slijedi autosomno dominantni obrazac nasljeđivanja, što znači da je delecija genetičkog materijala iz jedne kopije hromosoma 11 dovoljna da izazove poremećaj. U nekim slučajevima, oboljela osoba nasljeđuje hromosom sa izbrisanim segmentom od zahvaćenog roditelja. Češće, stanje je posljedica delecije koja se javlja tokom formiranja reproduktivnih ćelija (jajna ćelija i spermatozoidi) kod roditelja ili u ranom razvoju embriona. Ovi slučajevi javljaju se i kod ljudi koji nemaju historiju poremećaja u porodici.
Upravljanje
Neki simptomi mogu se kontrolisati pomoću terapije lijekovima, operacijom i rehabilitacije, genetičkog savjetovanja, konsultacija i palijativnom njegom.
NGC 5165
NGC 5165 (također poznat kao MCG 2-34-16 i PGC 47281) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 317 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,80 (74 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (46 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Sherbourne Wesley Burnham 5. maja 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bobovišća na moru
Bobovišća na moru su naseljeno mjesto u sastavu općine Milna, na ostrvu Braču, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila su se u sastavu stare općine Brač. Kao samostalno naseljeno mjesto Bobovišća na moru postoje od popisa 2021. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Bobovišća.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Bobovišća na moru su imala 49 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. pogledati pod Bobovišća.
Napomena: ''Na popisu 2021. nastalo izdvajanjem dijela iz naselja Bobovišća. Podaci od 1857. do 2011. sadržani su u naselju Bobovišća.''
Bolest
Bolest ili hastaluk je izraz kojim se opisuje poremećaj normalnih zbivanja u organizmu, odnosno nepravilno odvijanje životnih funkcija kao reakcija na spoljne ili unutrašnje nadražaje mehaničke, fizikalno-hemijske, biološke ili psihološke prirode.
Teško je odrediti granicu "normalnosti" biološkog procesa, pa stoga ne postoji apsolutna granica između zdravlja i bolesti.
Bolest predstavlja promjenu životnog ritma; ona u pravilu otežava, a često i ugrožava opstanak biološkog organizma ili dovodi do smrti.
Nakon toga mogu se javiti uvodni, nespecifični znakovi (prodromi), a zatim tipični znakovi i tegobe. Ponekad se u toku bolesti razvije još i neka druga bolest kao komplikacija.
Nakon poboljšanja zdravstvenog stanja nastupa stadij rekonvalescencije, a iza toga do izliječenja koje može biti potpuno ili s trajnim ostacima bolesti na organizmu. mini| [[Skenirajuća elektronska mikrofotografija|Skenirajući elektronski mikrograf Mycobacterium tuberculosis, vrste patogenih bakterija koje uzrokuju tuberkulozu]] Bolest je posebno abnormalno stanje koje negativno utječe na strukturu ili funkciju cijelog ili dijela organizma, a nije neposredno posljedica bilo kakve vanjske ozljede. Poznato je da su bolesti često medicinska stanja koja su povezana sa određenim znacima i simptomima. Bolest može biti uzrokovana vanjskim faktorima kao što su patogeni ili unutrašnjim disfunkcijama. Na primjer, unutrašnje disfunkcije imunološkog sistema mogu uzrokovati niz različitih bolesti, uključujući različite oblike imunodeficijencije, preosjetljivosti, alergije i autoimune poremećaje.
Kod ljudi se bolest često koristi šire za označavanje bilo kojeg stanja koje uzrokuje bol, disfunkciju, uznemirenost, socijalne probleme ili smrt zahvaćene osobe ili slične probleme za one u kontaktu s osobom. U ovom širem smislu, ponekad uključuje ozljede, invaliditet, poremećaje, sindrome, infekcije, izolirane simptome, devijantna ponašanja i atipične varijacije strukture i funkcije, dok se u drugim kontekstima i za druge svrhe mogu smatrati prepoznatljivim kategorijama. Bolesti mogu uticati na ljude ne samo fizički, već i mentalno, jer zaraza i život s bolešću može promijeniti perspektivu oboljele osobe na život.
