cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holarktik
Holarktik ili holarktis (grč. ὅλος — holos = sav, sve + ἄρκτος — arctos = sjever) je biogeografska oblast koja obuhvata veći dio Sjeverne hemisfere. Južna granica ovog područja prolazi sjevernim dijelom Meksika, Atlantskim okeanom južno od Zelenortskih otoka, sjevernim dijelovima Sahare, istočnim dijelom Arapskog poluotoka, Himalajima, južnim dijelovima Kine, Filipinskim morem južno od Tajvana i Japana, pacifičkim sjeverom Havaja.
Palearktik se često dijeli na manje ekozone, Palearktik i Nearktik, koji obuhvataju područja Holarktika u Starom i Novom svijetu.
Karakteristična flora
thumb|250px|right|Floristička carstva U florističkom zoniranju, holarktik ima status carstva, podijeljenog na nekoliko potstava. Postoje različite verzije njegove podjele.
Karakteristični predstavnici biljnog svijeta Holarktika su rodovi porodice:
Zaleđivanje u pleistocenu dovelo je do iscrpljivanja evropske flore. Većina pliocenskih biljaka je izumrla. Neke porodice, poput Magnoliaceae, Hamamelis (Hamamelidaceae ) i Styrax (Styracaceae) ostale su samo u Sjevernoj Americi i Aziji.
Karakteristična fauna
U zoniranju, holarktik (arktogea) je podjeljen na dva područja: neoarktičko i palearctičko. Na jugu nema jasne granice, ali postoji prelazna zona u druge biogeografske regije. Na kontinentu Amerika to je Srednja Amerika, u Africi Sahara. U zapadnoj Aziji tranzicijska zona je Arabijsko poluostrvo, ne računajući njegov južni dio.
Među insektima tu su Lepidoptera Coleoptera, Lycaenidae, Diptera, Corydalis, Ephemeroptera, Odonata, Trichoptera i Plecoptera, Hymenoptera i Neuroptera.
Crveno Brdo (Srebrenik)
Crveno Brdo je naseljeno mjesto u gradu Srebreniku, Bosna i Hercegovina.
Nikola Vukčević
Nikola Vukčević (19. august 1974. godine, Podgorica, Crna Gora, SFRJ) je crnogorski filmski režiser. Član je Odbora za film Crnogorske akademije nauka i umjetnosti (CANU) i Umjetnički direktor Gradskog pozorišta Podgorica.
Kao umjetnik multimedijalnog rediteljskog obrazovanja i opredijeljenja, kao reditelj je učestvovao u pedesetak projekata:
NGC 2732
NGC 2732 (također poznat kao MCG 13-7-16, PGC 25999 i UGC 4818) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 90 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Žirafa. Najveći prečnik je 2,10 (55 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 2. septembra 1828. godine.
IC 2561
IC 2561 (također poznat kao MCG 6-23-7, PGC 30147 i UGC 5567) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 207 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali lav. Najveći prečnik je 0,90 (54 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 14. maja 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Artiče
Artiče su naseljeno mjesto u sastavu općine Brežice, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Brežice.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Artiče su imale 312 stanovnika.
NGC 7131
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Morfej
mini|Morfej i [[Irida, Pierre-Narcisse Guérin, 1811. ]] Morfej (grč. , Morpheús) je u grčkoj mitologiji bio bog snova, sin boga spavanja Hipnosa, i njegove majke Nikte, božice noći. Prema mitologiji, mogao je poprimiti lik bilo kojeg čovjeka a javljao se u snovima ljudi kada bi ih savladao njegov otac Hipnos. Grci su ga zamišljali kao vitkog momka sa malim krilima na sljepočnicama.
Etimologija
Morfejovo grčko ime izvedeno je iz riječi, morphế = "oblik", stoga je on "koji mijenja oblike".
Karakteristike
Morfej šalje slike ljudskih bića u snove i vizije, odgovoran je za oblikovanje snova ili oblikovanje bića koja nastanjuju snove. Javljao se ljudima u snu, gdje je mogao poprimiti oblik bilo kojeg čovjeka. Morfej ima vlastiti lik jedino kad se odmara. Grci su ga prikazivali kao mladića s malim krilima na sljepočnicama, skoro uvijek u pratnji braće.
Mitologija
Morfej ima dva brata: Fobetora, koji stvara strašne snove i Fantasa, koji stvara irealne snove. Morfeju se još pripisuju i posebne odgovornosti vezane uz snove kraljeva i mitoloških junaka. Iako trojica braće zajedno vladaju carstvom snova, zbog vlastitih odgovornosti Morfej se smatra glavnim među njima. Prema Ovidijevim Metamorfozama, Morfej je u snovima odgovoran za stvaranje ljudskih likova, dok su njegova braća Fobetor i Fantas odgovorna za pojavljivanje životinja i nepokretnih predmeta, odnosno neživog. Bog koji je uspavao i samog Zeusa vjerovatno je bio Morfej, kako spominje Homer.
Aleksandar Sever
Aleksandar Sever (Marko Aurelije Sever Aleksandar August; 1. oktobar 208 – 19. mart 235) bio je rimski car od 222. do 235. godine. Naslijedio je rođaka Heliogabala nakon njegovog ubistva 222. godine, da bi na kraju i sam bio ubijen, čime je započeta kriza trećeg stoljeća – gotovo 50 godina građanskih ratova, stranih invazija i kolapsa monetarne ekonomije.
Mladost
Aleksandar Sever je rođen 1. oktobra 208. godine u Arka Cezariji u Feniciji kao sin Gesija Marcijana i Julije Avite Mameje. Kako je Julija Avita Mameja bila nećaka Septimija Severa, njegova baka Julija Maesa je smatrala da on ima više potencijala u sticanju podrške Pretorijanske garde od svog drugog unuka, sve nepopularnijeg cara Heliogabala. Tako je, da bi sačuvala vlastiti položaj, naredila Heliogabalu da usvoji mladog Aleksandra, a zatim dogovorila Heliogabalovo ubistvo kako bi osigurala prijestolje Aleksandru. Nakon Heliogabalovog ubistva, Aleksandar Sever je sa 14 godina postao najmlađi car u historiji Rima.
James Cook
thumb|desno|180px|James Cook James Cook (27. oktobar 1728 – 14. februar 1779) bio je britanski istraživač i moreplovac. U njegove najznačajnije istraživačke poduhvate spadaju tri glavna putovanja preko Tihog okeana tokom kojih su otkrivene i znatno tačnije kartografirane njegove obale, kao nikad do tada. Cook je, između ostalog, izrađivao i mape svijeta. Otkrio je brojna ostrva a također je dokazao da ne postoji Terra Australis, te da brodovima njegovog vremena ne može proći kroz Sjeverozapadni prolaz. Poznato je i to da je Cook bio jedan od prvih kapetana koji se služio iskustvima svojih prethodnika da bi preduprijedio bolesti kao što je skorbut i da bi podigao nivo zdravlja posade. Također je održavao strogu higijenu na svojim brodovima. Smrtno je stradao na svom trećem putovanju tokom sukoba s domorocima na Havajima.
