cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apicomplexa
Historija
Stariji takson Sporozoa, uključen u Protozoa, stvorio je Leuckart 1879. Kroz historiju su sa sadašnjim Apicomplexa grupirale mnoge nepovezane grupe. Naprimjer, Kudo (1954) u sporozoa uključuje vrste grupe Ascetosporea (Rhizaria), Microsporidia (Fungi), Myxozoa (Animalia) i Helicosporidium (Chlorophyta), dok je Zierdt (1978.) uključio rod Blastocystis (Stramenopiles). Dermocystidium se također smatran sporozoom. Nisu sve ove grupe imale spore, ali sve su bile parazitske. Međutim, i drugi parazitski ili simbiotski jednoćelijski organizmi,ako su imali bičeve, također su bili uključeni u protozojske skupine izvan Sporozoa (Flagellata, Ciliophora i Sarcodina) (npr., mnoge Kinetoplastida, Retortamonadida, Diplomonadida, Trichomonadida, Hypermastigida), cilija (npr. Balantidium) ili pseudopodije (npr. Entamoeba, Acanthamoeba,Naegleria). Ako imaju ćelijske zidove, takođe bi mogli biti uključene u biljno carstvo između bakterija ili kvasca.
Sporozoa se više ne smatra biološki valjanim taksonom i upotreba tog termina je obeshrabrena, iako ga neki autori još uvijek koriste kao sinonim za Apicomplexa. U novije vreme su druge grupe bile isključene iz Apicomplexa, npr. Perkinsus i  Colpodella  (sada u Protalveolati). Polje razvrstavanja Apicomplexa je u toku i klasifikacija se mijenjala tokom svih godina otkako je 1970. formalno imenovani takson.
Podjela
Do 1987. godine dovršeno je sveobuhvatno istraživanje ovog taksona: ukupno je imenovano 4516 vrsta i 339 rodova. Sastojali su se od: Iako je izvršena znatna revizija ovog taksona (pored Haemosporidia sada ima 17 rodova, a ne 9), ovi brojevi su verovatno još uvek približno tačni.
Razni plazmodiji
Izumirli: Paleohaimatus calabresi
Vaterpolo na Olimpijskim igrama 1904.
Turnir u vaterpolu na Ljetnim olimpijskim igrama 1904., održan je u St. Louisu, 5. i 6. septembra 1900. godine, u otvorenim bazenima Forest Parka. Na turniru su nastupila samo tri američka tima sa po sedam igrača. Razlog je bio, da je turnir bio organiziran samo za amatere, te su strani timovi mogli sudjelovati samo ako bi se timovi sastojali od članova istog kluba. Drugi razlog odustajanja evropskih timova bio je i način igranja vaterpola i pravila, koja su bila sličnija odbojci, nego tadađnjim pravilima evropskog vaterpola.
Organizator turnira je bio Life Saving Exhibition Lake na umjetnom jezeru na Louisiana Purchase Exposition, koje je korišteno od strane Obalne straže SAD-a, za uvježbavanje plivača. U jezero je uticao potok, kojim je sa obližnjeg poljoprivrednog dobra doticala đubrivom zagađana voda, te se većina sportaše, još za vrijeme turnira razboljela, a četiri od njih su nekoliko mjeseci nakon završetka turnira umrli od tifusa izazvanog Escherichia bakterijama.
Pobjednik turnira je bila po reprezentacija Sjedinjenih Američkih Država.
Zemlje učesnice
Učestvovao je 21 takmičar iz 1 zemlje sa ukupno 3 tima.
Rezultati
Odigrane su samo dvije utakmice:
Veselin Topalov
Karijera do 2005.
Naučio je igrati šah s osam godina. Već sa 12 godina osvaja titulu nacionalnog majstora. Godine 1989. u Aguadilli, Portoriko postaje svjetski prvak u kategoriji muških do 14 godina. Slijedeće godine u Singapuru drugi je na svjetskom prvenstvu muških do 16 godina. Naslov velemajstora osvojio je 1992. godine, u dobi od 17 godina.
Evropski glavni grad kulture
right|thumb|Logo Evropske komisije za Evropski glavni grad kulture. Evropski glavni grad kulture je naslov koji se godišnje dodjeljuje barem jednom evropskom gradu kojeg Evropska unija odredi na period od jedne godine, tokom koje mu se ukazuje prilika u najboljem svjetlu prikazati svoj kulturni život te svoju kulturno-historijsku baštinu.
Veselin Topalov
Karijera do 2005.
Već 1993. ulazi među deset najboljih na svijetu. Nakon toga donekle stagnira, ne uspijevajući se probiti u sam vrh.
Evropski glavni grad kulture
Brojni evropski gradovi dosada su iskoristili tu titulu za preobražaj vlastite kulturne osnove, te tako izmijenili način na koji ih svijet promatra. Kad grad dobije naslov Evropskog glavnog grada kulture, tokom cijele jedne godine u njemu se održavaju različite kulturne manifestacije i umjetničke priredbe, a postavljaju se i zanimljive instalacije kao što je npr. "Šuma naopako" (La forêt suspendue) na jednom od najpoznatijih trgova Lillea 2004. godine. Jednogodišnjim nošenjem ove titule izabrani se gradovi nadaju povećanoj međunarodnoj pažnji i velikom broju posjetilaca.
Veselin Topalov
Karijera do 2005.
Na meč-turniru FIDE svjetskog prvenstva u New Delhiju, Indija 2000. g. dolazi do četvrtfinala. Godine 2004. na turniru u Tripoliju, Libija dolazi do polufinala.
Evropski glavni grad kulture
Historija
thumb|150px|[[Melina Mercouri]] Na prijedlog tadašnje grčke ministrice kulture Meline Mercouri Evropski grad kulture je začet 13. juna 1985. odlukom Vijeća ministara kao sredstvo zbližavanja građana Evropske unije (odnosno Evropske zajednice, kako se EU tada zvala). Prijedlogom je predviđeno svake godine imenovati jednu evropsku prijestolnicu kulture, s ciljem jačanja evropske integracije. Od tada je ova inicijativa sve uspješnija među evropskim građanima te ima sve snažniji kulturni i socijalno-ekonomski učinak na mnogobrojne posjetioce koje privuče.
Veselin Topalov
Karijera do 2005.
Godine 2002. igrao je finalni meč kandidata za prvaka svijeta u verziji PCA protiv Petera Lekoa i izgubio 1,5-2,5.
Vrhunac karijere postiže od polovine 2004, kada se penje na Rating listi FIDE. Na listi (objavljuje se svaka tri mjeseca) od 1. januara 2005. dolazi na 3. mjesto (iza Kasparova i Ananda).
