cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orofaciodigitalni sindrom 1
Upravljanje
Orofaciodigitalni sindrom tipa 1 može se liječiti rekonstruktivnom operacijom ili zahvaćenim dijelovima tijela. Operacija se obavlja za rascjepa nepca, čvorove na jeziku, dodatne zube, pomoćne frenule i ortodoncije zbog malokluzije. Također može biti potrebno rutinsko liječenje pacijenata sa bubrežnom bolešću i napadima. Logoped i specijalna edukacija u kasnijem razvoju se također mogu koristiti za upravljanje.
Radomir Lakušić
Radomir Lakušić (rođen 6. marta 1933. u Donjoj Ržanici kod Berana, umro † 16. avgusta 2005. u Sarajevu)  bio je jugoslavenski, bosanskohercegovački  i crnogorski botaničar, biogeograf i sociobiolog, vrsni ekolog, čiji je rad posebno bio posvećen subalpskoj i alpskoj visokoplaninskoj vegetaciji  jugoistočnih Dinarida u Bosni i Hercegovini i Crnoj Gori. Radomir Lakušić bio je dugogodišnji profesor na univerzitetima u Sarajevu i Banjoj Luci. Njegova botanička autorska skraćenica je Lkšić
Biografija
Lakušić je osmogodišnju osnovnu školu završio u Donjoj Ržanici. Godine 1953. završio je srednju školu u Beranama, kada se upisuje na Prirodno-matematički odsjek Filozofskog fakulteta Univerziteta u Sarajevu, koji se za njegovog studija izdvaja u samostalni Prirodno-matematički fakultet, na kojem je formiran studijski program pod nazivom „Grupa biologija“; diplomirao je 1958. godine. Napisao je diplomski rad o endemskoj - dinarskoj vrsti roda Wulfenia. Zatim je (11. marta 1960. godine) izabran za asistenta u Odsjeku za biologiju Prirodno-matematičkog fakulteta u Sarajevu. Tokom 1963. i 1964. godine specijalizirao se za fitocenološku školu Josiasa Braun-Blanqueta na Univerzitetu u Montpellieru u International de Géobotanique Mediterranéenne et Alpine ("SIGMA").
Njegov doktorski rad pod mentorstvom Violotija Blečića, profesora biologije na Univerzitetu u Beogradu, o temama alpske vegetacije Bjelasice (Nacionalni park Biogradska Gora) u Crnoj Gori, označio je početak Lakušićevog daljnjeg rada na planinsko-alpskim zajednicama centralnih jugoistočnih Dinarida (Maglić, Volujak, Bioć, Durmitor, Bjelasica).
Od 1965. godine bio je najprije docent za ekologiju biljaka i fitogeografiju, a od 1970. vanredni pa redovni profesor. Do 1995. godine Lakušić je ostao na Univerzitetu u Sarajevu, ali je svoju naučnu bazu"napustio zbog rata, loših životnih i radnih uvjeta u poslijeratnom Sarajevu", učestvovao a nije preusmjeravanju Univerziteta u Sarajevu. Ne primajući univerzitetsko imenovanje drugdje, preselio se u rodnu Crnu Goru, radio je kao savjetnik za pitanja zaštite životne sredine u "Udruženju za zaštitu prirode Crne Gore", sve dok se nije penzionirao, 1998. Također je bio honorarno zaposlen na Univerzitetu u Banjoj Luci, gdje je predavao ekologiju i geografiju biljaka.
Radovi
Najviše njegovih preko 300 radova su iz oblasti sinteze podataka o visokoplaninskoj vegetaciji jugoistočnih Dinarida. Postao je šire poznat u naučnoj zajednici po prilozima za ediciju knjiga "Priroda Jugoslavije" ("Planinske biljke", 1984 i 1990) i udžbenika o ekologiji "Ekologija biljaka. I. - Idioekologija (1989).
Monografija koju je Lakušić napisao 1973. rodu Edraianthus, uključila je opis je nekih novih vrsta, među kojima je i stenoendemski ''Edraianthus sutjeskae. Konkretno, rod Edraianthus za koji je postavljen na listu illegetimnih generičkih naziva "Visiania", pobudio je i njegov poseban interes.
Ulm
Ulm je univerzitetski grad u njemačkoj pokrajini Baden-Württemberg, nalazi se na Dunavu, na jugoistočnom obodu njemačkih Alpa. Grad ima oko 122.000 stanovnika, a sjedište je gradske općine Ulm kao i općine Alb-Donau.
Po razvojnim planovima pokrajine Baden-Württemberg, Ulm je jedan od 14 glavnih središta pokrajine te sa gradom Neu-Ulm, koji pripada Bavarskoj (zajedno preko 170.000 stanovnika) čini jedan od najprostranijih dvostrukih središta Njemačke koji prelaze pokrajinske granice. On je najveći grad u okrugu Tübingen i regiji Donau-Iller, kojem pripada i područje bavarskog okruga Schwaben.
Ulm je poznat zbog gotske katedrale (Ulmer Münster) sa najvišim tornjem svijeta visine 161,53 metara. Pored nje, značajna je i duga tradicija Ulma sa najstarijim ustavom među njemačkim gradovima kao i gradskim pozorištem, čiji počeci sežu do 1641. godine. Ulm je često u prošlosti bio polazna tačka odseljavanja Švaba prema jugoistoku Evrope.
Grad se prvi put spominje u pisanim izvorima 22. jula 854 godine, kao kraljev posjed i slobodni carski grad. Od 1802 pripada Bavarskoj, a već 1810 je u sastavu Württemberga, dok sva gradska područja sa desne strane Dunava ostaju u Bavarskoj te se iz njih formira novi Ulm (Neu-Ulm). Kao najpoznatiji stanovnik Ulma ističe se Albert Einstein, koji je rođen u Ulmu 1879. godine.
Znamenitosti
mini|desno|150px|Katedrala u Ulmu, sa svojih 161,53 m visine najviša je crkva na svijetu
Biatlon na Zimskim olimpijskim igrama 2014 – ženska štafeta
100p|desno
Takmičenje u štafetnoj trci u ženskoj konkurenciji na Zimskim olimpijskim igrama 2014. u Sočiju održalo se na kompleksu za skijaško trčanje i biatlon Laura u Krasnoj Poljani, Krasnodarskom kraj 60 km udaljenoj od Sočija 21. februara, 2014. sa početkom u 18:30 sati po lokalnom vremenu.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Sistola
mini|desno|300px|Smjer kretanja krvi kod sistole komora Sistola je naziv za kontrakciju srčanih komora i srčanih pretkomora pomoću koje se potiskuje krv u krvne sudove. Najčešće se spominje sistola lijeve srčane komore radi mjerenja krvnog pritiska.
Proces koji je suprotan sistoli i prati svaku sistolu se zove dijastola.
Sistola pretkomore
Sistola pretkomore je proces kontrakcije miokarda lijeve i desne pretkomore. Na EKG-u početak ove sistole je označen sa P.