Aleksandar Sever
Mladost
Tokom vladavine, Aleksandar Sever se uveliko oslanjao na upute svoje bake Julije Maese i majke Julije Mameje. Kao mlad, nezreo i neiskusan adolescent, Aleksandar Sever je vrlo malo znao o vladanju i ratnim sposobnostima. Vremenom se, međutim, vojska divila njegovim jednostavnim vrlinama i umjerenim ponašanjem koje je bilo toliko različito od Heliogabala.
James Cook
Biografija
Cookovo rođenje zabilježeno je u župnom registru sv. Cuthberta u Yorkshireu s upisom "27. oktobar 1728, sin nadničara Jamesa Cooka i njegove supruge Grace". Cook je bio jedno od osmoro djece u porodici. Na teret troškova poslodavca njegovog oca, Thomasa Skottowea, Cook je pohađao seosku školu u Great Aytonu. Tamo je naučio čitati, računati i pisati. Sa 17 godina, po želji njegovog oca, postao je učenik u prodavnici mješovite robe kvekera Johna Walkera, koji mu je postao jedna vrsta mentora. Preko kvekerskih kontakata, došao je u doticaj sa moreplovcima, ali pri tom nikad nije i sam postao kveker.
Mornar
Njegova mornarička karijera počela je kada je imao 18 godina, kao mornar na brodovima koji su prevozili ugalj između gradova Newcastle upon Tyne i Londona, a živio je u gradiću Whitby. Cookove vještine pomogle su mu brzo napredovanje. Sredinom 1755. zbog finansijskih poteškoća prešao je u Kraljevsku mornaricu, gdje je služio kao podoficir (master’s mate) na brodu HMS Eagle. Tek mu je službovanje za englesku krunu omogućilo znatnije društveno napredovanje u karijeri.
Oficir
mini|Cookova mapa Newfoundlanda, napravljena po nalogu tadašnjeg guvernera [[Hugh Palliser|Pallisera, verzija objavljena 1775.]]
James Cook je svoje prvo manje zapovjedništvo dobio 5. aprila 1756. a naredne 1757. godine položio je ispit za funkciju Master (komandant broda). Između 1755. i 1758. služio je u funkciji narednika na brodu HMS Eagle pod zapovjedništvom Hugha Pallisera. Svoj izuzetni talent u kartografiji iskazao je 1758. pri istraživanju i mjerenju rijeke Saint Lawrence (prije opsade Québeca), kao i pri istraživanju Newfoundlanda i drugih dijelova istočne obale Kanade tokom Sedmogodišnjeg rata (1756–1763).
Prvo putovanje
thumb|180px|lijevo|Replika broda [[Endeavour (brod)|Endeavour (klasa brodova Whitby Cats)]] Ovu ekspediciju iniciralo je Kraljevsko društvo kojim je predsjedavao astronom James Douglas (lord Morton), u okvirima međunarodne kampanje mjerenja prilikom tranzita planete Venere ispred Sunčevog diska 3. juna 1769. što je bilo vidljivo sa ostrva Tahitija. Ovaj veliki astronomski projekat imao je za cilj procjenu udaljenosti Zemlje i Sunca, te tako na osnovu trećeg Keplerovog zakona i izračun udaljenosti svih drugih planeta u Sunčevom sistemu.
Cookov zadatak bio je prvenstveno da veći broj naučnika (između ostalih astronoma Charlesa Greena) zajedno sa njihovim instrumentima na siguran način odvede do Tahitija i vrati natrag. Za takav poduhvat bio mu je potreban prostrani brod sa dosta niskim gazom. Admiralitet mu je dodijelio 340 tona težak transporter uglja Earl of Pembroke, koji je za tu priliku preuređen te nazvan Endeavour. Brod je sa 94 putnika i članova posade zaplovio 26. augusta 1768. godine, noseći hrane i potrepština za 18 mjeseci, a brod je bio naoružan sa 10 topova.
thumb|Karta prvog Cookovog putovanja, 1768–1771. thumb|180px|Maorski kult predaka, jedini sačuvani predmet sa prvog Cookovog putovanja, danas u muzeju Univerziteta u Tübingenu (MUT) Osim toga, James Cook dobio je i jednu tajnu zapovijed, koju je morao otvoriti tek nakon što ispuni prvi dio svog putovanja (posmatranje tranzita Venere). Taj zadatak bio je istraživanje okeana južno od 40. stepena južne geografske širine i pokušaj da se pronađe ogromni "južni kontinent" (odnosno "veliko južno kopno", Terra Australis incognita), čije postojanje su pretpostavili neki kartografi, idući od teze da u tom području mora postojati određeni "protivteg" velikim kopnenim masama na sjevernoj hemisferi. Također, Admiralitet je znao za postojanje Torresovog prolaza kod Nove Gvineje, iako su njegov tačan položaj krili Španci, ali do tada niti jedan engleski brod to nije mogao potvrditi.
Učešće u ovoj ekspediciji uzeo je i 25-togodišnji naučnik Joseph Banks o vlastitom trošku (u približnom iznosu koliko je uložila i Engleska), prvenstveno u cilju sakupljanja i istraživanja uzoraka biljaka. Za taj projekat Banks je organizirao grupu od deset osoba, istraživača među kojima su bili švedski botaničar Daniel Solander, koji je također bio član Kraljevskog društva kao i Banks. Nakon trosedmičnog zaustavljanja u Rio de Janeiru, gdje je brod dopunjen i popravljen, Cook je početkom decembra nastavio putovanje i početkom januara 1769. došao do zaliva dobrog uspjeha u prolazu Le Maire (Ognjena zemlja). Krajem januara Endeavour je uspješno zaobišao rt Horn te došao do 60. stepena južne geografske širine, što je bila najjužnija tačka tog putovanja. Sredinom aprila došli do Tahitija, Endeavour je usidren u zaliv Matavai, a posada je počela s izgradnjom utvrde Venera. Početkom maja opservatorij je bio spreman za upotrebu, a Tahiti je u međuvremenu detaljno istražen.
Nakon uspješno obavljene misije promatranja Venere (u posljednjim trenucima Cook je morao tražiti ukradeni instrument) napustili su Tahiti sredinom jula zajedno sa jednim domorodačkim vodičem, Tupaia. Zatim se Cook uputio pokraj ostrva Tetiaroa, Moorea, Huahine, Bora Bora i Raiatea da bi sredinom augusta napustio Društvena ostrva ploveći prema jugu. Početkom oktobra ugledao je Novi Zeland u potrazi za zemljom koju je Holanđanin Abel Tasman stotinjak godina ranije nacrtao u pomorske karte, označavajući je tek sa nekoliko zareza i tačaka. Cook je zemlju kartografirao tokom šestomjesečnog perioda, a tada je i otkrio i današnji Cookov prolaz, po čemu je zaključio da je Novi Zeland sastavljen iz dva ostva.
