cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nogometna reprezentacija Austrije
Period odustva sa turnira
U maju 1959. Austrija je odigrala prvu utakmicu u sklopu kvalifikacija za Evropsko prvenstvo 1960. U prvom kvalifikacionom kolu Austrija je zabilježila dvije pobjede protiv Norveške, međutim, dva poraza u sljedećem krugu protiv Francuske nisu bili dovoljni za plasman na prvenstvo Evrope. U sljedećim kvalifikacijama za Evropsko prvenstvo Austrija je zaustavljena u prvom krugu od Irske. U kvalifikacijama za Svjetsko prvenstvo 1966. Austrija je u četiri utakmice zabilježila tek jedan neriješen ishod te ubjedljivo završili na dnu grupe. U sljedećim kvalifikacijama za Evropsko prvenstvo 1968. jednostavno se nije moglo pored Sovjetskog saveza kao i dvije godine poslije gdje je Asutrija bila u grupi sa Zapadnom Njemačkom. U kvalifikacijama za Evropsko prvenstvo 1972. ključni poraz se desio u Beču od Italije. U kvalifikacijama za Svjetsko prvenstvo 1974. Austrija je bila u grupi sa Mađarskom, Švedskom i Maltom. Na kraju kvalifikacijske grupe Austrija i Švedska su zbog istog broja poena morali igrati play-off. Utakmica igrana u Gelsenkirchenu je riješena u prvom poluvremenu. Roland Hattenberger je nakon vodstva Švedske 0:2 u 39. minuti postigao gol za Austriju ali se rezultat do kraja utakmice nije mijenjao što ni ovog puta nije bilo dovoljno za plasman na turnir. Porazi od Mađarske i Velsa u kvalifikacijama za Evropsko prvenstvo 1976. bili su ključni za ne odlazak na kontinentalni šampionat.
Povratak na Svjetska prvenstva
Nakon četiri propustana Svjetska prvenstva Austrija se uspjela kvalificirati na Svjetsko prvenstvo 1978. U grupnoj fazi Austrija je bila sa Španijom, Švedskom i Brazilom. Pobjede u prve dvije utakmice bile su dovoljne Austriji za prolazak u naredni krug. U posljednjoj utakmici u grupi Brazil je upisao minimalnu pobjedu 1:0 te zajedno sa Austrijom obezbjedio plasman u drugu grupnu fazu. U drugoj grupnoj fazi Austrija je u prvom kolu zabilježila ubjedljiv poraz od Holandije. Porazom i u drugom kolu od Italije bilo je jasno da Austrija ne može proći grupnu fazu. U utakmici trećeg kola za prestiž Austrija je pobijedila Zapadnu Njemačku rezultatom 3:2.
Četiri godine poslije Austrija je također prošla prvu grupnu fazu. U grupi sa Zapadnom Njemačkom, Alžirom i Čileom Austrija je u prve dvije utakmice pobijedila; Čile sa 1:0 i Alžir sa 2:0 te doživjela poraz u posljednjem trećem kolu od Zapadne Njemačke rezultatom 0:1. U sljedećem krugu takmičenja Austrija je bila u grupi sa Francuskom i Sjevernom Irskom. Neriješen ishod protiv Sjeverne Irske te poraz od Francuske bili su nedovoljni za prolazak u polufinale svjetskog prvenstva. Na sljedeće svjetsko prvenstvo Austrija se nije uspjela kvalificirati gdje je bila u kvalikacijskoj grupi sa Mađarskom, Holandijom i Kiprom. Ključni porazi su bili u obje utakmice protiv Mađarske. Na Svjetskom prvenstvo 1990. Austrija je nakon uspješnog kvalificiranja bila u grupi sa domaćinom svjetskog prvenstva Italijom, Čehoslovačkom i Sjedinjenim Američkim Državama. U prve dvije utakmice Austrija doživljava poraze minimalnim rezultatom 0:1 da bi pobijedila u posljednjoj utakmici prvenstva Sjedinjene Američke Države rezultatom 2:1. Na sljedeće svjetsko prvenstvo Austrija se nije uspjela kvalificirati. Međutim, u kvalifikacijama za Svjetsko prvenstvo 1998. Austrija je u 10 utakmica zabilježila čak 8 pobjeda i osvojila prvo mjesto u kvalifikacijskoj grupi. Ujedno ovo su bile posljednje uspješne kvalifikacije Austrije. Na svjetskom prvenstvu Austrija je zabilježila dva neriješena ishoda i poraz. Toni Polster je u prvoj utakmici u sudačkoj nadoknadi postigao gol i donio bod Austriji. Također, i u drugoj utakmici, ovog puta Ivica Vastić postiže gol u sudačkoj nadoknadi protiv Čilea. U posljednjoj utakmici Austrija je poražena od Italije rezultatom 1:2. I u ovoj utakmici Austrija je postigla gol u posljednjoj minuti utakmice. Ovog puta strijelac je bio Andreas Herzog iz jedanaesterca.
Evropsko prvenstvo 2008.
Poslije Svjetskog prvenstva 1998. Austrija se nije uspjela kvalificirati na Svjetsko prvenstvo. Što se tiče Evropskih prvenstava Austrija je u svojoj historiji učestvovala na samo jednom prvenstvu 2008. godine kad su ujedno bili i domaćini zajedno sa Švicarskom. Prvu utakmicu na Evropskom prvenstvu 2008. Austrija je odigrala protiv Hrvatske. Jedini strijelac na utakmici je bio Luka Modrić iz jedanaesterca u 4. minuti utakmice. U drugom kolu Austrija je odigrala protiv Poljske. U trećoj minuti sudačke nadoknade Ivica Vastić iz jedanaesterca je postigao gol za Austriju te tako obezbjedio prvi bod Austriji. U posljednjoj utakmici Austrija je poražena od Njemačke rezultatom 0:1.
Trenutni sastav
Spisak igrača učesnika na EP 2016. Broj nastupa i golova za nacionalni tim prikazan je pred početak prvenstva.
Statistika igrača
Posljednja izmjena: 23. oktobar 2014:
Jugozapadna Azija
mini|250px|Karta Jugozapadne Azije Jugozapadna Azija obuhvata veliko područje od Egejskog mora i Sredozemlja do Afganistana, pa između Kaspijskog jezera i Crnog mora na sjeveru do Adenskog zaliva na jugu. Radi se o velikom prostoru koji je rijetko naseljen što upućuje na to da su pogodni krajevi ograničeni. Za jugozapadnu Aziju često se kaže da pripada Bliskom istoku. To nije jedinstven prostor, već se dijeli na arapski i izvanarapski svijet. U njemu se prepliću obilježja Azije, sjeverne Afrike i južne Evrope. Uz to, ovo je od davnina prostor tranzita između kontinenata,zbog čega i danas ima svjetsko značenje, pa se tu isprepliću interesi velikih svjetskih sila. Između država nalazimo velike razlike. Privredni razvoj u tom području su poremetili dugogodišnji vjerski i politički sukobi. Ovdje su i najveće zalihe nafte na svijetu, što je potaklo brz razvoj nekih zemalja.
