cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biatlon na Zimskim olimpijskim igrama 1972 – 20 km
Pravila takmičenja
Disciplina 20 km u biatlonu na ovoj se olimpijadi, za muškarce održavala na kružnoj stazi od 20 kilometara. Takmičari su počinjali trku pojedinačno, a startovali su u intervalu od 30 sekundi. Gađalo se četiri puta u pet meta sa udaljenosti od 250 metara i to prvi put ležeći nakon 3,6 km, drugi put stojeći nakon 8,5 km, treći put ležeći na 12,5 km i četvrti put stojeći na 17,4 km. Prečnik mete kod ležećeg gađanja bio je 25 cm, dok je unutrašnji krug bio 12,5 cm, a kod stojećeg stava 45 cm, a unutrašnji krug bio je 35 cm. Za pogodak u vanjski prsten, biatlonac je dobijao jednu kaznenu minutu, a za promašaj mete 2 minute. Gađalo se iz pušaka velikog kalibra (7,62 mm).
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Dinastija Bahri
Nastanak i razvoj
Memluci su konsolidovali svoju moć u tih desetak godina i na kraju osnovalia Bahri dinastiju. Pomogli su mongolsku opsadu Bagdada i njegovo razaranje 1258. godine što je dovelo do pada Abasidskog halifata. Nakon toga Kairo postaje istaknutiji i postaje glavno središte i memlučki glavni grad.
Bajbars je takođe bio jedan od glavnih vojskovođa muslimana koji su 1250. godine branili Mansuru od krstaša Luja IX, kralja Francuske i vođe krstaša tokom sedmog krstaškog rata.
Tatari
300px|mini|lijevo|Teritorija koju je naseljavala Zlatna horda 1389. godine Mnogi Tatari su se nastanili u Egiptu i bili zaposleni u službi Bajbarsa. On je porazio Mongole u bitci kod Elbistana, 1266. devastirao Armensko kraljevstvo i 1268. oslobodio Antiohiju od krstaša. Osim toga, također je produžio prisustvo muslimanskih snaga u Nubiji, po prvi put prije svoje smrti 1277. godine.
Sultan Qalawi je ugušio pobunu u Siriji koju je vodio Sunq al-Ashq 1280. godine i odupro se drugoj mongolskoj invaziji 1281. godine. Nakon smrti Qalawija, njegov sin Al-Ašraf Halil, osmi sultan Egipta, je 1291. godine zauzeo posljednje kršćansko uporište na Bliskom istoku, grad Akru.
Mongoli su obnovili invaziju muslimanskih teritorija 1299. ali su ponovo poraženi 1303. godine. Egipatskii memlučki sultan je uspostavio odnose sa Zlatnom hordom čiji pripadnici su prešli na islam i uspostavio primirje sa Mongolima 1322. godine.
Sultan Al-Nasir Muhammed, koji se oženio mongolskom princezom, je organizovao ponovno kopanje kanala 1311. koji je povezivao Aleksandrija sa rijekom Nil. Ovaj sultan je umro 1341. godine.
Disolucija
Konstantna promjena sultana je dovela do velikih poremećaja u provincijama sultanata. U međuvremenu, 1349. Egipt i Levant je zahvatila crna smrt, koja je odnijela mnoge živote.
1382. godine, posljednji sultan dinastije Bahri, Hadži II je svrgnut a vlast nad sultanatom je preuzeo čerkeski emir Barquq. On je protjeran 1389. godine, ali se vratio na vlast već sljedeće godine kao predstavnik dinastije Burždi.
Vojna organizacija
Općenito posmatrajući, vojska dinastije Bahri može se podijeliti prema sljedećim nivoima:
Eurosong 1965.
Eurosong 1965. bila je deseta Eurovizija. Održana je u Napulju, Italija, nakon njihove pobjede prošle godine. Luksemburg je pobijedio, drugi puta, s pjesmom "Poupée de cire, poupée de son", koju je izvela France Gall i koju je napisao Serge Gainsbourg. Belgija, Finska, Zapadna Njemačka i Španija su osvojili nula bodova, svi drugi puta. Ove godine prvi puta je nastupila Irska, zemlja koja će dominirati takmičenjem. Ove godine rekordan broj država je sudjelovao: njih 18. Švedska je poslala pjesmu na engleskom. Prvi puta od 1959. pobjednička pjesma nije balada.
Takmičari
18 država se takmičilo, što je bio rekord. Švedska se vratila nakon jednogodišnje pauze, a Irska je debitovala. Luksemburg je pobijedio po drugi put s kontraverznom pjesmom Poupée De Cire, Poupée De Son sung koju je otpjevala tinejdžerka France Gall. Ova pjesma će postati veliki hit u Europi. Belgija, Finska, Zapadna Njemačka i Španija su osvojili nula bodova drugi put. Takmičenje je prenosila i Intervizija, kako bi šou mogle gledati i zemlje Istočne Europe.
Ingvar Wixell, švedski predstavnik, pjevao je pjesmu na engleskom umjesto na švedskom. Svi ostali su pjevali na maternjem jeziku. Od sljedeće godine uvodi se pravilo da svi moraju pjevati na maternjem jeziku.
Izvođači povratnici
Tri izvođača su se vratila: Udo Jürgens iz Austrije je već nastupao 1964; Conchita Bautista iz Španije je već nastupila 1961; i Vice Vukov iz Jugoslavije je već nastupio1963.
BPM 37093
BPM 37093 (V886 Centauri) je zvijezda u sazviježđu Kentaur. Ima prividan sjaj od 14,0 mag. Udaljena je 53 sg od Sunca. Ubraja se u bijele patuljke. Ima spektralnu klasu DAV4.4. Promjenljivog je sjaja, podvrste ZZ Ceti.
