cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pruska
Općenito
Pruske nacionalne boje su crna i bijela, a potiču od odijela vitezova Njemačkog reda koji su na bijelim ogrtačima imali crne križeve. U kombinaciji s crvenom i bijelom (bojama hanzeatskih gradova Bremena, Hamburga i Lübecka) 1867. nastala je crno-bijelo-crvena trgovačka zastava Sjevernonjemačkog saveza koja je 1871. postala zastava Njemačkog Carstva (crvena je tada intepretirana kao carska boja). Pruski nacionalni moto od vremena reformacije bio je "Suum cuique." (njem. "Jedem das Seine", bs. "Svakome svoje").
Sundska ostrva
mini|300p|Sundska ostrva Sundska ostrva (često i Sundski arhipelag) su grupa ostrva koja se prostire na ogromnoj površini Jugoistočne Azije i Malajskog poluostrva. Grupa ima tri vrlo velika i više hiljada manjih i vrlo malenih ostrva. Pretežni dio politički pripada Indoneziji. Sjeverni dio Bornea odnosno Kalimantana većim dijelom je dio Malezije, dok je na manjem dijelu država Brunej. Na istočnoj polovini Timora nalazi se od 2002. nova, nezavisna država Istočni Timor.
U geografiji se za ove ostrva često koristi i naziv Malajski arhipelag. To je u vrijeme ledenog doba - kad je morska razina bila niža oko 100 metara od današnje - bio dijelom neprekinuti planinski lanac i kopneni most do Azije. U smjeru od istoka prema zapadu arhipelag je podijeljen na dva vrlo različita dijela.
Velika sundska ostrva čine Sumatra na zapadu, nasuprot Malajskog poluostrva, zatim Java, glavni Indonezijsko ostrvo i divovski Borneo, treće po veličini ostrvo na zemlji.
Svi veliki kao i većina malih sundskih ostrva okruženi su vijencem malenih ostrva i ostrvcadi.
Između ostrva su prstenasto oko Bornea i Sujawesija široka mora čija dubina seže do 600 m:
Pjesma
Pjesma je muzičko djelo koje je namjenjeno ili prilagođeno za pjevanje. Ovo se često radi u različitim tonovima (melodijama) koristeći obrasce zvuka i tišine. Pjesme sadrže različite oblike, poput onih koji uključuju ponavljanje i varijacije dionica. Pjesma predstavlja oblik lirike i pruža mogućnost intenzivnog izražavanja ljudskih osjećaja i raspoloženja.
Pisane riječi stvorene posebno za muziku, ili za koje je muzika posebno stvorena, nazivaju se tekstovima. Ako je već postojeća pjesma postavljena na komponovanu muziku u klasičnoj muzici, to je umjetnička pjesma. Pjesme koje se pjevaju u ponovljenim visinama bez jasnih kontura i uzoraka koji se dižu i spuštaju nazivaju se napjevi. Pjesme komponovane jednostavnim stilom koje se neformalno uče "na sluh" često se nazivaju narodnim pjesmama. Pjesme koje su komponovane za profesionalne pjevače koji prodaju svoje snimke ili nastupaju uživo na masovnom tržištu nazivaju se popularne pjesme. Ove pjesme, koje imaju široku privlačnost, često komponuju profesionalni tekstopisci, kompozitori i kantautori. Umjetničke pjesme komponuju obučeni klasični kompozitori za koncertne ili recitalne izvedbe. Pjesme se izvode uživo i snimaju na audio ili video (ili, u nekim slučajevima, pjesma može biti izvedena uživo i istovremeno snimljena). Pjesme se također mogu pojavljivati u predstavama, muzičkom pozorištu, pozorišnim predstavama bilo kojeg oblika, te u operama, filmovima i TV emisijama.
Opera i opereta su klasični oblik pjesme.
Pjesma može biti čisto vokalna, ili ona može imati instrumentalnu pratnju. Može biti otpjevana od strane pojedinca, u duetu, triju ili od strane više pjevača muzičkog hora.
Pjesma može biti za solo pjevača, glavnog pjevača kojeg podržavaju pozadinski pjevači, duet, trio ili veći ansambl koji uključuje više glasova koji pjevaju u harmoniji, iako se izraz općenito ne koristi za velike vokalne forme klasične muzike uključujući operu i oratorij, koji umjesto toga koriste termine kao što je arija. Pjesma se može otpjevati bez pratnje instrumenata (a cappella) ili uz pratnju instrumenata. U popularnoj muzici, pjevač može nastupati sa akustičnim gitaristom, pijanistom, orguljašom, harmonikašom ili pratećim bendom. U džezu, pjevač može nastupiti sa jednim pijanistom, malim kombinacijama (kao što je trio ili kvartet) ili sa velikim bendom. Klasični pjevač može nastupiti sa jednim pijanistom, malim ansamblom ili orkestrom. U džezu i bluzu, pjevači često uče pjesme "na sluh" i mogu improvizovati neke melodijske linije. U klasičnoj muzici, melodije pišu kompozitori u notnom formatu, tako da pjevači uče da čitaju muziku.
Flamenko
350px|mini|Plesačice, pjevač i gitarist Flamenco je španski muzički žanr kojeg karakterizira snažan, ritmičan ton i koji se često izvodi zajedno s jednako strastvenim stilom plesa kojeg karakterizira snažna i graciozna izvedba sa često kompleksnim radom ruku i nogu.
Pjesma
Umjetničke pjesme
Umjetničke pjesme su pjesme stvorene za izvođenje od strane klasičnih umjetnika, često uz klavirsku ili drugu instrumentalnu pratnju, iako se mogu pjevati solo. Umjetničke pjesme zahtijevaju snažnu vokalnu tehniku, razumijevanje jezika, dikciju i poeziju za interpretaciju. Iako takvi pjevači mogu izvoditi i popularne ili narodne pjesme u svojim programima, ove karakteristike i upotreba poezije su ono što razlikuje umjetničke pjesme od popularnih pjesama. Umjetničke pjesme su tradicija većine evropskih zemalja, a sada i drugih zemalja sa tradicijom klasične muzike. Zajednice njemačkog govornog područja koriste izraz umjetnička pjesma („Kunstlied“) da razlikuju takozvane „ozbiljne“ kompozicije od narodne pjesme (Volkslied). Tekstove često piše pjesnik ili tekstopisac, a muziku posebno kompozitor. Umjetničke pjesme mogu biti formalno složenije od popularnih ili narodnih pjesama, iako su mnogi rani Liederi poput Franz Schuberta u jednostavnom strofskom obliku. Važnim dijelom kompozicije smatra se pratnja evropskih umjetničkih pjesama. Neke umjetničke pjesme su toliko cijenjene da poprimaju karakteristike nacionalne identifikacije.