Prirodno-geografska obilježja regije
Na krajnjem jugozapadu regije nalazi se Arapsko poluostrvo. Veći dio poluostrvaa je pustinjski.Naseljenost je neravnomjerna. Većina stanovništva je skoncentrisana u priobalnim područjima i u starim oazama. Suha područja u unutrašnjosti potpuno su nenaseljena. Prema sjeveru reljef prelazi u nizinski kraj Mezopotamije kroz koju teku rijeke Eufrat i Tigris. U blizini Sredozemnog mora, od sjevera prema jugu, prostire se Sirijsko-palestinska udolina u kojoj leži Mrtvo more.
Druga velika prirodna cjelina je lanac mladog nabranog gorja, koji je veza između planinskih masiva južne Evrope i Himalaja. Glavni smjer prostiranja tog lanca je od zapada prema istoku-od Male Azije između Crnog i Sredozemnog mora preko Armenske i Iranske visoravni sve do visokih planina Hindukuša i Pamira. Klima je suha: mediteranska, kontinentalna i pustinjska. Jugozapadna Azija je kolijevka najstarijih poznatih visokorazvijenih kultura: sumerska, babilonsko-asirska, feničanska, perzijska, arapska. Tu je također kolijevka monoteističkih religija: judaizam, islam, kršćanstvo.
Etnički sastav regije: semitsko hamitski narodi (Jevreji i Arapi) 35%, iranska grupa naroda (Perzijci, Kurdi, Afganistanci) oko 35%. Ostatak čine turski narodi (Turci, Azerbejdžanci, Turkmeni, Uzbeci i Kirgizi), indo-evropski (Armeni) i kavkaski (Gruzini).
Suha, naftom bogata područja
Veći dio Jugozapadne Azije je vrlo suh pa je zbog toga poljoprivreda vezana uz navodnjavanje.Najprostranija područja navodnjavanja još od daleke prošlosti nalaze se u Mezopotamiji. Drugi izuzetno plodni dio regije je nizinski kraj od Perzijskog zaljeva do Sredozemlja tzv. Plodni polumjesec. U novije doba navodnjavana površina se mnogo povećala, a posebno se u tome ističe Izrael koji je sistemom kanala mnoga pustinjska područja pretvorio u plodne površine. U krajevima gdje nema navodnjavanja ljudi se uglavnom bave stočarstvom, najviše uzgojem sitne stoke. Najveće bogatstvo Jugozapadne Azije je nafta. Najveća područja crpljenja su uz Perzijski zaliv. Procjene su da se u ovoj regiji nalazi oko 40% svjetskih rezervi nafte. Naftno bogatstvo je sasvim promijenilo način života u ovim zemljama. Nekoliko naftnih šeika našlo se na popisu najbogatijih ljudi svijeta. Stanovnici Ujedinjenih Arapskih Emirata, Kuvajta, Saudijske Arabije, Bahreina i Katara imaju visok životni standard. Slabije plaćene poslove u tim zemljama obavljaju strani radnici. Stručnjaci iz inostranstva u tim zemljama grade najsavremenije ceste, škole i bolnice. Osim po tome ova je regija poznata i po dugogodišnjoj političkoj nesigurnosti. Najdugoročnije krizno žarište je Izrael i zemlje oko njega, a u novije vrijeme Irak te Afganistan na krajnjem rubu regije.
Babica balavica
Babica balavica (Parablennius sanguinolentus) ili balava slingura je riba koja se ubraja među veće Jadranske babice. Pripada porodici slingurki (Blenniidae). Može narasti i do 20 cm dužine. Ova vrsta je vegetarijanska, najčešće se hrani algama, iako u nedostatku biljne hrane uzima i crve ili školjke. Živi uz obalu, u plitkom moru, na dubinama od 0,5 - 3 metra. Živi na kamenitom dnu, na stijenama obraslima algama, koje su pune sunčeve svjetlosti. Zimi odlazi u dublje more (koje je i toplije), gdje miruje dobro skrivena.
Tijelo balavice je izduženo i bočno spljošteno. Glava je velika u odnosu na tijelo. Ima mala usta, sa vrlo snažnim čeljustima i mnoštvom oštrih zuba. Iznad svakog oka ima po jednu malu kožnu izraslinu. Na tijelu nema ljusaka, ono je golo i prekriveno slojem sluzi. Prsne peraje su posebno razvijene, sa njima ova babica klizi po dnu. Boje mogu biti razne, od maslinasto zelene, tamnosmeđe do svijetložute sa tamnim mrljama. Posebnost izgleda čine sitne crvene tačkice na tijelu, zbog kojih ovu babicu često nazivaju hrđava ili ruzinava babica. U sezoni mriješćenja mužjaci su crne boje. Od maja do jula se razmnožava, a parovi ostaju zajedno i poslije sezone mrijesta.
Rasprostranjenost
Slinguru balavicu se može naći po cijelom Mediteranu, Crnom moru i istočnom Atlantiku (od Francuske do Maroka).
Nihad Hasanović
Nihad Hasanović je bosanskohercegovački pisac, rođen 1974. u Bihaću. Objavio je drame Podigni visoko baklju (1996) i Zaista? (2001), zbirku priča Kad su narodi nestali (2003), romane O roštilju i raznim smetnjama (2008), Čovjek iz podruma (2013), Laki pogon (2016) i  Vidimo se u x (2022) te priče, pjesme i prijevode (uglavnom s francuskog, a ponešto i s engleskog i španskog jezika) u književnim časopisima. Preveo je roman Kenizé Mourad Le jardin de Badalpour (Vrt u Badalpuru), L'esprit du terrorisme (Duh terorizma), Jeana Baudrillarda i Cahier de Talamanca (Sveska iz Talamanke) Emila Ciorana. Nihad Hasanović živi u Sarajevu.
NGC 6895
NGC 6895 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Labud. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. septembra 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Toronto Raptors
Toronto Raptors košarkaški je klub sa sjedištem u kanadskom Torontu. Takmiči se u NBA ligi kao jedini klub lige van teritorije Sjedinjenih Američkih Država. U vlasništvu je firme Maple Leaf Sports & Entertainment Ltd.
Historija
Toronto Raptorsi osnovani su 4. novembra 1993, kad je NBA liga odobrila Johnu Bitoveu osnivanje 28. kluba. Iste godine ligi se priključio i drugi kanadski klub, Vancouver Grizzlies (koji se kasnije preselio u Memphis). Prve utakmice odigrali su tek 1995.
Stvaranje kluba
Kao generalni menadžer kluba postavljen je Isiah Thomas. Na ekspanzijskom draftu, u ljeto 1995 (stari klubovi biraju po osam svojih igrača, dok ostale mogu izabrati novi klubovi), bacanjem novčića odlučeno je ko će birati prvi. Raptorsi su dobili pravo prvog izbora, ali Grizzliesi su birali prvi na NBA draftu.