Posada Endeavoura, kao prvi Evropljani uopće, iskrcali su se 29. aprila 1770. na istočnu obalu Nove Holandije, kako su Australiju nazvali njeni otkrivači. Mjesto iskrcavanja nazvali su zaliv Botany, zbog brojnih novootkrivenih biljaka koje su tamo našli. Osam dana kasnije otplovili su 3.200 km sjevernije duž obalne linije i pri tom prikupili brojne nove kartografske informacije. Dana 11. juna Endeavour je došao do rta Tribulation i grebena Endeavour, koji je sastavno dio Velikog koralnog grebena, te su se gotovo nasukali. Tokom radova na popravkama koji su trajali ukupno šest sedmica, Banks je posmatrao ogromne zečeve koje su domoroci nazivali kengurima. Zatim je Cook nastavio putovanje, te je sredinom augusta pronašao Cookov prolaz kroz Veliki koralni greben pa je konačno mogao slobodno zaploviti prema sjeveru.
Tri nedjelje kasnije ponovno je ugledao obalu te je novoj zemlji dao naziv Novi Južni Vels, prije nego što je prošao kroz prolaz Endeavour (najjužniji dio Torresovog prolaza) prema zapadu čime je ustanovio da su Nova Holandija i Nova Gvineja međusobno odvojena ostrva, istovremeno proglašavajući istočnu obalu Nove Holandije posjedom engleske krune. Dana 10. oktobra dospio je do Batavije, tada poznata kao Holandska istočna Indija, gdje je brod tokom tri nedjelje u potpunosti popravljen. U tom periodu sedam mornara je umrlo zbog raznih oboljenja povezanih sa dijarejom, a mnogi drugi, uključujući astronoma Greena, preminuli su od posljedica dizenterije i drugih bolesti tokom daljnjeg putovanja, prije nego što je HMS Endeavour sredinom marta 1771. doplovio do Cape Towna gdje je ostao oko mjesec dana, te su se tamo mnogi oboljeli postepeno oporavili.
Drugo putovanje
Nakon Cookovog povratka u Englesku, njegove zabilješke sa putovanja nisu objavljene zbog nedovoljnog "literarnog kvaliteta". Objavljivanje je uslijedilo tek 1863. godine. Do tada, objavljena je verzija libretiste i romanopisca Johna Hawkeswortha, koji je za svoj rad koristio Cookove i Banksove dnevnike, ali je u njih unio grube netačnosti i neobjektivne zabilješke. Dalrymple, koji je vjerovao da je u svom dvotomnom djelu Terra Australis logično i nedvosmisleno dokazao njeno postojanje, kritizirao je Cooka na osnovu Hawkesworthovog pisanja i svoj pretpostavljeni južni kontinent "pomaknuo" u područja "koja Cook nije dovoljno istražio".
thumb|desno|180px|Brodovi Resolution i Adventure u zalivu Matavai na Tahitiju, tokom njegovog drugog putovanja. Na osnovu vrlo kvalitetnog materijala za pomorske karte dobijenog iz Cookovog prvog putovanja, Admiralitet je bio "zatrpan" zahtjevima brojnih naučnika koji su tražili učešće u narednom sličnom Cookovom putovanju, a istovremeno Dalrymple se i dalje držao svojih kritika Cookovog istraživanja, pa su zbog toga pripremljena još dva nova kvalitetna broda, preuređena za namjene prekookeanske plovidbe, a nazvani su Resolution i HMS Adventure. Ponovno su to bili teretni brodovi iz Whitbyja. Brod iz Cookovog prvog putovanja, Endeavor, više nije bio za upotrebu. Joseph Banks opet je tražio da učestvuje na ekspediciji, ali za svoju radnu grupu i planirane kolekcije i pronalaske tražio potpuno preuređenje broda, da je Admiralitet to odbio, jer je nakon probne vožnje broda Resolution zaključeno da bi takvo traženo preuređenje broda u znatnoj mjeri umanjilo njegove navigacijske sposobnosti. Umjesto Banksa, na njegovo mjesto došli su Prusi Johann Reinhold Forster i njegov sin Georg. Pored toga, klasistički slikar William Hodges i dva astronoma (na svakom brodu po jedan), bili su uključeni u nadgledanje brodskog vremena. Kako su Cookove mjere za suzbijanje skorbuta bile uspješne, dodatno su eksperimentirali na sljedeći način: osim kiselog kupusa i sladi ponijeli su još žele od mrkve i kondenzat piva.
Putovanje je započelo 13. jula 1772. iz Plymoutha. Cook je krenuo pored Cape Towna, gdje je počev od kraja oktobra 1772. ostao tri nedjelje, te se nakon toga zaputio prema rtu Circoncision na 54° južne širine. Taj rt otkrio je Charles Bouvet trideset godina ranije, a za koji je mislio da se radi o prethodnici Terre Australis. Na 51. stepenu južne širine po prvi put je naišao na plutajuće sante leda. Dana 3. januara 1773. nalazio se na oko pet stepeni južnije od navodnog kopna kojeg je "otkrio" Bouvet. Kako Cook nije vizuelno ugledao današnje ostrvo Bouvet, smatrao je da je Bouvet greškom neku veliku santu leda smatrao za kopno. Već 17. januara ekspedicija je po prvi put prešla južni polarni krug (66° 30' J), ali je na 67° 15' južne širine zbog zamrznutog mora i velikih ledenih santi morala okrenuti ponovno na sjever, uputivši se u smjeru sjeveroistoka.
thumb|desno|180px|Portret Jamesa Cooka (naslikao [[William Hodges) oko 1775–76.]] Dana 9. februara 1773. u blizini arhipelaga Kerguelen ušli su u gustu maglu, pri čemu su izgubili kontakt sa brodom HMS Adventure. Pošto su prethodno dogovorili da u takvom slučaju plove neovisno prema Novom Zelandu gdje bi se trebali naći, Cook je nastavio ploviti, ispaljujući cijelo poslijepodne topovske plotune kako bi dozvao Resolution, te je tako otplovio još više prema jugu. Tako je 24. februara dostigao 61° 52' južne širine, a zatim se vjerovatno držao nešto sjevernije pa je 27. marta, nakon 117 dana na moru, došao do juga Novog Zelanda, gdje je u zalivu Dusky proveo dvije nedjelje i tamo popravio brod. Nakon toga krećući se na sjever ponovno prešao 60. stepen južne širine a pri tom nije vidio nikakav kontinent. Bio je to novi dokaz protiv Dalrympleove teorije.