Umjetničke pjesme proizlaze iz tradicije pjevanja romantičnih ljubavnih pjesama, često idealnoj ili imaginarnoj osobi i iz tradicije vjerskih pjesama. Evropski trubaduri i bardovi započeli su dokumentovanu tradiciju romantičnih pjesama, koju su nastavili elizabetanski lutenisti. Neke od najranijih umjetničkih pjesama nalaze se u muzici Henryja Purcella. Tradicija romanse, ljubavne pjesme sa tečnom pratnjom, često trometarskom, ušla je u operu u 19. vijeku i odatle se proširila širom Evrope u popularnu muziku i postala jedna od osnova popularnih pjesama. Dok romansa općenito ima jednostavnu pratnju, umjetničke pjesme imaju tendenciju da imaju komplikovane, sofisticirane pratnje koje podupiru, uljepšavaju, ilustriraju ili daju kontrast glasu. Ponekad prateći izvođač ima melodiju, dok glas pjeva dramatičniji dio.
Narodne pjesme
Narodne pjesme su pjesme često anonimnog porijekla (ili su javno vlasništvo) koje se prenose usmeno. Oni su često glavni aspekt nacionalnog ili kulturnog identiteta. Umjetničke pjesme se često približavaju statusu narodnih kada ljudi zaborave ko je autor. Narodne pjesme se takođe često prenose neusmeno (tj. kao note), posebno u modernom dobu. Narodne pjesme postoje u gotovo svim kulturama. Njemački izraz Volkslied nastao je krajem 18. vijeka, u procesu prikupljanja starih pjesama i pisanja novih. Popularne pjesme mogu na kraju postati narodne pjesme istim procesom odvajanja od svog izvora. Narodne pjesme su manje-više u javnom domenu po definiciji, iako postoje mnogi zabavljači narodnih pjesama koji objavljuju i snimaju originalni materijal zaštićen autorskim pravima. Ova tradicija je dovela i do kantautorskog stila izvođenja, gde umjetnik piše ispovjednu poeziju ili lične izjave i pjeva ih uglazbljene, najčešće uz pratnju gitare.
Postoji mnogo žanrova popularnih pjesama, uključujući balade, nove pjesme, himne, rock, bluz i soul pjesme, kao i indi muziku. Ostali komercijalni žanrovi uključuju rap. U narodne pjesme spadaju balade, sevdalinke, uspavanke, ljubavne pjesme, turobne pjesme, plesne pjesme, radne pjesme, obredne pjesme i mnoge druge.
Flamenko
"Ciganska umjetnost"
Flamenco je proizvod mješanja različitih kultura kao što su romska, arapska, hrišćanska i jevrejska.Također se često naziva ciganskom umjetnošću zbog uticaja koji je pridonijela ta etnička skupina u "rođenju" i razvoju istog.
Etimologija riječi flamenco
Flamenco je do prije nekih sto pedeset godina bio marginalna kultura u tadašnjem španskom društvu i kao takav nezanimljiv za ostavljanje bilo kakvog traga u pisanoj riječi. Prvi pisci koji pokazuju bilo kakav interes o temi pojavljuju se u 19. stoljeću, sa premalo kontakata unutar kulture i upravo zbog toga nisu išli u korak sa trenutnim strujanjima unutar žanra. Tadašnji izvođači i znalci bili su u pravilu nepismeni ljudi čije je znanje dolazilo usmenim putem. Zbog svega toga, dan danas postoji mnogo različitih teorija o postanku riječi flamenco.
U rječniku Španske Kraljevske Akademije postoje različita značenja riječi flamenko, među kojima se nalazi opis pojma o kojem je ovdje riječ. Doslovan prijevod bi bio: "Kaže se za izvjesna sociokulturološka manifestiranja općen povezana sa španskim Romima, a posebno sa andaluškim." Također su zanimljiva objašnjenja: "porijeklom iz Flandrije" i "neko ili nešto što je povezano sa tom historijskom evropskom regijom".
Nematerijalna kulturna baština
Flamenko je umjetnički izraz koji spaja pjesmu, ples i muziciranje. Andaluzija u južnoj Španiji je srce flamenka, iako ima korijene i u oblastima kao što su Murcia, Ekstremadura i Granada. U sjeveroistočnom dijelu Granade, na Svetom brdu, nalazi se kolonija Roma. U njihovim bijelim kućama - pećinama udubljenim u brdu, danas se nalaze najautentičniji flamenco barovi Španije, individualne škole flamenca, a noćni život traje sve do ranih jutarnjih časova. Restorani-barovi u kojima se igra i pjeva uz flamenco, zovu se tablaosi. Mnogi od njih su visoko komercijalizovani i dobro naplaćuju jednočasovni ili dvočasovni program.
Grad Sevilja, četvrti po veličini u Španiji, smatra se kolijevkom flamenka u Andaluziji i po njemu je postao poznato turističko mjesto koje svakodnevno privlači turiste, da bi prisustvovali jednom ovakvom spektaklu uživo.
Flamenko je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Španiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 15. do 19. novembra 2010. u Nairobiju u Kenijiu.
Palos
Muzički pravci flamenca u Španiji zovu se palos.
Alboreá | Alegrías | Bambera | Bulerías | Cabales | Campanilleros | Cantiña | Caña | Caracoles | Carcelera | Cartagenera | Colombiana | Corrido gitano | Debla | Fandango | Fandanguillo | Farruca | Galeras | Garrotín | Granaína | Guajira | Jabera | Jota Flamenca | Liviana | Malagueña | Mariana-Flamenco | Martinete | Media | Media Granaína | Milonga | Minera | Mirabrás | Nana - Flamenco| Petenera | Polo-Flamenco | Romance | Romera | Rondeña | Rumba | Saeta | Seguiriya ili Siguiriya | Serrana | Sevillana | Soleá | Tango | Tanguillo | Taranta | Taranta ili Taranto | Tiento | Toná | Trillera | Verdiales | Vidalita | Zambra | Zorongo
Barane (Stolac)
Barane su naseljeno mjesto u općini Stolac, Bosna i Hercegovina. Naselje Barane je smješteno ispod planine Hrgud. Udaljeno je od Stoca oko 4 km.
IC 2017
IC 2017 (također poznat kao ESO 117-15, IRAS 03557-5932 i PGC 14140) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 253 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mreža. Najveći prečnik je 1,10 (81 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (52 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 8. decembra 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6649
NGC 6649 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Štit. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 27. maja 1835. godine.