Evropski glavni grad kulture
Historija
1991. godine organizatori raznih dotadašnjih evropskih gradova kulture stvorili su Mrežu evropskih glavnih gradova i mjeseci kulture (ECCM), omogućivši na taj način razmjenu i širenje informacija, posebno korisnih budućim organizatorima ovih događanja. Riječ je o neprofitnoj organizaciji sa sjedištem pri Ministarstvu kulture, istraživanja i visokog obrazovanja Luksemburga, koja usko sarađuje s Evropskim institucijama. Ova je mreža 1994. provela studiju o utjecaju Evropskog grada kulture od njegovog osnivanja, a od 2006. u svakoj evropskoj kulturnoj prijestolnici, kao i u onim bivšim, predstavlja putujuću izložbu "Putovanje u svijet: Glavni gradovi kulture" (A Journey to the World: Cultural Capitals). Izložba je po prvi put bila postavljena u Patrasu 27. marta 2006.
1999. godine Evropski grad kulture preimenovan je u Evropski glavni grad kulture, te je od tada finansiran kroz program Culture 2000. 25. maja 1999. odlukom Evropskog parlamenta i Vijeća EU-a ova godišnja priredba integrirana je u Okvirni program rada EU-a te je uveden i novi način izbora gradova za period 2005-19.
Veselin Topalov
Karijera do 2005.
U martu 2005. podijelio je prvo mjesto s Kasparovom na turniru u Linaresu (Španija), a nakon toga pobijedio (ispred Ananda) na najjačem turniru godine u Sofiji (Bugarska).
Evropski glavni grad kulture
Historija
Sve do 2004. godine Evropske prijestonice kulture birane su na osnovi međuvladinih dogovora zemalja EU-a; države članice su jednoglasno odabirale gradove koji su najvjerovatniji predstojeći domaćini manifestacije, a Evropska komisija bi svake godine odabranom gradu davala finansijsku pomoć za pripremu manifestacije. Od 2005. institucije EU-a učestvuju u procesu izbora gradova domaćina. Na taj način izbjegava se žestoka konkurencija u takmičenju za tu prestižnu titulu i olakšava sām izbor.
Veselin Topalov
Svjetski prvak
U septembru i oktobru 2005. FIDE je organizirala dvokružni turnir osmero ponajboljih svjetskih igrača za naslov svjetskog prvenstva u San Luisu, Argentina. Topalov je uvjerljivo osvojio prvo mjesto sa šest pobjeda i osam remija (u prvom krugu imao je šest pobjeda i jedan remi).
Evropski glavni grad kulture
Bivši Evropski gradovi kulture
desno|mini|225px|Berlin, kulturna prijestolnica Evrope 1988 (njemačka poštanska marka)
Veselin Topalov
Svjetski prvak
Nakon ovog uspjeha, na rang-listi od 1. januara 2006. bio je drugi na svijetu, iza Kasparova, koji je nakon spomenutog turnira u Linaresu objavio da više neće igrati. Topalov je također postao jedan od rijetkih igrača u historiji s rejtingom većim od 2800.
Lični život
Oženjen je i ima dvije kćeri.
Evropski glavni grad kulture
Bivši Evropski glavni gradovi kulture
right|thumb|[[Kaunas (Litvanija), Evropski glavni grad kulture 2022.]] right|thumb|[[Esch-sur-Alzette (Luksemburg), Evropski glavni grad kulture 2022.]] right|thumb|[[Novi Sad (Srbija), Evropski glavni grad kulture 2022.]]
Artroza
Artroza je najčešći oblik bolesti zglobova kod starijih osoba. Simptomi variraju od lakših bolova i ukočenosti do žestokih bolova koji onemogućavaju kretanje. U početku se bolovi obično javljaju nakon upotrebe zgloba, a nestaju kad se osoba odmara. Kako bolest napreduje, mogu se osjećati bolovi u zglobovima i u stanju mirovanja.
Liječenje artroze usmjereno je na ublažavanje bolova. Ako imate znakove artroze na rendgenogramu ili se bolest otkrije ljekarskim pregledom, ali nemate bolova, vaš ljekar vjerovatno neće propisati terapiju. Vježbe za jačanje predjela oko zglobova mogu ublažiti simptome. Jednostavne promjene u načinu života, kao što je mijenjanje položaja u kojem spavate ili načina na koji nosite teške predmete, također može doprinjeti ublažavanju simptoma. U težim slučajevima artroze možda ćete se morati služiti štapom ili nekim drugim pomagalom za hodanje.
NBA 1997/1998.
NBA sezona 1997-98 je bila 52. sezona NBA lige.
Kopnena biljka
Embriofite su prilagođeni životu na kopnu, pri čemu su neke manje ili više vezane za stajaću vodu ili tekućice, naprimjer,  lopoči, lotosi i lokvanji. Uz veoma malo iznimki,  sjemenjačei dobijaju energiju putem fotosinteze, odnosno one su autotrofni organizmi koji su u stanju da  energiju sunčeve svjetlosti „zarobe“ u sintetizirane hranjive tvari,  iz ugljičnog dioksida i vode.
Svi pripadnici kopnenih biljaka su složeni višećelijski eukarioti s specijaliziranim reproduktivnim organima. Ime embriofite dobile po pojavi  plodonošenja  mladog embriona –  sporofita, u  ranim fazama višećelijskog razvoja unutar tkiva roditeljskog gametofita.
Evolucija i klasifikacija
Zelene alge sa svojim potomcima embriofitima često se klasificiraju među zelene biljke kladusa Viridiplantae (ili Chlorobionta).
Viridiplantae (=zelene biljke), zajedno s crvenim algama i algama grupe Glaucophyte, čine supergrupu Primoplantae, poznatu i kao Archaeplastida ili Plantae sensu lato. Predačke zelene alge bile su jednoćelijski bičari.
Viridiplante su divergirale na dva kladusa. Chlorophyta uključuju rane divergentne linije Prasinophyceae, a jezgarne  Chlorophyta sadrže većinu opisanih vrsta zelenih algi. Streptophyta uključuju Charophyta i kopnene biljke. Ispod je konsenzusna rekonstrukcija odnosa zelenih algi, uglavnom na temelju molekularnih podataka. Odnosi između grupa koje čine Viridiplantae se još uvijek rasvjetljavaju. Prikazi su se značajno promijenili od 2000. godine, a klasifikacije još nisu dovršene. Međutim, podjela između hlorofita i streptofita i evolucija embriofita unutar druge grupe, kao što je prikazano u kladogramu niže, dobro je uspostavljena. Prikazana su tri pristupa klasifikaciji. Starije klasifikacije su s zelene alge tretirale kao jedinstven dio biljnog carstva pod imenom Chlorophyta. Kopnene biljke su potom smještene u zasebne divizija. Sve alge iz kruga streptofita mogu se grupirati u jedan parafilski takson, omogućujući da se za embriofite formira takson na istoj razini. Alternativno, embriofite mogu biti uključen u monofiletski takson koji sadrži sve streptofite, kao što je prikazano u nastavku. Različita imena korištena su za različite grupe koje proizlaze iz ovih pristupa; one koje se u nastavku koriste, samo su jedna od brojnih mogućnosti. Viridiplantae više razine znatno se razlikuju, što rezultira da se embriofitima dodijele vrlo različiti rangovi, od carstva do razreda.