Kada je Cook napokon 18. maja došao do mjesta sastanka u zalivu kraljice Charlotte, gdje ga je već šest nedjelja čekao HMS Adventure, suočio se sa jednim teškim i tri lakša slučaja skorbuta među svojom posadom, dok je na brodu Adventure bilo već dvadeset ozbiljnih slučajeva. Njihov zapovjednik nije dovoljno ozbiljno shvatio prehrambene zahtjeve koje je postavio Cook, pustili su sve koze koje su poveli a krompir i repu posadili. Pošto se bližila zima na južnoj hemisferi, Cook se polahko kretao prema sjeveru i tropima. Dana 2. augusta nalazio se na mjestu gdje je Carteret ranije na kartu ucrtao ostrvo Pitcairn, ali se tamo nije nalazilo nikakvo ostrvo. U međuvremenu na brodu Adventure opet se pojavio skorbut. Cook je kurs okrenuo prema Tahitiju, gdje je stigao 17. augusta.
Početkom septembra otplovio je dalje i početkom oktobra stigao je do arhipelaga Tonga, gdje su ga domoroci izuzetno ljubazno dočekali, što je bilo povod da Cook ova ostrva nazove ostrva prijateljstva. Danas je poznato da je njegova grupa, zahvaljujući čistoj slučajnosti, nakon ljubaznog dočeka izbjegla da noću bude pobijena. Takav plan domoroci su u posljednji tren promijenili zbog međusobne svađe. Cook je dalje zaplovio u pravcu Novog Zelanda, gdje je stigao 21. septembra. Dana 30. septembra nakon oluje ponovno je izgubio kontakt sa Adventure, te je krenuo duž obale. Dana 25. novembra čekajući Adventure ostavio je na dogovorenom mjestu jednu flašu sa porukom, s pretpostavkom da će Adventure tuda proći. Zatim je krenuo prema jugu i preplovio 67. stepen južne širine, prije nego što je 24. decembra 1773. ponovno morao okrenuti na sjever jer mu se na putu ispriječio led.
Dana 11. januara 1774. Cook je ponovno zaplovio ka jugu, na zaprepaštenje posade, koja je već maštala o povratku kući. Dana 30. januara dostigli su najjužniju tačku putovanja, 71° 10' J, 106° 54' Z, čime je potraga završena sa saznanjem da se ni tamo ne nalazi nikakva velika kopnena masa. Tek 1823. James Weddell je uspio ploviti južnije od Cooka, došavši do 74° 15' južne širine. Zatim je Cook krenuo sjeverno, bezuspješno tražeći arhipelag Juan Fernández koji je 1563. na kartama pogrešno ucrtan kao "kontinent", a nedugo zatim javili su mu se bolovi u žuči. Dana 11. marta iste godine dospio je do Uskršnjih ostrva, kada je u svom dnevniku zapisao da je tamošnja voda za piće "tako loša, gotovo nepitka, ali je ipak donesena na brod". Opet je kroz Melaneziju i arhipelag Tuamotu doplovio do Tahitija (22. aprila), Novih Hebrida i još jednom do Novog Zelanda, gdje je usput otkrio i Novu Kaledoniju.
Po molbi HMS Adventure, zaobišli su novozelandske Maore. Kasnije se ispostavilo da je jedan od čamaca sa Adventura sa jedanaest ljudi bio napadnut, posada je pobijena a možda su ih i pojeli ljudožderi. HMS Adventure napustila je Novi Zeland krajem 1773. i do jula 1774. došla do rta Horn, odakle se zaputila u Englesku. Time je taj brod postao prvi u historiji koji je oplovio Zemlju idući ka istoku. Resolution je ponovno zaplovio 10. novembra, prošao pored rta Horn, istražila dio južnog Atlantika i u ime Engleske otkrila neplodna ostrva Južnu Georgiju i Južna Sendvička ostrva. Od Cape Towna uzeo je kurs prema ostrvima sveta Helena i Ascension, tražeći "zamišljeno" ostrvo sv. Mateja, koje je bilo ucrtano na portugalskim kartama iz 15. vijeka u blizini obala Brazila, pa se iz tog razloga Cook odlučio da odredi položaj ostrva Fernando de Noronha. Preko Azora vratio se u Englesku 30. jula 1775. godine. Od 112 članova posade koji su krenuli na putovanje, samo su četvorica umrla (dvojica zbog nesretnog slučaja, jedan zbog trovanja alkoholom i jedan je počinio samoubistvo), ali niti jedan nije stradao od skorbuta. Tokom ekspedicije brojni sakupljeni predmeti sa ostrva iz južnih mora su poklonjeni muzejima širom Evrope, a veći dio od njih dospio je u Cook-Forsterovu zbirku etnološkog muzeja u Göttingenu.
Treće putovanje
Na svom posljednjem putovanju, Cook je ponovno komandovao brodom HMS Resolution, dok je komandu nad pratećim brodom HMS Discovery preuzeo kapetan Charles Clerke. Putovanjem je planirano da se domorodac Omai (koji je drugim Cookovim putovanjem doveden u Englesku) vrati na Tahiti, ili bar da javnost tako misli. Osnovni cilj putovanja bio je da se pronađe Sjeverozapadni prolaz oko američkog kontinenta. Nakon što su ostavili Omaija na Tahitiju, Cook se zaputio ka sjeveru te je 1778. postao prvi Evropljanin koji je napravio prvi zvanični kontakt sa domorocima sa havajskih ostrva. Nakon što su po prvi put došli na kopno u januaru 1778. u luci Waimea na havajskom ostrvu Kauai, Cook je ovaj arhipelag nazvao Sendvičkim ostrvima u čast Johna Montagua, 4. lorda od Sandwicha, koji je u to vrijeme bio na dužnosti prvog lorda Admiraliteta.
Od "Sendvičkih ostrva" Cook je zaplovio dalje prema sjeveru i sjeveroistoku istražujući zapadnu obalu Sjeverne Amerike sjeverno od španskih naselja u Gornjoj Kaliforniji. Pristao je na obalu Oregona približno oko 44°30′ sjeverne geografske širine, a mjestu gdje je ugledao kopno dao je ime rt Foulweather. Loše vrijeme ga je natjeralo da se vrati prema jugu do 43° paralele prije nego što se odlučio nastaviti istraživanja obale sjevernije. Neznajući, otplovio je pokraj prolaza Juan de Fuca, te je ubrzo ušao u zaliv Nootka kod ostrva Vancouver. Usidrio se u blizini sela Yuquot. Dva Cookova broda ostala su u zalivu Nootka od 29. marta do 26. aprila 1778. Odnosi Cookove posade i lokalnih domorodaca bili su srdačni, mada ponekad zategnuti. U trgovini, Yuqout domoroci zahtijevali su predmete mnogo veće vrijednosti od uobičajenih poklona koje su članovi posade navikli davati domorocima na Havajima. Metalni predmeti bili su daleko više cijenjeni, a olovo, bronza i kalaj koje su prvobitno nudila Cookova posada, ubrzo su "pali po vrijednosti". Najvrijednije stvari koje su Britanci dobili trgujući sa domorocima bile su kože morskih vidri. Pri trgovini obično su domoroci "kontrolirali" trampu, češće su oni dolazili do britanskih brodova nego što su Cookovi čamci posjećivali Yuquot selo.
