cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jenson Button
Honda
Jensona je sezona 2008. demotivirala da je izgubio ekipni dvoboj protiv Barrichella. Sezonu je završio kao posljednji vozač koji je osvajao bodove na 18. mjestu s tri boda. U decembru 2008. iznenada bez ikakvih ranijih najava Honda najavljuje povlačenje iz F1 i gašenje svog F1 projekta odnosno, ekipe Honda Racing F1 zbog svjetske ekonomske krize te ekipu ostavljaju na prodaju. Neizvjesnost opstanka i sama prodaja ekipe trajala je tri mjeseca, da bi je na kraju u potpunosti preuzeo Ross Brawn i preimenovao u Brawn GP.
Brawn
mini|lijevo|Button vodi na utrci za [[VN Australije.]] Godina 2009. Jensonu je obilježila dobar početak. Dobio je najbolji bolid na gridu u novoj sezoni.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Podebljane utrke označavaju najbolju startnu poziciju, a iskošene najbrži krug utrke)
Inicijali
mini|200px|Slovo P kao inicijal (Opisujući Petra) u iluminiranoj Bibliji na latinskom, oko 1407. Inicijali (latinski: initialis – početni) predstavlja početno slovo u riječi. U grafičkom umijeću, istaknuto veličinom slovo koje svojim oblikom ukazuje na početak poglavlja rukopisa, redovno ornamentalnog karaktera ili čak oblikovano kao okvir nekom prikazu. Sadržajno je neodvojiv od teksta, inicijal po toj funkcionalnoj namjeni postaje dekorativno sredstvo te zajedno sa minijaturom i bordurom čini iluminaciju knjige.
Inicijal je obično oslikan temperom na papiru ili pergamentu, sa raskošnim bojama i bogatom ornamentalnom dekoracijom (pored geometrijskih motiva, ukrašavaju se biljnim i životinjskim stilizovanim prikazima). Rukopisi sa posebno ukrašenim incijalima bili su izuzetno traženi, ali i skupi. Takav je bio i Hvalov zbornik, koji je dekorisan i ukrašenim inicijalima.
Historijski pregled
Najstariji oslikani rukopisi pojavljuju se početkom 8. vijeka, najstariji primjer je iz oslikanog rukopisa Petrogradske Bede (8. vijek). U kasnoj antici inicijal se počinje isticati veličinom i oblikom, ali pravi razvoj ilumininacije inicijala započeo je s razvojem preromaničkih samostana u Irskoj, Engleskoj i u franačkoj za vrijeme Karla Velikog, te u otonskoj umjetnosti. Srednjovjekovni prepisivači knjiga su inicijale posebno isticali i ukrašavali tako da su stvarali mala umjetnička djela. Čest je u gotici, a u renesansi, od 16. vijeka, u upotrebi su štampani inicijali. Danas je inicijal najčešće nešto veće slovo u tekstu.
Technology Review
mini|MIT Technology Review, moderni logo MIT Technology Review je naučni časopis kojeg izdaje Technology Review, Inc, medijska kompanija koju posjeduje Massachusetts Institute of Technology. Originalno je utemeljen 1899. kao "The Technology Review", i ponovno je pokrenut bez "The" u svom imenu 23. aprila, 1998, pod tadašnjim izdavaštvom R. Bruce Journey-a. MIT Technology Review je dvomjesečni časopis u potpunom vlasništvu Massachusetts Institute of Technology, i urednički nezavisan od univerziteta. U septembru 2005. prolazi kroz još jednu promjenu pod sadašnjim glavnim urednikom i izdavačem, Jason-om Pontin-om, da djelimično ponovno liči na historijski prethodni magazin.
Rang lista mladih naučnika
U 1999., i zatim u periodu 2002.–2004., Technology Review pravi TR100, spisak od "100 izvanrednih inovatora mlađih od 35." U 2005., ovaj spisak mijenja ime u TR35 i skraćuje se na 35 pojedinaca ispod 35 godina. Značajni dobitnici nagrade TR100/35 su: suosnivači Google-a Larry Page i Sergey Brin, suosnivač PayPal Max Levchin, osnivač Geekcorps-a Ethan Zuckerman, autor Linux-a Linus Torvalds, razvijač BitTorrent-a Bram Cohen, bioinženjer Jim Collins, i suosnivač Netscape-a Marc Andreessen.
NGC 3453
NGC 3453 (također poznat kao ESO 569-17, IRAS 10512-2131, MCG -4-26-13 i PGC 32707) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 184 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 1,10 (59 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. marta 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1857
IC 1857 (također poznat kao MCG 2-8-13, PGC 10715 i UGC 2312) je galaksija koja je udaljena oko 414 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 1,00 (121 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (60 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 7. januara 1896. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
RPK
Kasnije nakon pojave puške AK-74 kalibra 5.45 mm, javio se i novi RPK-74 također kalibra 5.45 mm koji se danas nalazi u operativnoj upotrebi u ruskoj vojsci.
Erick Thohir
Erick Thohir (rođen 30. maja 1970. godine u Jakarti, Indonezija) je indonežanski poduzetnik. Predsjednik je italijanskog nogometnog kluba Internazionale iz Milana, vlasnik većine dionica američkog nogometnog kluba D.C. United i indonežanskog Persib Bandunga.
Lični život
Erickov otac Teddy bio je suvlasnik automobilske firme Astra International zajedno sa Williamom Soeryadjayom. Njegov brat Garibaldi Thohir je investicioni bankar. Također ima sestru Riku Thohir. Kao dijete mlađi Thohir je pomagao u porodičnom biznisu. Svoju MBA diplomu je odbranio 1993. godine u Sjedinjenim Američkim Državama.
Od 2009. godine je otac četvero djece.
Karijera
Nakon povratka u Indoneziju je sa Muhammadom Lutfijem, Wanu Wardhanom i R. Harry Zulnardyjem osnovao Mahaka grupaciju.
2001. je Mahaka kupila novine Republika, koje su se tada suočavale sa bankrotom. Zbog Thohirovih poznanstava u komunikacijama, on je izabran da predvodi novine. Neiskusan u svijetu medija, dobio je pomoć od oca. Mahaka grupa je kasnije postala vlasnik i nekih drugih medija, uključujući i tv-stanicu JakTV, radio stanicu GEN 98.7, te još nekoliko radijskih medija, kao i raznih web-portala.
Također je i osnivač dvije humanitarne organizacije koje mladima pomažu u obrazovanju.
Sportski timovi
Nakon pregovora koji su započeli završetkom NBA All-Star utakmice 2011. godine, Thohir je postao dio konzorcija koji je kupio Philadelphia 76ers. Konzorcij je sačinjen i od nekih poznatih ličnosti kao što su Will Smith i njegova supruga Jada Pinkett Smith.
Thohir je predsjednik Košarkaškog saveza Jugoistične Azije i predsjednik Košarkaškog saveza Indonezije od 2006. Vlasnik je i dva indonežanska košarkaška kluba. 2009. je postao vlasnik kluba Persib Bandung.
2012. je kupio i vlasnički dio američkog nogometnog kluba D.C. United.