Posebne osobine
Ima i naziv dijamant s radijusom od oko 2000 km. Sastoji se od ugljika odnosno dijamanta, odatle i njegov naziv. Težina se procjenjuje na oko 10×1033 cd, što odgovara 2×1029 kg. Budući da će i naše Sunce završiti kao bijeli patuljak, moguće je da se dogodi isti proces kristalizacije.
Međunarodna rukometna federacija
Međunarodni rukometni savez (IHF) je administrativni i kontrolni organ međunarodnog rukometa.
Nagrade
IHF uručuje nagrade organizacijama i pojedincima u znak zahvalnosti za poseban doprinos razvoju rukometa i IHF-a.
Te nagrade su:
Borika
Borika je naseljeno mjesto u općini Rogatica, Bosna i Hercegovina.
Korintski savez
mini|desno|300px|Korintski savez neposredno nakon smrti [[Filip II Makedonski|Filipa II Makedonskog.]] Korintski savez, ponekad nazivan i Helenski savez, bio je federacija grčkih polisa koji je u zimu 338/337. p. n. e. osnovao Filip II Makedonski nakon bitke kod Heroneje. Osnovan je s ciljem olakšavanja korištenja vojnih snaga i potencijala tokom Grčko-perzijskog rata.
Naziv "Korintski savez" predložili su moderni historičari zbog činjenice da se prvo vijeće ovog saveza održalo u Korintu. Bilo je to prvi put u historiji da je većina grčkih država (polisa), s izuzetkom Sparte, postala dio jedinstvenog političkog subjekta.
Ugovor o zajdničkom miru
(Dio pronađen u Atini)
Prijevod
Zakletva. Kunem se Zeusom, Gejom, Helijem, Posejedonom i svim bogovima i boginjama. Ja ću poštovati zajednički mir i ja neću niti prekršiti sporazum sa Filipom, niti ću početi borbu na kopnu ili moru, niti naškoditi bilo kome ko se pridržava ove zakletve. Niti ću uzeti bilo koji grad, ili tvrđavu, niti luku sa brodom ili izumom, s namjerom rata protiv učesnika koji su u ratu. Niti ću probati svrgnuti kraljevstvo Filipa ili njegovih potomaka, niti ustave koji postoje u svakoj državi, kada se oni zakletu na zakletvu mira. Niti ću učiniti ništa u suprotnosti sa ovim ugovorima, niti ću dopustiti bilo kome drugom koliko god je to moguće. Ali ako neko počini kršenje ugovora, ja ću ići (u rat) i podržati pozive onih koji ih trebaju i ja ću se boriti protiv onih koji su prekršili zajednički mir, kako bude odlučeno (od strane vijeća) i pozvao od strane hegemona i ja ne smijem napustiti
od Tesalijana - Elimeja - Samotračana i Tasosa --- Ambračana --- iz Trakije i --- Fokida, Lokrijanca
Etajana i Malijanca i Ajnianesa—i Etolijanca i Dolopa --- Perebi --- Zakontosa i Kefalonija.
Savez tokom Aleksandrovih kampanja
Odluka za uništavanje Tebe kao prekršilca zakletve dovedena je od strane vijeća saveza Korinta sa velikom većinom. Savez pominje Arijan, nakon bitke kod Granika (334 p.n.e.). Aleksandar je poslao 300 panoplia (jednina: panopli, kompletno oklopno odjelo) u hram Palas Atina u Atini, sa sljedećim natpisom:
Tokom 331 p.n.e. nakon bitke kod Megalopolisa, Sparta je bila primorana da se pridruži savezu Korinta. Tokom azijske kampanje, Antipater je imenovan zamjenskim hegemonom saveza.
Organizacija
Savezom su upravljali: hegemon, vijeće (sinedrij) i sudije (dikastaj). Uredbe saveza izdane su u Korintu, Atini, Delfima, Olimpiji i Pidni.
Održavanje, tj. troškove vojske Savez je naplaćivao od država članica, približno proporcionalno njihovoj veličini, dok je Filip osnovao garnizone u Korintu, Tebi i Ambrakiji.
Raspad saveza
Savez je raspušten nakon Lamijskog rata rata 322. godine p.n.e.
302. godine p.n.e kralj Antigon i njegov sin Demetrije su pokušali oživjeti savez protiv Kasandera. Antigon III Doson je oživio savez u ratu protiv protiv Sparte tokom 224. godine p.n.e.
Markovac Našički
mini|280px|Markovac Našički, ulica Markovac Našički je naseljeno mjesto u sastavu grada Našica, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Našice.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Markovac Našički je imao 1.586 stanovnika.
Napomena: ''Iskazuje se kao dio naselja od 1880., a kao naselje od 1931. Do 1900. iskazivano pod imenom Markovac.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Markovac Našički je imalo 1.657 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Martin (čvor)
Hrvatska:
Slovačka:
Mrežasta formacija srednjeg mozga
Mrežasta formacija srednjeg mozga ili kratko mrežasta formacija i retikulatna formacija(lat. formatio reticularis) je mreža međusobno povezanih jezgara koja su razmještena kroz moždano stablo. Ova struktura nije dobro anatomski definirana, zbog toga što uključuje neurone koji se nalaze u različitim dijelovima mozga.
Neuroni mrežaste formacije imaju sržnu ulogu u održavanju ponašanja ponašanja uzbuđenja i svijesti. Funkcije retikulne formacije su neuromodulatorne i premotorne. Neuromodulatorne funkcije se prvenstveno nalaze u prednjem sektoru mrežaste formacije, a premotorne funkcije su lokalizirane više u neuronima zadnjih regija. Retikulatna formacije je podijeljena u tri stupca:
U rafa jezgru je mjesto sinteze neurotransmitera serotonina, koji ima važnu ulogu u regulaciju raspoloženja. Magnoćelijsko crveno jezgro je uključeno u motornu koordinaciju. Parvoćelijsko jezgro regulira smjenu udah/izdah.
Markušbrijeg
Markušbrijeg je naseljeno mjesto u sastavu općine Lobor, Krapinsko-zagorska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Zlatar–Bistrica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Markušbrijeg je imao 488 stanovnika.