Prvi izbor Raptorsa na NBA draftu je bio plejmejker Damon Stoudamire, oko koga su odlučili izgraditi ekipu. Iako su mnogi sumnjali u njihov izbor, Stoudamire je dobio nagradu za novajliju godine u sezoni 1995/96, ostvarivši prosječno 19 poena i 9,3 asistencije po utakmici.
Iako su prvu sezonu završili s omjerom 21 pobjeda i 61 poraz, uspjeli su pobijediti Chicago Bullse, koji su te sezone izgubili samo deset utakmica.
U sljedećim sezonama nisu uspijevali ući u doigravanje, ali su stalnim izmjenama igračkog kadra uspjeli u klub dovesti mlade i talentovane igrače, kao što su budući All-Star igrač Tracy McGrady i novajlija godine (1998/99) Vince Carter.
Godine doigravanja
Iskustvo igrača veterana i mladi supertalentovani dvojac, uz velike rotacije igrača u utakmici, donijeli su klubu znatno poboljšanje.
Sezona 1999/2000. bila je prva koju su Raptorsi završili s pozitivnim omjerom od 45 pobjeda i 37 poraza, izborivši prvo doigravanje za klub. Ipak, neiskustvo u doigravanju onemogućilo je značajniji uspjeh, tako da su ispali u prvom krugu od New York Knicksa s 0-3.
Tokom sljedeće sezone McGrady je razmijenjen, ponajprije zbog činjenice da su on i Carter igrali na istoj poziciji, krilni bek, čime je bilo nemoguće zadržati ih u istom klubu. Uz omjer 47-35 ponovo su učestvovali u doigravanju.
Za sezonu 2001/02. kao veliko pojačanje u klub je doveden iskusni centar Hakeem Olajuwon, koji, već na zalasku karijere i u problemima s leđima, nije ispunio očekivanja uprave.
Polovinom sezone Raptorsi su ostali bez Cartera, koji je zbog povrede propustio ostatak sezone, kao i doigravanje, koje su osigurali tek u posljednjoj utakmici. I bez najboljeg igrača Raptorsi su pružili jak otpor Detroit Pistonsima, izgubivši tek u posljednjim sekundama pete utakmice (prvi krug doigravanja tada je igran na tri dobijene utakmice).
Nova nada
Uslijedilo je teško vrijeme za Raptorse. Nekoliko sezona nisu igrali u doigravanju. Igrači su odlazili iz ekipe, što je kulminiralo tokom sezone 2003/04. odlaskom Cartera. Prema njegovoj izjavi, namjerno je igrao lošije kako bi primorao upravu da ga razmijeni u drugi klub.
Iste sezone u klub je došao novajlija Chris Bosh, oko koga Raptorsi ponovo stvaraju ekipu.
Od sezone 2012/13. kao vođa ekipe nametnuo se DeMar DeRozan, uz znatan doprinos Kylea Lowryja.
Dolazak Kawhija Leonarda i titula
Tokom sezone 2018/19. dogodile su se dvije veće promjene u sastavu ekipe: prvo je 18. jula DeRozan razmijenjen u San Antonio Spurse, zajedno s Jakobom Pöltlom i zaštićenim pikom u prvom krugu drafta, za Kawhija Leonarda (najkorisnijeg igrača NBA finala 2014) i Dannyja Greena. Zatim su u februaru 2019, posljednjeg dana zimskog prelaznog roka, Jonas Valančiūnas, Delon Wright, C. J. Miles i pik u drugom krugu drafta 2024. razmijenjeni u Memphis Grizzliese za Marca Gasola, a odmah nakon toga doveden je i Jeremy Lin.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 2010 - Afrika
= Rezultati i tablice/ CAF =
150px|lijevo
Deset najslabijih reprezentacija sa područja Afrike, u prvoj rundi razigravanja, trebale su pobjedom stjeći pravo na grupno razigravanje od ukupno 12 grupa sa po četiri ekipe. Otkazivanjem reprezentacija Centralnoafričke Republike i  reprezentacije Svetog Tome i Principe, reprezentacije  Esvatinia i  Sejšela, kao najbolje, direktno su se plasirale u grupno takmičenje. Pobjednici grupa, te osam najboljih drugoplasiranih ekipa takmiče se dalje u trećoj rundi u pet grupa sa po četiri ekipe, čiji se pobjednici direkto plasiraju na Svjetsko prvenstvo. Kvalifikacije su počele 13. oktobra 2007. godine.
*
Prva runda
* Odigrana je samo jedna utakmica, jer Somalija nema stadion koji odgovara kriterijima FIFA-e
Grupa C
Zadnji put aktualizirano 8.septembra 2008. godine
Grupa H
1 Reprezentacija Etiopije 12.septembra 2008. godine diskvalifikovana je od strane FIFA-e, te su sve odigrane utakmice poništene.
Grupa K
Reprezentacija Eritreje odustala od daljeg takmičenja
Grupa drugoplasiranih
Rezultati utakmica sa četvroplasiranim iz grupe se ne računaju u tabeli osam najboljih drugoplasiranih ekipa.
Treća runda
U trećoj rundi učestvuje ukupno dvadeset reprezentacija. Reprezentacije su podijeljene u četiri grupe po jakosti. Izvlačenje za treću rundu bilo je 22. oktobra 2008. godine u Zürichu. Takmičenje u trećoj rundi počinje 28. marta 2009. godine. Na svjetsko prvenstvo kvalificara se pet pobjednika kvalifikacionih grupa. Treća runda kvalifikacija ujedno je i kvalifikaciona runda za Afričko prvenstvo u nogometu 2010. godine koje se održava u Angoli od 10. januara 2010. godine. Prva tri tima iz svake grupe direktno se plasiraju na završni turnir.
Grupa C
20px Direktno kvalifikovana za završni turnir
Grupa D
20px Direktno kvalifikovana za završni turnir
Grupa E
Zbog istog broja bodova, kao i gol razlike, odlučujuća utakmica između reprezentacija Alžira i Egipta, igrala se u Sudanu 18. novembra 2009. godine.
Plaketa Kantona Sarajevo
Plaketa Kantona Sarajevo je priznanje koje je prvi put dodjeljeno 2006. godine. Plaketa se dodjeljuje kao priznanje za doprinos razvoju Kantona Sarajevo u oblasti privrede, nauke, društvenih djelatnosti i umjetnosti na svečanoj sjednici Skupštine Kantona, a u povodu obilježavanja Dana Kantona Sarajevo. Dobitnicima priznanja se umjesto novčanih nagrada uručuju umjetnička djela.