Internazionale
U septembru 2013. predsjednik Internazionalea i vlasnik Massimo Moratti je potvrdio da je u pregovorima o prodaji većinskog dijela vlasništva (70%) kluba Thohiru. 15. oktobra 2013., nakon dugih pregovora, Thohirov International Sports Capital, je postao vlasnik većine dionica Intera sa 70% udjela u klubu. 15. novembra ga je Upravni Odbor postavio za predsjednika, smjenivši Morattija koji je ostao počasni predsjednik.
Transferi Intera u Thohirovom periodu.
Ukupno : 17.7 miliona €
Rapan kup
Rapan kup je dobio ime po Karlu Rapanu, austrijskom igraču, koji je između dva svjetska rata igrao za najpoznatije bečke klubove i austrijsku reprezentaciju. Svoje neosporno fudbalsko umijeće, Karl Rapan je dokazao kao i selektor reprezentacije Švicarske. U svijetu fudbalske taktike ostao je zapamćen po tome što je po prvi put u igru uveo slobodnog čovjeka u odbrani to jest takozvanog čistača. Rapanova životna ambicija je bila da naprvi evropsku klupsku ligu. Da bi ispunio svoj san morao je da nađe finansijsku podršku. Tada mu je pomogao Ernst Tomen, koji je u to vreme bio direktor Švicarske sportske prognoze. UEFA je dugo odbijala da prizna jedno takvo takmičenje zbog ekonomske povezanosti sa sportskom prognozom. Od 1961. godine, nakon što je Ernst Tomen postao potpredsednik UEFA-e, Kral Rapan je dobio zvanično odobrenje, ali ne i pokroviteljstvo, od strane UEFA-e da pokrene novo takmičenje. Od 1961. godine do 1967. godine takmičenje je započinjalo po grupama, dok se pobjednik takmičenja rješavao kroz plej-of utakmice. Od 1967. godine plej-of se više nije igrao. Rapan kup je postao jedino takmičenje na svijetu u kojem nije bilo pobjednika turnira. Od tada utakmice su se odigravale u terminima kada se nisu igrale nacionalne lige, kako bi prognostičari i u mrtvoj sezoni imali na šta da se klade.
Naučni časopis
Naučni časopis je periodična publikacija sa vijestima, mišljenjima i izvještajima o nauci za ne-stručnu publiku. Periodična izdanja za naučne stručnjake, nasuprot toga, se zovu "naučni žurnali". Naučne časopise čitaju i ne-naučnici, ali i naučnici koji žele pristupačne informacije o poljima izvan njihove specijalizacije.
Članci iz naučnih časopisa se ponekad prenose ili sažimaju u vijestima.
Cricetidae
Cricetidae je porodica glodara u velikoj i složenoj natporodici Muroidea. Uključuje prave hrčke, voluharice, leminge, moskrate i pacove i miševe Novog svijeta. Sa skoro 608 vrsta, to je druga po veličini porodica sisara i ima članove širom Amerike, Evrope i Azije.
Karakteristike
Kricetidi su mali sisari, u rasponu dužine od samo 5 – 8 cm i težine 7 g u rodu pigmejskog miša iz Novog sveta do 41– 62cm i 1,1 kg u moskrata. Dužina njihovih repova uveliko varira u odnosu na tijelo, a mogu biti ili krznasti ili rijetko dlakavi. Krzno većine vrsta je braonkaste boje, često s bijelim donjim dijelom trbuha, ali postoje i mnogi drugi obrasci, posebno u potporodicama kricetine i arvikoline.
Poput miševa Starog svijeta, kricetidi su prilagođeni širokom spektru staništa, od visokih arktičkih do tropskih prašuma i vrućih pustinja. Neki su arborealni (žive na drveću), sa dugim repovima za balansiranje i drugim prilagodbama za penjanje, dok su drugi poluvodeni, s mrežastim stopalima i malim vanjskim ušima. Ipak, druge su životinje koje se ukopavaju ili stanovnici  tla.
Njihova ishrana je na sličan način promenljiva, a poznate su vrste biljojeda, svejeda i insektivora. Svi imaju velike, grizuće, sjekutiće koji su razdvojene od brusnih molarnih zuba ili dijastemom. Iako se dešava nekoliko izuzetaka, zubna formula za veliku većinu cricetida je: Populacije cricetida mogu se brzo povećati u vremenima izobilja, zbog kombinacije kratkih gestacijskih perioda između 15 i 50 dana i velike veličine legla u odnosu na mnoge druge sisare. Mladi se obično rađaju slijepi, bez dlake i bespomoćni.
Evolucija i sistematika
thumb|right|[[hrčak|Roborovskijev patuljasti hrčak (Phodopus roborovskii) iz potporodice Cricetinae Kricetidi su prvi put evoluirali u Starom svijetu tokom ranog oligocena. Ubrzo su se prilagodili širokom spektru staništa i proširili po cijelom svijetu. Voluharice i leminzi su nastali kasnije, tokom pliocena  i brzo su se diverzifikovali tokom pleistocena.
Opisivanje porodice Cricetidae imalo je kroz nekoliko permutacija. Neki članovi porodice kako je sada definisano stavljeni su u porodicu Muridae. Neki muroida su historijski bili smešteni u Cricetidae, kao što su potporodica Calomyscinae, porodica Calomyscidae, potporodica Gerbillinae, porodica Muridae, potporodica Lophiomyinae, porodica Muridae, potporodica Myospalacinae, porodica Spalacidae, potporodica Mystromyinae, porodica Nesomyidae i bodljasti puhovi (potporodica Platacanthomyinae, porodica Platacanthomyidae). Multigenske studije DNK sekvence su pokazale da podfamilije navedene u nastavku formiraju monofiletsku grupu (to jest, dijele zajedničkog pretka u novije vrijeme nego s bilo kojom drugom grupom), a druge grupe koje se sada smatraju muroidima ne bi trebale biti uključeni u Cricetidae.
Prema tome, kricetidi sada uključuju jednu fosilnu i pet postojećih potporodica, sa oko 112 živih rodova i 580 vrsta:
L3/33
Italijanske vlasti pokazale su interesovanje za malo i lahko oklopno vozilo koje bi bilo prilagođeno za upotrebu u planinskim oblastima, što je 1929. dovelo do kupovine 25 britanskih tanketa Carden Loyd Mark VI. Fiat-Ansaldo je izvršio modifikaciju ovog vozila koje je dobilo oznaku CV-29 i koje je bilo naoružano jednim mitraljezom kalibra 6.5 mm. Dodatne modifikacije dovele su do stvaranja vozila koje je imalo oznaku CV 3/33 i istovjetno naoružanje kao CV-29. Godine 1934. proizvedena je druga serija CV 3/33 koja je pretrpjela manje izmjene u vješanju i koja je bila naoružana s dva mitraljeza kalibra 8 mm. Naoružanje prve serije ovih vozila također je zamijenjeno s mitraljezima kalibra 8 mm. Godine 1935. proizvedena je nova serija vozila pod oznakom CV 3/35 koja je pretrpjela manje izmjene u konstrukciji, ali je zadržala isto naoružanje. Godine 1938. proizveden je ograničen broj posljednje verzije ovog vozila. Posljednja verzija imala je drugačije vješanje i bila je naoružana jednim mitraljezom Breda kalibra 13.2 mm. Oznaka obje verzije CV 3/33 i CV 3/35 promijenjena je pred kraj tridesetih godina u L.3.