Precizni odnosi unutar streptofita su manje jasni. Crvene hare (Charales) tradicijski su identificirane kao najbliže embriofitima, ali nedavni rad sugerira da ili Zygnematales ili kladus koji se sastoji od Zygnematales i Coleochaetales mogu biti sestrinska grupa kopnenih biljaka. That the Zygnematales (or Zygnematophyceae) are the closest algal relatives to land plants was underpinned by an exhaustive phylogenetic analysis (phylogenomics) performed in 2014, which is supported by both plastid genome phylogenies as well as plastid gene content and properties.
Preovladavanje molekularnih dokaza u ovakvim analizama, iz 2006. sugeriralo je da su grupe koje čine embriofite povezane, kao što je prikazano u donjem kladogramu (zasnovano na Qiu et al. 2006 sa dodatnim nazivima iz Crane et al. 2004).
Studije utemeljene na morfologiji, ne na genima i proteinima, redovito su donijele različite zaključke; naprimjer, da ni monilofitske (paprati i konjski rep) niti gimnosperm nisu prirodna ili monofiletka grupa. Postoji znatna razlika u načinu na koji se ovi odnosi pretvaraju u formalnu klasifikacija. Razmotrimo štitnjače ili cvjetnice. Mnogi botaničari, prateći Lindleyja 1830. godine, tretiraju angiosperme kao diviziju. Paleobotaničari su obično pratili Banke-a u tretmanu traheofita ili vaskularnih biljaka kao divizije. (Ako se uključe i izumrle biljke, potrebne su složenije klasifikacije.) Ažurirana filogenija Embryophyta zasnovana na radu Novíkov & Barabaš-Krasni 2015. sa biljnim taksonima prema Anderson, Anderson & Cleal 2007 and some clade names from Pelletier 2012 and others. Puttick et al./Nishiyama et al are used for the basal clades.
Spaladium Arena
mini|Spaladium Arena tokom izgradnje Spaladium Arena je višenamjenska sportska dvorana u Splitu. Smještena je između vojne luke Lora i Brodogradilišta Split.
Namjena
Dvorana je izgrađena za potrebe svjetskog prvenstva u rukometu 2009. godine. Ima ukupnu površinu od 28.500 m2. Kapacitet joj je do 12.000 sjedećih mjesta, a imat će mogućnost djelomičnog pregrađivanja kako bi se mogli odvijati i manji događaji. Uz veliku dvoranu postoji još i manja dvorana površine 4.100 m2, kapaciteta 150 sjedećih mjesta. Namijenjena je za niz sportova, odnosno za pripreme, treninge i sl. Dimenzije igrališta su 40 × 20 m.
Prateći objekti
Spaladium Arena sastavni je dio Spaladium Centra koji će osim sportskog, sadržavati ugostiteljske, zabavne i poslovne sadržaje. Kompleks se gradio po autorskom arhitektonskom rješenju studija 3LHD iz Zagreba. Projekt izgradnje Spaladium Centra izrađen je po modelu javno-privatnog partnerstva.
Monufia (guvernorat)
Guvernorat Monufia (arapski: محافظة المنوفية) je jedan od 27 guvernorata guvernorata Egipta. Nalazi se u sjevernom dijelu države, u delti Nila, južno od guvernorata Gharbia i sjeverno od egipatskog glavnog grada Kaira.
Guvernorat je nazvan po drevnom gradu Monufu koji je bio glavni grad guvernorata do 1826. godine.
Glavni grad ove administrativne jedinice je Shibin el-Kawm a od većih gradova mogu se izdvojiti: Quesna, Tala, Bagour, Menouf, Ashmoun i Sers el-Lyan.
Prema podacima iz 2014. godine, 3.849.850 stanovnika živi na površini od 2.543 km2 što znači da je guvernorat vrlo gusto naseljen sa gustoćom od 1.500 stanovnika po km2.
Karakteristike
Guvernorat je uglavnom poznat po poljoprivredi i proizvodnji žitarica: kukuruza i pšenice kao i povrtlarskih kultura kao što su krompir i mahune, od čega se velika količina izvozi. Poljoprivredno zemljište je plodno a kako se nalazi u delti Nila i navodnjava se. Osim toga kraj je poznat i po proizvodnji pamuka.
Holokaust
mini|desno|160 px| Židovska zvijezda koju su Židovi morali nositi pri izlasku van domova Pojmovi holokaust (grčki; holókaustos: ὁλόκαυστος: "potpuno spaljen") i šoa (hebrejski: "katastrofa", "velika nesreća") označavaju u užem smislu pojam organiziranog, sistematskog genocida i ubistva oko 6 miliona evropskih Jevreja za vrijeme nacional-socijalizma u Njemačkoj. Pojam holokausta se odnosi također na sistemsko istrebljenje Jevreja u zemljama saveznicama nacističke Njemačke.
U širem smislu ti pojmovi označavaju također i sistematska ubistva Sintija, Roma, invalida, homoseksualaca, poljskih intelektualaca, sovjetskih vojnih zarobljenika, pripadnika slavenskih naroda, itd.
Progon Jevreja u nacističkoj Njemačkoj
Dolaskom na vlast 1933. godine Nacional-socijalističke radničke partije NSDAP u Njemačkoj počinje sistematsko oduzimanje građanskih i drugih prava njemačkih Jevreja, koje bi se grubo moglo podijeliti u četiri grupe:
Konačno rješenje jevrejskog pitanja (Endlösung der Judenfrage)
mini|desno| Adolf Eichmann na suđenju u [[Izraelu]] Pod ovim nazivom je od 1941. (zapis Adolf Eichmanna od 12. marta 1941, i naredba RSHA od 29. maja 1941) u nacističkoj Njemačkoj poznata masovna deportacija Jevreja u koncentracione logore širom Evrope.