NGC 1136
NGC 1136 (također poznat kao ESO 154-19, IRAS 02493-5510 i PGC 10807) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 258 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 1,40 (105 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (90 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 5. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Stadion Türk Telekom
Ali Sami Yen Spor Kompleksi, poznata i kao Türk Telekom Arena je nogometni stadion koji se nalazi u sjevernom dijelu İstanbula, Turska. Izgradnja stadiona je trajala od 2007. do 2011. godine. Stadion je zvanično otvoren 15. januara 2011. Kapacitet stadiona je 52.652 sjedećih mjesta. Vanjski dio se sastoji od 1056 ploča u obliku dijamanta. Svaka od njih daje odsjaj u tri boje (crvena, plava ili bijela). Veliki finansijski usluživač, Türk Telekom, kupio je prava na naziv stadiona za narednih 30 godina.
IC 641
IC 641 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Mali lav. Ovaj objekat je zapisao Guillaume Bigourdan 27. marta 1887. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ujedinjeno Kraljevstvo
Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Sjeverne Irske, skraćeno UK, jest suverena država u zapadnoj Evropi. Nalazi se sjeverozapadno od obale Evrope te obuhvata ostrvo Velike Britanije (ovaj termin se ponekad pogrešno upotrebljava za naziv zemlje), sjeveroistočni dio Irskog ostrva i raznih manjih ostrva. Sjeverna Irska je jedini dio Ujedinjenog Kraljevstva koji ima kopnenu granicu s drugom državom (u ovom slučaju, Irskom). Osim ove kopnene granice, UK je okruženo Atlantskim okeanom sa zapada i sjevera, Sjevernog mora istočno i Engleskog kanala južno. Irsko more se nalazi između ostrva Velike Britanije i Irske. Površina Ujedinjenog Kraljevstva je 243.000 km2 što ga čini 80. najvećom državom na svijetu i 11. najvećom u Evropi.
S nešto više od 63 miliona stanovnika (prema popisu iz 2011) Ujedinjeno Kraljevstvo je 22. zemlja po broju stanovnika. Po državnom uređenju je Unitarna parlamentarna ustavna monarhija. Glavni grad je London, važan globalni grad i finansijski centar s gotovo 9.000.000 stanovnika (2019), što ga čini trećim najvećim gradom u Evropi. Trenutni monarh od 8. septembra 2022. jest kralj Charles III. Ujedinjeno Kraljevstvo sastoji se od četiri zemlje: Engleske, Škotske, Velsa i Sjeverne Irske. Posljednje tri imaju vlastite uprave s različitim nivoima moći, zavisno od njihovog glavnog grada, odnosno Edinburgha, Cardiffa i Belfasta. Guernsey, Jersey i ostrvo Man nisu dio Ujedinjenog Kraljevstva nego su krunski posjedi Ujedinjenog Kraljevstva. Država je odgovorna za njihovu odbranu i međunarodno predstavljanje.
Ujedinjeno Kraljevstvo razvijena je država i ima petu najveću svjetsku ekonomiju po nominalnom BDP-u i deveta je ili deseta država na svijetu po paritetu kupovne moći. Za UK se smatra da ima visok dobit ekonomije i kategorizira se vrlo visoko na Indeksu ljudskog razvoja (odnosno HDI), 14. na svijetu. Bila je prva svjetska industrijalizirana država i najveća svjetska sila tokom 19. i početkom 20. vijeka. UK je i dalje velika sila sa znatnim ekonomskim, kulturnim, vojnim, naučnim i političkim međunarodnim utjecajem. Prepoznat je posjednik nuklearnih oružja i peta ili šesta je na svijetu po vojnim izdacima. UK je stalni član Vijeća sigurnosti Ujedinjenih nacija od prvog sastanka 1946. Bila je članica Evropske unije i njene prethodnice, Evropske ekonomske zajednice, od 1973. Međutim, na referendumu iz 2016, 51,9% glasača odabralo je izlazak države iz Evropske unije što je okončano Brexitom 31. januara 2020. Također je članica Komonvelta naroda, Vijeća Evrope, G7, G8, G20, NATO-a, Organizacije za ekonomsku saradnju i razvoj (odnosno OECD) i Svjetske trgovinske organizacije (WTO).
Prije 1707.
Počeci naseljavanja današnjeg područja Ujedinjenog Kraljevstva od strane kromanjonaca su se javljali u valovima u periodu od prije 30.000 godina. Pri kraju prehistorijskog perioda područja, smatra se da se kultura stanovništva sastojala uglavnom od Kelta, time činivši područje Britanije naseljenim Keltskim plemenom Brita i Keltsku Irsku. Rimsko osvajanje Britanije (s početkom 43. godine) i 400-godišnja vladavina južne Britanije, te kasnije naseljivanje područja od strane Germanskih Anglosaksonca je sveukupno smanjilo područje Brita na današnji region Velsa i historijskog Kraljevstva Strathclydea. Veći dio regiona naseljen Anglosaksoncima je ujedinjenjen u Kraljevinu Englesku tokom 10. vijeka. U međuvremenu, keltski govornici u sjeverozapadnoj Britaniji (koji tradicionalno imaju veze sa sjeveroistokom i su navodno iz tog dijela migrirali u 5. vijeku) su se ujedinili sa Piktima kako bi napravili Kraljevinu Škotsku u 9. vijeku.
Ujedinjeno Kraljevstvo je nastalo 1. maja 1707. godine političkom unijom Kraljevine Engleske i Kraljevine Škotske.
Tokom godina Ujedinjeno kraljevstvo je postalo najveća kolonijalna sila na planeti, te nacija sa najviše stanovnika (1936: 550 miliona stanovnika). Na Indiju i dominione je otpadalo 90% teritorije UK i čak 85% stanovništva. Nakon 1949. godine većina dominiona traži nezavisnost, a većina ih je i dobila.
Nakon 1945.
Nakon završetka Drugog svjetskog rata 1945. Ujedinjeno Kraljevstvo bilo je jedno od četiri sile tzv. Velike četvorke (zajedno s Sovjetskim savezom, Kinom i SAD-om), a koja je oblikovala svjetski poredak u postratnom periodu. UK je također i jedna od prvih potpisnica Povelje UN. Kraljevstvo je također i jedna od pet stalnih članica Vijeća sigurnosti UN-a. Međutim, nakon Drugog svjetskog rata, država je ostala znatno oslabljena, te finansijski dosta zavisna od Marshallovog plana.
Vlada
Ujedinjeno Kraljevstvo ima parlamentarni sistem, gdje vladom predsjeda premijer (Prime Minister). Svakodnevne dužnosti monarha se uglavnom svode na ceremonijalne obaveze, poput otvaranja sjednica Parlamenta, sazivanja te raspuštanja Parlamenta, zapošljavanje i otpuštanje ministara, te potpisivanje zakona. Monarh, međutim, po zakonu ima pravo i objaviti rat, staviti veto na zakon, pomilovati zatvorenika.