Kasiopeja (sazviježđe)
Kasiopeja (lat. Cassiopeia) je sazviježđe sjeverne zemljine polutopte, nazvano po Kasiopeji, liku iz grčke mitologije. Jedna je od 48 sazviježđa poznatih još u 2. vijeku zahvaljujući grčkom astronomu Ptolemeju. Najsjajnija zvijezda je α Cas (ar. sadr, bs: "prsa") s 2.23 mag.
Kasiopeja se nalazi na sjevernom nebu. Ovo sazviježđe je lahko prepoznatljivo na noćnom nebu zbog osebujnog 'W' oblika koji formiraju 5 svijetlih zvijezda. Kasiopeja graniči s Andromedom na južnoj strani, Perzejom i Guštericomna na jugoistoku, te Kefejom na sjeveru. Ona je suprotna Velikom Medvjedu, a može se vidjeti najjasnije početkom novembra.
Kroz ovo sazviježđe prolazi i Mliječni put pa je iz tog razloga puna vrlo zanimljivih i neobičnih objekata. Poznat je između ostalog asterizam "W" koju ,posmatrajući ih s lijeva na desno, čine: ε Cas, δ Cas, γ Cas, β Cas, α Cas.
Mladen Kruljac
General-pukovnik Mladen Kruljac (Slavonski Brod, 1967 - ) je hrvatski oficir koji se od 2007. do 2011. nalazio na mjestu zapovjednika Kopnene vojske Oružanih snaga RH.
Diplomirao je na zagrebačkom Saobraćajnom fakultetu, a poslije je učestvovao u ratu u Hrvatskoj gdje je dva puta ranjen. Bio je zapovjednik voda (1991.), satnije (1991.) i bojne (1992.-1994.) u 3. gardijskoj brigadi HV, a od 1994. do 1998. njen načelnik štaba. Od 1998. do 2000. je bio njen zapovjednik, a od 2000. do 2001. načelnik 6. zbornog područja u Varaždinu. Godine 2002. je imenovan za zamjenika zapovjednika kopnene vojske, a na mjesto zapovjednika Kopnene vojske je imenovan u martu 2007.
Kruljac se u hrvatskim medijima povezivao uz razne nasilne incidente. 8. jula 2011. je uhapšen pod sumnjom za malverzacije sa nekretninama, postavši najviše rangirani uhapšeni oficir HV u njenoj historiji. Dva dana kasnije ga je predsjednik Ivo Josipović smijenio s dužnosti.
Mladen Kruljac je također predsjednik Hrvatskog bokserskog saveza.
IC 163
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Plesi
Plesi su naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
NGC 4963
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Georgia
Georgia (engl. izgovor ˈdʒɔɹdʒə) je savezna država u jugoistočnom dijelu Sjedinjenih Američkih Država. Georgia je osnovana 1732. kao zadnja od Trinaest kolonija i bila je četvrta država u savezu koja je 2. januara 1788. ratificirala ustav SAD. 19. januara 1861. godine, Georgia je istupila iz saveza da bi u građanskom ratu bila jedna od 7 država konfederacije. Naziv je dobila po engleskom kralju Džordž II, dok joj je nadimak Peach State, tj. država breskvi.
Stanovništvo
Indijanci.- Georgija je domovina uglavnom Indijancima jezične porodice Muskhogean, to su, viz.: Apalachicola, Chiaha, Guale, Hitchiti, Oconee, Okmulgee, Tamathli, Yamasee i Yuchi (porodica Uchean).
VLSI
mini|VLSI čip VLSI je skraćenica od engleskog stručnog pojma: Very-Large-Scale Integration i ovaj pojam se odnosi na integrisane krugove visoke gustoće. Prva VLSI kola su se pojavila u 80-tim godinama dvadesetog vijeka i VLSI je četvrta generacija u razvoju integrisanih krugova.
NGC 260
NGC 260 (također poznat kao IRAS 00458+2725, MCG 4-3-6, PGC 2844 i UGC 497) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 239 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 0,80 (56 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (56 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 27. augusta 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Déjà vu
Déjà vu (u doslovnom prevodu s francuskog: "već viđeno"), déjà vu doživljaj ili déjà vu pojava, označava psihološku pojavu koja se izražava u smislu da se nova situacija već dogodila, da je negdje viđena. Termin je stvorio francuski filozof, parapsiholog i promotor esperanta, Emile Boirac.
Uzroci
Javlja se kod zdravih ljudi ponekad spontano ili u stanju iscrpljenosti ili kod otrovanih (naročito neurotoksinima kao i alkoholom ili halucinogenim drogama). Može biti posljedica neuroze, psihoze ili organskog poremećaja mozga, posebno temporalnog režnja.
Doživljaj je izuzetno teško provocirati, te i istraživati u laboratorijskim uslovima. Trenutna istraživanja prvenstveno se fokusiraju na studije anomalija pamćenja, s obzirom da je fenomen "već viđenog" vrlo izvjesno rezultat preklapanja neuroloških sistema za kratkotrajno i za dugotrajno pamćenje. S druge strane, moguće je da isti provociraju i pojedini lijekovi, ali o istom još uvijek ne postoji dovoljan broj istraživanja.
Teorije
Dugo vremena ovaj jeziv osjet se pripisivao mnogim uzrocima, od paranormalnih smetnji do neuroloških poremećaja. Međutim, posljednjih godina, kako se sve više naučnika počelo baviti tim fenomenom, proširile su se brojne teorije koje sugeriraju da se ne radi samo o zastoju u memorijskom sistemu ljudskog mozga. Izvještaj psihologice s Državnog univerziteta Colorado, Anne M. Cleary, objavljen u časopisu Društva psihološke nauke Current Directions in Psychological Science, opisuje otkrića o déjà vu, uključujući brojne sličnosti između déjà vua i shvatanja ljudskog pamćenja prepoznavanjem.
Pamćenje prepoznavanjem je tip pamćenja koji omogućava da čovjek shvati kako je ono što trenutno doživljava već ranije doživio, kao naprimjer kad prepozna prijatelja na ulici ili čuje poznatu pjesmu. Mozak fluktuira između dva različita tipa pamćenja prepoznavanjem: prisjećanja i upoznatosti. Prepoznavanje zasnovano na prisjećanju događa se kad se može tačno odrediti slučaj kad se trenutna situacija već dogodila u prošlosti. S druge strane, kod prepoznavanja zasnovanog na upoznatosti, događa se da se trenutna situacija čini poznata, ali se osoba ne sjeća se kad se tačno dogodila u prošlosti. Naprimjer, kada neko ugleda poznatog čovjeka u trgovini, ali se jednostavno ne može sjetiti odakle ga poznaje. Za déjà vu se vjeruje da je primjer prepoznavanja zasnovanog na upoznatosti: tokom déjà vua osoba je uvjerena da prepoznaje situaciju, ali nije sigurna zašto.