Tokom sistole pretkomora dolazi do povećanja pritiska u pretkomorama što dovodi do prelaska krvi u komore. Većinom ova krv prelazi u komore pasivno (radi uticaja gravitacije), a ostatak pomoću sistole. Prilikom sistole pretkomora bikuspidalni i trikuspidalni zalisci su otvoreni, a zalisci aorte i plućne arterije zatvoreni.
Sistola komore
Sistola komore je proces kontrakcije miokarda lijeve i desne komore. Na EKG-u početak ove sistole je označen sa QRS kompleksom.
IC 1753
IC 1753 (također poznat kao IRAS 01544+2821, MCG 5-5-33 i PGC 7353) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 468 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Trokut. Najveći prečnik je 0,40 (54 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 17. novembra 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Babin Potok (Višegrad)
Babin Potok je naseljeno mjesto u općini Višegrad, Bosna i Hercegovina.
Historija
Babin Potok se spominje 4. februara 1488. godine u Državnom arhivu u Dubrovniku. Ivaniš Radivojević zvani Popović iz Višegrada prodao je Paskoju Dimke de Fiša mulu od oko tri godine za pet dukata i dva groša. Ko jemac uz Ivaniša se pojavljuje Vukašin Dobrovojević, dok se za Vukašina kao jemac javlja Vukelja Radojević iz Babinog Potoka kod Višegrada (Vucheglia Radoeuich de Babin Potoch de Visegrad).
Azerbejdžanski manat
Riječ manat dolazi od ruske riječi moneta što znači novac. Azerbejdžanska demokratska republika i Azerbejdžanska sovjetska socijalistička republika koristile su svoju valutu, manat, u razdoblju od 1919. do 1923. Naziv manat koristio se i na novčanicama sovjetske rublje, na kojima se nalazio naziv valute ispisan na jezicima svih sovjetskih republika.
Nakon raspada SSSR-a, u augustu 1992. predstavljen je azerbejdžanski manat (ISO 4217: AZM) koji je zamijenio sovjetsku rublju u omjeru 10:1. Dana 1. januara 2006. predstavljen je novi manat (ISO 4217: AZN), koji je zbog visoke inflacije zamijenio stari u omjeru 5000:1.
U optjecaju se nalaze kovanice od: 1, 3, 5, 10, 20 i 50 kepika, te novčanice od 1, 5, 10, 20, 50 i 100 manat. Novac izdaje Azerbejdžanska centralna banka.
Historija
Azerbejdžan je prva zemlja u islamskom svijetu koja je uvela vlastitu valutu. Prvo uvođenje počelo je 1919. izdavanjem novčanica u apoena od 25, 50, 100 i 250 manata. Lice novčanica je bilo ispisano na azerbejdžanskom, naličje na ruskom jeziku.
Sovjetski savez
Druga serija novčanica izdavana je 1920. u Azerbejdžanskoj sovjetskoj socijalističkoj republici. Izdavani su apoeni od 5, 100 i 1000 (veliko i malo izdanje) rubalja. Nakon četiri denominacije uvode se 1921. apoeni od 5000, 10000, 25000 i 50000 rubalja. Izbijanje ekonomske krize 1921., uvode se novčanice u apoenima 100000 (3 vrste), 250000 (2 vrste) i 1000000 (2 vrste) koje se puštaju u opticaj 1922. U periodu 1920.-1923. valuta se na Azerbejdžanskom jeziku zove manat, dok na ruskom rublja.
U periodu 1923.-1924. u Transkavkaskoj sovjetskoj socijalističkoj federativnoj republici (TSFSR), na području Azerbejdžana, izdaju se ukupno četiri serije novčanica. Prva serija se izdaje u apoenima od 5000, 10000, 50000, 10000, 250000, 500000 i 1000000 rubalja, druga u apoenima od 500, 10000, 50000, 10000, 250000, 500000, 1000000, 5000000 i 10000000. Treća serija se izdaje u apoenima od 10000, 25000, 50000, 100000, 250000, 500000, 1000000, 5000000 i 10000000 rubalja. Pogoršanje ekonomske krize, koja je počela 1921., te porastom inflacije dolazi četvrta serija u apoenima od 25, 50, 74, 100, 250 milion a i 1 milijardu rubalja. Na području Azerbejdžana, Armenije i Gruzije bila je u opticaju i novčanica apoena od 10 milijardi (visina nominalne vrijednosti do tada jedinstvena u historiji) rubalja. Glavni motivi bili su do 1923. polumjesec i zvijezda.
Od 1923. regulisanje monetarne politike se odvija preko Državne banke SSSR-a, motive polumjesec i zvijezda zamjenjuju srp i čekić.
Zakonskim aktom 1936. svih 11 sovjetskih republika izdaju novčanice, s jedinstvenim grbom, na 11 jezika. Prva serija ovih novčanica pušta se u opticaj do prve monetarne reforme u 1947. Slijede reforme 1961. te 1991. Kod posljednje reforme iz 1991., koja se naziva i Pavlova reforma, novčanice (apoeni 50 i 100 rubalja) su povučene nakon 3 dana iz opticaja.
Nezavisnost
Dekretom od 11. februara 1992. osniva se Narodna banka Azerbejdžana, a 15. jula pušta se nova valuta u opticaj. Izdavanje novčanica apoena od 1, 10 i 250 manata počinje u augustu a kovanice apoena 5, 10, 20 i 50 kepika decembra 1992. Štampanje obavlja Centralna banka Francuske, koja također dizajnira novčanice od 1 i 10 manata. Sljedećih godina manat potiskuje rublju iz opticaja, čime se ekonomija brzo oporavlja, te se dekretom narodnog vođe Hejdara Alijeva 12. novembra 1995 manat proglašava jedinom legalnom valutom na teritoriji Azerbejdžana. Narodna banka izdaje 1994. apoene od 10000 a 1996. od 50000 manata, štampanje prvih obavlja njemačka štamparija Giesecke & Devrient Co dok druge štampa britanska štamparija De La Rue. Dekretom predsjednika 7. februara 2005 izvršena je denominacija. Novi manat ima odnos od 1:5000, što znači da je 1 novi manat vrijedan 5000 starih. Do 1. januara 2006 sprovedeno je i prilagođavanje cijena.
Novčanice
U opticaju su novčanice u apoenima 1, 5, 10, 20, 50 and 100 manata. Dizajn je rad Austrijanca Roberta Kalina, koji je također dizajnirao euro i sirijsku funtu.
Nova izdanja
Narodna banka Azerbejdžana (az. "Azərbaycan Milli Bankı") promijenila je 2009. naziv u Centralnu banku Azerbejdžana (az. "Azərbaycan Mərkəzi Bankı"). Novčanica od 1 manata, s novim nazivom banke, puštena je u opticaj 2010-te. Isto je učinjeno 2012. s novčanicom od 5 manata.
NGC 4905
NGC 4905 (također poznat kao ESO 443-31, MCG -5-31-15 i PGC 44902) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 243 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 1,80 (127 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (78 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. marta 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bollywood
Bollywood je naziv za indijsku filmsku industriju (sastoji se od dijelova riječi Bombay (Bombaj), grada u kojem je nastao, i Hollywood, američke filmske industrije)
Dijastola
mini|desno|300px|Smjer kretanja krvi tokom dijastole komora Dijastola (grč. diastéllo - rastavljati, razdvojiti) je naziv za stanje kada se srčane komore, odnosno pretkomore opuštaju nakon sistole.