Napomena: ''Do 1981. iskazivano pod imenom Markušev Breg. Smanjeno za dio područja koji je 1981. pripojen naselju Lobor te za taj dio sadrži podatke za ranije razdoblje.''
Turkovići (Fojnica)
Turkovići je naseljeno mjesto u sastavu općine Fojnica, Bosna i Hercegovina.
Markušbrijeg
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Markušbrijeg je imalo 754 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Borovac (Rogatica)
Borovac je naseljeno mjesto u općini Rogatica, Bosna i Hercegovina.
Ćikovići
Ćikovići su bivše naseljeno mjesto u sastavu grada Kastva, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Rijeka. Na popisu stanovništva 2011. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Kastav.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Kastav, kao i dio podataka u 1880. U 1991. povećano pripajanjem dijela područja naselja Rubeši, a smanjeno za dio područja koji je pripojen naselju Rijeka. Do 1981. iskazivano pod imenom Čikovići. Do 1981. sadrži podatke dijela izdvojenog u naselje Rijeka, dok su podaci pripojenog dijela u naselju Rubeši.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Ćikovići je imalo 1.790 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Velikokladuška tvrđava
Velikokladuška tvrđava ili Stari grad Velika Kladuša nastao je u periodu srednjeg vijeka na području općine Velika Kladuša, Bosna i Hercegovina. Smješten je na brežuljku iznad desne obale Grabarske, pritoke Kladušnice.
Historija
lijevo|mini|Tvrđava prikazana u knjizi iz 1890. Stari grad Velike Kladuše prvi put spominje se 1280. godine. Bila je vlasništvo Blagajskih Babonića, kasnije knezova kladuških. U rukama Frankopana Cetinskih spominje se 1465. Osmanlije su zauzele ovaj kraj 1633. Nakon toga su ga dodatno utvrdili izgradnjom bedema. Imao je veliku važnost jer je bio najizloženija tvrđava prema Hrvatskoj. Godine 1800 izvedeni su popravci na gradu. Do 1790. posada je imala 120 momaka, a nakon pada Cetine posada uvećana je za 72 vojnika. Posljednji dizdar Velike Kladuše bio je Husein-aga Alagić, čiji su preci obavljali tu službu više od 150 godina. Godine 1789. dizdar je bio Redžep-aga. Iz izvještaja Krste Frankopana Tržačkog od 20. novembra 1641. zna se da je ovdje živio harambaša Mujo Hrnjica s braćom, kao i Mustafa Kozličić.
Godine 1833. u ovom gradu bila su četiri ispravna i jedan neispravan top. Velika Kladuša pripadala je ostrožačkoj kapetaniji. Pod Kladušom 17. oktobra 1835. čete karlovačkog generala porazile su vojsku ostrožačkog kapetana Murat-bega Beširevića. Iz kladuškog grada borilo se nekoliko Krajišnika deset dana protiv lovačkog bataljona okupacijske austro-ugarske vojske. U noći između 19. i 20. oktobra 1878. grad su napustila posljednja osmorica, jer više nisu imali municije. Time je završen oružani otpor Bosne protiv okupacije.
Danas su Stari grad i okolni starinski objekti u stanju raspadanja zbog nezainteresiranosti vlasti za očuvanje kulturne baštine Velike Kladuše.
IC 4102
IC 4102 (također poznat kao PGC 2075831) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 371 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 0,20 (22 hiljade sg) a najmanji 0,1 uglovnih minuta (11 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 21. marta 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Petrova Gora (čvor)
Hrvatska:
Operacija "Vlašić"
Operacija "Vlašić" odnosi se na dvije vojne operacije ("Domet-95" i "Domet-1") tokom rata u Bosni i Hercegovini, u kojoj su snage Armije Republike Bosne i Hercegovine (ARBiH) zauzele srednjobosansku planinu Vlašić, koja je do tada bila pod kontrolom Vojske Republike Srpske (VRS).
Nakon neuspješne operacije "Domet-95" koja je započela 24. februara i otkazana zbog neostvarivanja ciljeva, planirana je nova operacija "Domet-1" koja je započela 20. marta i trajala je do 24. marta 1995. Komandant snaga ARBiH bio je general Mehmed Alagić. U ovoj akciji zauzeto je 100 km2 teritorije, na kojoj je bio i relej.
Pozadina
Pred početak rata u Bosni i Hercegovini, visoravan na Vlašiću je bila pod kontrolom Jugoslavenske narodne armije (JNA), koja je kasnije preinačena u VRS. Početkom rata, VRS je zauzeo Babanovac, Galicu, Gostilj, Smet i Komar, dok su presječene putne komunikacije Travnik – Donji Vakuf i Travnik – Skender-Vakuf. Prvi otvoreni napad dogodio se 1. maja 1992. na vrhu Paljenika, kojeg je branilo Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Bosne i Hercegovine, ali odbrana nije uspjela. Nakon toga, snage ARBiH i Hrvatskog vijeća odbrane (HVO) počele su formirati odbrambene linije kako bi spriječile daljnje prodiranje VRS-a. Borbenim operacijama rukovodio je Općinski štab Teritorijalne odbrane Travnik i HVO. U septembru 1992. izvedena je prva akcija od Komara do Vučije glave, kada su odbrambene linije pomjerene za 4 kilometra. U to vrijeme Vlašić je postao mjesto s kojeg je VRS svakodnevno deportirala izgnanike s područja Bosanske krajine. U novembru 1992. VRS je okupirala Karaulu. Sljedeće godine je bošnjačko-hrvatski sukob trajao, ali je potpisivanjem Vašingtonskog sporazuma prekinut, a u maju 1994. omogućen je prijevoz većih snaga duž linija VRS-a. Krajem marta ARBiH je zauzela Radijevac, Kvrkušu i Rustove. U svrhu šireg oslobođenja osnovan je 7. korpus ARBiH sa sjedištem u Travniku. Prva bitka 7. korpusa dogodila se 24. aprila, kada je VRS izvršio napad na visoravni Vlašića i zauzeo Meokrnje i Glavicu. Ipak u kontranapadu snage 7. korpusa ponovno su povratile izgubljenu teritoriju. Vojne operacije nastavile su se u maju, kada su zauzeti objekti Bjeljik, Crni vrh i sela Fonjige, Pobrđani, Šahmani, Brdo, Dolani i Korenići, a u julu je ARBiH zauzela Srneća brda.