Loznica
Loznica je grad na zapadu Srbije u blizini granice sa Bosnom i Hercegovinom.
Avdo Palić
Biografija
Rođen je u mjestu Krivača kod Han-Pijeska. Tokom studija u Sarajevu upoznao je svoju suprugu Esmu iz Žepe. Prije rata je živio u Vlasenici gdje je bio zaposlen kao nastavnik u lokalnoj srednjoj školi, a zatim se preselio u Sarajevo. Ostaje u Žepi i organizuje otpor Vojsci Republike Srpske (VRS). Sljedeće tri i po godine branioci Žepe pružaju otpor. Tokom rata Avdo i Esma su se vjenčali. Esma je rodila dvije kćerke, Semru i Nejru.
Evakuacija
Nakon što je VRS zauzela Žepu, organizovao je spašavanje preostalog civilnog stanovništva kao i većinu vojnika. Organizovane grupe od po 300 ljudi zajedno s vojnicima koji su pratili kolonu uspjeli su preći u Srbiju. Preko 9000 civila uz pomoć ukrajinskih mirovnjaka uspješno je evakuirano u druge dijelove Bosne i Hercegovine koje su bile pod kontrolom Armije Republike Bosne i Hercegovine (ARBiH).
On je do 27. jula 1995. ostao u Žepi kako bi pregovarao o evakuaciji civila iz zaštićene zone u ukrajinskom kampu UNPROFOR-a na Bokšanici kod Žepe gdje su s Palićem, zarobljeni Mehmed Hajrić i Amir Imamović, članovi ratnog Predsjedništva Žepe. Žrtvujući sebe i odugovlačenjem pregovora uspio je kupiti vrijeme i spasiti većinu civilnog stanovništva Žepe. Nakon odlaska zadnjeg autobusa iz Žepe, Palića su pripadnici VRS-a odveli i zarobili.
Smrt
Palić je iz Žepe odveden 4. augusta u tajni vojni zatvor u Bijeljini, odakle su ga 5. septembra 1995, po naređenju Glavnog štaba VRS, na razmjenu zarobljenika odveli kapetan Dragomir Pećanac i pripadnik VRS Željko Mijatović. Tačan datum i mjesto smrti nije poznat.
Palićevi posmrtni ostaci ekshumirani su iz masovne grobnice u novembru 2001. u Vragolovima kod Rogatice, pored ostataka još osam žrtava. Ekshumacija je obavljena 3. novembra iste godine. Ekshumirano je devet kompletnih tijela, a dvije lobanje nađene su nekoliko metara van grobnice. U Palićevom slučaju uzorak nije bio "genetski dovoljno dobar", zato je pri prvom podudaranju s uzorcima krvi u ICMP-jevoj bazi pokazana podudarnost s Palićevom sestrom i djecom u svega 22%. Nakon neuspješne DNK analize Palić je ukopan na mezarje u Visokom, pod oznakom NN. Druga analiza DNK obavljena je u augustu 2009. i sa preciznošću od 99,99% dokazuje da je riječ o skeletnim ostacima Avde Palića. Tijela Mehmeda Hajrića, Amira Imamovića i Avde Palića nakon identifikacije ukopana su u haremu Alipašine džamije u Sarajevu.
Tin Ujević
Tin Ujević (5. juli 1891 – 12. novembar 1955) bio je hrvatski pjesnik.
Porijeklo i djetinjstvo
mini|Tinov razred u osnovnoj školi Rođen je u Dizdara kuli u Vrgorcu. Njegovo puno ime bilo je Augustin Josip Ujević, po starom običaju župe imotskih Poljica, gdje su svoj pokrštenoj djeci davana dva imena. Njegov otac, Ivan Ujević, bio je učitelj rodom iz Krivodola u Imotskoj krajini, dok mu je majka Bračanka, iz mjesta Milne. Tin je rođen kao jedno od petero djece od kojih su dvoje umrli još u djetinjstvu.
S očeve strane je mogao naslijediti određen književni talent, pošto je on kao učitelj bio sklon književnosti te i sam pisao. Tin je prva tri razreda osnovne škole polazio u Imotskom, kada seli u Makarsku gdje završava osnovnoškolsko obrazovanje. 1902. odlazi u Split gdje se upisuje u klasičnu gimnaziju i živi u nadbiskupijskom sjemeništu. U svojoj trinaestoj godini počinje pisati pjesme od kojih ništa nije sačuvano (po njemu je njegovo prvo djelo kratak tekst "Voda" koji je završio u košu za smeće nekog urednika). 1909. godine Tin maturira u Splitu s odličnim uspjehom, odriče se mogućnosti zaređenja te odlazi u Zagreb upisujući studij hrvatskog jezika i književnosti, klasične filologije, filozofije i estetike na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Te iste godine objavio je svoj prvi sonet "Za novim vidicima" u časopisu "Mlada Hrvatska".
Političko djelovanje
Tin se od svog dolaska u Zagreb i druženja s mentorom i Rabbiem Antunom Gustavom Matošem te suvremenicima Krešom Kovačićem, Ljubom Wiesnerom i dr. isticao kao gorljivi pravaš, zalažući se za neovisnost Hrvatske i slom Austro-Ugarske Monarhije. Nešto kasnije, 1912. kao pripadnik buntovnog mladog naraštaja hrvatskih intelektualaca, Ujević se do prvoga svjetskoga rata, pa i početkom rata, kao emigrant u Parizu, više nego književnošću isticao političkim djelovanjem: mijenjajući svoju političku orijentaciju žestokim antiaustrijskim člancima u hrvatskom tisku i vatrenim govorima u Beogradu, zagovarao je ideju o srbijansko-hrvatskom jedinstvu i ujedinjenju Hrvatske i Srbije. Razočaran politikom unitarnoga jugoslavenstva i pročitavši pretenzije Velike Srbije proživljava katarzu i zauvijek odustaje od političkih ambicija, predavši se do kraja književnosti i posebice poeziji. O svom rastanku sa idejom jugoslavenskog jedinstva najbolje je napisao u svojoj pjesmi u prozi "Drugovima": "Mi smo imali da budemo jedna vojska. Ali srca su naša, o drugovi, bila podvojena: vi ste tražili korist, a ja samo ljepotu."