Bollywood
Bollywood je jedina filmska industrija na svijetu koja postoji stabilno pored Hollywood-a i ne mora se plašiti konkurencije, jer pored domaće indijske publike ima i fanova po cijelom svijetu.
Dijastola
Dijastolički pritisak je naziv za najniži pritisak u arterijama tokom srčanog ciklusa. Ovaj pritisak je jedna od dvije osnovne komponente krvnog pritiska.
Bollywood
Osnove Bollywood-a
Od početka 20. stoljeća kad su se počeli snimati ovi filmovi, pravila su do danas ostala gotovo ista:
Bollywood danas
Za razliku od prošlih vremena, danas se u Bollywoodu ne snimaju samo tradicionalni ljubavni filmovi, nego se osjeti "inspiracija" zapada. Novi filmovi pokazuju modernu Indiju, probleme te države, ali najčešće opet ljubav....i uvijek tragičnu! Trenutno najveće filmske zvijezde su Shah Rukh Khan, koji se već od početka 1990-ih godina smatra apsolutnim "kraljem" Bollywood-a, Aishwarya Rai, koja je 1994. bila Miss World, legendarni Amitabh Bachchan, koji je u toku skoro 40-godišnje karijere snimio oko 100 filmova. Bollywoodom posljednjih 20 i nešto godina vladaju "Khanovi", koi se sastoje od tri najpoznatija glumca u Indiji: Salman Khan, Shahrukh Khan i Aamir Khan.
Dijastola
Dijastola pretkomore
Tokom sistole komora dolazi do dijastole pretkomora. Tada se pretkomore pune pasivno krvlju iz dolaznih vena.
Dijastola komore
Tokom dijastole komora, pritisak u njima opada. Kada pritisak u komorama padne ispod vrijednosti pritiska u pretkomorama, bikuspidalni i trikuspidalni zalisci se otvaraju, nakon čega krv iz pretkomora prelazi u komore.
Il Canto degli Italiani
Fratelli d'Italia ili Canto degli Italiani je ime italijanske himne.
Riječi za himnu je 1847 u Genoi napisao Goffredo Mameli, pokušavajući da stvori domoljubnu pjesmu za sve Italijane koji su težili ujedinjenju. Nakon nesto više od dva mjeseca muziku za Mamelijev tekst napisao je Michele Novaro. Međutim proći će dosta vremena prije nego Inno di Mameli, kako je nazvana po svom piscu, postane himna Italije.
U vremenu stvaranja italijanske države pa sve do dolaska fašista na vlast službena himna Italije je bila dotadašnja himna Savoje, Marcia Reale kojoj je dolaskom Benita Mussolinija dodana i fašistička himna Giovinezza.
Konačno nakon stvaranja Republike Italije, 12. oktobra 1946. godine Canto degli Italiani je postala oficijelnom himnom Italije
Tekst
{| border=0
Carpenterov sindrom
Carpenterov sindrom, također zvani akrocefalopolisindaktilija tip II, je izuzetno rijedak autosomni recesivni urođeni poremećaj karakteriziran kraniofacijalnim malformacijama, gojaznošću i sindaktilijom.
Prvi put je okarakterisan 1909. godine, a ime je dobio po Georgeu Alfredu Carpenteru.
FreeDOS
FreeDOS (prije Free-DOS i PD-DOS) jest besplatni operativni sistem za IBM kompatibilne računare. Cilj mu je da pruži okruženje koje će pružiti potpunu DOS kompatibilnost za pokretanje DOS softvera i raznih drugih ugrađenih sistema.
Carpenterov sindrom
Prezentacija
Carpenterov sindrom ima nekoliko karakteristika:
FreeDOS
FreeDOS se može pokrenuti s flopi diskete ili USB sticka. Dizajniran je da se lako pokreće na virtualizacijskim softverima ili drugom x86 emulacijom.
Carpenterov sindrom
Prezentacija
Intelektualna invalidnost je također česta kod ovog poremećaja, iako neki pacijenti mogu imati prosječan intelektualni kapacitet.
FreeDOS
Historija
desno|mini|150x150piksel| Blinky, maskota FreeDOS-a. Projekt FreeDOS počeo je 29. juna 1994. godine, nakon što je Microsoft objavio da više neće prodavati ili podržavati MS-DOS. Jim Hall koji je u to vrijeme bio student objavio je dokument u kojem je predložio razvoj PD-DOS-a, verziju DOS-a koja će biti opće dostupna za javnost.
Carpenterov sindrom
Opis
Carpenterov sindrom pripada grupi rijetkih genetičkih poremećaja poznatih kao akrocefalopolisindaktilije, skraćeno ACPS (RN, 2007). Prvobitno je postojalo pet tipova ACPS-a, ali je ovaj broj smanjen jer je utvrđeno da su međusobno usko povezani ili sa drugim poremećajima (Paul A. Johnson, 2002).
FreeDOS
Kompatibilnost
FreeDOS zahtjeva PC/XT mašinu sa najmanje 640 kB memorije. Programi koji nisu dio FreeDOS-a često zahtijevaju dodatne resurse sistema.
FreeDOS je uglavnom kompatibilan sa MS-DOS-om. Podržava COM izvršne datoteke, standardne DOS izvršne datoteke i Borlandove 16-bitne DPMI izvršne datoteke. Moguće je i pokretanje 32-bitnih DPMI izvršnih datoteka pomoću DOS ekstendera.
Carpenterov sindrom
Opis
Najčešća fizička manifestacija Carpenterovog sindroma je rano spajanje fibroznih kranijskih šavova što rezultira abnormalno zašiljenom glavom. Spajanje kostiju lobanje je evidentno od rođenja (Nacionalna organizacija za rijetke poremećaje, Inc., 2008.). Pokretne kranijske kosti beba formiraju konusni oblik dok prolaze kroz porođajni kanal i ubrzo nakon toga se vraćaju u normalan oblik; međutim, beba pogođena Carpenterovim sindromom ima glavu u obliku konusa.
FreeDOS
Kompatibilnost
FreeDOS može pokrenuti Microsoft Windows 1.0 i 2.0. Verzije Windows 3.x, koja imaju podršku za i386 procesore, ne mogu se u potpunosti pokrenuti u 386 Enhanced Mode osim djelomično u eksperimentalnom FreeDOS kernelu 2037.
Operativni sistemi zasnovani na Windows NT, uključujući Windows 2000, XP, Vista i 7 i Windows Server 2003, 2008 i 2008 R2 za servere, MS-DOS nemaju kao osnovnu komponentu sistema. FreeDOS može postojati uporedo na ovim sistemima na posebnoj particiji ili ako je FAT particija, na istoj. FreeDOS kernel može se pokrenuti dodavanjem u konfiguracijsku datoteku NT Boot Loader za Windows 2000 ili XP, boot.ini, ili ekvivalent freeldr.ini za ReactOS.