Već u antisemitičkim diskusijama krajem 19. vijeka, javlja se pojam fizičkog uništenja Jevreja i njihove kulture na području Njemačke. Prvi prijedlozi ograničavaju se na oduzimanje građanskih prava i njihovo iseljavanje. Dolaskom Adolfa Hitlera na vlast i nacional-socijalista, ove misli dobijaju oblik u stvarnosti. Prve mjere deportacije počinju se sprovoditi poslije napada Njemačke na SSSR, 22. juna 1941. godine. U dnevnoj naredbi za svoje jedinice SD-a (njemački: Sicherheitsdienst-jedinice za osiguranje), dijela nacističke organizacije SS, njen komandant Reinhard Heydrich naređuje Pogrom nad jevrejskim stanovništvom istočnih provincija. Pored toga, daje naredbu da se Jevreji koji se nalaze u političkim partijama ili na državnim položajima na mjestu likvidiraju. Dolazi do masovnih ubijanja muškaraca, te prevođenja žena u tzv. radne logore na zapad, pogotovo u osvojenim baltičkim zemljama. Da bi se spriječila osveta od strane jevrejskog stanovništva, od augusta 1941. dolazi do sveukupne deportacije bez obzira na spol. Pored specijalnih jedinica SD i SS u ove akcije se uključuju i jedinice policije i Gestapoa, u glavnom slučaju komandovane od strana viših oficira SS. Podršku im daju i regularne jedinice njemačke vojske Wehrmachta, koje za transport daju svoje kamione. Razmjer ubistava se može vidjeti u izvještajima ovih specijalnih jedinica. EK3 (Einsatzkommando 3-Specijalna jedinica 3) u svom izvještaju navodi: mini|lijevo| Znak [[SS]]
U daljnjem tekstu, šef ove jedinice, SS-Standartenführer Jäger navodi:
Dok se holokaust već nalazio u punom jeku, Göring traži od strane Heydricha (31. juli 1941.) jedan prijedlog za rješenje ovog problema, te pripremu za cjelokupnu teritoriju Evrope pod kontrolom Njemačke. Poslije završetka plana, Heydrich 20. januara 1942. poziva sve upućene ministre i vođe relevantnih odsjeka na konferenciju i prezentaciju u Berlinu (Wannsee konferencija). Plan je u glavnom predviđao deportaciju i ubistvo Jevreja u koncentracionim logorima te privođenje za rad sposobnih njemačkoj ratnoj privredi. Sa deportacijom njemačkih Jevreja je početo već u oktobru 1941. Njih se sprovodi u geta na istoku, pretežno u gradove Minsk, Riga i Lodz koji su pri početku iseljavanja njemačkih Jevreja već bili slobodni. mini|desno| Varšavski geto Ako na mjestu dolaska nije bilo mogućnosti smještaja, nacisti su ih likvidirali pri dolasku. Od 19. transporta iz Berlina u Rigu, od 1.500 deportiranih muškaraca, ubijeno je 1.440 dok ih je samo 60 pošteđeno kao radna snaga. Iako je za ratnu industriju bilo neophodno držati vagone slobodnim, nacisti su samo iz Berlina sa 22. transporta prevezli preko 13000 Jevreja u Lodz, Minsk, Kovno, Travniki i Reval.
Eva Braun
Eva Anna Paula Braun (6. februar 1912-30. april 1945) bila je dugo životna saputnica (i supruga na jedan dan i jednu noć) Adolfa Hitlera.
Holokaust
Konačno rješenje jevrejskog pitanja (Endlösung der Judenfrage)
Pri izboru mjesta za koncentracione logore, istakao se sam šef njemačke policije i SS-a, Heinrich Himmler. jedno od njegovih forsiranih mjesta je bio Koncentracioni logor Auschwitz skupa sa ženskim logorom Auschwitz-Birkenau. mini|lijevo| Himmlerov leš poslije samoubistva Pri razgovoru sa Himmlerom i predstavnicima RSHA, Eichmann se odlučuje za likvidaciju plinom, kao učinkovitim i jeftinim sredstvom za masovnu likvidaciju. Ovaj plin, Ciklon-B, se od tada koristi u posebno uređenim prostorijama, takozvanim gasnim komorama, u skoro svim većim logorima. Jevreji su u ove prostorije uvođeni sa obrazloženjem da će biti posuti sredstvima za dezinfekciju i protiv buha, te je poslije zatvaranja komora kroz tuševe umjesto vode i sredstva puštan otrovni plin. Leševi mrtvih Jevreja su poslije toga bacani u jame ili spaljivani u krematorijima logora. Prije Ciklon-B je korišten ugljik-monoksid u pokretnim gasnim komorama. Na ovaj način je u samom Auschwitzu ubijeno 145.500 Jevreja. Do 1945. godine u Auschwitzu je bilo 7 gasnih komora tako da se broj ubijenih samo može procijeniti. U logoru Treblinka je 700.000 leševa iskopano od strane Jevreja-radnika i spaljeno. 4. novembra 1943. Kada se Crvena armija već nalazila na putu prema zapadu, Glabocnik javlja Himmleru:
Po pridržanoj procjeni u Poljskoj je u ovoj akciji ubijeno oko 1,75 miliona Jevreja.
Eva Braun
Rođena je u Münchenu. Bila je kćerka školskog učitelja. Obrazovala se na poslovnoj školi, ali je uvijek bila posvećena atletici i bavljenju sportom. Nekoliko mjeseci je radila kao recepcionista u bolnici, i onda je prihvatila posao kao lični asistent nacističkog fotografa Heinricha Hofmanna. Tu je srela Hitlera 1929. godine i zaljubila se u njega na prvi pogled. Gurnula mu je ljubavno pismo krišom u džep. On joj se predstavio kao "Herr Wolf" (to je ime Adolf Hitler koristio u počecima svog politčkog života iz bezbjednosnih razloga). Svojim prijateljicama ga je opisala kao "ljubaznog čovjeka u godinama, sa smiješnim brkovima i velikim šeširom". I Adolfova i Evina porodica su bili protiv veze. Hitler se je zagledao u nju nakon što se njegova nećakinja Geli Raubal, kćerka njegove polusestre u koju je bio jako zaljubljen, ubila. Neki nagađaju da ju je Hitler lično ubio, a neki da ju je dao ubiti.
Eva je pokušala samoubistvo 1935. godine, zbog nesuglasica u vezi sa Adolfom Hitlerom. Imala je jak uticaj na Hitlera, a neki historičari tvrde da su neke od najgorih ideja bile njene zamisli koje je priopćila Hitleru. Za vrijeme rata je živjela sa Adolfom i pomagala mu je u ličnim poslovima. Neki od nacista su je htjeli ukloniti, jer su je smatrali prevelikim rizikom za Treći Rajh. Kad je počela okupacija Berlina od Sovjetske Crvene armije, vrijeme je provodila zajedno sa njim u bunkeru.
Ubila se zajedno sa Hitlerom 30. aprila 1945. godine u bunkeru. Njeno tijelo je spaljeno zajedno sa tijelom Adolfa Hitlera.
Sindbad Moreplovac
mini|desno|200px|Epizoda petog putovanja Sindbada moreplovca. Ilustracija iz "Hiljadu i jedne noći ("Les Mille et une nuits", izdavač Galland - Pariz, 1865) Sindbad je lik u knjizi Hiljadu i jedna noć. Postoje dva Sindbada: Sindbad nosač i Sindbad moreplovac koji zajedno čine dio sedam povezanih priča. Priče su bazirane na stvarnim doživljajima mornara ali i na Homerovoj Odiseji i starim perzijskom pripovjetkama. Sindbad je izmišljeni pomorac iz Basre, koji je živio u vrijeme Abasidskog halifata, heroj iz priča porijeklom sa Srednjeg istoka. Tokom svojih putovanja morima istočno od Afrike i južno od Azije, on ima fantastične avanture idući u magična mjesta, susreće čudovišta, i nailazi na natprirodne pojave.
Holokaust
Konačno rješenje jevrejskog pitanja (Endlösung der Judenfrage)
Nemoguće je utvrditi tačan broj likvidiranih Jevreja za vrijeme nacističke Njemačke, tako da procjene variraju između 4,5 i 6 miliona stradalih.