Smrt zbog bolesti naziva se smrću od prirodnih uzroka. Postoje četiri glavne vrste bolesti: zarazne bolesti, bolesti deficita, nasljedne bolesti (uključujući i genetske bolesti i ne-genetske nasljedne bolesti) i fiziološke bolesti. Bolesti se mogu klasificirati i na druge načine, kao što su zarazne u odnosu na nezarazne bolesti. Najsmrtonosnije bolesti kod ljudi su koronarne arterijske bolesti (opstrukcija krvotoka), zatim cerebrovaskularne bolesti i infekcije donjih respiratornih organa. U razvijenim zemljama, bolesti koje uzrokuju najviše bolesti su neuropsihijatrijska stanja, kao što su depresija i anksioznost.
Proučavanje bolesti naziva se patologija, što uključuje proučavanje etiologije, odnosno uzroka.
Koncepti
U mnogim slučajevima, termini kao što su bolest, poremećaj, morbiditet, slabost i bolest se koriste naizmjenično; međutim, postoje situacije kada se određeni termini smatraju poželjnijim.
Klasifikacija
Bolesti se mogu klasificirati prema uzroku, patogenezi (mehanizam kojim je bolest uzrokovana) ili prema simptomima. Alternativno, bolesti se mogu klasificirati prema uključenom organskom sistemu, iako je to često komplikovano jer mnoge bolesti pogađaju više od jednog organa.
Uzroci
Bolesti mogu biti uzrokovane raznim faktorima i mogu biti stečene ili urođene. Mikroorganizmi, genetika, okolina ili njihova kombinacija mogu doprinijeti bolesnom stanju. alt=A child rides a bicycle. An adult and a child walk a dog along a path in a green park..|mini|Redovna fizička aktivnost, poput vožnje bicikla ili hodanja, smanjuje rizik od bolesti životnog stila.
Prevencija
Mnoge bolesti i poremećaji mogu se spriječiti na različite načine. To uključuje sanitarne uslove, pravilnu ishranu, adekvatnu tjelovježbu, vakcinaciju i druge mjere samonjege i javnog zdravlja. mini|[[Gojaznost je bila statusni simbol u renesansnoj kulturi: "Toskanski general Alessandro del Borro ", pripisan Andrei Sacchiju, 1645. Danas se općenito smatra bolešću.]]
Branko Ištvančić
Branko Ištvančić (Subotica, 1967) hrvatski je filmski režiser.
Biografija
Branko Ištvančić diplomirao je filmsku i TV režiju na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu 1999. godine. Snimivši prve, amaterske, dokumentarne filmove, uz prvog nastavnika filma Zoltána Siflisa, režisera i pedagoga iz Subotice, sa 15 godina, bavi se dokumentarnim filmom i za svoj rad dobija domaće i strane nagrade. Nagrađivan dva puta nagradom Oktavijan za najbolji dokumentarni film, "Velikom nagradom za najbolji film", "Zlatnom uljanicom" i nagradom za najbolju režiju na Danima hrvatskog filma. Naročitu pažnju posvećuje humanom, ali i humornom tretiranju ljudi kojima se bavi. Tako njegov film "Bunarman" (2003), jednostavnu priču o kopaču bunara, uzdiže na nivo univerzalne metafore, ali bez pretencioznosti toliko tipične za mnoge domaće dokumentarce. Dokumentarni film "Plašitelj kormorana" iz 1998. kritika je uvrstila među najbolje dokumentarce devedesetih godina u Hrvatskoj. Član je Društva hrvatskih filmskih režisera.
Zvučna podloga
Danas se pod tim pojmom najčešće podrazumijeva samo muzika iz filmova i računarskih igara (Final Fantasy), koja se često objavljuje na zasebnim CD-ovima.