Carpenterov sindrom
Opis
Beba pogođena Carpenterovim sindromom će također pokazati malformacije na licu. Osoba zahvaćena sindromom može imati široke obraze, ravan nosni most i širok zabačen nos sa abnormalno velikim nosnim otvorima. Njihove uši će najčešće biti niske, neravnomjerno postavljene i deformirane strukture. Osim ovih abnormalnosti lica, neki također imaju nerazvijenu maksilu i/ili donju vilicu sa visoko zakrivljenim i uskim nepcem što čini govor vrlo teškom vještinom za ovladavanje. Zubi obično kasno izbijaju i biće premali i razmaknuti.
Druge fizičke abnormalnosti koje se često povezuju s Carpenterovim sindromom uključuju dodatne prste. Dodatni prsti na nogama se češće vide nego na šakama. Često su i prsti na nogama i prstima isprepleteni, proces koji se javlja prije šeste sedmice gestacije. Često će njihovi prsti biti nenormalno kratki, a obično im nedostaje interfalangni zglob. ]Otprilike polovina beba rođenih s Carpenterovim sindromom ima neku formu srčane mahane, a sedamdeset pet posto osoba s ovom bolešću će doživjeti određeni stupanj kašnjenja u razvoju, zbog blage mentalne zaostalosti (opis Carpenterovog sindroma).
Genetika
Carpenterov sindrom je povezan s mutacijom u genu RAB23, koji se kod ljudi nalazi na hromosomu 6. Dodatno, tri ključna SNP-a u MEGF8 genu, koji se nalaze na hromosomu 19, na poziciji 19q13.2, identifikovani su kao primarni uzroci Carpenterovog sindroma.
Dijagnoza
Dijagnoza Carpenterovog sindroma postavlja se na osnovu prisustva bikoronskih i sagitalnih malformacija lubanje, koje rezultiraju šiljatom, konusnom ili kratkom, širokom glavom. Dijagnoza se također postavlja na osnovu prisustva dodatnih ili spojenih prstiju. rendgencki i/ili CT-nimci lobanje mogu se obaviti kako bi se tačna dijagnoza pogođenog; međutim, druge genetičke poremećaje, za koje postoje dostupni genetički testovi, također karakteriziraju malformacije lobanje. Pozitivan rezultat ovih testova može isključiti dijagnozu Carpenterovog sindroma.
Tipovi
Primarni dijagnostički faktor je malformacija lobanje. Dva najčešća tipa kraniosinostoze su sagitalna i bikoronska. Sagitalna kraniosinostoza se manifestuje tako što izaziva dugačku usku lobanju, nalik na fudbalsku loptu. Kvantitativno se određuje mjerenjem prednjeg i stražnjeg (prednji-stražnji; A-P) promjera lobanje. Povećani A-P prečnik ukazuje na deformisanu fuziju sagitalnog šava. Osobe zahvaćene sagitalnom kraniosinostozom imaju uska, istaknuta čela, a potiljak je mnogo veći od normalnog. „Mehka tačka“ je vrlo mala ili uopšte nedostaje kod ovog tipa kraniosinostoze.
Drugi uobičajeni tip malformacije lobanje je bikoronska kraniosinostoza koju karakterizira široka, kratka lobanja. Kod ovog tipa kraniosinostoze A-P prečnik je manji nego kod normalnih osoba. Ove osobe imaju deformisane očne duplje i čelo. Očne duplje su mnogo manje od uobičajenih i često uzrokuju oštećenje vida. Komplikacije mogu uključivati oštećenje očnog živca, što rezultira smanjenjem jasnoće vida, ispupčenim očnim jabučicama kao posljedicom plitkih očnih orbita što obično uzrokuje neki tip oštećenja rožnjača (vanjski sloj očiju). Bikoronska kraniosinostoza također može dovesti do široko razmaknutih očiju (hipertelorizam) i sužavanja sinusa i suznih kanala što može rezultirati upalom sluzokože izloženog dijela oka.
Osim prethodno navedenih komplikacija bikoronske kraniosinostoze, mnoge bebe će također biti pogođene hidrocefalusom, poznatijim kao voda na mozgu. Hidrocefalus dovodi do povećanog pritiska na mozak koji može uzrokovati trajno oštećenje mozga ako se ne liječi na vrijeme. Nenormalno visoko zakrivljeno nepce se također nalazi kod oboljelih osoba, što uzrokuje probleme sa zubima i potiskivanje donje vilice naprijed. Osobe oboljele od Carpenterovog sindroma često imaju kožnu sindaktiliju (spajanje prstiju) ili polidaktiliju (dodatnih prstiju) nožnih prstiju češće nego na šakama. Pogođeni također imaju kratke prste. Otprilike jedna trećina osoba rođenih s Carpenterovim sindromom ima neku formu srčane mahane. Uobičajene srčane mahane mogu uključivati: suženje plućne arterije, transpoziciju glavnih krvnih dudova ili prisustvo abnormalno velike šuplje vene, koja vraća krv u srce iz glave, vrata i gornjih udova. Testisi muškaraca koji su zahvaćeni Carpenterovim sindromom također možda neće uspjeti da se spuste (Paul A. Johnson, 2002).
Liječenje
Operacije za ispravljanje malformacija lobanje treba izvesti u prvoj godini djetinjstva kod pacijenata oboljelih od Carpenterovog sindroma. Izvođenje operacije u mladoj dobi povećava vjerovatnoću za postizanje znatno poboljšanog izgleda glave jer je modificiranje kosti mnogo lakše uraditi kada lobanja još uvijek stalno raste i mijenja se. U operaciji lome se spojni šavovi, kako bi omogućio rast mozga. Uklanjaju se lobanjske ploče, preoblikuju se i vraćaju na lobanju u pokušaju da preoblikuju glavu kako bi izgledala normalnije. Iako su šavovi polomljeni tokom operacije, oni će brzo odbiti, a u nekim slučajevima se formiraju rupe na pločama koje omogućavaju da moždna i kičmena tečnost pobegne u strukture poput cista na spoljnoj površini glave.
Ako osoba s Carpenterovim sindromom ima ozbiljnu srčanu mahanu, bit će potrebna operacija za ispravljanje malformacije srca. Mogu se obaviti i drugi elektivni zahvati. Neki roditelji odlučuju da razdvoje prepletene prste na rukama ili nogama svog djeteta što poboljšava njihov izgled, ali ne nužno i funkcionalnost prstiju. U cilju rješavanja profesionalnih izazova bolesti, mnoga djeca sa Carpenterovim sindromom prolaze kroz govornu i radnu terapiju kako bi postigla veću samostalnost u svakodnevnim zadacima i aktivnostima.
Kako bi se riješili problemi s vidom koji su povezani s bikoronskom kraniosinostozom, pogođeni mora potražiti konsultaciju od oftalmologa. Ako je nepce ozbiljno zahvaćeno, možda će biti potrebna konsultacija sa stomatologom kako bi se ispravila malformacija. Gojaznost je često povezana s Carpenterovim sindromom, pa se doživotni plan ishrane često koristi za održavanje zdrave težine. Osim toga, ako se testisi ne spuste, mora se izvesti operacija (Paul A. Johnson, 2002). Ako se postupak ne obavi, osoba će postati neplodna.