NGC 3681
NGC 3681 (također poznat kao IRAS 11238+1708, MCG 3-29-48, PGC 35193 i UGC 6445) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 57 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 3,00 (50 hiljada sg) a najmanji 2,2 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. aprila 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nevesinjska sahat-kula
Nevesinjska sahat-kula se nalazi u centru Nevesinja uz harem hadži Velijjudinove džamije i nacionalni je spomenik Bosne i Hercegovine. Sahat-kula je visoka oko petnaest metara i sagradena je prije 1664. godine. Ovo saznajemo iz Seyathane ili putopisa slavnog Turskog (Turkce) putopisca Evlije Čelebije gdje se po prvi put spominje. Sam Evlija Čelebija kaze da se svi gradski mujezini ravnaju po ovom satu i uče ezan pet puta u određeno vrijeme.
Iako se tačna godina izgradnje ove sahat-kule ne može sa sigurnošću utvrditi Nevesinjska sahat kula vjerovatno spada u jedne od starijih građevina ovog tipa u Bosni i Hercegovini. Kako se u Nevesinju već 1469. godine počinju graditi prave džamije, hanovi, tekije i ostali djelovi islamske arhitekture, jer je Nevesinje bio jedan od prvih gradova osvojen od Osmanlija, sasvim je moguće da je Nevesinjska sahat-kula uz Banjalučku sahat-kulu i jedna od najstarijih na prostoru Bosne i Hercegovine.
Admiral Mahić
Pored poezije objavljivao je i prozu, zabilješke sa putovanja i drame. Objavio je niz dramskih tekstova za djecu emitiranih na Radio Sarajevu. Živio je kao slobodni umjetnik u Sarajevu. Radio je dobrovoljno kao urednik časopisa za poeziju i umjetničku fotografiju Republika poezije. Bio je jedan od osnivača PEN Centra BiH.
Preminuo je 19. septembra 2015.
Napadač
U nogometu, napadač je igrač koji igra najbliže protivničkom golu, te je najviše zaslužan za postizanje golova. Ova pozicija je najpoznatija u nogometu, zbog činjenice da su napadači većinom najpoznatiji (Pelé, Maradona) i postižu najviše golova, te su zbog toga i skuplji i traženiji od ostalih igrača u ekipi.
Moderne nogometne formacije najčešće uključuju dva ili tri napadača. Treneri obično postave središnjeg napadača koji je postavljen naprijed (središnji napadač), te jednog napadača koji bude između središnjeg napadača i veznog reda (“plitki“ napadač).
Središnji napadač
Središnji napadač je često visoka osoba, pa se često zove meta (target man), koji služi za realiziranje dugih lopti u šesnaesterac, pomaganje suigračima u napadu te za dobacivanje dugih lopti u šesnaesterac, ili jednostavno, da on sam postigne pogodak; od njega se očekuje da je uvijek u bržem trčanju. Neki središnji napadači djeluju i na krilima (Krilni napadač) da bi pronašli put do pogotka.
“Plitki“ napadači
Plitki napadači imaju dugu povijest u nogometu, ali terminologija kojom su opisivani tokom godina se mijenjala. Originalno, ovakvi igrači su se nazivali unutarnji napadači ili plitki središnji napadači. U modernom nogometu se čuje izraz povučeni napadač ili igrač u rupi (zato što stoji između protivničke obrane i veznog reda.). Često se nazivaju i playmakerima, točnije plitkim središnjim playmakerima, jer grade nogometnu igru, sudjeluju i u napadu i u veznom redu.
mini|lijevo|250px|Napadač u postizanju pogotka ([[Lionel Messi)]] Kakva god terminologija bila, pozicija plitkog napadača je definirana na negdje između središnjeg napadača i veznog reda, bilo da je meta ili kradljivac (često služi za otimanje lopte protivnicima); ili Broj 10 ili Trequartista, “plitki“ napadač pokazuje karakteristike svih navedenih. Broj 10 može također biti sjajan strijelac za momčad, ali ti napadači su najbolji kada i zabijaju golove i kad grade igru i kad stvaraju šanse zajedno. Takav “plitki“ napadač su pravi prikaz trequartiste, poput Roberta Baggia, koji je rijetko bio središnji napadač u formaciji koja mu je davala mogućnost njegovoj kreativnosti, pa je sam odabrao mjesto “plitkog“ napadača. Također, jedna od dobrih strana “plitkih“ napadača je ta da oni imaju najmanju odgovornost, jer je središnji napadač zadužen za golove.
Kvalitetni napad uključuje suradnju više napadača, pa se gol može postići i sa strane i sa sredine, sve u jednom pokretu. Većina uspješnih napadača 20. stoljeća su pokušavali zabiti gol tako da akcija počne iz veznog red. Npr. nekoliko veznih igrača dobacuju jedno drugome, pa prebace loptu jednom od napadača (najbliži bi bio “plitki“ napadač), ovaj dobaci središnjem napadaču, pa je on u savršenoj prilici za postizanje pogotka. Takve su se akcije najviše koristile u prošlom stoljeću.
Krilni napadač
Krilni napadač je napadač koji stoji sa strane igrališta, blizu aut-linije. Mogu se nazvati napadačima, točnije, "povučenim napadačima", kao u većine djelova svijeta, posebno u Latinskim i Nizozemskim nogometnim kulturama. U Anglo-Saskoj nogometnoj kulturi, oni su dio veznog reda.
250px|mini|Krilni napadač pokušava ubaciti loptu u šesnaesterac, dok ga [[Branič (nogomet)#Krilni braniči (krila)|krilni branič pokušava zaustaviti.]] Dužnost krilnog napadača je da prođe krilnog braniča i daje ubačaje u šesnaesterac, ili da postigne pogodak sa strane. Obično su to najbrži igrači u momčadi i obično su dobri "dribleri". U Holandiji, Španiji i Portugalu, krilni napadač ima dužnosti braniča, jer mora "pritisnuti" protivničkog krilnog braniča kad ima loptu. Obično se nalaze bliže veznom redu da lakše osvojio loptu.