Ponekad se muzika snima samo za film (Groznica subotnje večeri), a često sadrži muziku raznih izvođača kako bi tematski pratila film.
Knjige
Knjige koje uključuju zvučnu podlogu jesu, naprimjer:
Jasenica (Čapljina)
Jasenica je naseljeno mjesto u gradu Čapljini, Bosna i Hercegovina.
Ang Lee
Ang Lee (kineski: 李安; rođen 23. oktobar 1954. u Pingtungu, Tajvan) američki je filmski režiser porijeklom s Tajvana.
Vlada Republike Srpske Mladena Ivanića
Osma Vlada Republike Srpske je osnovana 12. januara 2001, a za predsjednika je bio izabran Mladen Ivanić.
Sastav
Predsjednik Vlade: Mladen Ivanić Ministri Vlade:
201.
Godina 201. (CCI) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Fabijana i Arija (ili, rjeđe, godina 954. Ab urbe condita). Oznaka 201. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 420
IC 420 je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Williamina Paton Stevens Fleming 27. juna 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Potamogetonaceae
Potamogetonaceae, obično zvana ribnjačke ili bazenske trave, je porodica monokotiledonskih cvjetnica. Obuhvata otprilike 110 poznatih vrsta podijeljenih u šest rodova. ). Najveći rod u porodici je Potamogeton, koji ima oko 100 vrata.
Porodica ima subkosmopolitsko rasprostranjenje  i smatra se jednom od najvažnijih grupa  angiospermi u vodenom okruženju zbog njene uloge kao hrane i staništa za vodene životinje. U Bosni i Hercegovini i susjednim balkanskim područjima najčešća je Groenlandia densa a ima i predstavnilaroda je žabokrečina Zannichellia.
Taksonomija
Grupa za filogeniju angiosprmi sada postavlja Potamogetonaceae se u monokotiledonskii red Alismatales. Njihov koncept porodice uključuje biljke koje se ponekad tretiraju u odvojenoj porodici Zannichelliaceae, ali isključuje rod Ruppia. Tako ograničena, porodica se sada sastoji od šest rodova: Althenia, Groenlandia, Lepilaena, Potamogeton' ', Stuckenia i Zannichellia'', sa ukupno 120 vrsta vodenih trajnica.
Porodice morski trava su: Zosteraceae, Cymodoceaceae, Ruppiaceae i Posidoniaceae. Srodne porodice: Potamogetonaceae i  (ponekd uključene) Zannichelliaceae. .
Stari grad Vesela straža
Stari grad Vesela Straža, je fortifikacijski objekat iz srednjeg vijeka i osmanlijskog perioda, općina Bugojno, Bosna i Hercegovina, i proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čine ostaci temelja srednjovjekovnog utvrđenja i pokretni arheološki materijal.
Lokacija
Srednjovjekovno utvrđenje Vesela Straža nalazi se na stjenovitom brijegu Kik, nadmorske visine 844 m, na dijelu dominantnog brda koje sa jugozapada okružuje dio Skopskog polja iznad Bugojna. Smješteno je na uskoj prirodnoj kosi koja razdvaja Skopsko polje, s jedne, i prevoj Koprivnicu, sa druge strane. Grad je smješten na najvišoj koti te kose, tvoreći tako prepreku za prilaz gradu. Do spomenika je prokrčen šumski put.
Historija
U nedovoljno sigurnom istorijskom podatku iz 1406. godine, u Veseloj Straži postojali su franjevački samostan i crkva. Tu je održan skup franjevačkog reda kome je prisustvovao bosanski kralj Ostoja. Pismom od 13.10.1450. godine kralj Tomaš se obratio mletačkoj vladi iz Vesele Straže (castra Veszela Straxa in comitatu Uschopya). Jedan dio župe Uskoplje, u kojoj je Vesela Straža bila centar župe, bio je u posjedu bosanskih kraljeva, a drugi je bio pod vlašću hercega Stjepana.