Književnost
mini|Tin Ujević, Krešo Kovačić i Ljubo Wiesner u Zagrebu, 1911. mini|Rukopis Ujevićeve pjesme "Blaženo jutro" mini|Tin Ujević izlazi iz bifea "Tip-top" u Zagrebu U početku vjerni ljubitelj Matoša, javno se odrekao Rabbia (članci Cezar na samrti; Barres i Oinobarres, 1911) i zametnuo polemiku s njim, jedinu polemiku koju je Matoš želio izbjeći, pa je na grube Ujevićeve napade odgovarao iznenađujućom mlakošću. Očito, bio mu je drag ovaj Discipulus, možda i zato što je osjećao njegov talent; a ni Ujević se nikada nije uspio do kraja rastati i udaljiti od Matoša, koliko god ga se odricao. Među njima je zauvijek ostala neka čudesna iracionalna veza. Pošao je dakle od Matoša i došao do Baudelairea, otkrivajući ga i prihvaćajući matoševskim iskustvima i poticajima. Ali, odrekavši se Učitelja, komu se mladi Ujević i mogao okrenuti ako ne Baudelaireu, osnivaču modernoga europskog pjesništva? "Bio je možda u meni jedan Baudelaire prije nego jedan Ujević." Napisao je tu rečenicu u eseju “Mučeništvo života i raj u afionu”. Smisao je jasan: Baudelaire nije njegov uzor, on je njegov dvojnik. Baudelaireovski ponor doživljavao je u sebi kao najdublju poetsku opsesiju ("Ponore! more povrh moje glave"), ali je tom ponoru suprotstavio visine, let prema suncu, prema zvijezdama, prema apsolutnom (“Visoki jablani”: egzemplarno simbolična pjesma filozofske vedrine). Tako je Ujević išao tragom Baudelairea: opirući mu se. Isti odnos imao je i prema Rimbaudu. Njegov dramatični “Ispit savjesti” (u "Savremeniku" 1923) otkriva rimbaudovske dileme, koje konačno rješava antirimbaudovski: nije se odrekao umjetnosti i vratio urednom građanskom životu kao Rimbaud, nego se odrekao urednoga građanskog života da bi se sav posvetio svojoj sumnji, to jest umjetnosti, u koju je možda upravo zato toliko sumnjao jer je toliko vjerovao u nju.
Prve dvije zbirke pjesama, “Lelek sebra” (1920) i “Kolajna” (1926), dva neopetrarkistička ljubavna brevijara, napisao je tokom rata u Parizu kao jedinstvenu zbirku; samovoljom nakladnika razdvojene su i tiskane u Beogradu, i to ćirilicom i ekavski, premda su napisane izvorno hrvatskim jezikom. Izlazak druge zbirke dočekao je s iznenađenjem i nezadovoljstvom ("Zato me je i oštampanje “Kolajne”, u ovim prilikama i sa takvim zadocnjenjem, toliko "contrarie", oneraspoložilo. No, uostalom, S.B.C., kojemu to ne odobravam nikako, i oštro prosvjedujem, jer nisam htio da ništa izdajem na tzv. srpskoj ćirilici...", pisao je tada Krklecu.) Do Drugoga svjetskog rata objavio je još zbirku “Auto na korzu” (1932) i reprezentativni izbor svoga pjesništva “Ojađeno zvono” (1933). Komunističke vlasti zabranile su mu 1945. javno djelovanje, pa je nekoliko godina živio kao anonimni prevodilac. Tek izabranim pjesmama “Rukovet” (1950), zaslugom Jure Kaštelana, koji ju je i priredio, Ujević se otkriva novom naraštaju čitatelja, da bi posljednjom zbirkom “Žedan kamen na studencu” (1954) potvrdio vodeće mjesto u hrvatskom pjesništvu. Osobenjačkim načinom života skrivao je tajnu svoje intimnosti, pa je godinama bio u središtu pozornosti posjetilaca boemskih kafana i gostionica u Beogradu, Sarajevu, Splitu i Zagrebu, gdje je, tim redom, proveo sve godine života od povratka iz Pariza 1919. do smrti.
Čim se objavila u svojoj veličini, Ujevićeva poezija predstavila se kao izazov: i čitateljstvu i našoj književnoj, pjesničkoj tradiciji. I to dvostruki izazov, s dva suprotna predznaka. Jednu od njih prihvaća, ali ne zato da joj se pokori nego da se nadmeće s njom. Drugu otklanja i pobija. Hrvatska renesansna i barokna pjesnička riječ bila je glas evropskog kulturnog podneblja. S tim podnebljem Ujevića vežu i odgoj i naobrazba. To je dakle tradicija kojoj se obraća i kojoj želi pripadati. Zato u njegovom pjesništvu ima i renesansne razigranosti i neobarokne kićenosti. Sa preporodom u XIX. vijeku počinje zaostajanje. Hrvatski pjesnici kao da su u tom trenutku posumnjali u svoje pravo na estetsku autonomiju; svjesni težine historijskog trenutka u kome se tada nalazio hrvatski narod, oni su preuzeli na sebe krupne nacionalne zadatke, podredivši im i svoje umjetničke želje. Nastaje oblik hibridne književnosti, koja u službi nacionalnih ciljeva zadovoljava političke i društvene potrebe, ali zanemaruje umjetnost. To pjesničko nasljeđe Ujević ne prihvaća i pobija.
Činjenica da se pjesnički oglasio 1909. u pravaškoj "Mladoj Hrvatskoj", u društvu mladih koji su tvorili Matošev krug, ne pobija nego potvrđuje tu tvrdnju. Jer Matoš je poslije mnogih godina bio prvi dosljedni Europljanin u hrvatskoj književnosti, prvi koji se opet zagledao preko međa svoje male domovine, i ako je ičim privukao pozornost i pribavio odanost tadašnjih mladih literata, pribavio ju je tom značajkom svoje pojave. Do Ujevićeva najprije osobnog udaljavanja od Matoša, a zatim i književnog raskida s njim, doći ce u trenutku kad je mladi, samouvjereni Discipulus pomislio, da Rabbiev raskid s našom zaostalom pjesničkom prošlošću patetičnog rodoljublja nije ni dostatno jasan ni dostatno iskren. Dakle ni dostatno odlučan.
Doba matoševskih soneta kao što su “Mrtva domovina” ili “Naše vile” ostalo je trajno za njim.
Ujević je u pjesmama ostvario snažne akcente osobne tragike (Svakidašnja jadikovka), izrazio duboke tajne spiritualne, netjelesne ljubavi (u “Kolajni”), ispjevao himničke psalmodije radu i ljudskom bratstvu (Pobratimstvo lica u svemiru; Čin sputanih ruku), skladao složene filozofske refleksivne orkestracije (Riđokosi Mesije), razvijao simbolične vizije svemirskih zvjezdanih prostranstava i čežnje za visinama (Visoki jablani), zanosio se raskošnom ditirambičnošću (Svetkovina ruža) i predavao zreloj, mudroj staračkoj skrušenosti i sladogorkom pomirenju sa životom takvim kakav jest (Molitva za koru kruha i zdjelu leće; Ganutljive opaske; Hymnodia to mou somati). Pišući poeziju sad u rigorozno zatvorenoj formi, sad u nesputanoj otvorenosti slobodnog stiha, prožetu uvijek blistavim sjajem svježe imaginacije modernog intelektualca i erudita, Ujević je, kao nedostižni čarobnjak riječi, ostao dosljedno izvan svih književnih škola i struja, blizak svima a istodobno različit od svih, pa i kad je iskustvom nadrealističkih nastojanja prodirao u zaumlje, ili kad je propuštao u svoj stih zrnca ekspresionizma i dadaizma koje teže razaranju oblika. I kuštrava asocijativnost u nevezanom stihu i u pjesničkoj prozi, i retoričko-patetički nacionalni i društveni aktivizam u raspjevanom himničkom tonu: sve to tvori Ujevićev "pjesnički pluralizam", vidljiv već u njegovim prvim pjesničkim radovima (pjesma “Veliki početak”, 1913.).