Sindbad Moreplovac
Sindbadove priče
Šeherzada svoje pripovijedanje pročinje pričom o Sindbadu nosaču i Sindbadu moreplovcu. Prva priča počinje pričanjem o Sindbadu nosaču, mladom čovjeku, koji je bio razočaran svojim životom. Jedne prilike zapjevao je pjesmu o svojoj nesreći, te o tome kako ga je "sahvatila gorka i tamna sudba", kako mu je život bijedan i da to Bog vidi, ali ništa ne poduzima. Sindbad nosač sreće starijeg čovjeka Sindbada moreplovca, koji priča priču o svojim putovanjima. Još kao mlad, živio je lagodnim životom, ali kada mu je sve to dosadilo krenuo je na svoje prvo putovanje. Na tom putovanju sve je bilo uredu dok kapetan broda nije poželio usidriti brod na nekom ostrvu. Putnici su se tu odmorili i teferičili, dok kapetan nije objavio da se nalaze na ležima uspavanog kita. Tada se već grdosija i počela kretati, mnogi su i poginuli dok se Sindbad moreplovac spasio, uz kako on to sam i kaže, Allahovu pomoć. Na tom ostrvu sreće čovjeka koji ga odvede do njihovog kralja Mihradžana. Kralj je zavolio Moreplovca, međutim Sindbadu sva ta pažnja kralja nije ugušila želju za rodnim gradom Bagdadom, ali u tom mjestu niko nije ni znao ni čuo za Bagdad.
Holokaust
Konačno rješenje jevrejskog pitanja (Endlösung der Judenfrage)
mini|centar| Ulaz u logor Auschwitz-Birkenau
Sindbad Moreplovac
Sindbadove priče
Jednog dana je na ostrvo došao kapetan koji je bio prinuđen da ih nekolicinu ostavi na kitu, te ga Sindbad prepoznaje i odlazi s njim u Bagdad.
Nakon svake ispričane priče Sindbad moreplovac daje po sto zlatnika Sindbadu nosaču i šalje ga kući uz napomenu da i sutra dođe da čuje još zanimljiviju priču, toliko zanimljiviju da će prethodnu priču i zaboraviti. Pričanje završava nakon sedam priča kada se Sindbad zadnji put vraća sa svojih putovanja u Bagdad. Tu ga dočekuje kralj koji naredi da se Sindbadova priča zapiše zlatnim slovima, nakon čega se Sindbad vraća kući i porodici.
Porijeklo imena Sindbad
Burton, prvi prevodilac Hiljadu i jedne noći na engleski, navodi da ime Sindbad potiče od sanskritskog "Siddhapati" što znači gospodar, vođa mudraca.
Drugi izvori smatraju da je "Sind" (ili "Sindh") antičko ime rijeke Indus i jednog dijela današnjeg Pakistana, dok perzijsko "baad" znači vjetar.
Uticaji
Danas je Sindbad moreplovac prisutan na više načina. Osim što se malo ostrvo na Shatt-Al-Arab rijeci u Basri se naziva i Sindbadovo ostrvo jer je navodno tu Sindbad naprvaio svoj kamp kad nije bio na moru, snimljene su i mnoge televizijske serije, crtani filmovi i ispričani mnogi romani sa ovom osnovom. Ali u ovim obradama nije trgovac taj koji upada u avanture, nego je to slobodnjak koji trči za avanturama.
Andrej Talalajev
Andrej Talalaev (ruski:Андре́й Ви́кторович Талала́ев), (rođen 5. oktobra 1972. godine u Moskvi) je ruski nogometaš.
Talalaev je započeo karijeru 1991 u Torpedu iz Moskve. U prvenstvu SSSR odigrao je 5 utakmica, te osvojio je bronzanu medalju. 1992 nakon odlaska iz kluba iskusnih igrača postao je standardni nogometaš Torpeda. 1993 osvojio je Kup Rusije. Tokom 1994 godine prešao je u KAMAZ. 1995 vratio se u Torpedo.
1996 postao je igrač prvoligaša Dinamo-Gazovika iz Tjumeni. Odigrao je 34 utakmice i postigao 13 golova. Tokom 1997 prešao je u redove drugoligaša Tomi iz Tomska. Plasirao je u prvu ligu. 1998 postao je igrač talijanskog Trevisa. 1999 vratio se u Rusiju, te prešao u Lokomotivu iz Nižnjeg Novgoroda. Tokom iste godine još jednom postao igrač Tomi. Nakon toga je završio karijeru.
Postao je trener. Pod njegovim vodstvom reprezentacija Rusije U-19 postala je pobjednik turnira Granatkina u Sankt Peterburgu.
Gadolinij
Gadolinij je hemijski element sa simbolom Gd i atomskim brojem 64. U periodnom sistemu nalazi se u grupi lantanoida te se tako ubraja u metale rijetkih zemalja. Gadolinij ima vrlo neobične metalurške osobine, tako da čak i 1% gadolinija u nekoj leguri značajno može poboljšati njenu obradivost i otpornost na oksidaciju pri višim temperaturama, naročito željeza, hroma i sličnih metala.
Historija
Element je 1880. godine prvi otkrio švicarski hemičar Jean Charles Galissard de Marignac. On je proučavao sastojke minerala samarskita te pojavu da se njegovi dijelovi različito rastvaraju u rastvorima kalij-sulfata. U zavisnosti od rastvorljivosti, nastajale su mnoge frakcije. U jednoj od frakcija, de Marignac je u apsorpcijskom spektru pronašao spektralne linije do tada nepoznatog elementa. Pošto nije imao dovoljno materijala da tačno odredi o kojem se elementu radi, stavio mu je oznaku Yα. Osim toga, u drugoj frakciji pronašao je još jednu nepoznatu supstancu Yβ, ali je vrlo brzo otkriveno da se radi o elementu samariju kojeg su već otkrili Marc Delafontaine i de Boisbaudran. Nakon što su William Crookes i Paul Émile Lecoq de Boisbaudran potvrdili postojanje elementa Yα, Lecoq de Boisbaudran je 19. aprila 1886. u dogovoru sa Marignacom, dao ime novom elementu, gadolinij, u čast finskog hemičara Johana Gadolina, te elementu dodijelio simbol Gd.
Prvi naučnik koji je 1935. dobio metalni gadolinij bio je Félix Trombe. Za izdvajanje gadolinija, Trombe je koristio elektrolitičku redukciju istopljene smjese gadolinij(III)-hlorida, kalij-hlorida i litij-hlorida pri temperaturi od 625–675 °C sa kadmijskim elektrodama. Ubrzo nakon toga, zajedno sa Urbainom i Weissom, Trombe je otkrio i feromagnetske osobine gadolinija.