Političke podjele
Ujedinjeno Kraljevstvo je podjeljeno na Englesku, Škotsku, Vels i Sjevernu Irsku
Geografija
U prošlosti, kako se život Evrope odvijao duž Sredozemlja, geografski položaj Ujedinjenog Kraljevstva bio je periferni. U doba velikih geografskih otkrića, a posebno nakon otkrića Amerike, položaj na Atlantskom okeanu postao je vrlo važan jer je ostrvo Velike Britanije poslužilo kao odskočna daska na putovanju od Evrope do Amerike. Ostrvski položaj imao je i pozitivne (širenje zaraznih bolesti, odbrana protiv osvajača) i negativne (izolirane) strane.
Privreda
Do sredine 18. vijeka Ujedinjeno Kraljevstvo je bila zemlja pretežno orijentisana na poljoprivredu i manjim dijelom na manufakturnnu proizvodnju. Zemlja je bila podijeljena na grofovije koje su imale svoja mala gradska središta, a veći gradovi bili su London, Bristol i York. Pronalazak parne mašine pokrenuo je prvu industrijsku revoluciju i ubrzo je UK postalo vodeća industrijska zemlja svijeta. Zahvaljujući povoljnom prometno-geografskom položaju, industrijskim proizvodima i trgovini Britanci su zavladali morima i osnovali kolonijalno carstvo šireći pritom svoj način života. U 20. vijeku svjetski ratovi opustošili su britansku ekonomiju, carstvo (Commonwealth) počinje slabiti i od vjerovnika postaje dužnikom SAD-a i Kanade. UK više nije vodeća ekonomska zemlja svijeta, ali se snažno razvijenom industrijom i trgovinom još uvijek je jedna od sedam najznačajnijih svjetskih zemalja.
Reljefna obilježja i prirodne regije
U reljefu britanskog i irskog područja koja su paleozojskog i mezozojskog postanka mogu se izdvojiti sljedeće prirodne regije:
Sjeverno škotsko visočje je planinsko područje smješteno u sjevernom dijelu Škotske s visinama koje prelaze 1000 m. Vrh Ben Newis s 1343 m u zapadnom dijelu škotskog visočja najviši je na cijelom arhipelagu. Regijom dominiraju pretežito ogoljele planine, visoravni i duboke riječne doline. Ovo hladno i neplodno područje pruža slabe uvjete za proizvodnju hrane pa je rijetko naseljeno.
Srednja škotska nizija s blago valovitim terenima i plodnim tlom omogućuje povoljne uvjete za razvoj poljoprivrede, dok su bogata nalazišta uglja i željeza dala poticaj razvoju industrije. Ovaj dio Škotske osim što je privredno najrazvijeniji, istovremeno je i najnaseljeniji.
Južno škotsko pobrđe je regija starog gromadnog gorja čije visine ne prelaze 1000 m. Blago valovita brda prekrivena travom i ostalim niskim raslinjem omogućavaju razvoj ovčarstva i proizvodnju kvalitetne vune, naročito u dolini rijeke Tweed.
Peninsko gorje uzdiže se južno od škotskog pobrđa i dopire do središnje Engleske. Penini su gorja zaobljenih vrhova, nastali kaledonskom orogenezom (od kambrija do devona) i bogati su rudama. Zapadno od Penina nalaze se glacijalna jezera Lake District (Jezersko područje), a na sjeveroistoku su močvare sjevernog Yorkshira.
Vels je država kojom gotovo u cijelosti dominira Kambrijsko gorje čiji vrhovi na sjeveru prelaze 1000 m, pa se to gorje, nepovoljno za naseljavanje, koristi za ispašu ovaca. U južnom dijelu Velsa u blizini rudnika uglja smještene su tvornice, dok su naselja uglavnom u riječnim dolinama ili nizinama uz obalu. U Kambrijskom gorju izvire Severn, druga po dužini britanska rijeka čije je ušće u Bristolskom kanalu.
Jugozapadno englesko poluostrvo je visoravan na čijim obalama preovladavaju strmi odsjeci klifovi-nastali radom valova. Zahvaljujući vlažnoj klimi i plodnom tlu ovdje je razvijeno povrtlarstvo i voćarstvo, a na prostranima pašnjacima i mliječno govedarstvo. Ovo je kraj čije prirodne ljepote i mala ribarska sela privlače veliki broj turista.
Južnoengleska nizija zauzima najveći dio Engleske, najnaseljenija je i privredno najrazvijenija regija Ujednjenog Kraljevstva. Nizinsko-brežuljkasti reljef omogućava razvoj poljoprivrede uz primjenu savremenih agrotehničkih i agrohemijskih mjera. Južnood Penina uz bogata nalazišta kamenog uglja nastao je grad Birmingham, najjače industrijsko središte UK. Jugostočnim dijelom nizine u dolini Temze, dominira najveći grad te političko, trgovačko, kulturno, financijsko i industrijsko središte UK, London.
Sjeverna Irska (Alster) zauzima sjeveroistočni dio istoimenog poluostrva. U krajoliku se smjenjuju brda, duboke riječne doline i brojne plodne nizine. Na pašnjačkim površinama razvijeno je stočarstvo, a nizije su zasijane žitaricama i industrijskim biljem. Većina stanovništva živi u Belfastu, glavnom gradu i industrijskom središtu Sjeverne Irske.
Klima
Klima je pod snažnim utjecajem Atlantskog okeana s kojeg zapadni vjetrovi tokom cijele godine donose vlažan zrak. Arhipelag je gotovo cijele godine pod utjecajem islandske ciklone, dok ljeti suho i stabilno vrijeme, koje ne traje dugo, donosi azorska anticiklona. Padavine se uglavnom izlučuju u gorju na zapadnim stranama arhipelaga te su znatno slabije izražene u istočnom i jugoistočnom dijelu. Pod utjecajem Golfske struje koja zagrijava okolni zrak, zime su blaže nego što bi se moglo zaključiti po geografskoj širini, a ljeta su umjereno topla i vlažna. Godišnja količina padalina veća je od 1000 mm. U hladnijem dijelu godine često dolazi do pojave magle koja zajedno s dimom stvara smog.
Stanovništvo
U UK na površini od 244.820 km2 živi 66.035.143 stanovnika, što prosječno iznosi 270 stanovnika/km2. Stanovništvo nije ravnomjerno raspoređeno jer je Engleska pet puta gušće naseljena od Škotske, a tri puta više naseljena od Sjeverne Irske i Velsa. Englezi čine 80% stanovništva, Škoti 10%, Irci 4%, Velšani 2% i stranci (najviše Indijci) 4%. Očekivana životna dob je 80 godina. Službeni jezik je engleski, koji je uslijed iseljavanja stanovništva proširio u različite dijelove svijeta. Njime se služe milijarde ljudi i službeni jezik je u SAD-u, Australiji, Kanadi i Indiji. U Škotskoj se osim engleskog govori i galski, a u Velsu se velški jezik širi nakon što je uveden u osnovne škole.