Na neizgovoreno pritajeno pitanje: kako je moguća ovolika različitost u jedinstvenom pjesničkom djelu? Sam je odgovorio naslovom pjesničke proze:"Jedna sam osoba složena od više drugih". Da mu nije bilo osobito stalo do te tvrdnje, ne bi je ponovio u prvoj strofi svoje velike pjesme Vasionac:
"Sto glasova iz stotine grla, iz dubina stostruke mi svijesti [...]".
Jedan je dakle Ujević koji pjeva Molitvu Bogomajci za rabu božiju Doru Remebot, drugi koji himničkim stihovima slavi tijelo iako je ono kuća grijeha, a neki sasvim treći je onaj koji, pomiren sa svim zlima svijeta, skrušeno i mudro moli:
"Daj pravdu nama i neprijatelju, dvije mrlje ulja u istome zelju".
Upravo ovaj stih je dobar povod da se upozori na mediteransko podrijetlo njegova djela. Ne samo poezija nego i sva njegova proza, i ne samo tematikom nego i onim što možemo nazvati životnim i životvornim prostorom djela, odiše jugom, južnim ozračjem, južnjačkom aromom i svjedoči o mediteranskom duhu pjesnikovu. (Nije slučajno napisao studiju “Kreta, matica sredozemništva”, 1944.) Od onoga već citiranog stiha iz “Kolajne” ("More! ponore [...]" etc.), preko brojnih metafora kao što su "nebo mora", "more kamena" do klasičnih izvora njegove inspiracije (kao što je ona velebna pjesma tijelu), znače privrženost mediteranskom podneblju i klasičnim temeljima antičke kulture, koji su tu sačuvani.
Od Dioklecijana do Markantuna Dominisa i od Luke Botića do splitskog ribara i tipičnog dalmatinskog "oriđinala" Danila Ćorka, s kojim se dnevno dopisivao, kroz Ujevićev opus mimohode baštinici drevne kulture Grka i Latina, koji na našim obalama ostaviše tragove svoga negdašnjeg svijeta i neumrlog duha. Prizivajući sjećanje na Marka Marulića, pjesnika "U versih harvacki" složene velike pjesme “Judite”, Ujević piše klasični “Oproštaj” (u “Hrvatskoj mladoj lirici”) klesanim jezikom i manirom naših staročakavskih pučkih začinjavaca Marulićeva vremena, budeći uspomenu i na slavnu hrvatsku "bašćinu" i na te klasične antičke temelje, na kojima su niknuli hrvatska kultura i hrvatska umjetnost. Davno je upozoreno, i to s punim pravom, da je taj sonet zapravo Ujevićev intimni, nacionalni i pjesnički program, po značenju srodan Matoševu sonetu “Mlada Hrvatska”; a upozoreno je i na to, također s razlogom, da ona "mlada plafca" koja se "usrid luke" sprema na novu plovidbu, podrazumijeva i Baudelaireov “Voyage”, baudelaireovsko putovanje za željama koje su slične oblacima i nedostižne kao oni. Tako se “Oproštaj” javlja kao ključna karika u zlatnom lancu Ujevićevih pjesama: spona koja ih trajno veže s antikom i s Mediteranom, s "bašćinom" i s modernitetom, s Hrvatskom i s Europom.
Bogatstvo duha, dubinu misaonih podviga, enciklopedijsku širinu tematskih interesa i solidnu obaviještenost o problemima kulture i umjetnosti: sve te osebine svoga intelekta obilno je rasuo i na nekoliko hiljada stranica književnokritičke i teorijske, esejističke, polemičke, feljtonističke, znanstveno-popularne i političkopublicističke proze, razbacane u stotinama publikacija, a reprezentativni izbor njegovih književnih studija i eseja ušao je u knjige “Ljudi za vratima gostionice” i “Skalpel kaosa” (obje 1938). U njima se na specifični ujevićevski način sretno prožimlju osobne ispovijesti autobiografskog karaktera i bizarnost vlastitih stajališta o mnogim načelnim i praktičnim pitanjima umjetnosti, egzaktna historijsko-biografska dokumentacija i lucidnost individualnog poniranja u stilskom jedinstvu pjesničke riječi. Čitajući njegovu poeziju, prizivamo u sjećanje dijelove njegovih eseja; a teško bismo mogli govoriti o njegovim esejima a da ne potražimo oslonac u njegovoj poeziji.
Iako u široj javnosti po tome nije prepoznat, Ujević je napisao obujmom ne preveliku, ali vrlo vrijednu pjesničku prozu, s izvornom stvaralačkom snagom. Neke od tih pjesama u prozi su nešto poznatije, kao "Uspavanka iz Krivodola", dok je mnogima nepoznata ostala pjesnička proza istinske veličine i značaja poput "Predigra bure", "Pjesma o biseru", "Utjeha", "Živci" i "Priznanje" - pjesma u prozi čijim je prijevodom Tin predstavljen na pjesničkoj večeri u New Yorku 2007. godine. Svjesni nepravedne zapostavljenosti Tinove pjesničke proze, Društvo hrvatskih književnika objavilo je 2000. godine kao posebnu knjigu Tina Ujevića "Pjesme u prozi".
Anegdote
Tin Ujević je kao nijedan hrvatski književnik poznat po brojnim zgodama i anegdotama. Ovdje navodimo samo neke:
- Jednom, dok je spavao na klupi u parku, Tina je probudio lokalni policajac. Ali, čim je vidio da je riječ o tada već slavnom književniku, počeo se žurno ispričavati. "Ma ne morate mi se izvinjavati", rekao je Tin, "iako bi bio red da ste prvo probudili podstanara", aludirajući na beskućnika koji je spavao pod klupom.
- Tin nije volio učestvovati u razgovorima, za vrijeme brijanja u brijačnici. Svejednako, brijač mu je često dosađivao forsiranim razgovorima. Jednom ga brijač upita: "Kako hoćete da vas obrijem?". - "Bez riječi" - odgovori mu mirno Tin.
- Ujevića, koji je ostao neženja do kraja života, neki prijatelji upitaše, zašto se ne ženi. "Ljudi se trebaju ženiti, bogovi mogu, a pjesnici ne smiju" - odgovori im Ujević.
- Kako je Tin bio iznimno domišljat i lucidan dobro prikazuje sljedeća anegdota. Jedan veseljak iz njegovog društva, vidjevši ga kako s praznom čašom stoji u gostionici, prišao mu je i rekao: "Slaži nešto na brzinu i platit ću ti špricer." Tin ga i ne pogleda i već mu preko ramena dobaci: "Ne, prijatelju, rekao si dva!". Kako je upravo trenutačno slagao, ovaj šaljivdžija mu je morao platiti piće.