Fizičke
thumb|lijevo|Elementarni gadolinij thumb|lijevo|Toplotni kapacitet gadolinija, zeleno: ukupni kapacitet, crveno: udio fonona, plavo: udio spina, tirkiz: udio elektrona Ovaj srebrenasto-bijeli do sivo-bijeli sjajni metal rijetkih zemalja je duktilan i kovan. Kristalizira se u heksagonalnoj gusto pakovanoj kristalnoj strukturi sa parametrima rešetke a = 363 pm i c = 578 pm. Na temperaturi iznad 1262 °C kristalna struktura gadolinija prelazi u kubičnu prostorno centriranu strukturu.
Osim ovih visokotemperaturnih faza, poznat je i veći broj visokotlačnih faza. Redoslijed izmjene faza pri visokim pritiscima odgovara onom kod drugih lantanoida (osim europija i iterbija). Nakon heksagonalne strukture slijedi (pri sobnoj temperaturi) i pritisku iznad 1,5 GPa, struktura tipa samarija, dok pri pritisku iznad 6,5 GPa prelazi u stabilnu dvostruku heksagonalnu kristalnu strukturu. Pri pritiscima između 26 i 33 GPa najstabilnija je kubična plošno centrirana struktura. Pri još višim pritiscima poznate su još dvostruka kubična plošno centrirana struktura te monoklinski Gd-VIII sistem.
Gadolinij je, pored disprozija, holmija, erbija, terbija i tulija, jedan od lantanoida koji ima značajne feromagnetične osobine. Njegova Kirijeva temperatura iznosi 292,5 K (19,3 °C) što predstavlja najvišu Kirijevu temperaturu od svih lantanoida, dok od drugih metala samo željezo, kobalt i nikl imaju višu. Iznad ovih temperatura gadolinij je paramagnetičan, sa magnetskom susceptibilnošću od χm od 0,12.
Zbog ovakvih magnetnih osobina, gadolinij također ima toplotni kapacitet koji jako zavisi od temperature. Pri vrlo niskim temperaturama (ispod 4 K), kao što je to uobičajeno kod metala, najprije dominira elektronski toplotni kapacitet Cel (pri čemu je Cel = γ·T sa γ = 6,38 mJ·mol−1·K−2 a T je temperatura  ). Pri višim temperaturama, od odlučujućeg značaja je Debyev model, pri čemu je Debyeva temperatura ΘD = 163,4 K Ispod Kirijeve temperature, toplotni kapacitet gadolinija opet snažno raste, što se objašnjava sistemom spina. Kapacitet dostiže 56 J·mol−1·K−1 pri 290 K, da bi pri višim temperaturama gotovo odmah pao na ispod 31 J·mol−1·K−1.
Gadolinij je sastavni dio keramičkih visokotemperaturnih superprovodnika tipa Ba2GdCu3O7-x sa kritičnom temperaturom od 94,5 K. Čisti gadolinij nema osobine superprovodnika. Sa 49.000 barna, gadolinij, zbog svog izotopa Gd-157 (sa 254.000 barna) ima najveći poprečni presjek zahvata za termičke neutrone od svih poznatih stabilnih elemenata (samo nestabilni Xe-135 dostiže oko deset puta veću vrijednost od Gd-157). Zbog prevelike brzine trošenja (burn-out-rate) ovaj izotop se vrlo slabo koristi u kontrolnim šipkama nuklearnih reaktora.
Hemijske
Gadolinij se spaja sa većinom elemenata u obliku derivata Gd(III). Također se spaja sa dušikom, ugljikom, sumporom, fosforom, borom, selenom, silicijem i arsenom pri povišenim temperaturama, gradeći binarne spojeve. Za razliku od drugih rijetkih zemnih elemenata, metalni gadolinij je relativno stabilan na suhom zraku. Međutim, vrlo brzo potamni ako u zraku ima vlage, gradeći oksid gadolinij(III)-oksid (Gd2O3), koji se lahko ljušti s površine, izlažući metal daljnjoj oksidaciji.
Gadolinij je vrlo snažno redukcijsko sredstvo, koji reducira okside mnogih metala do njihovih elemenata. Gadolinij je relativno elektropozitivan te sporo reagira u hladnoj vodi gradeći gadolinij-hidroksid:
Metalni gadolinij vrlo lahko napada razrijeđena sumporna kiselina pri čemu nastaju rastvori koji sadrže bezbojne ione Gd(III), a koji postoje u vidu kompleksa [Gd(H2O)9]3+:
Metalni gadolinij reagira sa halogenim elementima (X2) pri temperaturi iznad 200 °C:
Rasprostranjenost
Gadolinij je vrlo rijedak element na Zemlji. Njegov udio u kontinentalnoj Zemljinoj kori iznosi približno 5,9 do 6,2 ppm.
Ovaj element nalazi se u sastavu mnogih minerala rijetkih metala, sa različitim udjelima u njima. Naročito veliki udio gadolinija imaju minerali iter-zemalja kao i ksenotim. U nalazištima ksenotima iz Malezije, udio gadolinija iznosi oko 4%. Međutim, i monacit također sadrži od 1,5% do 2% ovog elementa u zavisnosti od nalazišta. U mineralu bastnesitu udio gadolinija je nešto niži i iznosi od 0,15% do 0,7%. Poznat je samo jedan mineral u kojem gadolinij kao metal rijetkih zemalja ima najviši udio. Radi se o izuzetno rijetkom uranilkarbonatu lepersonit-(Gd) hemijskog sastava Ca(Gd,Dy)2(UO2)24(SiO4)4(CO3)8(OH)24 · 48H2O.
Dobijanje
Iz razloga što je dosta sličan s drugim lantanoidima kao i zbog činjenice da se može dobiti u vrlo malim količinama iz ruda, dobijanje gadolinija je izrazito teško. Nakon prerade polaznih sirovina poput monacita i bastnesita pomoću sumporne kiseline ili sode, moguće je nekoliko načina njegovog izdvajanja. Osim ionsko-izmjenjivačke tehnike, naročito važni su procesi na bazi tečno-tečno ekstrakcije. Pri tome se iz bastnesita kao polaznog materijala prvo odvaja cerij u obliku cerij(IV)-oksida a preostale rijetke zemlje otapaju se u hlorovodičnoj kiselini. Osim toga, pomoću smjese DEHPA (di(2-etilheksil)fosforne kiseline) i kerozina u okviru tečno-tečno ekstrakcije, odvajaju se europij, gadolinij, samarij i teški rijetki zemni metali od lakših. Kao prvi, hemijski se izdvaja europij putem redukcije do dvovalentnog, teško rastvorljivog europij(II)-sulfata, koji se istaloži. Za odvajanje gadolinija i samarija od ostatka ponovno se koristi tečno-tečno ekstrakcija. Najprije se mješavina rastvara u razblaženoj hlorovodičnoj kiselini, pa se tretira mješavinom DEHPA i trimetilbenzola i ubacuje se u višestepeni ekstraktor gdje se odvajaju naizmjeničnim miješanjem i taloženjem.
Dobijanje elementarnog gadolinija moguće je putem redukcije gadolinij(III)-fluorida sa kalcijem.