Nakon odlaska iz zaliva Nootka, Cook je nastavio istraživati i kartografirati obalu sve do Beringovog prolaza, usput otkrivši zaliv koji će kasnije biti poznat kao Cookov zaliv na Aljasci. U samo jednom putovanju, Cook je kartografirao gotovo cjelokupnu sjeverozapadnu obalu Sjeverne Amerike, odredivši i približnu veličinu Aljaske kao i popunivši praznine između ruskih (sa zapada) i španskih (sa juga) istraživačkih pohoda sjevernih granica Tihog okeana.
U drugoj sedmici augusta 1778. Cook je kroz Beringov prolaz uplovio u Čukotsko more. Krenuo je sjeveroistočno duž obala Aljaske sve dok mu se na put nisu ispriječile ledene sante. Najsjevernija tačka njegovog pohoda nalazila se na 70° i 44 minute sjeverne geografske širine. Zatim je krenuo prema obalama Sibira, te skrenuo jugoistočno niz sibirsku obalu nazad do Beringov prolaza. Početkom septembra 1778. vratio se u Beringovo more te se zaputio na jugu prema "Sendvičkim ostrvima" (Havajima). Sve više je postao nervozan, vjerovatno je patio od nekih stomačnih tegoba, a kasnije se špekuliralo da su ti problemi bili uzrokom njegovog iracionalnog ponašanja prema posadi; tako naprimjer tjerao ih je da jedu meso morževa, za koje je posada tvrdila da su nejestivi.
Povratak na Havaje
thumb|desno|180px|Smrt kapetala Jamesa Cooka, 14. februara 1779, nedovršena slika Johana Zoffanyja, iz približno 1795. godine Cook se vratio na Havaje 1779. godine. Nakon što je plovio duž arhipelaga tokom osam nedjelja, pristao je u zaliv Kealakekua, na ostrvu Hawaii, najveće ostrvo u Havajskom arhipelagu. Cookov povratak poklopio se sa havajskim festivalom žetve Makahiki, pri kojem su domoroci prinosili žrtve polineškom božanstvu Lono. Slučajno, oblik Cookovog broda Resolution, tačnije formacija jedara, pramca, krme i drugih dijelova nalikovala je određenim značajnim predmetima koji su bili u središtu cjelokupnog festivala žetve. Na sličan, slučajan način Cookovo putovanje oko havajskih ostrva prije nego što se usidrio nalikovalo je procesiji koja se odvijala u smjeru kazaljke sata oko ostrva. Neki historičari (naročito Marshall Sahlins) smatraju da su takve koincidencije bile razlog da su domoroci Cooka (a u manjoj mjeri i njegovu posadu) smatrali božanstvima, a naročito su Cooka posmatrali kao utjelovljenje božanstva Lonoa. Iako su takvo ponašanje domorodaca prvo primijetili članovi Cookove ekspedicije, ideju da su Havajci smatrali Cooka božanstvom Lonom kao i dokazi za takva mišljenja oborena istraživanjima historičara 1992. godine.
Smrt
Sutradan, 14. februara 1779. Cook je krenuo kroz selo u nastojanju da vrati kralja. Međutim, nastao je haos među okupljenim domorocima, prilikom čega su Cooka napali i ubili. Zajedno sa Cookom ubijena su i njegova četiri člana posade, dok su dvojica u sukobu ranjena.
CLDN14
Klaudin-14 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom CLDN14 sa hromosoma 21. Pripada porodici srodnih proteina zvanih klaudini.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 239 aminokiselina, a molekulska težina 25.699 Da.
Funkcija
Ovi spojevi sastoje se od skupova kontinuiranih umreženih proteinskih lanaca na vanjskoj površini ćelijske membrane, s komplementarnim žljebovima u vancitoplazmatskom panelu okrenutom prema unutra. Protein CLDN14 se također vezuje za WW-domenski Yes-vezani protein.
Defekti u CLDN14 uzrok su autosomno recesivnog oblika nesindromske senzornrvne gluhoće. Za ovaj gen su pronađene dvije varijante transkripta koje kodiraju isti protein.
Postoje i sugestije da CLDN14 ima ulogu u tumorskoj angiogenezi (formiranju krvnih sudova), jer delecija jedne kopije ovog gena dovodi do defekta uskih spojeva i propuštanja krvnih sudova u modelu miša.
HNK Tomislav Tomislavgrad
HNK Tomislav Tomislavgrad je nogometni klub iz Tomislavgrada, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u Prvoj nogometnoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine.
Historija
Klub je osnovan 1920. godine kao HNK Tomislav jer se u to vrijeme pripremala proslava 1000. godišnjice krunidbe kralja Tomislava. 1925. godine HNK Tomislav prestaje sa radom, a tek nakon promjene imena u Vran nastavlja odigravati utakmice sa klubovima iz okolnih naselja (Livno, Široki Brijeg, Kupres). Prije i za vrijeme drugog svjetskog rata igralo se znatno manje utakmica, a Vran je povremeno igrao za italijanskim vojnicima.
U junu 1946. godine mijenja ime u FK Zvijezda. Zvijezda nije igrala u niti jednom takmičenju sve do 1952. godine kada počinje igrat u Podsaveznoj ligi Mostar. Dvije godine kasnije ponovo mijenja ime, ovaj put u FK Budućnost. Budućnost se nastavila takmičiti u Podsaveznoj ligi Mostar, zatim je igrala u Podsaveznoj ligi Livno koju je osvojila i plasirala se u Hercegovačku zonsku ligu. 1963. godine seli se na stadion Ferovac. U Hercegovačkoj zoni najveće uspjehe postižu između 1971. i 1975. godine kada se bore za ulazak u Drugu jugoslovensku ligu.
NGC 4145A-2
NGC 4145A-2 (također poznat kao PGC 213942) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 1349976240,0 sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 0,30 (118 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (118 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 1369
NGC 1369 (također poznat kao ESO 358-34, MCG -6-9-4 i PGC 13330) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 65 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,50 (28 hiljada sg) a najmanji 1,4 uglovnih minuta (26 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Johann Friedrich Julius Schmidt 19. januara 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Čekanići
Čekanići su naseljeno mjesto u gradu Srebreniku, Bosna i Hercegovina.
Lončari (Busovača)
Lončari su naseljeno mjesto u općini Busovača, Bosna i Hercegovina.
Sveti Bartolomej
Historija
Sveti Bartolomej je prvobitno bio teritorije Francuske 1684, da bi ga francuzi prodali Švedskoj 1784, nakon čega je opet kupljen od strane Francuske 1878. Švedski period je ostavio dosta traga na ostrvu u menima mnogih ulica i naselja, kao i na grbu ostrva
Geografija
Gustavia, glavni grad, je dobio ime po švedskom kralju Gustavu III, a najstarije naselje na ostrvu je selo L'Orient. Sveti Bartolomej ima površinu od 21 km2 i 8,450 stanovnika (popis 2007). Gustina naseljenosti je 402 stanovnika po km2. Gotovo svo stanovništvo je porijeklom iz Normandije i Bretanje.