U britanskim i sjevernoevropskim nogometnim stilovima, krilni vezni igrač služi kao napadač, ali se priključuje veznom redu kada oni pokušavaju uzeti loptu protivniku. Oni daju veliku pomoć napadu, poput Joaquína (krilni napadač/vezni igrač) i Lionela Messija (krilni/“plitki“ napadač). Kada ovakvi igrači izgube talent za ovu poziciju, to se događa kad "ostare" i ne mogu se više kretati kao prije, stanu na poziciju Broja 10 (“plitki“ napadač), između veznog reda i središnjeg napadača. Tako bolje grade igru zbog iskustva, te sjajno uposle ostale igrače, jer je to glavni zadatak (uz zabijanje golova) i Broja 10 i krilnog napadača. Sjajan primjer je Interov veteran Luís Figo, koji je danas na poziciji “plitkog“ napadača.
Posljednih godina, novi trend igranja je "neobično" krilo - igrač stoji na "pogrešnoj" strani terena da omogući momčadi zaustaviti protivnicima loptu i šutira na gol ili ubaci loptu u šesnaesterac; a naziv da stoji na "pogrešnoj" strani je nastao zbog igračeve "bolje" noge za udarac (lijevak stoji na desnoj, a dešnjak na lijevoj strani). Jedan od primjera takve taktike je Robin van Persie, kojeg je holandski trener Marco van Basten na Svjetskom prvenstvu 2006. stavio naprijed zajedno sa lijevim krilnim napadačem Arjenom Robbenom i središnjim napadačem ("meta") Ruudom van Nistelrooyem, dok je van Persie stajao desno. Takvim igračima na krilu ne daju naziv 'na desnoj/lijevoj strani', nego naziv 'sa desne/lijeve strane'. Trener Celtica, Gordon Strachan igrača Shunsukea Nakamuru stavlja na desnu stranu sa Aiden McGeadyem na lijevoj zbog nihove "bolje" noge za udarac. Manchester United na lijevu stranu stavlja Cristiana Ronalda, koji puca desnom nogom, a na desnoj strani stoji Ryan Giggs, koji puca lijevom nogom.
Slovo
Slovo je svakodnevni naziv za simbol u nekom pismu, najčešće alfabetskom. Slovo je, takođe, najmanja jedinica zapisa jezika, kojom se formiraju zapisi riječi. Skup slova kojima se formiraju zapisi riječi nekog jezika je po pravilu konačan, a u ljudskim, prirodnim, jezicima, sa izuzetkom nekih poput kineskog, ovaj broj iznosi 20 do 40 a redna uređenost kao i sam izgled slova (pismo) se razlikuju od jezika do jezika. U nauci se preferira naziv grafem.
Tekijska džamija
Tekijska džamija se nalazi u Gradišci (džemat Tekija).
Historija
Prva džamija u mahali Tekija spominje se da je izgrađena 1620. a ime je dobila po derviškoj tekiji koja se nalazila u blizini džamije. Srušena je za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini 25. marta 1993. u 22:55, a njen materijal odvezen je u nepoznatom pravcu.
Na mjestu porušene džamije, izgrađen je novi objekt s većim horizontalnim i vertikalnim gabaritima i novim arhitektonskim rješenjem. U skladu sa Zakonom o provedbi odluka, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, proglasila je turbe Šejh-Gaibije i harem Tekijske džamije za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
Ujedinjenje Njemačke
Ujedinjenje Njemačke u politički i administrativno integriranu nacionalnu državu se zvanično dogodilo 18. januara 1871. godine u dvorani ogledala Versajskog dvorca u Francuskoj. Svi vladari njemačkih država, osim Austrije, su se okupili u Versaju kako bi pruskog kralja Vilhelma I proglasili njemačkim carem (kajzerom) nakon francuskog poraza u Francusko-pruskom ratu. Međutim, prelazak većine njemačkog govornog stanovništva u federalnu organizaciju država se razvijala već neko vrijeme kroz zvanične i nezvanične saveze između vladara. Sopstveni interes različitih strana je otežavao postupak skoro jedno stoljeće autokratskim eksperimentima koji su započeli Napoleonovim ratovima što je dovelo do raspada Svetog rimskog carstva i porasta njemačkog nacionalizma.
Model diplomatskih sfera uticaja koji je proizašao iz Bečkog kongresa 1814. godine je povećao austrijsku dominaciju u srednjoj Europi. Pregovarači u Beču nisu uzimali u obzir rastuću snagu Pruske među njemačkim državama pa su odbili stvoriti drugu koaliciju njemačkih država pod pruskim utjecajem. Ovaj njemački dualizam se mogao završiti samo na dva načina: ujedinjenjem svih njemačkih država bez Austrije (Kleindeutsche Lösung) ili ujedinjenjem svih njemačkih država sa Austrijom (Großdeutsche Lösung). Historičari raspravljaju o tome da li je glavni plan Otta fon Bismarcka bio da proširi Sjevernonjemačku konfederaciju na ostale nezavisne njemačke države ili da proširi moć Kraljevine Pruske. Ti su faktori, pored Bismarckove realne politike, doveli do reorganizacije političkih, ekonomskih, vojnih i diplomatskih odnosa kao reakcije na uspon danskog i francuskog nacionalizma. Njemački vojni uspjesi - naročito pruski - su stvorili entuzijazam i ponos koji su političari iskoristili u svrhu ujedinjenja, pa je političko i administrativno ujedinjenje Njemačke bez Austrije barem privremeno riješilo problem dualizma.
Njemačko govorno područje početkom 19. stoljeća
Do 1803. godine, njemačko govorno područje je uključivalo više od 300 država od kojih je većina bila u sastavu Svetog rimskog carstva ili Habsburške monarhije. Njihova veličina je varirala od malih i složenih teritorija kneževske dinastije Hohenloh do značajnih i dobro definiranih teritorija poput Kraljevine Bavarske i Kraljevine Pruske. Osim ovih teritorija, njemačko govorno područje je uključivalo i slobodne carske gradove različitih veličina poput moćnog Augsburga i malog Weil der Stadta, crkvene teritorije različitih veličina poput bogate opatije Reichenau i moćne nadbiskupije u Kelnu i dinastičke države poput Wurttemberga. Od 15. stoljeća, carski izborni kneževi su za cara Svetog rimskog carstva birali poglavare dinastije Habsburg jer su im omogućavali samostalno rješavanje sporova između seljaka i zemljoposjednika čime su konsolidirali svoje resurse i promovirali regionalnu i ekonomsku saradnju i vojnu zaštitu.
Nakon poraza carskih i savezničkih snaga od Napoleona Bonaparte tokom rata druge koalicije (1799. - 1802.), Linevilskim mirom 1801. godine i njemačkim posredovanjem 1803. godine sekularizirana je crkvena svojina čime su ukinuti slobodni carski gradovi, pa su ove teritorije zajedno sa njihovim stanovnicima apsorbirale dinastičke države Wurttemberg i Baden. Nakon uspješne pobjede nad Pruskom u bici kod Jene 1806. godine, Napoleon je stvorio Rajnsku konfederaciju u čijem sastavu su bile sve manje njemačke države pa je car Franjo II raspustio Sveto rimsko carstvo.