Krajem ljeta 1994. započele su pripreme za zauzimanje Vlašića. U tu svrhu prikupljena su materijalna sredstva i angažiran je veliki broj ljudi. Pored opskrbe osnovnim resursima, sagrađeno je nekoliko brvnara za 4.000 boraca, jer su naselja bila daleko, a operacije planirane za zimu 1995. trebale su se odvijati za vrijeme niskih temperatura. Također, u Travniku je za snježnu kamuflažu sašiveno 3.000 bijelih maskirnih uniformi. Četveromjesečno primirje s VRS potpisano je krajem 1994, što je išlo u prilog akciji, kada je Komanda 7. korpusa koristila to vrijeme za organiziranje jedinica i za pružanje dodatne obuke. U skladu s tim pokrenut je plan obuke pod nazivom "Bura 95", koji je uvježbavao nove i specifične metode izvođenja akcije.
Odmah nakon što je Generalštab ARBiH primio direktivu o provođenju operacije, Komanda 7. korpusa počela je pripremu operacije. Nakon pregleda jedinica 7. korpusa 7. februara 1995. u Travniku i predaje ratnih zastava, 7. korpus službeno je bio spreman za početak akcije.
Izvještaji rata pokazali su da VRS ne poštuje potpisani prekid vatre, posebno u zoni odgovornosti 5. korpusa kod Bihaća. Komandant 7. korpusa, general Mehmed Alagić, više je puta naglasio da je svaki napad na 5. korpus bio i napad na 7. korpus. Početkom 1995. VRS nije poštovala primirje ni u području odgovornosti 7. korpusa. Travnik i njegova šira okolina svakodnevno su bili granatirani. U to je vrijeme 7. korpus podučavao svoje jedinice s fokusom na pripremu jedinica koje su bile planirane za nastavak rata, posebno 17. viteške, 705. slavne i 727. slavne brigade.
Operacija "Domet-95"
Operativni plan zauzimanja Vlašića, kodnog naziva "Domet 95", završen je u februaru. Plan operacije bio je napad na VRS na širem frontu, praktično na čitavom području odgovornosti 7. korpusa na platou Vlašić, te proboj iz komunikacije Smet – Gostilj – Vitovlje – Korić. Operacija je trebala početi 20. februara 1995. i uključivala je 10 brigada, 9 tenkova i transportera, 25 haubica i topova, 191 minobacač i 24.480 vojnika. Trajanje operacije bilo je pet dana. S druge strane, odbrana Vlašića sastojala se od tri brigade VRS-a s približno 5.000 vojnika, 9 tenkova, 15 haubica i topova i 76 minobacača.
Iako je početak operacije bio planiran za 20. februar 1995, zbog lošeg vremena operacija je odgođena za 24. februar. Početak operacije obilježen je napadom specijalnih jedinica 712. i 737. brigade, kada su se dvije grupe od otprilike 400 boraca spustile preko noći na liticu 12 metara na visoravni Galica i potpuno iznenadile neprijatelja ujutro 24. februara, ubivši 62 pripadnika VRS.
Međutim, prvih dana glavni napad nije uspio zbog lošeg provođenja tokom postavljanja odbrane mosta, koji je protivnik koristio za povlačenje PAT-a čije su operacije prouzrokovale gubitke 705. brigadi ARBiH. S tim je propao plan za zauzimanje Vlašića u roku od pet dana.
Operacija "Domet-1"
Zbog neuspjelog zauzimanja Vlašića, komanda 7. korpusa izvršila je dodatne pripreme za provođenje nove operacije pod nazivom "Domet 1". Tom prilikom su prisluškivane radiostanice VRS-a, što je provođenje akcije znatno olakšalo. Analiza neuspjeha 24. februara dala je zaključak da je glavni razlog izostanka glavnog napada nemogućnost evakuacije iz dubokog snijega ako bi bilo koja od jedinica pala u zasjedu.
Napad na planinu Vlašić (Operacija "Domet-1") započeo je u 4:30, 20. marta 1995, kratkom artiljerijskom i minobacačkom paljbom protiv položaja koje je držala 22. pješadijska brigada VRS / 30. pješadijska divizija. Odabrani vojnici Gardijske brigade Generalštaba, 17. viteška krajiška brigada i 727. brdska brigada krenuli su u ranim jutarnjim satima pred zoru kako bi nadvladali isturene položaje VRS-a. Sljedećeg dana, elitna jedinica, 7. muslimanska brigada uključena je u borbu, pojačavajući napad.
Čak i nakon što je ARBiH pustila vijest o svojoj iznenadnoj ofanzivi, pravac borbi na vrhu Vlašića danima je ostao nejasan. U međuvremenu, 7. korpus ARBiH izvršio je sekundarni napad na planinama Komar zapadno od Turbeta i oko Donjeg Vakufa kako bi skrenuo rezerve 30. pješadijske divizije / 1. krajiški korpus general-majora VRS-a sa glavnog cilja napada ARBiH-a. Iza magle rata i zimske oluje, samo je sve veći broj srpskih izbjeglica u bijegu nagovještavao da ARBiH dobija prednost. Do 25. marta, zvaničnici UN-a za pomoć izvijestili su da je više od 1.200 Srba evakuiralo Imljan, nekih 12km sjeverozapadno od planine Vlašića i da je više njih bježalo. Oni su također vjerovali da je ARBiH podigla televizijski toranj na 1.933 metra visok vrh Paljenik na planini Vlašić, ali loše vrijeme i ograničenja UN-a na kretanje boraca spriječili su ih da to potvrde. Drugi izvještaji sugeriraju da je HVO aktivno pomagao u ofanzivi, gotovo sigurno topništvom. Iza nestanka izvještaja i neprobojnog vremena, borbe su trajale danima dok je Alagićev 7. korpus jurišao na planinu, temperaturama nižim i od −25°C.