Dino Mustafić
Dino Mustafić, rođen 6. jula 1969. godine u Sarajevu, je bosanskohercegovački filmski i pozorišni režiser.
Biografija
Mustafić je diplomirao na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu, odsjek Režija i Filozofskom fakultetu u Sarajevu, odsjek Opća književnost i bibliotekarstvo. Bio je direktor Internacionalnog teatarskog festivala MESS. Sa Danisom Tanovićem 2008. godine osnovao je Našu stranku. Od 2011. godine, javni je zagovarač REKOM-a u Bosni i Hercegovini.
Režirao je dokumentarne filmove ("Čudo u Bosni" i mnoge druge), muzičke programe i pozorišne predstave. Njegov debitantski igrani film "Remake" po scenariju Zlatka Topčića doživio je veliki uspjeh. Prikazan je na brojnim međunarodnim filmskim festivalima širom svijeta, gdje je višestruko nagrađivan.
Predstave Dine Mustafića izvođene su u teatarskim centrima ex-jugoslavenskih prostora, te na festivalima u Njemačkoj, Egiptu, Italiji i mnogim drugim zemljama. Režirao je predstave po tekstovima Sartra ("Zid", "Prljave ruke"), Ionesca ("Nosorog", "Kralj umire"), Mroźeka ("Pješice", "Policajci"), Moliėra ("Tartif"), Koltėsa ("Roberto Zucco"), Shakespearea ("Macbeth"), Wildera ("Spašeni za dlaku"), Schwaba ("Predsjednice"), Bojčeva ("Pukovnik ptica", "Hanibal podzemni"), Gardnera ("Nisam ja Rappaport"), Villqista ("Helverova noć"), Lohera ("Adam Geist"), Nick Wooda ("Trg ratnika"), Głowackog ("Četvrta sestra"), Martin McDonagh (Sakati Billy).
Nagrade
Film "Remake" je nagrađen za najbolji debitantski film, najbolje glumačko ostvarenje (Ermin Bravo) i Nagradom za mir i kulturalno razumijevanje na Wine Country filmskom festivalu u San Franciscu, Specijalnom nagradom "One Future Prize" na Filmskom festivalu u Münchenu, a dobitnik je i nagrade na Berlinaleu. Nominiran je za nagrade: Zlatni tulipan na Internacionalnom filmskom festivalu u Istanbulu, Grand Prix na Filmskom festivalu u Parizu, East of West nagrada na Međunarodnom filmskom festivalu u Karlovym Varyma i Zlatni tigar na Međunarodnom filmskom festivalu u Rotterdamu.
Predstave "Pukovnik Ptica", "Četvrta sestra" i "Helverova noć" nagrađene su nagradom "Ključ Tmača" koju dodjeljuje časopis za dramu, teatar i odgoj TmačaArt. "Helverova noć" je ušla u historiju bosanskohercegovačkog teatra kao internacionalno najnagrađivanija predstava.
Na Međunarodnom pozorišnom festivalu Novi Tvrđava teatar u Novom Sadu održanom od 10. do 16. jula 2016. dobio je Nagradu za najbolju režiju za predstavu Kamernog teatra 55 Naš razred.
IC 2288
IC 2288 (također poznat kao MCG 4-20-23 i PGC 23342) je galaksija koja je udaljena oko 212 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 0,60 (37 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (18 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Iksiolirijon
U rodu i porodici opisane su četiri vrste:
NGC 2487
NGC 2487 (također poznat kao IRAS 07553+2517, MCG 4-19-12, PGC 22343 i UGC 4126) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 222 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Najveći prečnik je 2,70 (175 hiljada sg) a najmanji 2,1 uglovnih minuta (136 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 7. novembra 1864. godine.
NGC 3920
NGC 3920 (također poznat kao MCG 4-28-56, PGC 36926 i UGC 6795) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 274 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 1,00 (80 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (80 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. marta 1832. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Transsarajevo
Transsarajevo je zbirka poezije bosanskohercegovačkog novinara i književnika Faruka Šehića iz 2006. godine u izdanju hrvatske izdavačke kuće "Durieux". Zbirka se sastoji iz tri ciklusa: "Proročanstva za 21. vijek", "Sićusne mitologije" i "Transsarajevo".
Jugovizija
mini|250px|Logo JRT - Evrovizija Jugovizija je naziv jugoslavenskog nacionalnog izbora za Pjesmu Eurovizije na kojem se birala pjesma predstavnica Jugoslavije na Euroviziji. Nacionalno natjecanje organizirala je Jugoslavenska radiotelevizija, nacionalna radiotelevizijska korporacija osam regionalnih RTV centara. Izbor se održavao svake godine u proljeće, prvi put 1961, a posljednji 1992. godine. Nacionalna natjecanja izostala su 1977, 1978, 1979 i 1980. godine zbog nezadovoljstva Jugoslavenske radiotelevizije ovim festivalom i nepravilnostima u glasanju, a 1985. godine zbog godišnjice smrti predsjednika Tita. Tako je Jugoslavija na Euroviziji učestvovala ukupno 27 puta, prvi put u francuskom Cannesu 1961, a zadnji put u švedskom Malmöeu 1992. godine.
Izvođači
mini|desno|Kemal Monteno Tokom 30 godina jugoslavenskog učešća na ovom natjecanju, predstavnici su birani iz svih šest socijalističkih republika bivše Jugoslavije. Na Jugoviziji su svoje pjesme izvodili pjevači i grupe iz Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Makedonije, Slovenije, Crne Gore i Srbije. Najuspješniji su bili izvođači iz Hrvatske, koji su Jugoslaviju na Euroviziji predstavljali 12 puta, dok izvođači iz Makedonije do 1992. nisu imali tu prednost.
U trideset godina eurovizijskog natjecanja na Jugoviziji redovno se pojavljivala sama "krema" jugoslavenske zabavne muzike, a svoje prve muzičke korake ovdje su napravile i brojne kasnije zvijezde. Tako su se za eurovizijsku ulaznicu s više ili manje uspjeha borili: Tereza Kesovija, Vice Vukov, Gabi Novak, Dragan Stojnić, Lola Novaković, Ivo Robić, Lado Leskovar, Oliver Dragojević, Kemal Monteno, Radojka Šverko, Bisera Veletanlić, Jadranka Stojaković, Neda Ukraden, Zdravko Čolić, Ismeta Krvavac, Fadil Toskić, Meri Cetinić, Seid Memić Vajta, Zorica Kondža, Jasna Zlokić i drugi, kao i čitav niz vokalno-instrumentalnih sastava: "Dubrovački trubaduri", "Pro arte", "Ambasadori", "Indexi", "Teška industrija", "Pepel in kri", "Korni grupa", "Novi fosili", "Srebrna krila", "777", "Hari Mata Hari", "Makadam" i druge.