Ekonomija
Ostrvo je dio Evropske unije. Zvanična valuta je euro. Glavna privredna aktivnost je luksuzni turizam.
Kopljače
Rod kopljača Branchiostoma je jedan od rijetkih živih rodova iz reda lancetastih životinja, Amphioxiformes. To je rod vrsta izporodica Branchiostomidae.
Ove male neugledne jeguljaste ili zmijolike životinje su  bliski srodnici kičmenjaka. Naučno ime, i slobodnom prevodu, znači "škrgousti", što se odnosi na njihovu anatomiju; za razliku od kičmenjaka, oni nemaju pravu glavu (s kapsulastom lobanjom, očima, nosom, dobro razvijenim mozgom itd.), već imaju samo usta uz škržne proreze, s malo povećanim prednjim krajem dorzalne nervne vrpce iznad i ispred njih. Ne preferiraju svjetlost.
Kao i svi kopljaši, one se hrane filtriranjem bodenog okruženja, skriveni u sedimentima većim dijelom vremena. Pripadnici ovog roda nastanjuje obalne vode diljem svijeta. Poznato ih je trideset vrsta, tipska vrsta je Branchiostoma lanceolatum, obična kopljača. Pomenutih 30 vrsta uključeno je u tri roda,
Plan građe
Kopljače su crvolike depigmentirane životinje, dugačke samo 4 do 7 cm. Prednji dio tijela poćinje im šiljastim nastavkom, rostrumom, a zadnji dio završava malim, također zašiljenim, perajima. Njihov izgled im je i donio naziv kopljače. Ispod rostruma na trbušnoj strani nalazi se usni otvor, oivičen usnim pipalima. Poprečni presjek prednjeg dijela tijela poprečni je gotovo trouglast, dok je repni bočno spljošten. S leđne strane, od rostruma, tijelo im je oivičeno relativno dugim perajem. Nemaju vanjskih izraslina, poput pravih škrga i parnih peraja.
Glavni skelet je u vidu leđne vrpce, karakterističan za sve hordate. To je elastičan uzdužna, obla šipka smještena između nervne cijevi i crijeva; prolazi od prednjeg do zadnjeg dijela tijela. Horda je obavijena grubom ovojnicom koja ovoj skupini životinja služi kao zaštita, daje im čvrstoću i služi kao polazište muskulaturi. Ontogenetski, tokom embriogeneze, nastaje razvio od mezoderma, jednog od tri zametna lista deuterostoma (kod kojih se prausta razvijaju u anus). Plan građe kopljača može se uporedno pratiti na dvije priložene slike. [[Datoteka:Branchiostoma anatomy.jpg|thumb|left|280px|Anatomski dijagram  B. lanceolatum
NGC 5629
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kopljače
Plan građe
1. Usni cirus 2. Usna šupljina 3. Kružni organ 4. Velum 5. Velumski pipak 6. Ždrijelo 7. Atrij 8. Škržni prorez 9. Endostil 10. Škržne pregrade 11. Ventralna aorta 12. Dorzalna aorta 13. Granati skelet 14. Jednjak 15. Želudac 16. Atriopore]]
400px|thumb|Opći plan građe kopljača: 1 – [[Mozak,(vezikula), 2 – Notohord, 3 – Nervna cijev/kičmenena moždina, 4 – Rep, 5 – Anus, 6 – Probavni trakt, škržno crijevo, 7 – Krvni sistem (napomena: bar na intestinalnoj veni), 8 – Atriopora, 9 – Peribranhiij, 10 – Škrge kolona, 11 – Škržni luk, 12 – Usna šupljina, 13 – Ciri, 14 – Usni otvor, 15 – gonada (jajnik/testisi), 16 – Svjetlosni receptor, 17 – Nervi, 18 – Trbušni nabor, 19 – Slijepa jetrena vreća]] Najveći dio mišića građen je od poprečnoprugastih mišićnih vlakana i nalazi se u segmentima u obliku kolutića uz bokove životinje. Ti kolutići, razdvojeni vezivnim tkivom, lahko ulaze jedan u drugi slično tuljcima, a vezivno tkivo ih povezuje s leđnom hordom i međusobno. Slično kao kod nematoda, pojedine mišićne ćelije imaju citoplazmatske nastavke do živčane vrpce, od koje preuzimaju podražaj. To znači da su živčanomišićne sinapse smještene na bočnim površinama centralnog živčanog sistema a ne, kao kod kranijata, unutar mišića.
Mišići čija kontrakcija komprimira škržno crijevo i peribranhijsku šupljinu služe tako za izbacivanje ("iskašljavanje") krupnijih djelića hrane koja zajedno s usisanom vodom ulazi u tijelo životinje. Inervacija ovih mišića ide preko grana motornih nervnih ćelija u medularnoj cijevi (preteča leđne moždine i mozga). Glatkih mišićnih vlakana imaju vrlo malo.
Krvotok im je zatvoren, a pokreću ga mišićne kontrakcije prije svega mišića škržnog crijeva, jer životinja nema srce. Određivanje vena i arterija moguće je samo na temelju smjera kretanja krvi kroz njih.
Usni otvor okružen je pokretljivim pipcima (cirama) koji nose hemijske receptore. Usna šupljina je bočno zatvorena obraznim omotačem, a otraga pločicama sa pipcima. Nastavlja se škržno crijevo sa škržnim rascjepima i škržnim lucima, koji su prožeti krvnim sudovima. Na škržno crijevo, razdvojeno prstenom, nastavljaju se srednje i završno. Ove životinje imaju jetrenu slijepu vrećicu (cekum) koja je homologna jetri kod kranijata.
Centralni nervni sistem sastoji se od kičmenomoždinske koja se nalazi u uskim leđnom kanalu. Na gornjoj strani, ta cijev se širi u mali mjehur koji nije homologan mozgu ili moždanoj komori. Nemaju oči ili druge velike čulne organe, ali mjestimično duž nervne cijevi imaju pigmentirane organe osjetljive na svjetlost, što im omogućava da razlikuju svjetlo i tamu i smjer kretanja. Hrane se kroz usni otvor opkoljen pipcima, tako da iz vode koja ulazi kroz usni otvor  filtriraju  hranjive tvari koje nakon toga dolaze u probavni trakt i jetrenu vrećicu. Otpadne tvari izlučuju se kroz crijevni otvor. Voda prolazi kroz škržne proreze koji imaju bogato razgranat sistem kapilara koji apsorbira kisik i odvodi ga u sekundarnu tjelesnu šupljinu, gdje ulazi u krvotok. Kopljače također, velikim dijelom dišu i na kožu.