Nagrade i manifestacije
mini|Pjesnikov spomenik na Trgu Matice hrvatske u Imotskom Iako sam za života nije dobio nijednu književnu nagradu, danas se mnoge književne svetkovine zovu njegovim imenom. Njegovim imenom je nazvana i najveća hrvatska pjesnička nagrada, Nagrada "Tin Ujević". Njemu u čast, u rodnom mu Vrgorcu se održava manifestacija "S Tinom u Vrgorcu".
Spomenici
Središnji Tinov spomenik je onaj na glavnom trgu - Trgu Matice hrvatske u Imotskom otkriven 5. jula 1980. koji je djelo Krune Bošnjaka, akademskog kipara. Tin također ima spomenike u rodnom Vrgorcu i Zagrebu, te u zavičajnom Krivodolu, a najavljeno je i postavljanje spomenika njemu u čast na Poljani Tina Ujevića u Splitu.
Vilinska pećina
thumb|Ulaz u Vilinsku pećinu
Vilinska pećina je speleološki objekat i geomorfološki spomenik prirode posebno značajan po brojnim i raznolikim pećinskim ukrasima.
Položaj
Pećina se nalazi na padinama Sebešića, između Novog Travnika i Fojnice odnosno između masiva Goletice na jugoistoku i masiva Šćita na sjeveroistoku i istoku, u desnoj dolinskoj strani potoka Mutnica.
Ulaz u pećinu je smješten na oko 50 metara relativne visine od dna jedne od mnogobrojnih pritoka Mutnice koji su povremenog karaktera.
Nedaleko od Vilinske pećine nalazio se i prvi speleološki dom u Bosni i Hercegovini, u kojem su se održvali i brojni stručni sastanci speleologa.
Morfološke karakteristike
Vilinska pećina formirana je u devnoskom dolomitu i dolomitnom krečnjaku, koji na tom prostoru izgrađuje jezgru antiklinorijuma. Ulaz u pećinu je širine oko 2 metra i visine oko 1,5 metar sa predusjekom dužine oko 2,5 metra i dubine oko 1,5 metar. Dno predusjeka i ulaza ispunjeno je aluvijalno-deluvijalnom glinovito drobinskom raspadinom koja je debljine između 0,5 i 1 metar. Prva ulazna dvorana kružnog je oblika, prečnika oko 8 metara sa kupastim zasvodnjenjem visine oko 8 metara iz čijeg se vrha na sjevernoj strani nalazi subvertikalni odžak prečnika oko 0,5 metara. Iz njega dopire dnevno svjetlo. Iz ulazne dvorane pećina se grana u tri kraka: desni čija je dužina oko 75 metara, centralni dužine oko 60 metara, te lijevi dužine oko 20 metara. Krakovi su različitih hipsometrijskih položaja pri čemu je najviši desni krak, centralni je oko 8 metara niži, dok je lijeci najniži, oko 25 metara relativne visine ispod ulaza odnosno srednjeg kraka. U desni krak se silazi strminom prekrivenom sigastim i uglačanim tvorevinama visine oko 2,5, metra. Iz njega se ulazi u drugu dvoranu (5x2 metra) bogatu pećinskim nakitom. Nakon kraćeg suženja ulazi se u najveću dvoranu ovog kraka eliptičnog oblika dna čije su dimenzije 20x10 metara. Duž tavanice vise brojni stalaktiti, dok je dno prekriveno sigama. U dnu dvorane se nalazi manje jezero površine površine 5x2,5 metra i dubine oko 1,5 metar. Pećinski kanal desnog kraka postepeno se sužava i odsjekom visine oko 5 metara dvorana je odijeljena od kavernoznog kanala visine oko 4 metra i visine širine oko 1 metar. Ta spojnica dostupnih dijelova pećine se na oko 5 metara od pomenutog odsjeka se u još jedan neispitani i nedostupni dio. Srednji krak također obiluje pećinskim nakitom, te se u njemu nalaze dva manja jezera približno istih dimenzija kao u desnom kraku. Dvorana je dimenzija oko 20 metara dužine, širine oko 8-9 i visine oko 10-11 metara. Ulazni dio srednjeg kraka zajednički je i lijevom kraku. Lijevi krak se, iza kaskadnog odsjeka koji je visok oko4 metara, stepenasto obrušava u dubinu trima sukcesivno poredanim odsjecima prekrivenim sigama. Dno mu je za oko 25 metara niže od glavnog ulaza. ovdje pećina završava kavernoznom uzinom.
Hidrološke karakteristike
Pećina je periodično hidrološki aktivna. Za vrijeme povećanog priliva oborinskih voda, dio njih ulazi kroz ulaz pećine, dok dio prolazi kroz brojne pukotine. Voda se skuplja u nižim dijelovima, te zbog ograničene propusnosti, dio vode ostaje formirajući pomenuta manja jezera.
Pećinska flora i fauna
Prilikom posjete speleologa iz Sarajeva u zimu 2018. godine uočena je kolonija malog potkovastog šišmiša (Rhinolophus hipposideros) u hibernaciji.
Perzej (sazviježđe)
Perzej (lat. Perseus) je sazviježđe na sjevernom nebu a naziv je dobio po grčkom mitološkom junaku Perzeju. Jedno je od 88 modernih i 48 originalnih Ptolemejevih sazviježđa. Ovo sazviježđe sadrži poznatu promjenjivu zvijezdu Algol i centar je radijacije jednogodišnjih perzejevih meteorskih pljuskova.
Objekti dubokog neba
M 34 je vidljiv golim okom, veoma je velik i sjajan. Otvorena zvjezdana jata NGC 869 i NGC 884, poznati i pod nazivom h Per i χ Per, međusobno su udaljeni 0,5°. Mogu se razlučiti pomoću optike, golim okom izgledaju samo kao tamna maglina na nebu. Njihova udaljenost od Sunca se procjenjuje na oko 7000 sg. NGC 1528 je vidljiv samo pomoću teleskopa. Planetarna maglina M 76, naziva se i "Mali teg", iako slabog sjaja poznata je zbog nepravilnog oblika.
Meteorski pljuskovi
Perzejidi su posebno zbog svog intenzivnog sjaja veoma poznati meteorski pljuskovi. Aktivnosti traje od 23. jula do 22 augusta, maksimalna aktivnost je 12. i 13. augusta. Pojedini meteori eksplodiraju direktno u atmosferi. Zeta Perzejidi su otkriveni 1947. njihova aktivnost traje od 20. maja do 5. jula a maksimum je 13. juna.
NGC 1975
NGC 1975 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 3. oktobra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Alexander Rossi
Alexander Rossi (Auburn, California, 25. septembar 1991.) je američki vozač.
Potpuni popis rezultata u F1
(Legenda) (Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označuju najbrži krug utrke)
NK Osijek
Nogometni klub Osijek je profesionalni nogometni klub iz Osijeka, Hrvatska. Takmiči se u najvišem rangu hrvatskog nogometa.
Klub je osnovan 27. februara 1947. godine kao Fiskulturno društvo Proleter, nastalo spajanjem fiskulturnih društava Slavonija i Bratstvo. Prvu utakmicu odigrao je 16. marta iste godine protiv ekipe Mladosti koja je poražena rezultatom 5-0. Sadašnje ime osvaja 1967. godine. U sezoni 1998-99. osvaja nacionalni kup.