Pojava
U Sjedinjenim Državama postoji otprilike tri stotine poznatih slučajeva Carpenterovog sindroma. Samo 1/1 milion živorođenih pogođeno je Carpenterovim sindromom.
Carpenterov sindrom je autosomno recesivna bolest što znači da oba roditelja moraju imati neispravne gene kako bi prenijeli bolest na svoju djecu. Čak i ako oba roditelja imaju pogrešan gen, još uvijek postoji samo 25% šanse da će roditi dijete pogođeno sindromom. Njihova djeca koja nemaju bolest i dalje će biti nositelji i imati sposobnost da prenesu bolest na svoje potomstvo ako je njihov supružnik također nositelj određenog gena.
Histologija
mini|Obojeni histološki uzorak između predmetnog i pokrovnog stakla posmatra se pod svjetlosnim mikroskopom thumb|300px|Histološki uzorak za svjetlosnu  mikroskopiju 1 predmetno staklo, 2  - pokrovno stakalce, 3 -  obojeni isječak tkiva između  1 i 2 mini|Mikroskopski izgled histološkog uzorka [[pluća čovjeka, obojen hematokslin om i eozinom.]] Histologija (grč. ἱστός – histos = tkivo + Λόγος – logos = nauka, učenje) je biološka nauka o tkivima, koja ima veoma značajnu primjenu u  medicini. U širem smislu, histologija uključuje mikroskopsku anatomiju, ogranak anatomije. Sljedstveno tome, patohistologija je nauka patološkim promjena tkiva.
Primjena histološke analize
Uzorci tkiva se ispituju na dvije osnovne razine presjeka, tj. preparata za mikroskopsku analizu. U tu svrhu, za snalizu pod svjetlosnim mikroskopom pripremaju se obojene sekcije tkiva mikrometarske debljine. Međutim, za pretrage pod elektronskim  mikroskopom neophodni su mnogo tanji sekcije, obično oko 0,01-0,5 mikrona.
Histološka ispitivanja u medicini služe za nekoliko svrhe, kao su primjerice: U ovakve pretrage uključuju se i odgovarajući podaci morfološke dijagnoze, jer se konačni nalaz kreira na osnovu izgleda i ponašanja pri bojenju tkivnih struktura.
Opća i medicinska histologija, osobito histopatologija obično uključuju metode ispitivanja slijedećih struktura kao što su:
Specijalna histologija obuhvata i topografsku histologiju (po tjelesnim regijama) tijela, histofiziku, histohemiju i histofiziologiju.
Izvori materijala za histološke pretrage su: Uz pomoć moderne tehnologije, histološka dijagnozu može se kreirati već posmatranjem sitnih komadića tkiva (1–2 mm). Ovi mikro-invazivni metodi su nježno-bezbolni za pacijenta pa se takvi pregledi često obavljaju.
Počeci histologije
Termin histologija je, 1819. godine, uveo od anatom Franz Josef Carl Mayer (1787.-1865.), definisan i kao grana pregledne anatomije. pregledane. Od 1830., pod impresijom  Vincenta Jaquesa Louisa Chevaliera (1770.-1841.) i njegovog sina Charlesa Louisa Chevaliera (1804-1859.), izraz mikrotom je uveden za opremu za  parčanje tkiva. Ta firma je, od 1765., u Parizu, proizvodila  naučne instrumente.
Razvoj tehnike bojenja
Malpighi (1628.-1694) je među prvima,  pomoću mikroskopa proučavao organe i biljaka i  životinja. Henri-Louis Duhamel du Monceau (1700.-1782.) je utvrdio da se životinjske kosti mogu bojiti biljnom bojom vrste Rubia tinctorum. Christian Gottfried Ehrenberg (1838.) koristi karmin za bojenje i mikroskopsko posmatranja protista  (tada zvanih infuzorije). Heinrich Göppert i Ferdinand Cohn (1849.) putem bojila uočio protoplazmatska kretanja u biljnim ćelijama. Histološke tehnike bojenja je, oko 1855. , razvio anatom Joseph von Gerlach. On je opisao bojenje jedara u životinjskim ćelijama, pomoći karmina.
Heinrich Wilhelm Waldeyer koristi (1863.) ekstrakt „krvavog drveta“ (Haematoxylum campechianum) za proizvodnju hematoksilina za bojenje nervnih ćelija. Još jedan važan korak naprijed u ovoj oblasti je bila i upotreba anilinskog bojenja po Paulu Ehrlichu, koji je usavšavao te mogućnosti u periodu od 1879. do 1894. Godine.
Lašva (Zenica)
Geografija
Lašva je naselje na jugu Zenice u neposrednoj blizini Dusine, Gornje Višnjice i Karačevine. Smještena je na ušću rijeke Lašve u rijeku Bosnu na samoj granici grada Zenice sa susjednim općinama Busovača i Kakanj. U Lašvi se nalazi lokalna željeznička stanica na relaciji pruge Šamac-Sarajevo. Tu je i medicinska ambulanta.
Mjesna zajednica Lašva
Mjesnu zajednicu Lašva sačinjavaju sljedeća naselja: Dusine, Gornje Višnjice, Lašva i Karačevina. Po popisu iz 1991. godine u mjesnoj zajednici Lašva je živjelo 1.179 stanovnika.
Lika
mini|desno|300px|Položaj Like na karti Hrvatske desno|mini|200px|Detaljna karta Like Lika je regija u Hrvatskoj.
Ime
Po narodnoj etimologiji, Lika je dobila ime po lîku. Lîk je u hrvatskoj štokavskoj ikavici riječ za - lijek.
Po drugom tumačenju, naziv dolazi od grčke riječi likos, što znači vuk.
Uprava
Najveći dio Like nalazi se u sastavu Ličko-senjske županije, najrjeđe naseljene i ekonomski najnerazvijenije županije u Hrvatskoj. Administrativno je Lika podijeljena na dva grada (Gospić i Otočac) i sedam općina (Brinje, Donji Lapac, Lovinac, Perušić, Plitvička Jezera, Udbina i Vrhovine). Manji dijelovi ličkog prostora pripadaju drugim županijama: na sjeveru su općine Josipdol, Plaški i Saborsko u Karlovačkoj županiji, a na jugu Gračac u Zadarskoj.
Martina Tomčić
Martina Tomčić (rođena 6. maja 1975) hrvatski je operni mezzosopran. Rođena je u Umagu, a najranije dane svoga djetinjstva provela je u Poreču jer joj je otac tada bio tamo zaposlen. Odrasla je u zagrebačkoj Dubravi.
Lika
Stanovništvo
Lika je tokom čitavog 20. vijeka bila izložena depopulaciji uzrokovanoj različitim faktorima - agrarnom prenaseljenošću, zatim Prvim i Drugim svjetskim ratom, potom iseljavanjem stanovništva u razvijenija područja i konačno ratom. Posljedica svega toga je da danas na području Like živi svega oko 50.000 stanovnika, dok je prije samo 80 godina taj broj iznosio približno 200.000 stanovnika.