Mateo Sušić
Mateo Sušić (rođen 18. novembra 1990) bosanskohercegovački je nogometaš i povremeni reprezentativac Bosne i Hercegovine. Trenutno nastupa za moldavski klub FC Sheriff na poziciji desnog beka ili desnog veznog.
Klupska karijera
Mateo Sušić je u HŠK Zrinjski Mostar došao 2008. godine iz čitlučkog Brotnja, a igrao je i za juniore i prvu ekipu. Tadašnji trener Zrinjskog, Dragan Jović, koristio ga je nerijetko, što potvrđuje podatak da je Sušić u svim takmičenjima upisao samo 22 nastupa u dvije godine za prvi tim.
Stolačka sahat-kula
mini|desno|250p|Stolačka sahat-kula u 19. vijeku
Mateo Sušić
CFR Cluj
Nakon godinu dana u Cottbusu i oporavka od teške povrede, Sušić u julu 2014. godine prelazi u rumunski klub CFR Cluj. Prvi nastup za Cluj upisuje u remiju 0-0 protiv ekipe FK Jagodine krajem jula 2014. godine, u sklopu kvalifikacija za UEFA Europa ligu. Tokom sezone biva prvi izbor na poziciji desnog beka, te polusezonu okončava sa ukupno 22 nastupa u svim takmičenjima.
Stolačka sahat-kula
Neznani Stočanin (ne piše mu ime) zavjestao je 20. ševala 1182. hidžretske (27. februar 1769.) godine 50 groša i odredio da se daju na kamate i prihod troši na opravke ove sahat kule. Emin-aga Jašarbegović bio je 1206. hidžretske (1791/1792) godine mutevelija ovoga vakufa koji je na sudu položio sto groša vakufskog novca i izjavio kada je i u koju svrhu vakuf osnovan. Ovo je najstariji spomen ove sahat-kule. Hafiz-paša Rizvanbegović je opravljao toranj ove sahat-kule 1838. godine i tada je na njenom satu puklo zvono. Ali-paša je nabavio i na sat postavio novo zvono.
Današnja Stolačka sahat-kula je obnovljena 2013. godine donacijom građana. Nalazi se na privremenoj listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine.
Mateo Sušić
FC Sheriff
Već u januaru 2015. godine, Sušić odlazi iz Cluja i stavlja potpis na ugovor sa moldavskom ekipom FC Sheriff. Svoj debi za novi klub ostvaruje krajem februara 2015. godine u porazu Sheriffa od ekipe Zaria Balti u sklopu prve lige Moldavije. Polusezonu okončava sa 11 odigranih utakmica. Svoj prvi gol postiže polovinom oktobra 2015. godine protiv ekipe FC Petrocuba, a meč Sheriff pobijeđuje rezultatom 3-0. Do kraja sezone Sušić bilježi 28 nastupa i postiže jedan gol na svim takmičenjima.
Reprezentacija
Sušić je odigrao sedam utakmica za U21 reprezentaciju Bosne i Hercegovine. Svoj prvi meč za seniorsku reprezentaciju BIH odigrao je u martu 2016. godine na prijateljskoj utakmici protiv Luksemburga, kada BIH dobiva rezultatom 3-0. Na toj utakmici Sušić bilježi i jednu asistenciju.
U junu 2016. godine, Sušić je pozvan da nastupi za reprezentaciju BIH na revijalnom Kirin kupu u Japanu. Zabilježio je dva nastupa za BIH u polufinalu i finalu protiv selekcija Danske i Japana. BIH je u finalu dobila Japan rezultatom 2-1 i osvojla trofej.
Klubovi
''Ažurirano: 27. august 2016.''
Reprezentacija
''Ažurirano: 27. august 2016.''
Nastupi za reprezentaciju
248.
Godina 248. (CCXLVIII) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Filipa i Severa (ili, rjeđe, godina 1001. Ab Urbe Condita). Oznaka 248. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda označavanja godina.
Kasim Begić
Kasim Begić rođen je 1954. godine u mjestu Ševarlije kod Doboja. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Sarajevu 1976. a magistrirao na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu 1979. Na istom fakultetu je i doktorirao 1981. godine. Godine 1995. promoviran je u zvanje redovnog profesora na predmetima finansije i finansijsko pravo i ekonomska politika. Radio je na Pravnom fakultetu u Sarajevu 26 godina, a u isto vrijeme i predavao na dodiplomskom studiju na njegovim odjeljenjima u Zenici i Tuzli, na Pravnom Fakultetu u Bihaću, kao i na postdiplomskom studiju na Pravnom fakultetu u Sarajevu i na Ekonomskom fakultetu u Sarajevu.
U sazivu Skupštine BiH (1990-1996.) bio je poslanik i predsjednik Zakonodavno-pravne komisije, te član Ustavne komisije Ustavotvorne skupštine Federacije BIH. Bio je predsjednik Ekonomskog savjeta Federacije Bosne i Hecegovine, te član Visokog sudskog i tužilačkog vijeća i predsjednik Foruma Parlamentaraca.
Učesnik je brojnih mirovnih pregovora pod patronatom međunarodne zajednice, uključujući i pregovore u Daytonu (Ohio) koji su rezultirali Općim sporazumom za mir u BIH (1995).
Za predsjednika Ustavnog suda Bosne i Hercegovine izabran je 7.6.1999. godine.
Njegov najznačajniji doprinos ogleda se u pripremanju i donošenju kapitalne Odluke o konstitutivnosti naroda u Bosni i Hercegovini. Svoju marljivost u radu i brigu za BIH je ispoljio i pri spremanju za publikovanje nove knjige "Konstitutivnost naroda Bosne i Hercegovine, čiji završetak je prerezala smrt profesora Begića.
Umro je 13.11.2002 godine u Sarajevu.
NGC 2203
NGC 2203 (također poznat kao ESO 34-SC4) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. januara 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Helij
Helij jeste hemijski element sa simbolom He i atomskim brojem 2. On je bezbojni, neotrovni monoatomski gas, bez ukusa i mirisa. Spada u plemenite gasove. Njegova tačka topljenja i ključanja su najniže među svim hemijskim elementima, a u prirodi postoji isključivo kao gas, dok pod ekstremnim uslovima temperature i pritiska može se prevesti u tečno stanje. On je drugi hemijski element po lahkoći, odmah poslije vodika, te drugi po rasprostranjenosti u svemiru, čineći oko 24% ukupne elementarne mase, odnosno više od 12 puta veću masu nego svi teži elementi zajedno.