Davram Bašer
Davram Bašer je imaginarni lik iz knjiga epske fantastike Točak vremena. Lord Bašer je lord-general Saldeje i komanduje ogromnom armijom. Bašer je također ujak trenutne kraljice Saldeje, Tenobije. Poznat je kao jedan od pet najboljih generala na svijetu. U 4. knjizi, po naređenju kraljice Saldeje, kreće da lovi lažnog Zmaja Mazrima Taima. Gonio ga je sa 9,000 vojnika saldejske lake konjice. Na kraju je, u 5. knjizi, sa vojskom došao u Andor. Zakleo je i sebe i svoju vojsku na vjernost Randu al'Toru, Ponovorođenom Zmaju. Kraljia Tenobija je izuzetno ljuta na Bašera zbog ovoga. Davram je sa svojom vojskom trenutno u Tiru.
Neviđane
Neviđane su naseljeno mjesto u sastavu općine Pašman, na ostrvu Pašmanu, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Biograd na Moru.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1869. sadrži podatke za naselje Mrljane.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Neviđane je imalo 628 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Ćehaje
Ćehaje su naseljeno mjesto u gradu Srebreniku, Bosna i Hercegovina.
CRYZL1
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 349 aminokiselina, a molekulska težina  38.697 Da.
Funkcija
Ovaj gen kodira protein koji ima sličnu sekvencu sa zeta kristalinom, također poznatim kao kinon-oksidoreduktaza. Ovaj protein sličan zeta kristalinu takođe sadrži NAD(P)H mjesto vezivanja. Uočene su alternativno prerađene varijante transkripta, ali priroda njihove pune dužine nije u potpunosti utvrđena.
Noj
Noj (Struthio camelus) je vrsta iz reda Struthioniformes i najveća je danas živuća ptica na Zemlji, mužjaci dostižu visinu od 3 metra i težinu do 155 kilograma, dok su ženke za oko trećinu manje. Danas obitava još samo u Africi južno od Sahare. Ranije je živio i u zapadnoj Aziji. To je ptica koja je zbog svog perja, mesa i kože oduvjek bila značajna za ljude. To je dovelo do toga, da je danas istrijebljena u mnogim područjima u kojima je ranije živjela. Nojevi su prepoznatljivi po svojim dugačkim vratovima i nogama i sposobnosti da trče brzinom od oko 65 kilometara na sat, najbrže od svih ptica.
Opis
Mužjaci noja su visoki između 210 i 275 cm a teški su od 100 do 130 kg, a ponekad čak i do 150 kg. Ženke su manje, visoke su 175 do 190 cm a teže 90 do 100 kg.
Perje mužjaka je crno, jedino perje krila i repa je bijelo. Ženke imaju nasuprot tome perje neugledne boje tla. Jedino je perje krila i repa i kod njih svjetlije i sivobijele je boje. Perje mladunaca podsjeća na perje ženke, samo se kod njih još ne ističe razlika u boji perja krila i repa u odnosu na trup. Gole noge i vrat su im, ovisno o podvrste, sive, sivkasto-plavkaste ili lagano ružičaste. U vrijeme parenja koža mužjaka sjaji posebno intenzivno.
Vrat noja je dugačak i pretežno gol, dok im je glava u odnosu na tijelo relativno malena, ali su im zato oči s promjerom od 5 cm najveće od svih kopnenih kičmenjaka.
Noj ima vrlo duge noge sa snažnom muskulaturom. On u punom trku dosiže brzinu od oko 70 km/h, dok brzinom od 50 km/h može trčati oko pola sata. Kao prilagodbu brzom trčanju, stopalo noja se razvilo na način da ima samo dva prsta, što je jedinstveno kod ptica. Pored trčanja, noge su noju po potrebi i vrlo efikasno odbrambeno oružje. Oba prsta imaju kandže pri čemu je kandža na unutrašnjem, većem prstu, duga i do 10 cm.
Krila noja su vrlo velika, no kao i kod svih nojevki nisu prilagođena letenju. Težina noja je daleko iznad one koja bi mu još dozvolila da se podigne u zrak. Umjesto toga, krila služe noju za udvaranje, davanje sjene i održavanje ravnoteže pri trčanju.
Razmnožavanje
Vrijeme parenja je u raznim područjima Afrike vrlo različito. U savanama Afrike pada u vrijeme suše između juna i oktobra. Za razliku od toga, u suhim područjima kao, recimo, u pustinji Namib, vrijeme razmnožavanja traje cijelu godinu.
Mužjaci u vrijeme parenja postaju teritorijalni. Brane svoje područje koje je veliko između 2 i 15 km2, a druge mužjake tjeraju s tog "svog" područja, dok ženke dočekuju udvaranjem.
Iako mogu postojati i monogamni parovi, mužjak u pravilu ima čitav harem. Pri tome, jedna ženka je "glavna", i to se po ponašanju prepoznaje, dok su ostale ženke niže rangirane. Glavna ženka ostaje s mužjakom više godina. Niže rangirane ženke su najčešće vrlo mlade.
Mužjak se prvo pari s glavnom ženkom, a nakon toga s ostalim. Parenju prethodi udvaranje pri čemu mužjak širi i pokazuje krila izmjenično ih podižući i spuštajući. Istovremeno, napuše svoj obojeni vrat i njiše glavom lijevo-desno. Tako se producirajući, prilazi ženki udarajući nogama o tlo. Ženka pokazuje svoju spremnost za parenje spuštajući krila i glavu prema tlu u pozi potčinjavanja. Nakon parenja, glavna ženka odabire jedno od gnijezda koje je mužjak ranije pripremio, grebući nogama još prije toga više plitkih jama u tlu promjera od oko tri metra.
Samo glavna ženka ostaje s mužjakom i samo oni zajedno brinu za leglo. Kako ptica svojim tijelom može pokriti najviše dvadeset jaja, glavna ženka miče višak jaja iz gnijezda jaja drugih ženki. Svoja jaja smješta u sredinu gnijezda, uspijeva ih veličinom i težinom razlikovati od jaja drugih ženki. Iako daje prednost svojim jajima, u gnijezdu ostaje prostora za još deset do petnaest jaja drugih ženki. Uz to, glavna ženka na taj način dodatno štiti svoja jaja, jer ako neko napadne gnijezdo, uzima jaja s ruba.
Ženka obično leži na jajima po danu, a mužjak noću. Brojni grabežljivci u tom razdoblju pokušavaju odmamiti ptice s gnijezda. To su prije svega šakali, hijene, i neki lešinari. Oni razbijaju nojevo jaje uz pomoć kamena koji bacaju na njega iz zraka. Samo oko 10% jaja se uspijeva izvaliti.