Gadolinij se dobija u vrlo ograničenom obimu, a također vrlo malo se i koristi. Najvažniji svjetski proizvođač, kao i svih drugih rijetkih zemnih metala je Kina.
Upotreba
Gadolinij se koristi za proizvodnju gadolinij-itrij granata, korištenih u mikrotalasnim aplikacijama. Njegov oksisulfid služi za proizvodnju zelenih svjetlećih materija naročito u sklopu fosforescentnih ekrana radara.
Intravenozno ubrizgani spojevi gadolinija(III), kao naprimjer gadopentetat-dimeglumin, služe kao kontrastna sredstva pri ispitivanjima pomoću nuklearne tomografije. Zbog velike otrovnosti slobodnih iona gadolinija, koriste se sredstva za kompleksiranje sa visokim konstantama kompleksiranja, kao što su naprimjer helati DTPA (dietiltriaminpenta acetatna kiselina) i DOTA (1,4,7,10-tetraazaciklododekan-1,4,7,10-tetra acetatna kiselina sa Gd, tj. gadoterinskom kiselinom). Pomoću sedam nesparenih elektrona u f-ljusci, gadolinij je izrazito paramagnetičan. Takvo kontrasno sredstvo omogućava protone iz okruženja, pogotovo vodu, da se brže relaksiraju. Time se omogućava lakše uočavanje kontrastnih razlika između različitih tkiva na NMR snimku. Međutim, prema podacima Američke agencije za lijekove (FDA), gadolinij se može skladištiti u mozgu. Njemačko udruženje nuklearne medicine (BDN) savjetuje da se ovo sredstvo koriste samo u krajnje neophodnim medicinskim pretragama.
Ovaj element bi mogao imati Kirijevu tačku u blizini sobne temperature, što bi se moglo iskoristiti u rashladnim uređajima, hladnjacima, zamrzivačima i drugim aparatima koji rade na principu adijabatskog magnetiziranja. Za takve rashladne uređaje više ne bi bili neophodni fluorohlorovodici (CFC) koji štete ozonskom omotaču, a takvi uređaji ne bi imali ni mnogih habajućih metalnih dijelova.
Gadolinij se upotrebljava u obliku oksida u modernim gorivim elementima kao sagorivi apsorberski materijal, koji djeluje tako što ograničava preveliku reaktivnost nuklearnog reaktora izazvanu zbog prekomjernog dejstva nuklearnog goriva pri početku ciklusa i njegovoj izmjeni (vađenju starih iskorištenih i stavljanju novih šipki). Kada se u dovoljnoj mjeri poveća razgradnja i "sagorijevanje" gorivih elemenata, tada se gadolinij vadi i uklanja. Gadolinij-oksid dopiran terbijem (Gd2O2S:Tb) je često korišteni scintilator u rendgenskoj tehnici. Gd2O2S:Tb emitira svjetlost talasne dužine 545 nm.
Reference
🇵🇸
Caracas
Caracas (španski izgovor: (kaˈɾakas)), službeni naziv: Santiago de León de Caracas, je glavni i najveći grad južnoameričke države Venecuela. Nalazi se na sjeveru zemlje, slijedeći konture uske doline Caracas, u oblasti venecuelanskih priobalnih planina (Cordillera de la Costa). Temperature u dolini su proljetne. Terene pogodan za građenje se nalazi između 760 and 910 m nadmorske visine. Dolina se nalazi blizu Karipskog mora, odvojena od obale strmim planinskim masivom Cerro Ávila, koji se izdiže do 2200 m nad morem; prema jugu je više brda i planina.
"El Distrito Metropolitano de Caracas" (Metropolitenski distrikt Caracas-a) uključuje "Distrito Capital" (u nadleštvu glavnog grada) i četiri ostale općine u Državi Miranda, uključujući: Chacao, Baruta, Sucre, i El Hatillo. "Distrito Capital" ima po podacima iz 2009. populaciju od 2,097,350 stanovnika, dok "Distrito Metropolitano", šira gradska oblast ima 3 196 514, po podacima iz 2008.
Sportska dvorana Varaždin
Sportska dvorana u Varaždinu je višenamjenska sportska dvorana.
Historija
Dvorana je izgrađena za potrebe svjetskog prvenstva u rukometu 2009. godine, a svečano otvorena za Dan grada 6. decembra 2008. godine.
Namjena
Varaždinska sportska dvorana prostire se na oko 20.000 m2 i ima dvije dvorane, veću s 5.000, te manju s 200 sjedećih mjesta. Objekt sadrži i prateće sadržaje poput fitnes centra, kuglane, saune, te poslovne prostore.
Varaždinska sportska dvorana izgrađena je prema modelu javno-privatnog partnerstva. mini|500px|Unutrašnjost dvorane
485.
Godina 485. (CDLXXXV) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Memija bez kolege (ili, rjeđe, godina 1238. Ab urbe condita). Oznaka 485. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Podveležje (regija)
Podveležje je plato u srednjem dijelu Hercegovine, u podnožju planine Velež na njenoj prisojnoj strani.
Na području Podveležja, prema popisu stanovništva iz 1991, živjelo je 3.213 stanovnika u 579 domaćinstava, organiziranih kao MZ Podveležje i dio regije koji je pripadao Nevesinju. Katastarske općine, koje su pripadale MZ Podveležje, obuhvatile su zemljišnu površinu od 16.116 ha ili 13% područja općine Mostar.
Do rata u BiH regija Podveležje bila je administrativno podijeljena u 2 općine: Mostar i Nevesinje. Općini Mostar pripadala su sela: Opine, Dobrč, Gornje Gnojnice, Podvelež (Svinjarina), Banjdol, Kružanj i Kokorina. Nevesinjskoj općini pripadala su sela: Žulja i Rabina (sa Bakračušom).
Na području Podveležja nalaze se brojni tumulusi, kameni krugovi, nekropole stećaka, tzv. grčki bunarevi, što svjedoči o dugom kontinuitetu življenja na ovim prostorima. Brojni toponimi ukazuju na prisutnost Crkve bosanske (Gostovac, Starac-dô, Igrište...)
Kao vrsni uzgajivači konja, stanovnici Podveležja doprinijeli su tome da se najznačajniji tip (uz glasinačkog) bosanskog brdskog konja nazove upravo podveleški konj.
Dvorana Krešimira Ćosića
mini|Dvorana Dvorana Krešimira Ćosića jest višenamjenska sportska dvorana u Zadru s kapacitetom 9.000 gledalaca. Ime je dobila po hrvatskom košarkašu Krešimiru Ćosiću. Dvoranu koristi KK Zadar.
Historija
Izgradnja je završena u maju 2008. godine, a prvi sportski nastup u njoj je imala hrvatska rukometna reprezentacija kao domaćin na kvalifikacijskom turniru za odlazak na Olimpijske igre u Pekingu 2008. godine. Dvorana je korištena na svjetskom prvenstvu u rukometu 2009. godine, jer je Zadar određen kao jedan od gradova domaćina.