Njegova rasprostranjenost je sličnih vrijednosti i na Suncu i Jupiteru. To je iz razloga visoke nuklearne vezujuće energe helija 4He (po nukleonu) u odnosu na sljedeća tri elementa nakon helija. Ova vezujuća energija helija 4He je razlog zašto je on proizvod i nuklearne fuzije i radioaktivnog raspada. Najveći dio helija u svemiru je upravo izotop 4He, a vjeruje se da je nastao tokom Velikog praska. Velike količine novog helija se stvaraju nuklearnom fuzijom vodika u zvijezdama.
Helij je dobio ime po grčkom božanstvu Helios koje je predstavljalo Sunce. Prvi put je zapažen proučavanjem nepoznate žute spektralne linije u sunčevoj svjetlosti tokom pomračenja Sunca 1868. godine koje je primijetio francuski astronom Jules Janssen. Janssen zajedno sa Normanom Lockyerom se smatra otkrivačem elementa. Lockyer je prvi objavio da bi te žute linije mogle biti naznaka novog elementa, kojem je on i dao ime. Formalno otkriće helija uslijedilo je 1895. godine, kada su dvojica švedskih hemičara Per Teodor Cleve i Nils Abraham Langlet pronašli helij kojeg je otpuštala uranijeva ruda cleveit. Godine 1903. velike rezerve helija su pronađene u poljima prirodnog gasa u dijelovima SAD, koje su i danas najveći proizvođač helija na svijetu.
Historija
lijevo|thumb|Spektralne linije helija Prvi dokaz postojanja helija dobijen je 18. augusta 1868. godine, kao svijetla žuta linija talasne dužine 587,49 nanometara u spektru hromosfere Sunca. Liniju je otkrio francuski astronom Jules Janssen tokom potpunog pomračenja Sunca u gradu Guntur, Indija. U prvi mah, za ovu liniju se smatralo da je natrijeva. Ubrzo 20. oktobra iste godine, engleski astronom Norman Lockyer je posmatrao istu žutu liniju u sunčevom spektru koju je nazvao D3 Fraunhoferova linija jer je bila u blizini tada već poznatih D1 i D2 linija natrija. On je zaključio da je ona uzrokovana elementom na Suncu koji je nepoznat na Zemlji. Lockyer i engleski hemičar Edward Frankland dali su ime novom elementu po grčkoj riječi za Sunce ἥλιος (helios).
Italijanski fizičar Luigi Palmieri prvi je otkrio 1882. godine postojanje helija na Zemlji, putem njegovih D3 spektralnih linija pri analizi lave na Vezuvu. Škotski hemičar William Ramsay 26. marta 1895. godine uspio je izolirati helij na Zemlji tretiranjem minerala cleveita (jednog oblika uraninita sadržaja najmanje 10% rijetkih zemnih elemenata) mineralnim kiselinama. Ramsay je tražio argon, ali je nakon što je odvojio dušik i kisik iz gasa oslobođenih sumpornom kiselinom, primijetio je svijetlu žutu spektralnu liniju koja je odgovarala D3 liniji posmatranoj u spektru Sunca. Ovi uzroci su identificirani kao helij od strane Lockyera i britanskog fizičara William Crookesa. Nezavisno od njih, helij je izdvojen iz cleveita iste godine, nakon što su hemičari Per Teodor Cleve i Abraham Langlet u švedskom gradu Uppsala prikupili dovoljno gasa da tačno odrede njegovu atomsku težinu. Helij je također izolirao i američki geohemičar William Francis Hillebrand prije Ramsayevog otkrića, kada je primijetio neuobičajene spektralne linije tokom testiranja uzorka minerala uraninita. Međutim, Hillebrand je te linije pripisao dušiku.
lijevo|thumb|200px|Tečni helij Ernest Rutherford i Thomas Royds demonstrirali su 1907. godine da su alfa čestice zapravo jezgra atoma helija, tako što su omogućili da čestice uđu u tanki stakleni zid vakuumirane cijevi, a zatim su vršili pražnjenja u cijevi proučavajući spektar novog gasa u cijevi. Godine 1908. holandski fizičar Heike Kamerlingh Onnes je uspio prevesti helij u tečno stanje tako što ga je ohladio do temperature od 1 K. Pokušao je i da dođe do čvrstog helija i dalje snižavajući temperaturu, međutim helij nema trojnu tačku temperature na kojoj su čvrsto, tečno i gasovito stanje u ekvilibriju. Onnesov učenik Willem Hendrik Keesom je 1926. godine uspio da dobije kocku čvrstog helija od 1 cm3 tako što je dodatno povećao vanjski pritisak. Ruski fizičar Peter Leonidovič Kapica otkrio je 1938. godine helij-4 koji gotovo nema viskoznost pri gotovo apsolutnoj nuli. Taj fenomen se naziva superfluidnost. Ovaj fenomen je povezan sa Bose-Einsteinovom kondenzacijom. Isti fenomen je posmatran 1972. godine kod helija-3, ali na temperaturama mnogo bližim apsolutnoj nuli, što je uspjelo američkim fizičarima Douglas D. Osheroffu, David M. Leeju i Robert C. Richardsonu. Za fenomen kod helija-3 smatra se da je povezan sa uparivanjem helij-3 fermiona u bozone, analogno Cooperovim parovima elektrona koji daju superprovodljivost.
U kvantnoj mehanici
Iz perspektive kvantne mehanike, helij je drugi najjednostavniji model atoma, nakon atoma vodika. Helij se sastoji od dva elektrona u atomskim orbitalama koji okružuju jezgro sastavljeno iz dva protona i nekoliko neutrona, u zavisnosti od izotopa. U skladu sa Newtonovom mehanikom, nijedan sistem koji se sastoji iz više od dvije čestice ne može se riješiti tačnom analitičkim matematičkim pristupom (vidi problem tri tijela) pa tako ni helij nije izuzetak. Međutim, neophodne su numeričke matematičke metode, čak i za riješavanje sistema od jednog jezga i dva elektrona. Takve metode izračunske hemije se koriste za kreiranje kvantnomehaničkog prikaza veza elektrona helija, koji su tačni unutar manje od 2% od tačne vrijednosti, a za to je potrebno samo nekoliko koraka izračuna. U takvim modelima otkriveno je da svaki elektron u heliju djelimično zaklanja jezgro drugom elektronu, tako da je efektivni nuklearni naboj Z koji djeluje na svaki elektron iznosi oko 1,69 jedinica, a ne 2 naboja klasičnog golog jezgra helija.