Martina Tomčić
Operni mezzosopran, diplomantica Visoke muzičke škole u Grazu i 1995. pobjednica Međunarodnog pjevačkog takmičenja "Ferruccio Tagliavini". Iste je godine debitirala u Grazu kao knez Orlovski u "Šišmišu" Johanna Straussa. Zagrebačkoj se publici predstavila 2001. kao Preziosilla u operi "Moć sudbine", a "Carmenom" u Osijeku, u novembru 2001. Suvlasnica je škole pjevanja Husar&Tomčić, muzička pedagoginja. U javnosti je najpoznatija kao članica žirija u TV-emisiji Zvijezde pjevaju te mentorica u emisiji Tvoje lice zvuči poznato.
Lika
Stanovništvo
Nakon ponovnog naseljavanja u 18. vijeku, Lika je postala nacionalno izrazito mješovito područje, s gotovo podjednakim udjelom hrvatskog i srpskog stanovništva. Po etničkoj strukturi mogu se izdvojiti dva osnovna područja: zapadni dio (Brinje, Gospić, Otočac i Perušić) u kojem dominiraju Hrvati, te istočni dio (Donji Lapac, Gračac i Korenica), gdje su većinu stanovništva činili Srbi. Uprkos stalnom iseljavanju i promjenama tokom rata, ta se podjela i danas može uočiti. Srbi su i prema popisu iz 2001. godine većina u općinama Donji Lapac i Vrhovine, a čine značajan udio u općinama Gračac, Plaški, Plitvička Jezera i Udbina. Nasuprot tome, na području Gospića i Otočca Hrvati čine preko 90 % stanovništva.
Martina Tomčić
Kći je hrvatskog političara i bivšeg v.d. predsjednika Republike Hrvatske, Zlatka Tomčića.
Lika
Historija
mini|desno|300px|Ličko-krbavska županija (1881. - 1918.) U prethistorijsko i antičko doba područje Like naseljava ilirsko pleme Japodi. Njih je u 1. vijeku prije nove ere pokorila rimska vojska, ali su i dalje zadržali svoju plemensku autonomiju, baveći se nomadskim stočarstvom. Romanizacija ovog prostora je bila samo površna, jer je Rimljanima bilo najvažnije osigurati putne komunikacije. Do većih promjena dolazi raspadom Carstva i seobama naroda, kad se na ličko područje doseljavaju Hrvati. Oni uspostavljaju svoju upravnu organizaciju, osnivajući plemenske župe Gacku, Krbavu i Liku. Postoje teorije da su nakon ustanka Ljudevita Posavskog u slabo naseljenu Liku franački vladari preselili znatan broj Avara, koji su se kasnije stopili s Hrvatima. S razvojem i jačanjem hrvatske države, dolazi do porasta stanovništva i većeg stepena društvene organizacije, a s tim i do podjele starih rodovskih župa u Lici. Tako nastaju nove župe Bužane, Hotuča, Lapac, Plase i druge. O porastu značenja Like unutar Ugarsko-hrvatskog kraljevstva govori i osnivanje Krbavske biskupije 1160. godine, sa sjedištem prvo na Mrsinju iznad Korenice, a zatim na Udbini. Materijalni ostaci iz tog razdoblja su neznatni, jer su većinu crkvi i utvrda uništili Turci. Dokaz tadašnjeg stepena razvoja je i postojanje tiskare u Kosinju krajem 15. vijeka.
Martina Tomčić
Od 2003. godine u braku je sa Ženjom Moskaljovim, s kojim ima sina i kćer.
Lika
Historija
Turski prodori na ovo područje počinju nakon pada Bosne (1463), da bi kulminirali Krbavskom bitkom 1493. godine, u kojoj je uništena hrvatska feudalna vojska. Između 1522. i 1524. turska vojska zauzima čitavo područje Like, s iznimkom Gacke doline i Brinja. Starosjedilačko hrvatsko stanovništvo tada gotovo u potpunosti nestaje, a na njihovo mjesto dolaze pravoslavni Vlasi te manji broj Hrvata koji su prihvatili islamsku vjeru. Turci su za ovaj prostor 1580. osnovali Lički ( Krčki ) sandžak sa sjedištem u Kninu i glavnim ličkim uporištem na Udbini. Takvo stanje je potrajalo sve do velikog Austrijsko-turskog rata (1683-1699) u kojem je pod vodstvom svećenika Marka Mesića oslobođena čitava Lika osim Ličkog Pounja.
Nakon protjerivanja Turaka očekivao se povratak Like pod vlast hrvatskog bana. Međutim, Habsburška monarhija ju je stavila pod izravnu vlast svoje dvorske Komore, a zatim 1714. godine pod upravu Karlovačkog generalata. Tako je Lika došla u sastav Vojne krajine u čijem će sastavu ostati sve do njenog ukidanja 1881. godine. Kako su Ličani u početku pružali otpor strogom vojnom režimu, 1746. je osnovan posebni vojno - upravna teritorija Ličke regimente (pukovnije), da bi se učvrstila kontrola nad ovim krajem. Uporedno sa stvaranjem nove upravne organizacije, na ličko područje naseljava se novo stanovništvo, Hrvati Bunjevci i pravoslavni Vlasi ( kasnije Srbi ) koji su trebali poslužiti kao stalna vojska za potrebe bečkog dvora. Ta opća militarizacija Like, u kojoj je sve bilo podređeno potrebama stalnog ratovanja, znatno će uticati na mentalitet njenog stanovništva. mini|desno|180px|Preparirani lički medvjed turistička je atrakcija
Palagruža (ostrvo)
Palagruža je priobalno ostrvo od desetak ostrva i ostrvca usred Jadranskog mora, 68 nautičkih milja južno od Splita, na hrvatskom dijelu Jadrana. Nalazi se u općini Komiža, u Splitsko-dalmatinskoj županiji
Sastoji se od glavnog ostrva Vela Palagruže sa svjetionikom, visok je 92 m, dugačak 1400 i širok 300 m. Jugoistočno ostrvo Mala Palagruža visok je 51 m, a strmo otočje Kamik Tarmunton (jugoistočno) od njega je jugoistočno. 29 m) i istočno od ovog ostrvca Pupak. Sjeverno od Male Palagruže nalazi se ostrvce Kunj, a jugozapadno od niskih ostrvca Baba i Gaca. 3 kilometra od Palagruže daleko na jugoistoku nalazi se donje ostrvce Galijula ​​(11 m), na kojem leži najjužnija kopnena tačka Hrvatske, a oko njega se mjere najveći olujni valovi Jadrana visine do 9 m.