Dvorana je svečano proglašena Dvoranom Krešimira Ćosića prije početka utakmice NLB lige prvog kola između Zadra i Splita 3. oktobra 2008. godine. Dva dana prije, zadarski gradski vijećnici jednoglasnom su odlukom odlučili da se novoj košarkaškoj dvorani na Višnjiku da ime po Krešimiru Ćosiću. Prijašnji naziv za dvoranu je bilo Sportski Centar Višnjik.
Bobby Charlton
Sir Robert "Bobby" Charlton, CBE, bivši je engleski nogometaš, osvajač titule svjetskog prvaka 1966. i evropski nogometaš godine, te rekorder po broju golova za englesku nogometnu reprezentaciju. Većinu klupske karijere proveo je u Manchester Unitedu. Tu je bio poznat po napadačkom instinktu i snažnim dalekometnim udarcima.
Prvu utakmicu u prvom sastavu Manchester Uniteda imao je 1956. i kroz iduće 2 sezone osigurao je svoje mjesto u prvom sastavu, a u tom vremenu preživio je i minhensku avionsku nesreću 1958. Nakon što je Unitedu pomogao osvojiti prvenstvo 1965, s reprezentacijom je 1966. osvojio svjetsko prvenstvo i još jedno prvenstvo s Unitedom naredne godine. Charlton je 1968. kao kapiten Uniteda postigao 2 gola u finalu Kupa evropskih šampiona, koji je Manchester United i osvojio. Manchester je napustio 1973. i postao trener-igrač u Preston North Endu, ali kad je uvidio da posao trenera nije za njega, otišao je nakon godinu dana. Broj golova koji je on postigao za United i Englesku i do danas je ostao nedostignut. Također drži rekord po broju nastupa za Manchester United.
Nakon pozicije direktora Wigan Athletica, na kojoj je bio duže vrijeme, otišao je u Manchester United, gdje je postao član vijeća direktora 1984, a tu radi i danas.
EISA
mini|lijevo|150p|EISA utor EISA (Extended Industry Standard Architecture) je sabirnica za stare IBM-nalik računare. Predstavljen kasno 1988 godine kao odgovor na IBM-ovu MCA i PS/2 seriju. EISA je 32 bitna sabirnica, a mogla je udomiti i XT i ISA ploče, dok joj procjenjena brzina bila oko 20 MB/s. Najviše uspjeha je imala na zahtjevnom serverskom tržištu, tako da su većina EISA kartica bile SCSI ili mrežne kartice. Pojavom VESA i PCI standarda, EISA se prestaje koristiti.
mini|100p|Detaljna shema EISA sabirnice - klik za veću sliku
Larry Tesler
Lawrence Gordon Tesler (24. april 1945 – 17. februar 2020) bio je američki računarski naučnik koji je radio na polju interakcije između čovjeka i računara. Tesler je radio za Xerox PARC, Apple, Amazon i Yahoo!
Biografija
Dok radio u PARC-u, Tesler je radio na Smalltalku (prvi dinamično objektno orijentirani programski jezik) i Gypsyu (prvi procesor teksta s grafičkim korisničkim interfejsom za Xerox Alto). Tesler je zajedno sa kolegom Timom Mottom razvio ideju o funkciji kopiranja i lijepljenja sadržaja (copy i paste). Dok je bio Appleu radio je na proizvodima Apple Lisa i Apple Newton, i pomogao razviti Object Pascal.
Dok su radili na Gypsy-u, Tesler i njegov kolega Tim Mott počeli su pisati ideje predviđajući budućnost korištenja računara, s obzirom na trend sve češćeg prebacivanja na grafička korisnička sučelja s ikonama koje predstavljaju dokumente. Tu je stovrena ideja funckije kopiranja i lijepljenja, koja je danas osnovna funkcija u računarstvu.
Bio je veliki pristalica jednostavnog korištenja interfejsa za korisnike dok je radio u PARC-u. Tako je vezan i za porijeklo fraze "šta vidiš je šta dobiješ".
Tesler je bio prisutan prilikom posjeta Stevea Jobsa PARC-u krajem 1979, par godina nakon što je Jobs osnovao Apple Computer. Tesler je demonstrirao Jobsu Xerox Alto, prvi računarski sistem sa grafičkim korisničkim interfejsom (GUI). Kako je Alto bio samo sporedni projekt u Xeroxu, njegov razvoj nikada nije ozbiljno shvaćen. Jobs vidio ogroman potencijal i ubrzo pokrenuo Appleov Lisa projekat koji je sadržavao dosta sličan interfejs, koji će kasnije prerasti u prvi Apple Macintosh.
Tesler je bio jedan od nekoliko zaposlenika Xerox PARC-a koji su napustili kompaniju 1980. godine da bi se pridružili Apple Computeru. Bio je na različitim pozicijama, uključujući mjesto potpredsjednika AppleNet-a, potpredsjednika Grupe za napredne tehnologije i glavnog naučnika.
Tesler je umro 17. februara 2020.
Ernest Hemingway
Ernest Miller Hemingway bio je američki romanopisac i pisac kratkih priča.
Biografija
Rođen je u North Oak Park Avenue 439 u kući koju je sagradio njegov djed udovac Ernest Hall. Hemingway je bio drugo od šestero djece dr. Clarencea i Grace Hall. Imao je četiri sestre i jednog brata. Ime je dobio po svom djedu s majčine strane Ernestu Hallu i ujaku Milleru Hallu. Oak Park bilo je pretežno protestantsko naselje u kojem je živjela viša srednja klasa. Kasnije će Hemingway opisati svoj rodni grad kao grad širokih travnjaka i uskih pogleda na svijet. Iako samo deset milja udaljen od velikog grada, Oak Park je bio u biti konzervativan grad koji se pokušavao izolovati od liberalnog Chicaga. U skladu s tim Hemingway je odgojen na tipičan konzervativan način Srednjeg Zapada - strog religijski odgoj i naporan rad. S ocem je često išao u ribolov na jezero Michigan te u lov u šume koje okružuju to jezero. Hemingwayevi su imali i ljetnikovac zvan Windemere na jezeru Walloon u sjevernom Michiganu. U periodu kada nije bilo škole Hemingway je tamo redovno provodio praznike. Dok nije boravio u lovu majka ga je podučavala muziku. Gospođa Grace bila je talentovana pjevačica koja je imala namjeru posvetiti se karijeri, ali nakon udaje radije se posvetila mužu i djeci. Na majčinu žalost mali Ernest nije imao smisla za muziku. Osnovnu i srednju školu završio je u Oak Parku. U srednjoj školi uživao je raditi u srednjoškolskim novinama Trapeze za koje je napisao svoje prve članke s obaveznom dozom humora u stilu Ringa Lardnera, popularnog satiričara tog doba. Srednju školu je završio 1917. godine i umjesto da se upiše na fakultet, kao što su njegovi roditelji očekivali, zaposlio se kao reporter u listu Kansas City Star. Posao mu je osigurao njegov stric Tyler koji je bio dobar prijatelj s jednim od urednika lista.