Uspjesi
Najveći uspjeh Jugoslavija je doživjela pobjedom na Pjesmi Eurovizije 1989. u švicarskom gradu Lausannei s pjesmom "Rock me", koju je izvela zadarska grupa "Riva" i njihova pjevačica Emilija Kokić. Time je Jugoslavija dobila organizaciju 35. izbora za Pjesmu Eurovizije 1990. godine, koji je održan u Zagrebu. Visoke uspjehe ostvarili su i: Lola Novaković (4. mjesto, Luksemburg, 1962. godine), Daniel Popović (4. mjesto, München, 1983. godine) i "Novi fosili" (4. mjesto, Brisel, 1987. godine). Najveći internacionalni uspjeh imala je pjesma "Džuli" (Julie), koju je 1983. godine u Münchenu izveo Daniel Popović i koja je objavljena u nekoliko zemalja Evrope.
1961-1962.
Prvih godina jugoslavenskih izbora za Pjesmu Eurovizije nije bilo hitova, a čak ni pobjedničke pjesme uglavnom ne ostaju u kolektivnom sjećanju tadašnjeg veoma malog jugoslavenskog slušateljstva. Tek singlice s pobjedničkom melodijom spašavaju pomalo situaciju, ali je i to bio tek privilegij tradicionalnog građanstva koje je posjedovalo gramofon.
Prvi jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije održan je 16. februara 1961. u Ljubljani. Izvedeno je devet kompozicija iz tri RTV centra: Zagreb, Ljubljana i Beograd. Pobjedila je Ljiljana Petrović s pjesmom "Neke davne zvezde". Među izvođačima su bili i: Gabi Novak, Ivo Robić, Marjana Deržaj, Đorđe Marjanović, Anica Zubović i drugi.
Drugi jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije održan je 1962. u studiju RTV Zagreb u Zagrebu. Izvedeno je 12 kompozicija iz četiri RTV centra, a među njima su se po prvi put našli i predstavnici RTV Sarajevo. O pobjedniku je odlučivao osmočlani žiri sastavljen od po jednog člana iz svake republike i pokrajine. Pobijedila je Lola Novaković s pjesmom "Ne pali svetla u sumrak", a među izvođačima su se pojavili i: Gabi Novak, Ivo Robić, Majda Sepe, Sabahudin Kurt, Anica Zubović i drugi. Lola Novaković je u Luksemburgu osvojila tada visoko 4. mjesto, koje Jugoslavija nije ponovila dugi niz godina.
1963-1965.
mini|desno|Beograd, Jugovizija 1963. Pjesme s prvih jugoslavenskih izbora za Pjesmu Eurovizije uglavnom nisu imale nekog značajnijeg komercijalnog uspjeha u zemlji, a nije ih pratio ni internacionalni uspjeh na eurovizijskim pozornicama od Londona 1963. do Napulja 1965. Najveći dio pjesama jugoslavenskih izvođača na Euroviziji nije uopće ni bio snimljen, a predstavnici su se kući vraćali ili sa minimalnim brojem poena ili bez njih.
Treći jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije održan je 1963. u Beogradu. Izvedeno je osam kompozicija predstavnika iz osam republika i pokrajina SFRJ. O pobjedniku je odlučivao osmočlani žiri sastavljen od po jednog člana iz svake republike i pokrajine. Pobijedio je Vice Vukov s pjesmom "Brodovi", a među izvođačima su se pojavili i: Ljiljana Petrović, Majda Sepe, Sabahudin Kurt, Đorđe Marjanović, Anica Zubović i drugi.
Domaćin 4. jugoslavenskog izbora za Pjesmu Eurovizije 1964. bilo je Trbovlje u Sloveniji. O pobjedniku su odlučivali žiriji 4 RTV centra JRT (Sarajevo, Zagreb, Ljubljana i Beograd). Stihovi pobjedničke pjesme „Život je sklopio krug“ uzeti su iz posljednje objavljene zbirke pjesama Stevana Raičkovića, bez znanja i odobrenja autora. Marjana Deržaj i Sabahudin Kurt imali su isti broj poena (21), međutim zemlju u Kopenhagenu predstavljao je mladi sarajevski pjevač šansona Sabahudin Kurt. Na izboru su nastupili i: Arsen Dedić, Lola Novaković, Ivo Robić i drugi.
Peti jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije 1965. ponovo je održan u Zagrebu, ovaj put u Radničkom domu. Izvedeno je 14 kompozicija iz pet RTV centra Jugoslavenske radiotelevizije. Svoju drugu pobjedu odnio je predstavnik RTV Sarajevo Vice Vukov s pjesmom "Čežnja", koja je tog proljeća predstavljala zemlju u Napulju. Među ostalim izvođačima pojavili su se: Gabi Novak, Đorđe Marjanović, Lado Leskovar, Marjana Deržaj i drugi. Veliki hit jugoslavenske diskografije tog vremena bila je drugoplasirana pjesma "Prvi snijeg", koju je pjevala Gabi Novak.
1966-1968.
Godina 1966. i 1967. SFRJ su predstavljali pjevači iz Slovenije, ali zbog jezične barijere njihove pjesme u ostalim dijelovima Jugoslavije nikad nisu postale naročito popularne. Izuzetak je jedino pjesma grupe "Pepel in kri" "Dan ljubezni", koja je bila pjesma predstavnica 1975. godine. S druge strane, pobjednička kompozicija jugoslavenskog izbora 1968. bila je jedan od prvih velikih hitova u zemlji, možda zahvaljujući i samom šarmu i muzikalnošću tada veoma popularnog sastava "Dubrovački trubaduri".
Šesti jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije 1966. održao se u Beogradu, u Domu sindikata. Voditelj je bio Mića Orlović. Izvedeno je 13 kompozicija, a o pobjedniku je odlučio žiri od 10 članova. Pobijedila je Berta Ambrož s pjesmom "Brez besed". Među ostalim izvođačima pojavili su se: Gabi Novak, Dragan Stojnić, Lado Leskovar, Zdenka Vučković, Nina Spirova i drugi.
Ljubljana je bila domaćin sedmog jugoslavenskog izbor za Pjesmu Eurovizije 1967. Izvedeno je 15 kompozicija, a o pobjedniku je odlučio žiri od 9 članova. Pobijedio je Lado Leskovar s pjesmom "Vse rože sveta". Među izvođačima su bili i po prvi put Kemal Monteno (drugo mjesto) i „Indexi“ s hitom "Pružam ruke" (peto mjesto), a nastupili su i: Zdenka Vučković i Ivica Šerfezi, Dragan Stojnić, Zafir Hadžimanov, Nada Knežević, Milan Bačić i drugi.