Ishod bitke za planinu Vlašić ostao je neizvjestan sve do 4. aprila, kada je general Alagić objavio da njegove trupe održavaju proslavu pobjede na njenom vrhu. Iako je Alagić nesumnjivo zauzeo vrh Paljenika i oko 50 km2oko njega, bilo je izvještaja da su Srbi u povlačenju uništili objekte borbe, komunikacijski objekat, umjesto da to prepuste u bošnjačke ruke. Ipak, Radiotelevizija Bosne i Hercegovine (RTV BiH) emitovala je slike likujućih bošnjačkih trupa. Osvajanje vrha bio je vidljiv dokaz poboljšanja vojske i dao je ogroman poticaj moralu Vlade Republike Bosne i Hercegovine. Dugoročno gledano, to će se također smatrati prvi korak ARBiH-HVO na putu ka teritorijalnom revanšu Donjeg Vakufa i Jajca.
ARBiH-ovo zauzimanje davno osporene planine Vlašić također je bio značajna mjera poboljšanja sposobnosti ARBiH u odnosu na VRS. Iako je na kraju pobjeda bila pješačenje s lošom prohodnošću terena da bi se dobila bitku iz neposredne blizine – osnovna taktika ARBiH od početka rata – njezino izvršenje razlikovalo se od prethodnih kampanja vidljivim poboljšanjima u opremi, planiranju, organizaciji i izvršenju. Vojni promatrači UN-a i zapadni novinari izvijestili su o bolje opremljenim jedinicama ARBiH-a koje sada izlaze na teren, a njihovi vojnici nose odgovarajuće malokalibarsko oružje i municiju, jakne, kacige i radiostanice. Posmatrači su također primijetili promjene u ARBiH-ovoj taktici prema mobilnijim, napadnijim operacijama poput poboljšanja u organizaciji brigada, iskusnijeg osoblja za planiranje, veće sposobnosti za koordinaciju istovremenih operacija i bolje obuke pojedinih vojnika. Zvaničnici UN-a primijetili su, naprimjer, da su ofanziva ARBiH na Vlašić i Stolice započele s odvojenim akcijama na bojnom polju koje su započete u razmaku od 100km, a započele su u roku od nekoliko minuta – vidljivi dokazi da je ARBiH napokon savladala usmjeravanje složenih istodobnih operacija na odvojenim lokacijama. ARBiH još nije bila jednaka VRS-u po pitanju naoružanja, operativnog planiranja i izvršenja na bojnom polju, ali jaz u mogućnostima između dviju strana izuzetno se smanjio u odnosu na prve dane početkom 1992.
Epilog
Komanda 7. korpusa i Generalštab ARBiH smatrali su zauzimanje Vlašića najvećim uspjehom ARBiH i prekretnicom u ratu u Bosni i Hercegovini, jer je dokazano da ARBiH može obavljati vojne operacije u najekstremnijim uslovima. Na osnovu raspoložive dokumentacije 1. krajiškog korpusa VRS-a, 65 pripadnika VRS-a ubijeno je i nestalo u periodu od 20. do 23. marta 1995, dok je Generalštab ARBiH-a nakon terenske analize izvršio izvlačenje 60 tijela pripadnika VRS-a u Vlašiću. Procjenjuje se da je otprilike 200 pripadnika VRS-a poginulo tokom operacije: 180 je teško ranjeno, dok je približno 350 pripadnika VRS-a povrijeđeno. Gubici snaga ARBiH također su bili relativno veliki. U prvom pokušaju vođenja operacije – 24. februara 1995 – snage ARBiH imale su 70 mrtvih, 78 teško ranjenih i 312 lakše ranjenih vojnika. Također, nestalo je 5 boraca, dok se 54 smrzlo. U prvih pet dana operacije, dok je VRS još uvijek iznenađen napadom, gubici ARBiH bili su mnogo manji u odnosu na period uspjeha od. Ubijeno je 70% boraca iz sačmarice, a 71% ubijenih pripadnika ARBiH bili su mlađi od 30 godina.
Prilikom zauzimanja područja Šantić zarobljeni su jedan tenk T-34 i pet motornih vozila koja se, zbog nedostatka goriva, nisu mogla izvući. Za komandu 7. korpusa bilo je posebno važno zarobiti haubicu (105 mm) i top (130 mm) te tenk i pragu, ali ih je VRS izvukla na vrijeme. Međutim, jedna praga i tenk T-55 uništeni su na području Harambašinih voda i Kukotnice. Pored toga, zauzeta su 3 topa, 11 minobacača, 4 PAT-a, 6 PAM-a, 2 BST-a, 2 maljutke i jedan minobacač.
Planina Vlašić je nakon rata uključena u Federaciju Bosne i Hercegovine.
Most na Dumanu
Lokacija
U krašu, ispod Bašajkovca, izvire rijeka Bistrica. Sam izvor se zove Duman. Svojim izgledom, podsjeća na mnogo poznatiji izvor Bune. Stotinjak metara od izvora nalazi se most. Bistrica prolazi kroz grad i završava svoj tok u Livanjskom polju.
Historija
Most ne pominje se u izvorima, ne spominje ga ni Evlija Čelebija. Nastao je krajem 17. ili početkom 18. stoljeća. Po arhitektonskim karakteristikama može se zaključiti da je nastao u osmanlijsko doba. Prema narodnoj predaji sagradili su ga tabaci (kožari), čije radionice bile su u neposrednoj blizini ovog mosta.