Vela Palagruža je uski greben u smjeru istok-zapad, uglavnom s nepristupačnim strmim obalama i dvije manje pješčane uvale, Zola na jugu i Stara Vlaka na sjeverozapadu. Na zapadu završava rtom Kapić, a na istoku rtom Mondefust. Na jarugastoj Maloj Palagruži je jedina pristupačna uvala sa zaljevom Medvidin na istočnoj obali, dok je do drugih stjenovitih i visokih otoka teško doći.
lijevo|mini|Vela Palagruža Geološki, Velika Palagruža čini vrh podpovršinskog kompleksa - jedinstven i intrigantan sklop stijena različite starosti, od trijasa (oko 220 mil. g.), preko miocena (oko 10 mil. g.) do kvartara (recentne tvorevine).
Sevilla
Sevilla je privredni, kulturni i finansijski centar južne Španije glavni grad autonomne pokrajine Andaluzije i glavni grad istoimene provincije. Smještena je na obalama rijeke Gvadalkivir na 7 m nadmorske visine. Prema nacionalnom institutu za statistiku (INE) u Sevilji je 2010. godine živjelo 704.198 stanovnika dok je u metropolitanskom području grada živjelo 1.508.605 stanovnika čime se Sevilja svrstala kao 4. najveći grad u Španiji.
Palagruža (ostrvo)
Ekološki je Palagruža jedinstvena u Hrvatskoj zbog najblaže klime i najmanjih padavina, prosječno tek oko 270 mm godišnje, uglavnom bez mraza. Prosječna januarska temperatura je 11,5 °C, dok je ona julijska 24,4 °C. Zato je uz susjedni otok Sušac, Palagruža jedini dio Hrvatske gdje obilno i samoniklo raste prava subtropska vegetacija ljetopadnog grmlja (južni tip restinga) koje samo za vlažne zime nosi lišće te pupa i cvate najesen, a ljeti je posve golo (tj. baš obratno nego na kontinentu zimi). Slična subtropska vegetacija se nalazi tek na južnom Sredozemlju, npr. Malta, Sinaj, polupustinje Izraela i Palestine, te sjeverne obale Afrike. desno|mini|250x250piksel|[[Gušteri|Gušter na Palagruži.]] Među južnim dalmatinskim otocima, Palagruža je najbogatija rijetkim biljnim endemima: palagruška kupusina (Brassica botteri), palagruška zečina (Centaurea friderici), palagruška preslica (Muscari speciosum), pučinski vranjemil (Limonium diomedeum), Ornithogalum visianicum, itd.
Sevilla
Najraniji period
Sevilja postoji već duže od 2000 godina. Prema legendi, grad je osnovao grčki mitološki junak Heraklo, međutim na osnovu naučnih istraživanja ovog područja ustanovljeno je da je Sevilja osnovana u 8. vijeku p. n. e. U to doba zvala se Hispalis i nalazila se u blizini rimskog grada Italike koji je danas najveći rimski arheološki lokalitet u Španiji. Od građevina iz tog doba u Sevilji su sačuvani ostaci rimskog vodovoda i hrama a zidine koju okružuju grad su sagrađene u doba Julija Cezara za vrijeme sukoba s Pompejem, iako sadašnji izgled i dizajn duguju Maurima koji su svojedobno izvršili rekonstrukciju gradskih zidina. Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva gradom su u 5. i 6. vijeku dominirali Vandali i Vizigoti.
Palagruža (ostrvo)
Arheološki nalazi dokazuju da je Palagruža bila naseljena još od postglacijala pred nekih 9.000 godina, a u srednjem vijeku tu je bio samostan čije su ruševine na srednjem sedlu otoka i sada vidljive. Na Palagruži danas stalno borave svjetioničari tvrtke Plovputa. Povremeni stanovnici su komiški ribari koji na tom području ribare još od 14. stoljeća.
Sevilla
Maurska era
God. 712. Sevilju osvajaju Mauri čime postaje glavni grad ovog dijela halifata Emevija a njen prvi emir postaje al-Mutamid koji je za svog života u Sevilji izgradio prvu palaču 1091. god. Za vrijeme maurskog perioda grad je doživio renesansu u svim oblastima ljudskog djelovanja a pogotovo u pogledu arhitekture čiji su ostaci vidljivi i danas. Alkazar i katedrala su zajedno sa Arhivom Indijanaca na UNESCO-ovoj listi Svjetske baštine.
Palagruža (ostrvo)
Palagruža je nekad bila jedna od najizdašnijih pozicija za izlov male plave ribe (sardina, inćun). Danas se plava riba i dalje lovi ali u manjim količinama, a ribari se na tom području uglavnom bave izlovom jastoga i bijele (oborite) ribe.
Sevilla
Period Kastilje
Rekonkvist Ferdinand III Kastiljski 1248. godine, nakon sedam mjeseci opsade, zauzima grad i protjeruje sve maurske stanovnike čime se završava petovjekovna vladavina Maura. Tokom ovog perioda nastavlja se razvoj grada pri čemu se izgrađuju javne zgrade i crkve uglavnom u gotičkom stilu. 1391. godine arhiđakon Ferrant Martinez zatvara sve jevrejske sinagoge i pretvara ih u crkve te prisvaja jevrejsku imovinu. Hiljade ljudi su ubijeni tokom pogroma dok su ostali primorani na preobraćenje na kršćanstvo. Sevilja je poznata i po tome da je tu otpočela prva inkvizicija atrg San Francisco je u početku bilo mjesto rituala Auto de Fé. Tu je 6.2.1481. 6 ljudi živih spaljeno. U početku, djelovanje inkvizicije je bilo ograničena na područja biskupija Sevilje i Kordobe da bi se taj process brzo raširio i već 1492. godine tribunali inkvizicije su postojali u 8 gradova Kastilje.
Zlatno doba Sevilje
mini|lijevo|300px| Sevilja u 16. vijeku
1492. godine Kristofer Kolumbo je zaplovio iz seviljske luke na putovanje ka  Indiji kojim će otkriti novi kontinent Ameriku. Otkrićem Novog Svijeta, Tokom zlatnog doba Sevilja će doživjeti neviđen razvoj jer je njena trgovačka komora (Casa de Contratacion) imala ekskluzivno pravo trgovine s Amerikom. Krajem 16. vijeka ovaj trgovački monopol Sevilje je ukinut jer je i grad Kadiz dobio isti status što je bio uvod u stagnaciju grada. 1649. godine Velika kuga u Sevilji je skoro prepolovila broj stanovnika od čega se grad nije oporavio sve do početka 19. vijeka. Nakon što je rijeka Guadalquivir muljem zatrpala luku grad je dodatno zapao u privrednu krizu.
19. i 20. vijek
Ovaj period je obilježio populacijski rast i industrijalizaciju, po čemu je Sevilja prednjačila u odnosu na druge gradove Andaluzije. Međutim, početkom španskog građanskog rata, nad Sevilju se nadvila tama. General Queipo de Llano u gradu izvodi udar brzo osvajajući centar grada. U službi branilaca grada svrstava se i Radio Sevilja putem koje se poziva stanovništvo iz okoline grada da dođu u grad da se bore dok organizovane grupe radnika postavljaju barikade po gradu. Ubrzo poslije toga snage generala Queipo de Llana zauzimaju radio stanicu putem koje se vrši propaganda Frankovog režima. Nakon početnih uspjeha branilaca grada, snage lojalne generalu Franku u potpunosti zauzimaju Sevilju i vrše represiju nad braniocima grada.