Pilići izlaze iz jaja nakon šest sedmica sa svijetlo smeđim paperjem. Roditelji nastavljaju brinuti o njima štiteći ih raširenim krilima od sunca ili kiše. U dobi od tri dana pilići napuštaju gnijezdo i svuda slijede roditelje. Ponekad se dva para sretnu, i tada si uzajamno prijete i često i bore. Pobjednički par zatim preuzima piliće pobijeđenog para i dalje brine o njima. Na taj način, jedan snažan par uspijeva preuzeti mladunce svih parova koje sretne. Jednom prilikom primijećen je par koji je vodio 380 pilića. Slično kao što se jaja podređenih ženki koriste za povećanje sigurnosti vlastitih, i na ovaj se način povećava vjerovatnoća da će u slučaju napada grabežljivca, oteto pile biti jedno od tuđih pilića.
U dobi od tri mjeseca, pilići umjesto paperja dobijaju mladenačko perje. Nakon godinu dana, dosežu veličinu roditelja, no samo oko 15% izleženih pilića doživi tu starost. Ženke su spolno zrele s dvije, a mužjaci s tri do četiri godine. Očekivani život im je oko 30 do 40 godina, dok u zoološkom vrtu žive i do 50 godina.
Uzgoj
mini|desno|200px|Nojevo jaje u poređenju sa kokošijim Danas se nojevi gaje u preko 50 zemalja sveta, uključujući i zemlje sa hladnom klimom, poput Finske ili Švedske. Od nojeva se dobija kvalitetno meso, jaja, iznutrice i perje. Meso nojeva sadrži malo masti i holesterola, a visoku koncentraciju proteina, kalcija i željeza. Da bi se skuhalo nojevo jaje, koje je inače mnogo hranljivije od kokošijeg - potrebno je oko 40 minuta. A u jedno nojevo moglo bi da stane 20-24 kokošija jajeta. Ne samo da je nojevo jaje ukusno, nego je i meso prava poslastica. U doba starih Rimljana pečeni noj je krasio samo trpeze povlašćenih.
Nojevi se svrstavaju u opasne životinje u Australiji, Ujedinjenom Kraljevstvu i SAD. Bilo je slučajeva kada su nojevi napadali i ubili ljude. Krupni mužjaci su veoma agresivni. Noj lako može da pretekne bilo kojeg atletičara. Nogama udaraju velikom silinom, i lako mogu da ubiju veliku životinju.
Stari jezik (Točak vremena)
Stari jezik je imaginarni jezik iz knjiga epske fantastike Točak vremena. Stari jezik se govorio u Dobu legendi, kao i nekih 300. godina nakon Slamanja svijeta. Zatim je ovaj jezik nestao, postavši latinski jezik svijeta Točka vremena. Očekuje se da plemići govore Starim jeziko, ali većina ih zna svega dvije ili tri fraze. Mnogi stari rukopisi su na Starom jeziku. Teškoće u prevodu nastaju zbog mnogih višeznačnosti. Za razliku od Tolkina, Robert Jordan nije dao gramatička pravila Starom jeziku niti ga je bolje organizovao.
Đorđe I, kralj Velike Britanije
George I (Džordž Prvi; 28. maj 1660 - 11. juni 1727) je bio kralj Velike Britanije i Irske od 1714. do 1727. godine i knez izbornik Braunschweig-Lüneburga od 1698. do 1727. godine. Prvi je britanski vladar iz dinastije Hanover.
Porijeklo i djetinjstvo
George je rođen 28. maja 1660. godine u Osnabrücku, kao najstariji sin Ernesta Augusta, hanoverskog kneza izbornika, i Sofije Palatinske, kćerke češkog kralja palatinskog grofa Fridrika V i Elizabete Stuart, koja je bila kćerka englesko-irskog i škotskog Jakova I i VI.
Prvih nekoliko godina svoga života bio je jedini nasljednik posjeda svoga oca i posjeda svojih amidža. Godine 1661. dobio je brata, Fridrika Augusta, sa kojim je zajedno odgajan. Njihova majka je bila odsutna skoro godinu dana, od 1664. do 1665. godine, tokom svog boravka u Italiji. Nakon povratka kući Sofija je se više zainteresirala za odgoj i obrazovanje svojih sinova, te rodila još četiri sina i kćer. U svojim pismima Sofija je Georgea opisivala kao odgovorno i savjesno dijete koje pruža dobar primjer mlađoj braći.
Do 1675. godine Georgeov najstariji amidža je umro ne ostavivši iza sebe djece, ali ostale njegove amidže su se oženile, čime je Georgeova pozicija eventualnog nasljednika njihovih posjeda bila ugrožena. George je sa ocem išao u lov i jahanje. Ernest August je želio da njegov petnaestgodišnji sin uči i vježba u pravim bitkama, te ga je vodio na bojišta tokom rata između Francuske i Holandije.
Godine 1679. još jedan Georgeov amidža umro je bez potomstva, pa je njegove posjede naslijedio Georgeov otac. Georgeov preživjeli amidža, Georg Vilim od Cellea, oženio je svoju ljubavnicu kako bi ozakonio Sofiju Doroteju, kćerku koju je imao sa njom, ali vjerovatnost da sa njom ima još djece bila je mala. Kako su njemačke teritorije priznavale salijski zakonik, koji je samo muškarcima omogućivao nasljeđivanje posjeda, bilo je sve vjerovatnije da će George i njegova braća naslijediti teritorije njihovog oca i amidže. Godine 1682. dogovoreno je da će se kao princip nasljeđivanja usvojiti primogenitura, što je značilo da će svu teritoriju naslijediti George, a njegova braća neće dobiti ništa.
Brak
Godine 1682. George je oženio svoju prvu rodicu, Sofiju Doroteju, tako osiguravši da sav prihod, koji salijski zakonik nije pokrivao i koji bi išao Sofiji Doroteji kao očevoj nasljednici, ostane u porodici. Brak je bio čisto politički i služio je kao mogućnost da se ujedine Hanover i Celje. Georgeova majka je u početku bila protiv ovoga braka jer nije podnosila Sofijinu Dorotejinu majku, koja nije bila kraljevske krvi, a brinulo ju je i to što Sofija Dorotea nije bila rođena unutar bračne zajednice, što bi, uz njen ženski spol, moglo biti iskorišteno kao razlog da joj se oduzme pravo na novčane prihode koje joj je ostavio otac.
Godine 1683. George i Fridrik August učestvovali su u Velikom turskom ratu u bici kod Beča. Za vrijeme njihovog odsustva Georgeova supruga rodila je sina, Georga Augusta. Sljedeće godine Fridrik August je obavješten o prihvaćanju primogeniture koja mu je oduzimala pravo na nasljeđivanje dijela očevog teritorija. Ovo je dovelo do razmirica između oca i sinova, te između braće. Razdor u porodici trajao je sve do Fridrikove Augustove pogibije u bici 1690. godine. Kako je država Hanover sve više rasla, a uz nju i učešće hanoverske vojske u bitkama na strani cara Svetog Rimskog Carstva, Ernest August je 1692. godine proglašen jednim od kneževa izbornika - prinčeva koji su imali pravo da biraju cara Svetog Rimskog Carstva. George je sada bio jedini nasljednik očevog elektorata i amidžinog vojvodstva.