Kao gas
thumb|lijevo|200px|Pražnjenje u cijevi oblika atomskog simbola helija napunjenoj helijem Helij je drugi najslabije reaktivni plemeniti gas, nakon neona, a samim tim i drugi najslabije reaktivni element uopće. On je inertni i monoatomski gas u svim standardnim uslovima. Pošto helij ima relativno malu molarnu (atomsku) masu, njegova toplotna provodljivost, specifična toplota i brzina zvuka u njemu u gasnoj fazi je veća nego u svim drugim gasovima osim vodika. Iz sličnih razloga i zbog male veličine atoma helija, brzina difuzije helija kroz čvrsta tijela je tri puta veća nego kod običnog zraka i oko 65% od one kod vodika.
Helij se najmanje rastvara u vodi od svih monoatomskih gasova, i, općenito, spada u gasove koji se najmanje rastvaraju u vodi (gasovi CF4, SF6 i C4F8 imaju niže molarne odnose rastvorljivosti: 0,3802, 0,4394 i 0,2372 x2/10−5, respektivno, u odnosu na helijevih 0,70797 x2/10−5),, dok je indeks prelamanja helija je bliže jedinici nego kod bilo kojeg drugog gasa. Helij ima i negativan Joule-Thomsonov koeficijent u normalnoj temperaturi okruženja, što znači da se on zagrijava kada mu se dopusti slobodno širenje. Samo ispod svoje Joule-Thomson temperature inverzije (oko 32 do 50 K pri 1 atmosferi), on se hladi pri slobodnom širenju. Kada se pothladi ispod ove temperature, helij se može prevesti u tečno stanje putem hlađenja pri širenju. Većina vanzemaljskog helija se nalazi u stanju plazme, sa osobinama potpuno drugačijim od onih koje ima atomski helij. U plazmi, elektroni helija nisu povezani sa jezgrom, što rezultira vrlo velikom električnom provodnošću, čak i kada je gas samo djelimično ioniziran. Na nabijene čestice snažno utiču magnetska i električna polja. Naprimjer, u Sunčevom vjetru zajedno sa ioniziranim vodikom, čestice reagiraju sa Zemljinom magnetosferom povećavajući Birkelandove struje i auroru.
Rasprostranjenost
Iako je na Zemlji rijedak, helij je drugi najrasprostranjeniji element u poznatom svemiru (poslije vodika), čineći oko 23% njegove barionske mase. Najveći dio helija je stvoren nukleosintezom između jedne i tri minute nakon Velikog praska. Kao takvog, mjerenje njegove rasprostranjenosti u svemiru doprinosi i teoriji kosmoloških modela. U zvijezdama, on se stvara nuklearnom fuzijom vodika u lančanim proton-proton reakcijama i CNO ciklusu, kao dijela zvjezdane nukleosinteze.
U litosferi helij se također javlja, ali u veoma malim količinama. Praktično sav helij koji je postojao na Zemlji nije mogao da gradi jedinjenja sa drugim elementima pa je zbog male mase napustio atmosferu Zemlje.
Dobijanje
Helij se dobija uglavnom iz zemnog gasa koji je bogat ovim elementom. Ovog bogatog helijem gasa najviše ima u SAD. Helij se dobija i frakcionom destilacijom tečnog zraka. Svjetska produkcija helija iznosi oko 4500 tona u toku godine.
Upotreba
Iako su baloni najpoznatija oblast korištenja helija, oni učestvuju malehnim udjelom u potrošnji helija. Helij se koristi u mnoge svrhe, naročito tamo gdje su neophodne jedinstvene osobine, poput niske tačke ključanja, malehne gustoće, slabe rastvorljivosti, visoke toplotne provodljivosti ili internosti. Po podacima iz 2008. godine, svjetska godišnja proizvodnja helija iznosila je 32 milion kg (193 miliona kubnih metara) helija, a najviše helija (oko 22% od ukupne proizvodnje 2008. godine) potrošeno je za kriogene aplikacije, najvećim dijelom za hlađenje superprovodljivih magneta u medicinskim skenerima za magnetnu rezonancu. Ostale značajnije oblasti upotrebe (oko 60% ukupne proizvodnje 1996. godine) bile su čišćenje sistema, održavanje kontrolirane atmosfere, zavarivanje i otkrivanje istjecanja.
Helij se koristi kao zaštitni gas u kojem rastu silicijski i germanijski kristali, te za proizvodnju titanija i cirkonija i u gasnoj hromatografiji, jer je inertan. Također zbog inertnosti, savršene termalne i kalorijske prirode, velike brzine zvuka i visokih vrijednosti odnosa toplotnog kapaciteta, koristan je u supersoničnim zračnim tunelima i impulsnim pogonima.
Zabilježeno je nekoliko slučajeva samoubistava helijem, tako što su samoubice udisale čisti helij. Iako helij sam po sebi nije otrovan i inertan je, obdukcija nije pokazala nikakve patološke promjene kod tih žrtava, nego je uzrok bila asfiksacija (gušenje). U tim slučajevima, kao što su bila tri slučaja samoubistva u Beču 2006. godine, helij zamjenjuje kisik u plućima što dovodi od klasičnog gušenja.
Vanjski linkovi
🇵🇸
249.
Godina 249. (CCXLIX) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Gavija i Akvilina (ili, rjeđe, godina 1002. Ab urbe condita). Oznaka 249. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
NGC 5176
NGC 5176 (također poznat kao MCG 2-34-21 i PGC 47338) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 326 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,50 (47 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (47 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Carl Ernst Albrecht Hartwig 29. juna 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 432
IC 432 je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Williamina Paton Stevens Fleming 27. juna 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 500
NGC 500 (također poznat kao MCG 1-4-40 i PGC 5013) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 566 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,80 (132 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (99 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Bindon Blood Stoney 6. decembra 1850. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Philip Hermogenes Calderon
Philip Hermogenes Calderon (Poitiers, 3. maj 1833.) - London, 30. april 1898. godine) je bio engleski slikar.
Bio je blizak prerafaelitima i u njihovoj maniri radio je historijske scene, pejzaže i portrete. Kao njegovo glavno djelo među kompozicijama s historijskim temama smatra se "Sv. Elizabeta Ugarska".
The Agatha Christie Hour
The Agatha Christie Hour (Sat Agathe Christie) je TV-serija snimljena po djelima Agathe Christie i zbirka priča Agathe Christie.