Jugoslavenski izbor za 13. Pjesmu Eurovizije 1968. u Londonu održan je po prvi put u Skopju. Voditeljice su bile spikerice jugoslavenskih RTV centara: Vesna Nestorović, Kristina Remskar, Dubravka Čečez, Snežana Lipkovska, Rosanda Kovijanić i Helga Vlahović. Žiri od 9 članova (6 predstavnika RTV centara JRT i 3 predstavnika publike) odlučio je da Jugoslaviju u Londonu predstavlja pjesma "Jedan dan" tada veoma popularnog sastava "Dubrovački trubaduri" iz Dubrovnika, kojeg je predvodio Đelo Jusić. Na osmom jugoslavenskom izboru za Pjesmu Eurovizije 1968. nastupili su i: Kemal Monteno, Lola Novaković, Đorđe Marjanović, Zvonko Špišić, Nina Spirova, Žarko Dančuo i drugi.
1969-1972.
Prije definitivnog prelaska jugoslavenskog izbora za Pjesmu Eurovizije u Opatiju na natjecanju je vidljiv koncepcijski sukob između tradicionalnog zvuka 1960-ih i novijih muzičkih pravaca ranih 1970-ih godina. Ipak, sve pjesme iz tih godina njeguju tradicionalni prizvuk, govoreći u svojim tekstovima o lagahnim, vedrim i neangažiranim temama.
Deveti jugoslavenski izbor za Pjesmu Eurovizije 1969. ponovo je održan u Zagrebu. Izvedeno je 17 kompozicija, koje je najavljivao Oliver Mlakar. Žiri od 9 članova odlučio je da zemlju na Euroviziji u Madridu predstavlja kvartet "4M", za tu priliku preimenovan u "Ivan i 3M", s pjesmom "Pozdrav svijetu". Svojevrsni hitovi jugoslavenskog izbora bile su pjesme "Na, na, na" (Najljepši dan), u izvedbi Josipe Lisac, te "Cigu, cigu-ligu" „Korni grupe“. Među ostalim izvođačima pojavili su se: „Indexi“, Vice Vukov, Lola Novaković, Majda Sepe, te po prvi put Neda Ukraden s pjesmom "Dilema", kao i niz drugih izvođača.
Beograd je bio domaćin 10. jubilarnog jugoslavenskog izbora za Pjesmu Eurovizije 1970. godine. Na natjecanju je izvedeno 15 melodija, koje su pjevale brojne nove, mlade zvijezde domaće estrade, a među njima su se prvi put pojavili: Bisera Veletanlić, Radojka Šverko, Ljupka Dimitrovska, Josipa Lisac, Mišo Kovač, Krunoslav Slabinac i Nedžad Salković. Pobjedu odnosi do tada nepoznata slovenska pjevačica Eva Sršen s pjesmom "Pridi, dala ti bom cvet".
Godine 1972. Eurovizija je stigla i u Bosnu i Hercegovinu, tačnije u njen glavni grad Sarajevo, barem kao domaći izbor za Pjesmu Eurovizije. Bilo je to prvi put u deset godina da je BiH domaćin jugoslavenskog izbora za Pjesmu Eurovizije, što je bila svojevrsna potvrda nove bosanske emancipacije i dobijenog samopouzdanja u tadašnjoj jugoslavenskoj federaciji. Izbor se održavao u novootvorenoj dvorani centra "Skenderija" 12. februara 1972, a voditeljica nacionalnog izbora bila je Mirjana Jančić. Izvedeno je 12 kompozicija u interpretaciji uglavnom mladih i tada veoma popularnih izvođača zabavne muzike (Bisera Veletanlić, Radojka Šverko, Dalibor Brun, Jadranka Stojaković, Leo Martin, Azra Halilović, Dragan Antić), a uvjerljivu pobjedu odnijela je eurovizijska veteranka Tereza Kesovija s pjesmom "Muzika i ti", kojoj je ovo bio drugi nastup na Euroviziji (Prvi je imala za Monako 1966. godine).
1973-1976.
mini|desno|Opatija, mjesto održavanja DJZM Opatija u vremenu od 1973. do 1976. bila je mjesto održavanja jugoslavenskog izbora za Pjesmu Eurovizije. U sklopu "Dana jugoslavenske zabavne muzike" (DJZM) krajem februara odnosno početkom marta Jugoslavija je birala svog predstavnika za Euroviziju. Godina 1973, 1974. i 1975. DJZM u Opatiji sastojali su se od dvije kvalifikacijske, polufinalne večeri, te od jedne finalne večeri. Godine 1976. održana je jedna kvalifikacijska večer, te jedna finalna večer. Svi Opatijski izbori održavali su se u Kristalnoj dvorani hotela "Kvarner", a voditelj svih godišta bio je Oliver Mlakar, a 1973. mu se pridružila Helga Vlahović (kao i na Euroviziji u Zagrebu 1990), dok je 1974. bio trojac Ljiljana Trajkovska, Milanka Bavcon i Mića Orlović. Za vrijeme godina u Opatiji nastupila je sama krema jugoslavenske zabavne muzike, a pjesme koje su se pojavile na pozornici nerijetko su bili i ostali hitovi. RTV Sarajevo slala je svih godina najjače pjevače iz Bosne i Hercegovine, tako da čak dvaput BiH uspijeva predstavljati Jugoslaviju u Evropi: 1973. u pohodu na Luksemburg ide Zdravko Čolić, a 1976. u Den Haag sarajevska grupa "Ambasadori" sa svojom solisticom Ismetom Krvavac.
Početkom marta 1973. žiri je od 40 članova izabrao u dvije polufinalne večeri 12 pjesama od ukupno 36 po metodi "da" ili "ne" za ulazak u finale. U finalu je svaka republika i svaka pokrajina imala pet žirija gradova sa po 10 članova. Ukupan broj članova žirija iznosio je tako 400, a favoriti su ocjenjivani poenima od 1 do 9. Uz Zdravka Čolića nastupili su i: Majda Sepe, Zafir Hadžimanov, Drago Diklić, Ivo Robić, Ditka Haberl, Oto Pestner i drugi. RTV Sarajevo su predstavljali: Jadranka Stojaković ("Priča o nama"), „Ambasadori“ ("Kao rijeka"), Mahir Paloš ("Gdje si sad") i „Indexi“ ("Djeca ljubavi"), a hitovi te godine bili su: "Mala iz III.b" (trio Neda, Dario i Miljenko), "Etida" („Korni grupa“) i "Odiseja" (Leo Martin).
Princip odabira pjesama i festivalskog glasanja ostaje i 1974. isti. Zdravko Čolić, Jadranka Stojaković, „Indexi“ i Mahir Paloš predstavljaju i 1974. RTV Sarajevo i Bosnu i Hercegovinu, a u Opatiji im se pridružuju i Kemal Monteno i grupa „Rok“, ali bez velikog uspjeha. Pobjedu je odnijela pjesma predstavnica RTV Beograd, "Moja generacija" Kornelija Kovača, progresivna rock-pop balada na temu rata i mira, u izvedbi „Korni grupe“. Ostala velika imena Opatije 1974 bila su: Bisera Veletanlić, Radojka Šverko, Tereza Kesovija i duet Buco i Srđan.