Znamenitosti
Dvorac Alkazar, Katedrala sv. Marije i Arhiv Indijanaca su na UNESCO-ovoj listi svjetske baštine.
mini|lijevo|Dvorac Alkazar
Muzeji
mini|lijevo|Muzej umjetnosti i tradicije Najvažnija zbirka umjetnina u Sevilji se nalazi u Muzeju likovnih umjetnosti. Osnovan je 1835. godine u bivšem samostanu La Merced. U njemu se čuvaju djela mnogih umjetnika poput djela baroknog slikara Murilla, Pacheca, Zurbarána, Valdés Leala, i drugih majstora iz perioda baroka a sadrži i kolekciju flamanskih slika iz 15. i 16. vijeka.
Ostali poznatiji muzeji u Sevilji su:
U budućnosti je planirana izgradnja muzeja keramike koji bi se nalazio pored Triane, na zapadnoj obali rijeke Gvadalkivir.
Parkovi i vrtovi
mini|[[Zurab Tsereteli|Rađanje novog svijeta u parku Alamilo i sv. Džeronimo]]
Festivali
mini|Festival Uskrsne nedjelje mini|Sevilja noću Seviljski festival (Feria de Sevilla) poznat kao i Aprilski festival, i festival uskrne nedjelje (Semana Santa) su najpoznatiji Seviljski festivali. Sevilja je međunarodno poznata po svečanim procesijama, koje se održavaju tokom Velike nedjelje kao i tokom festivala koji se održava 2 sedmice poslije Velike nedjelje.Tokom Seviljskog festivala, porodice, preduzeća, različite organizacije i udruženja širom grada postavljaju nadstrešnice gdje se tokom sedam dana ljudi okupljaju radi druženja i pleas. Žene oblače tradicionalne haljine i izvode tradicionalni Flamenko. Muškarci svečano za ovu priliku oblače svoja najbolja odijela. Nadstrešnice se postavljaju duž ulica pri čemu ulice dobijaju nazive po najboljim matadorima.
Muzička scena
Sevilja je tokom 1970-ih i 1980-ih godina prošlog vijeka imala jaku muzičku scenu s bendovima kao što su Alameda, Triana, Guadalquivir, Gong, Storm, Smash Goma i dr. koji su bili inspirisani muzikom koju su izvodili Pink Floyd, King Crimson i Jethro Tull. Muziku koju su izvodili je spoj progresivnog roka i flamenka. Grad je također dom mnogim pozorištima i pozorišnim prostorima u kojima se nude klasična muzika, kao što su pozorišta Lope de Vega, La Maestranza, Teatro Real i dr. Muzička scena Sevilje je vrlo raznolika što se ogleda i u noćnom životu grada.
Noćni život
Sevilja kao urban i kulturni centar ovog dijela Španije ima široku lepezu stvari za ponuditi cijeli dan, ali posebno od kasno navečer do ranih jutarnjih sati. Ugodna klima i prirodne znamenitosti Sevilje pružaju pretpostavke da ljudi većinu svog slobodnog vremena mogu provoditi na otvorenom, uz razgovor, piće i uz tapas. Glavni atrakcije za noćni život nalaze se unutar i oko grada. U susjedstvu La Lucerna nalaze se mnogi pabovi i tapas barove. Alternativnija atmosfera što se tiče noćnog života Sevilje se može naći u La Alamedu, s frenetičnom noćnom zabavom koja varira od tradicionalnog flamenka do heavy metala. Još jedno popularno područje je El Arenal. Većina disk klubova se nalaze u ulici Betis Triana i La Cartuha.
Gastronomska ponuda
Tapas scena je jedna od glavnih kulturnih znamenitosti grada: ljudi idu iz jednog bara u drugi, uživajući u isprobavanju malih tradicionalnih jela pod nazivom tapas. Osim tapasa lokalni specijaliteti su: prženi i na žaru pečeni plodovi mora (uključujući i lignje, sipe, sabljarke, marinirani kostelj), razne vrste mesa na žaru, špinat sa slanutkom, janjeći bubrezi u sosu od višanja i dr. Tradicionalni sendvič poznat kao serranito je tipična i popularna verzija fast food-a.
Administrativna podjela
Sevilja se dijeli na 11 distrikta. lijevo|mini|Distrikti Sevilje
Prijateljski gradovi
Sevilja ima uspostavljen prijateljski odnos sa gradom:
Ekonomija
Privredna aktivnost Sevilje se ne može odvojiti od privredne aktivnosti šireg područja grada. Glavni grad Andaluzije, Sevilja je centar, privredno brzorastućeg područja. je fokus na rastuće gradsko područje. Osim tradicionalnih razvijenih područja u susjedstvu kao što su Santa Cruz, Triana i dr. u posljednje vrijeme značajan privredni rast ostvaruju i područja kao što su: Nervion, istočni dio Sevilje i El Porvenir. Tokom proteklih dvadeset godina, ovo područje je doživjelo značajan rast urbanog stanovništva i razvoj novih industrijskih i poslovnih tehnoloških parkova. Infrastruktura dostupna u gradu pridonosi rastu privrede pri čemu dominira uslužni sector.
Infrastruktura
mini|lijevo|Luka u Sevilji 1990-te godine prošlog vijeka su bile period masovnog ulaganja u gradsku infrastrukturu uglavnom zbog održavanja svjetske izložbe Expo 1992. godine. To je dovelo do privrednog razvoja kako grada tako i njegovog metropolitanskog područja i do izgradnje dobrih saobraćajnih komunikacija do drugih većih španskih gradova, uključujući i željezničku vezu sa Madridom za saobraćaj ultra brzih vozova kao i izgradnju novog aerodroma. Osim toga Sevilja je specifičan grad i u sljedećim stvarima:
Karakteristike privrednog sektora
mini|Svjetski trgovački centar Sevilja smješten u distriktu La Cartuja Grad Sevilju i njegovo metropolitansko područje zahvaljujući činjenici da kroz to područje protiče Rijeka Gvadalkivir karakteriše dinamična agrokulturna aktivnost. Uslužna djelatnost i nove tehnologije su sve važnije za privredu grada. U Sevilji je u 2004. godini bilo skoncentrisano 31% velikih andaluzijskih kompanija i 128 od 6.000 najvećih nacionalnih kompanija. U 2005. godini u metropolitanskom području je bilo zaposleno 471.947ljudi, od čega 329.471 odnosno njih 69,81% je radilo u gradskom centru. U poljoprivrednom sektoru zaposleno je manje od 1,3 posto radnika u gradu. Udio industrije je do 28% od GDP-a Sevilje i u njoj je zaposleno 15,2% radnika u gradu (2005.). Uslužna djelatnost zapošljava 83,5% radnog stanovništva Sevilje. Ona predstavlja značajan udio u lokalnom privredi a odnosi se najvećim dijelom na turizam, trgovinu i financijske usluge.