U Državnom arhivu u Zadru nalazi se mnoštvo podataka o Veseloj Straži koja je bila jedno od važnijih trgovišta u tom dijelu Bosne. Brojni podaci o trgovačkim zaduženjima domaćih ljudi iz Vesele Straže kod splitskih trgovaca, su dokaz razvijene trgovine u kojoj je Vesela Straža imala značajnu ulogu. Ona se nalazila na raskrsnici trgovačkih puteva koji su iz srednje i sjeverne Dalmacije preko Kupreškog polja išli u dolinu gornjeg toka rijeke Vrbasa odakle su se dalje račvali prema župi Lašvi i Jajcu. Pokraj tvrđave išao je i trgovački put iz Dubrovnika prema Jajcu.
Padom Bosne sredinom 1463. godine, privremeno pod osmansku vlast pala je i župa Uskoplje. Već u oktobru iste godine počela je protivofanziva ugarskih snaga i njihovih saveznika, među kojima je bio i Vladislav Hercegović, sin hercega Stjepana. On je oslobodio dio jugozapadne Bosne, Ramu, Uskoplje sa Veselom Stražom i Livno i od kralja dobio navedene posjede 1463. godine. Nahija Skoplje definitivno potpala je pod osmansku vlast 1503. godine. U vakufnami Mustaj-bega Skenderpašića iz 1517. godine pominje se selo Vesela Straža, a utvrđenje se više ne pominje. U njemu je tokom 16. vijeka popisano 100 do 111 kuća koje su plaćale porez.
Vlada Republike Srpske Dragana Mikerevića
Deveta Vlada Republike Srpske je osnovana 17. januara 2003, a za predsjednika je bio izabran Dragan Mikerević.
Sastav
Ministri Vlade:
Funkciju ministra u Vladi premijera Dragana Mikerevića obavljali su i:
NGC 490
NGC 490 (također poznat kao MCG 1-4-35 i PGC 4973) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 102 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,70 (21 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (18 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Bindon Blood Stoney 6. decembra 1850. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jefferson Davis
Jefferson Finis Davis (3. jun 1808 – 6. decembar 1889) bio je američki političar, senator iz Mississippija, 23. ministar rata i predsjednik Konfederacije u vrijeme Američkog građanskog rata. Lično je bio zadužen za ratne planove Konfederacije, ali nije uspio pronaći strategiju za poraz mnogoljudnije i industrijalizirane Unije. Nije bio uspješan u diplomatiji budući da nijedna država nije priznala Konfederaciju. Kolaps konfederativne ekonomije prisilio je njegovu vladu da štampa sve više novčanica da bi se mogli pokriti troškovi rata što je dovelo do nezaustavljive inflacije i devalvacije konfederativnog dolara.
Rođen je u Kentuckyju u osrednje imućnoj porodici farmera, a odrastao je na velikim plantažama pamuka u Mississippiju i Louisiani. Njegov stariji brat Joseph Davis, koji je ujedno posjedovao spomenute plantaže, pobrinuo se da mu brat bude primljen u Vojnu akademiju "West Point". Nakon što je diplomirao, 6 godina je služio u vojsci. Borio se u Američko-meksičkom ratu (1846–1848) kao pukovnik dobrovoljaca iz Mississippija. Od 1853. do 1857. bio je ministar rata SAD-a (imenovao ga je američki predsjednik Franklin Pierce). Prije rata je bio plantažer u Mississippiju i imao je više od 100 robova. Nakon završetka rata, nastavio je ponosno braniti robovlasništvo za koje su se on i ostatak Konfederacije borili. Iako se protivio otcjepljenju Juga 1858, smatrao je da su sve savezne države suverene i da imaju neosporivo pravo da se odcijepe od Unije.