Opis
Osnovni je utisak da most presvođava rijeku u jednom luku. U stvari, Bistrica pored glavnog vodotoka ima ovdje i jedan paralelni rukavac na višoj koti, uz desnu obalu; most povezujući u pravcu dvije suprotne obale presvođava glavni vodotok svodom većeg raspona (8,21 mj, dok na višoj koti presvođava rukavac malim svodićem raspona 2, 16 m. Ova dva elementa toliko su udaljena jedan od drugog (za 6,18 m) i toliko kompoziciono nepovezana da je opći dojam mosta s jednim otvorom bitan, dok ovaj manji otvor ima više karakter propusta. Čeoni lukovi, kako na velikom svodu, tako i na malom, izgledaju polukružni. Ukupna visina svoda od ljetnog vodostaja do najviše tačke iznosi oko 4,40 m, a u tu mjeru uključena je i visina stope svoda.
Čeoni zidovi su od nešto grublje obrađenog kamena iste vrste i razlišite veličine, s grubim spojnicama. Širina mosta, nije posvuda izjednačena, i kreće se oko 3 metra. Osebujnost korita Bistrice na mjestu gdje je premošćena uslovila je dugačak most (21,56 mj, mada su propusni otvori, relativno mali. Zapažena odstupanja od standardnih detalja dokazuju prisustvo isključivo domaćih majstora na gradnji mosta na Dumanu.
Most je proglašen za Nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
Tješilo
Tješilo je naseljeno mjesto u sastavu općine Fojnica, Bosna i Hercegovina.
La Liga 1934/1935.
La Liga 1934/35. je bila sedma sezona nogometnog nacionalnog prvenstva Španije. Sezona je počela 2. decembra 1934. a završila 28. aprila 1935. U sezoni je učestvovalo 12 ekipa te je ovo i prva sezona u kojoj je učestvovalo ovoliki broj ekipa. U prethodnim sezonama broj učesnika je iznosio 10. Nakon završenog prvenstva Betis Balompié je prvi put u svojoj historiji osvojio prvenstvo sa jednim poenom više od drugoplasiranog Madrida. Pretposljednja i posljednja ekipa, Donostia CF i Arenas Club de Getxo su na kraju sezone ispali iz lige. U cjelokupnoj sezoni je ukupno odigrano 132 utakmice te postignut 541 gol što je iznosilo 4.1 datih golova po utakmici. Najefikasnija ekipa lige je bio Madrid. Isidro Lángara, nogometaš Ovieda je bio najbolji strijelac lige sa 26 postignutih golova.
Staza Svjetskog kupa "Hermann Maier"
Staza Svjetskog kupa "Hermann Maier" jest skijaška staza u austrijskom Flachauu, u pokrajini Salzburg. Dio je mreže skijališta Ski amadé, jedne od najvećih u Austriji.
Staza je na istočnoj padini Grießenkara, a završava se na periferiji Flachaua. Prva utrka u okviru Svjetskog kupa, i to u superveleslalomu, održana je 22. decembra 1993, a pobijedila je Slovenka Katja Koren. U muškoj konkurenciji staza je "debitirala" 3. januara 1996, kada je pobjedu u veleslalomu odnio Švicarac Urs Kälin. Staza je 3. januara 2004. dobila ime Hermanna Maiera, jednog od najboljih alpskih skijaša u historiji, koji je upravo iz Flachaua. Zanimljivo je da nikad nije pobijedio na njoj; najbolji mu je rezultat treće mjesto u veleslalomu 10. januara 1999.
Posljednja muška utrka dosad održana je u januaru 2021, a prije toga u decembru 2011. Nakon petogodišnje pauze, od januara 2010. ponovo se održava slalom za žene, i to noćni. Staza je duga 637 m, sa startom na 1.146 m, ciljem na 955 m i visinskom razlikom 191 m. Bila je jedno od skijališta uključenih u kandidaturu Salzburga za domaćinstvo Zimskih olimpijskih igara 2010.
Ebbe Sand
Ebbe Sand (rođen 19. jula 1972) bivši je danski profesionalni nogometaš. Nastupao je za Brøndby, Schalke i nogometnu reprezentaciju Danske.
Prve nogometne korake je napravio u ekipi Hadsunda za čiji je omladinski tim nastupao od 1977. do 1992. godine. Prvi profesionalni ugovor potpisuje za Brøndby 1992. godine. Sa klubom iz Brøndbyvestera je tri puta bio prvak Danske, te jedanput osvajač nacionalnog kupa. 1998. godine je bio najbolji strijelac lige sa 28 postignutih golova. 1. jula 1999. godine za 5.15 miliona eura potpisuje za Schalke. U debitantskoj sezoni za Scalke postiže 14 golova. U sezoni 2000-01. dijeli poziciju najboljeg strijelca lige sa Sergej Barbarezom. Obojica su postigla po 22 pogotka. Sa Schalkeom osvaja DFB-Pokal 2001. i 2002. godine.
Za seniorsku reprezentaciju Danske je debitovao 22. aprila 1998. godine protiv Norveške. Prvi pogodak za reprezentaciju je postigao 28. juna 1998. godine protiv Nigerije.
Martin (Našice)
mini|280px|Martin, seoski detalj Martin je naseljeno mjesto u sastavu grada Našica, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Našice.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Martin je imao 1.077 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Martin je imalo 1.129 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Božine
Božine su naseljeno mjesto u općini Rogatica, Bosna i Hercegovina.
Četvrta moždana komora
Četvrta moždana komora ili kraće četvrta komora je jedna od četiri povezane šupljine ljudskog mozga, koje su ispunjene tečnošću. Ove šupljine, skupa poznate kao komorni sistem (ventrikulski sistem), sastoje se od lijeve i desne bočne (lateralne) komore, treće komore i četvrte komore. Četvrta se proteže od moždanog akvadukta (Silviusov akvadukt) do obeksa, ispunjenog likvorom (CSF).