Tradicinalne boje kluba su plava i bijela. Domaće utakmice igra na stadionu Gradski vrt.
FK Sarajevo
Fudbalski klub Sarajevo je nogometni klub iz bosanskohercegovačkog glavnog grada Sarajeva i jedan od najuspješnijih klubova u državi. Klub je osnovan 24. oktobra 1946. i najuspješniji je klub iz SR Bosne i Hercegovine u ligi bivše SFRJ, osvojivši dvije titule prvaka u sezonama 1966/67. i 1984/85. FK Sarajevo je jedan od istaknutijih članova Premijer lige Bosne i Hercegovine uz osvojenih sedam kupova Bosne i Hercegovine (1997, 1998, 2002, 2005, 2014, 2019 i 2021), 5 prvenstva BiH (1998/99, 2006/07, 2014/15, 2018/19, 2019/20), te jedan Superkup Bosne i Hercegovine. Klub je u sedam navrata bio državni viceprvak. FK Sarajevo se nalazi na vrhu vječne tabele Premijer lige BiH i najprominentniji je predstavnik Bosne i Hercegovine u evropskim takmičenjima. Jedan je od najpopularnijih klubova u BiH, zajedno sa gradskim rivalom FK Željezničar, s kojim dijele snažan rivalitet koji se ogleda kroz sarajevski derbi.
Klub svoje domaće utakmice igra na Olimpijskom stadionu "Asim Ferhatović Hase", koji je ime dobio po Asimu Ferhatoviću. Stadion ima kapacitet od 34.630 mjesta.
Prvi dani
mini|250px|Prostorije FK Sarajevo 24. oktobra 1946. godine spajanjem RSD "Udarnik" i OFD "Sloboda" osnovano je Sportsko društvo "Torpedo". Klub se prvi put pojavio na jugoslovenskom sportskoj sceni iste godine pod imenom SD Torpedo. Prvi predsjednik novoosnovanog kluba je Safet Džinović, dok su potpredjednici bili Vojo Marković i Alojz Stanarević. Josip Bulat je imenovan za trenera. Novoformiranom timu, koji je naslijedio Udarnika kao i njegove rezultate i položaj u ligi, su se pridružili i odabrani igrači iz Udarnika i Slobode. Na početku to su bili: Hodžić, Vlajičić, Šarenkapa, Pauković, Fizović, Konjević, Radović, Viđen i Mustagrudić a poslije Mantula, Glavočević, Tošić, Pecelj, Novo, Strinić, Đ. Lovrić i Alajbegović. Tim je odigrao svoju prvu utakmicu 3. novembra 1946. godine.
Godinu dana kasnije, 5. oktobra 1947. godine održana je historijska skupština na kojoj je odlučeno da SD Torpedo mijenja naziv u SDM "Sarajevo". Prema planu koji je iznesen na sastanku u velikoj dvorani fiskulturnog doma novo Sportsko društvo trebalo je okupiti ono najbolje iz grada Sarajeva i BiH.
U septembru 1948. godine, klubu se pridružuje i tadašnja jugoslovenska fudbalska legenda, Miroslav Brozović, koji je u velikoj mjeri u klub donio potrebno iskustvo. Mostarac je ranije nastupao za FK Partizan a bio je i kapitan reprezentacije Jugoslavije s kojom je na olimpijskim igrama u Londonu osvojio i srebrnu medalju. Brozoviću je ponuđena pozicija igrača i trenera što je i prihvatio, okrenuvši se ka cilju da klub uvede u jugoslovensku prvu ligu jer je upravo po okončanju prethodne sezone klub napustio elitni rang nogometnog takmičenja.
Kao samostalan fudbalski klub "Sarajevo" egzistira od 20. maja 1949. godine, a dan kasnije je registrovano u Fudbalskom savezu područja Sarajevo.
Znatno ojačano pomenutim igračima, klub uspjeva u drugoj sezoni Jugoslovenske lige ući u društvo najboljih, ali nakon samo jedne sezone ispadaju da bi se odmah sljedeće sezone vratili u prvu ligu. 1950. godine Sarajevo zauzima peto mjesto, a dvije godine nakon toga klub se sa uspjehom bori za opstanak. Nakon toga sve do sezone 1956/57 Sarajevo se može svrstati u red stabilnih prvoligaša. U sezoni 1956/57, u prvoj sezoni nakon povlaćenja Brozovića iz aktivnog igranja, FK Sarajevo ispada u drugu ligu, a već sljedeće sezone se vraćaju i nekoliko godina opet osvajaju mjesta u sredini tabele.
Ključni igrač za Sarajevo u njegovim ranim godinama bio je Asim Ferhatović, zvani Hase, koji je igrao za klub u periodu između 1952. i 1967. U sezoni 1963/1964. sa ukupno postignutih 19 golova bio je najbolji strijelac jugoslovenske lige, dok je klub završio na četvrtom mjestu.
U društvu prvaka
U takmičarskoj sezoni 1964/65. Sarajevo je osvojilo titulu vicešampiona, a u sezoni 1966/67. i šampionsku titulu kao prvi klub iz SR Bosne i Hercegovine. Značajne rezultate Sarajevo je ostvarilo i u kupu Jugoslavije. 1947. Sarajevo plasirali su se u polufinale a korak dalje su napravili u sezoni 1966/67. Tada je Sarajevo u finalu, u Splitu, poraženo od Hajduka sa 2:1. Upravo ta sezona, 1966/67, u kojoj su pored osvajanja titule prvaka igrali i finale Kupa Jugoslavije kao i četvrtfinale Srednjoevropskog kupa protiv mađarskog Újpesta, ostaće kao jedna od najsupješnijih sezona u historiji kluba.
Međunarodne utakmice
Klub je od 7. marta 1948. do decembra 1982. godine odigrao 226 međunarodnih utakmica na četiri kontinenta i reprezentovao sport tadašnje države. Bilans je: 107 pobjeda, 58 neriješeno, 61 izgubljenih sa gol-razlikom 570:383.
Gotovo na svim gostovanjima u inostranstvu Sarajevo je dobijalo laskave ocjene i priznanja. Tako je kolumbijski list "La Perensa" pisao februara 1972. godine da je Sarajevo zasjenilo sve inostrane ekipe koje su posljednih godina gostovale u Kolumbiji, pa čak i brazilski Santos, sa slavnim Peleom. "Gosti iz Jugoslavije njeguju maštovitu i tehnički dotjeranu igru, koja oduševljava i plijeni" – pisao je tada kolumbijski list.
Avgusta 1972. godine poslije međunarodnog turnira u Malagi (Španija), list "Sol de Espanja" ovako je komentarisao finalni susret u kojem je praška Dukla, tek poslije izvođenja jedanesteraca savladala "Sarajevo" sa 4:3 – "Pravda nije zadovoljena. Umjesto u Sarajevo, trofej ide u Prag. Tim sa Koševa je moralni pobijednik turnira. Pružio je najdopadljiviju igru i osvojio simpatije 25.000 gledalaca".