Davisova prva supruga Sarah Knox Taylor umrla je od malarije nakon svega tri mjeseca braka. Ponovo se oženio u 36. godini 18-ogodišnjakinjom Varinom Howell iz Natcheza u Mississippiju. Howell se školovala u Philadelphiji i imala je rodbinu na Sjeveru. Imali su šestero djece – 2 kćerke i 4 sina. Nadživjele su ga kćerke od kojih se samo jedna udala.
Mnogi historičari slabost Konfederacije pripisuju njegovom lošem rukovodstvu. Pod "lošim rukovodstvom" najčešće se ubrajaju sljedeće stvari: previše je bio posvećen detaljima, nije bio naročito popularan među stanovništvom, često se svađao s moćnim guvernerima i generalima, favorizirao je stare prijatelje, nije se uspio slagati s ljudima različitih mišljenja, zanemarivao je građanska pitanja fokusirajući se isključivo na vojna i protivio se javnom mišljenju. Historičari se slažu da je bio znatno manje učinkovit od vođe Unije Abrahama Lincolna. Godine 1865. uhvaćen je u bijegu iz Richmonda i optužen zbog veleizdaje. Međutim, do suđenja nikad nije došlo pa je nakon 2 godine pušten. Napisao je Uspon i pad vlade Konfederacije. Krajem 1880-ih počeo je podsticati južnjake da budu odani Uniji. Bivši konfederativci počeli su cijeniti njegovu ulogu u ratu i smatrali su ga južnjačkim patriotom. Kasnije je postao junak "izgubljenog južnjačkog povoda" nakon Rekonstrukcije.
Polemonium
Polemonium, poznat i pod nazivom  jakobove ljestve,  je jedan od 25 rodova  i 40  vrsta  među cvjetnicama porodice Polemoniaceae. Domaće su u umjereno hladnim do arktičkimregijama Sjeverne hemisfere. Jedna vrsta se javlja i u južnim Andima, u Južnoj Americi. Mnoge vrste rastu na planinama velikih nadmorskih visina. Većina nesigurnosti u broju vrsta odnosi se na one u Evroaziji, od kojih su mnoge, u prošlosti, bile sinonimizirane s P. caeruleum. U Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim područjima raste Polemonium caeruleum To su višegodišnj, rijetko jednogodišnje biljke, visoke od 10 – 120 cm, jarko zelene boje listova,  podijeljenih u lancetaste  listiće. U proljeće i ljeto imaju plave (rijetko bijele ili ružičaste) cvjetove. Larve nekih vrsta Lepidoptera, biljke roda Polemonijum  koriste kao prehrambene biljke uključujući i Coleophora polemoniella.
Anwar el-Sadat
Muhammad Anwar el-Sadat (25. decembar 1918. - Kairo, 6. oktobar 1981.), egipatski armijski oficir i predsjednik. Diplomirao je na Vojnoj akademiji u Kairu 1938. godine. Učestvuje u vojnom udaru kojim je zbačen kralj Faruk I, a tokom vojne vladavine obavlja niz dužnosti uključujući i mjesto potpredsjednika države od 1964. do 1966. i od 1969. do 1970. godine. Nakon smrti Gamal Abdel Nasera 1970., postao je predsjednik Egipta sve do atentata 1981.
202.
Godina 202. (CCII) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Severa i Antonina (ili, rjeđe, godina 955. Ab urbe condita). Oznaka 202. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Anwar el-Sadat
Rizukujući pogoršanje odnosa s arapskim zemljama, Sadat je u drugoj polovini sedamdesetih približio Egipat Izraelu. Inicirao je seriju mirovnih pregovora sa Izraelom, što je rezultiralo Sporazumom iz Camp Davida. Zahvaljujući postignuću tog Sporazuma, Sadat je, zajedno s izraelskim premijerom Menachem Beginom, 1978. godine dobio Nobelovu nagradu za mir. Mir sa Izraelom bio je razlog oštrih osuda arapskog svijeta i Sadmove političke izolacije u tim zemljama. Pripremljen je atentat i 6. oktobra 1981. i izveden tokom vojne parade u Kairu. Ubili su ga egipatski vojnici.