Na poprečnom presjeku mozga, četvrta komora ima karakterističan oblik dijamanta. Nalazi se u ponsu ili u gornjem dijelu produžene moždine. CSF ulazi u četvrtu komoru kroz moždani akvadukt, a može izaći na subarahnoidni prostor kičmene moždine kroz dva bočna otvora i jedan srednji otvor.
Krov i pod
U anatomskom smislu, četvrta komora ima svoj (leđni) "krov" i (trbušni) "pod". Krov četvrte komore formira mali mozak (gornji i donji moždinski veo) i donji moždinski veo. Fastigij (latinski izraz za skup) se odnosi na vrh četvrte komore. Fastigijsko jezgro leži neposredno iznad krova četvrte komore.
"Zidovi" sa strana su formirani od moždanog stabla. Pod četvrte komore je formiran od romboidne jame. Među istaknutim karakteristikama poda četvrte komore su:
Razvoj
Sistem komora, uključujući i četvrtu, razvija se iz centralnog kanala kičmene moždine nervne cijevi. Četvrta, specijalno potiče od dijela cijevi koji se nalazi u razvijajućem rombencefalonu. Tokom prvog tromjesečja trudnoće, širi se centralnoi nervni kanal u bočne, treću i četvrtu komoru, povezane preko tanjeg kanala. U komorama se pojavljuju horoidni pleksusi, koje proizvode likvor. Ako je blokiran protok fluida, komora može postati uvećane i izazvati hidrocefalus.
Klinički značaj
U četvrtoj moždanoj komori se obično javlja unutarlobanjski tumor T ependimom.
Borovsko
Borovsko je naseljeno mjesto u općini Rogatica, Bosna i Hercegovina.
Most (mozak)
Anatomija
Struktura mosta ima loptast oblik, a nalazi se iznad bulbusa, odvojen sadržaja mosta i ispod srednjeg mozga, od kojih je odijeljene ponto-mezencefalnim dijelom. U poprečnom profilu je konveksan, a blago konveksan u uzdužnom. Težina mu varira, prema količini malog mozga, a prosjeku iznosi 18 g, uz visinu od oko 27 mm i širinu oko 38 mm. Njegovo ime dolazi od činjenice da nastavlja niz moždanog stabla, pokrivenog masivnim poprečnim ventralnim nervnim vlaknima iz malog mozga, prelazeći graničnu liniju poput mosta.
Gornji sloj se nalazi odmah ispod "turskog sedla" (sella turcica) sfenoidne kosti, a most se nalazi između dva petrozna (kamenasta) uzvišenja. Prednja trbušna strana na površini ima vertikalnio ulegnuće pod nazivom osnovni (bazni) žlijeb u kojem obično počiva istoimena arterija; na stranama žlijeba, postoje dva jastučića, piramidnih rogova, koji potiču iz kore i koji kasnije vode do mosta. Bokovi grane mosta sa drškom malog mozga u sredini, imaju velike snopove mijelinskih vlakana povezanih s bijelom masom u malom mozgu. Iz ugla veze mali mozak-most izlazi glosofarnksni nerv, vestibulokohlearni i lični (‘’facialis’’), a iz srednjeg dijela mosta izlazi trigeminusi i nerv abducens. Poleđina površine mosta je u vezi sa malim mozgom.
Pons sadrži jezgra koja su relej signala iz prednjeg mozga u mali mozak, zajedno sa jedrima koje su prvenstveno odgovortna za spavanje, disanje, gutanje, kontrolu mjehura, sluha, ravnoteže, okusa, pokreta očiju, te za izražavanje i osjetljivost lica i držanja.
U okviru mosta je pneumotaksni centar koji se sastoji od subparabranhijskog i srednjeg parabranhijskog jezgra. Ovaj centar uređuje promjenu udisanja i izdisanja.
Pons je umiješan u paraliza sna, a također igra ulogu u stvaranju snova.
Struktura
Pons može biti široko podijeljen u dva dijela: osnovni dio mosta, koji se nalazi ventralno, a tegmentum mosta se nalazi dorzalno.
Razvoj
Tokom embrionskog razvoja, telencepalon se razvija iz rombencefalona i nastaju do dvije strukture:most i mali mozak. Alarna ploča proizvodi senzorne neuroblaste, što će dovesti do folmiranja usamljemljenog jezgra i njegovih specijalnih uzlaznih utrobnih stubova. Kohleino i vestibulsko jezgro, koja čine druga specijalna aferentna vlakna vestibulokohlearniog nerva, kičmena i glavna jezgra trigeminusa, koja čine generalni somatska aferentni stubac (GSA) u trigeminusu, a jezgro mosta prenosi impulse do malog mozga.
Bazna ploča neuroblasta dolazi do abducensnog jezgra, koje čini opća somatska eferentna vlakna (GSE); facijalis i motorno jezgrotrigeminusa, čine specijalni utrobni eferentni stubac ( i gornje pljuvačno jezgro, čine opća silazna vlakna facijalisa.
Jezgra
U moždanom mostu se nalaze brojna lobanjska nervna jezgra:
Funkcija
Funkcije ova četiri glavena nerava (V-VIII) uključuju senzorne uloge u sluhu, ravnoteži, i okusu, te u osjetilima lica, kao što su dodir i bol, kao i motorne uloge u pokretanju oka, izrazima lica, žvakanju, gutanju i lučenje pljuvačke i suza.
Klinički značaj
Centrana mijelinoza mosta je demijelinacijska bolest koja je izazvana teškoćama u ravnoteži čula, kretanj, dodira, gutanja i govora. U kliničkom podešavanju često je povezana sa transplantom ili brzom korekcijom krvnog natrija. Ako se na vrijeme ne dijagnosticira, može dovesti i do smrti (sindrom zaključavanja).
Evolucija
Tokom evolucije, pons se prvi puta razvio kao izdanak moždinske mrežaste formacije. Postoji već kod zmijuljica, a tvrdi se da je morao evoluirati kao regija koja se razlikuje od produžene moždine do trenutka kada subezviličnjače (Agnatha), prije oko 505 miliona godina.