Po ovoj kolekciji kratkih priča snimljena je TV serija od deset epizoda koje su režirali Cyril Coke i Desmond Davis. U njima se pojavljuju i Parker Pyne i Miss Lemon koje su u po dvije epizode igrali: Angela Easterling (Miss Lemon) i Maurice Denham (Parker Pyne). Svaka epizoda trajala je 45 minuta.
250.
Godina 250. (CCL) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Trajana i Grata (ili, rjeđe, godina 1003. Ab urbe condita). Oznaka 250. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Lozica
mini|300px|Lozica, Dubrovačka rivijera Lozica je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Lozica je imala 142 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Zaton.
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Zaton. Od 1953. do 1971. iskazivano pod imenom Loznica. U 1857., 1869., 1921., 1931., 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Zaton.''
Ljubač (Dubrovnik)
Ljubač je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Ljubač je imao 73 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Ljubač je imalo 81 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Agatha Christie's Great Detectives Poirot and Marple
Agatha Christie's Great Detectives Poirot and Marple (アガサ・クリスティーの名探偵ポワロとマープル) je anime adaptacija priča Agathe Christie sa njenim likovima Miss Marple i Hreculeom Poirotom. Režirao ga je Naohito Takahashi, a emitirao se na japanskoj televiziji NHK od 4. jula 2004. do 15. maja 2005. u 39 epizoda.
Muzički paviljon u Sarajevu
mini|desno|250px|Muzički paviljon u Sarajevu Muzički paviljon u Sarajevu je sagrađen 1913. godine, a projekat za gradnju je napravio Josip Pospišil. Sagrađen je na prostoru koji je više puta u historiji mijenjao svoj naziv i funkciju. Na ovom prostoru se u 17. vijeku nalazio hipodrom (otuda naziv Atmejdan) koji je 1878. godine pretvoren u Filipovićev trg (kasnije sagrađena i Filipovićeva kasarna iznad trga), a zatim je 1905. godine preuređen u park Franje Josipa. Za vrijeme Jugoslavije zvao se park cara Dušana, a danas nosi svoj prvobitni naziv Atmejdan.
Ovo je jedini muzički paviljon danas u Sarajevu, od nekadašnja četiri paviljona.
Muzički paviljon je srušen početkom drugog svjetskog rata, a obnovljen je tek 2004. godine od strane općine Stari Grad. Idejno rješenje izgleda "novog" muzičkog paviljona, na osnovu nacrta iz perioda austro-ugarske, uradio je prof. Nedžad Kurto.
Pismenost
mini|desno|480px|Stopa pismenosti u svijetu Pismenost je poznavanje pisma, umijeće čitanja i pisanja. S obzirom na to da popis stanovništva, novijeg datuma, ne postoji, ne postoji tačan broj nepismenih stanovnika Bosne i Hercegovine, premda se navodi da je stopa nepismenosti oko 10%. Po podacima The World Factbook, oko 82% svjetske populacije je pismeno.
U susjednoj Hrvatskoj pismeni čine 98, 1% stanovništva, što je svrstava na 50. mjesto. Najveća stopa pismenosti iznosi 99, 8%, u Estoniji, Kubi i Poljskoj. Najnepismeniji su stanovnici Burkine Faso, sa samo 23, 6% pismenih ljudi. Pismenost u modernom dobu se razvrstava u tri kategorije:
Vanjski linkovi
[https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/xx.html The World Factbook izdavač Central Intelligence Agency
Reference
(Ne)pismenost odraslih u BiH
Brštanik (Stolac)
Brštanik je naselje u općini Stolac, Bosna i Hercegovina.
Antun Branko Šimić
Antun Branko Šimić bio je hrvatski ekspresionistički pjesnik, esejist, kritičar i prevodilac iz Bosne i Hercegovine.
Biografija
Šimić je bio pjesnik izrazite težnje da zgusnutim, škrtim stihom intenzivira doživljaj svijeta. Takav je bio i kao esejist i kao kritičar: volio je strogi red, čuvao se razlivenosti i praznine. Napisao je brojne eseje, književne i likovne kritike, polemike o novom pjesništvu, nekoliko kraćih proza, dnevnik, autobiografiju, nekoliko dramskih fragmenata, te započeo roman Dvostruko lice. Posthumno su mu objavljena izabrana djela, sabrana djela, proza i poezija.
Narodnu školu pohađa u rodnim Drinovcima. Tri razreda franjevačke klasične gimnazije završava u Širokom Brijegu. Nakon Širokog Brijega, upisao je 4. razred gimnazije u Vinkovcima. Školovanje je nastavio u zagrebačkoj donjogradskoj gimnaziji. U 8. razredu napušta školovanje zbog izdavanja književnog časopisa Vijavica godine 1917. u Zagrebu, a književni časopis Juriš pokreće 1919. pod utjecajem ekspresionističkog lista Der Sturm. Godine 1923. pokreće i treći časopis, Književnik. Teško oboljevši od tuberkuloze, umire u 27. godini u Zagrebu 2. maja 1925.
Za života
Prvu pjesmu (Zimska pjesma) objavio je 1913. u časopisu Luč kao 15-godišnjak, a u Vinkovcima je napisao zbirku pjesama Cibaliana. Rane pjesme od 1913. do 1917. u velikoj mjeri slijede Matošev pjesnički program. Posrijedi je pejzažna lirika stroge forme i impresionistički uhvaćenih pojedinosti iz zavičajnog okružja. Katkad neposredna impresija sinestetski nadilazi uobičajene okvire osjetilnih podražaja ("Bolesnica"), pa neki stihovi anticipiraju autorovu iduću poetsku koncepciju.
Započeo je pjesmama koje oponašaju Matoša, ali je naglo izveo dramatski zaokret, napustio 8. razred Zagrebačke gimnazije, pokrenuo časopis, primio ekavski izgovor (u čemu će ga ubrzo kratkotrajno slijediti i mnogi drugi hrvatski pisci) i nastupio kao novi pjesnik i kritičar, nadahnut ekspresionističkim časopisom Der Sturm, pa je slijedio i njegov program s uporištem u negiranju tradicije i osporavanju bilo kakve veze izmedu književnosti i stvarnosti u kojoj ona nastaje.
Nakon upoznavanja s njemačkim ekspresionističkim pjesništvom preko časopisa Der Sturm, 1917. došlo je do temeljnog zaokreta u Šimićevom shvatanju poezije i umjetnosti, pa je iste godine pokrenuo svoj prvi časopis Vijavica.