Stipe Božić
mini|desno|Stipe Božić Stipe Božić jedan je od najuspješnijih hrvatskih i svjetskih alpinista.
Osim alpinizmom, bavio se još ronjenjem, speleologijom i skijanjem. Kao putopisac, autor je mnogobrojnih knjiga, novinskih članaka, feljtona, novela i kalendara. Radio je kao fotograf, slobodni snimatelj i novinar za medije i bio je montažer na HRT-u. Bio je član Hrvatske gorske službe spašavanja i punih 15 godina vođa splitske stanice HGSS-a.
Privatni život
Rođen je 2. januara 1951. u malom mjestu Zavojane kod Vrgorca. Za vrijeme srednjoškolskih dana se preselio u Split, gdje mu je otac radio kao vozač. Pohađao je Srednju elektrotehničku školu, a 1968. završio je alpinističku školu u splitskom Planinarskom društvu "Mosor". Nakon završetka srednje škole zaposlio se na prekookeanskim brodovima i, kada je zaradio nešto novca, počeo se baviti alpinizmom.
Za vrijeme služenja vojnog roka 1971. upoznao je Vikija Grošelja, budućeg velikog slovenskog alpinista i kasnijeg partnera u mnogim himalajskim usponima.
Iz prvog braka sa suprugom Smiljanom imao je sina Joška, koji je kasnije s ocem sudjelovao u akcijama HGSS-a. Poginuo je 2007. sa svojom suprugom Anom vozeći motocikl na cesti kod Drvenika. U drugom braku sa suprugom Verom ima dvije kćeri, Maju i Ivu.
Alpinizam
Prva ekspedicija u kojoj je sudjelovao bila je 1975. na Hindukuš, kada se popeo na najviši vrh Afganistana. O toj ekspediciji snimio je prvi dokumentarac Hindukush '75.
Mount Everest
Na Mount Everest popeo se dva puta. Prvi uspon obavio je 15. 5. 1979. kao član Sedme jugoslavenske ekspedicije na Mount Everest pod vodstvom Toneta Škarje, priznatog slovenskog alpinista. U ekspediciji su učestvovali i Božić te Branimir Mesarić, kao predstavnici Planinarskog saveza Hrvatske.
Cilj ekspedicije, osim prvog jugoslavenskog uspona na najviši vrh svijeta, bio je ispenjati i novi smjer po zapadnom grebenu. U tome je ekspedicija i uspjela 13. maja 1979. usponom slovenskih alpinista Andreja Štremfelja i Jerneja Zaplotnika. Božić je bio partner u navezi Stanetu Belaku-Šraufu i, zajedno s Ang Phuom, činili su drugi navez, koji se 15. maja uspio popeti na vrh. Ang Phu, vodič Šerpa, sutradan je poginuo prilikom silaska. Ekspedicija na Mount Everest i uspješan uspon novim smjerom uvrstili su dotad malo poznatog Božića u red vodećih jugoslavenskih i svjetskih alpinista. Kamerom je snimao dijelove ekspedicije, uključujući i dolazak na vrh, pa je ova ekspedicija uveliko odredila njegov daljnji životni put.
Drugi uspon imao je 1989. Grošelj i Božić priključili su se makedonskoj ekspediciji koja je pokušavala prvi uspon na Mount Everest. Njih dvojica prvenstveno su imala cilj popeti se na Lhotse, u čemu je Grošelj uspio 30. aprila. Božić je morao odustati na 8.200 m zbog ozeblina. Samo desetak dana poslije, uz Makedonca Dimitra Ilijevskog, uspio se popeti i na Everest, po normalnom smjeru. Na silasku je Ilijevski zalutao i smrznuo se na planini. Bio je to drugi Božićev uspon na najviši vrh svijeta i po drugom smjeru, po čemu je prvi Evropljanin, nakon Reinholda Messnera, kome je to uspjelo.
Treći put bio je 1996. sa slovenskom skijaškom ekspedicijom sa sjeverne strane. Dosegao je 7.000 metara i snimao Davu Karničara, koji se pripremao skijama spustiti s vrha Everesta, ali je vrijeme bilo vrlo loše.
Sedam vrhova
Također se popeo na najviše vrhove svih kontinenata:
Rubeši
Rubeši su bivše naseljeno mjesto u sastavu grada Kastva, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska
Stipe Božić
Priznanja
Na filmskom festivalu u Trentu 1999. njegov film Reticent Wall osvojio je nagradu Srebrni encijan za najbolji sportski dokumentarni film, a istoimeni film na Međunarodnom festivalu u Kathmanduu osvojio je nagradu publike. Za film Dhaulagiri Express nagrađen je Zlatnom kamerom za najbolji film u Grazu i Grand Prixom u Popradu.
Hrvatsko novinarsko društvo dodijelilo mu je Nagradu "Marko Polo" 2010.
Rubeši
Stanovništvo
Napomena: ''U 1991. smanjeno za dio područja naselja koji je pripojen naselju Ćikovići, a uvećano za dio područja naselja Spinčići. Od 1857. do 1981. sadrži dio podataka za naselje Ćikovići, a u istom razdoblju dio podataka sadržan je u naselju Spinčići.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Rubeši je imalo 1.627 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Petrova Gora
Petrova Gora je naseljeno mjesto u sastavu općine Lobor, Krapinsko-zagorska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Zlatar–Bistrica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Petrova Gora je imala 464 stanovnika.
Polubaše
Polubaše su naseljeno mjesto u sastavu grada Našica, Osječko-baranjska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Našice.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Polubaše su imale 17 stanovnika.
Napomena: Iskazuje se kao naselje od 1948.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Polubaše je imalo 27 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Popis 1910.
Polubaše se kao samostalno naselje iskazuju od 1948. godine, te nema podataka sa popisa stanovništva 1910. godine.
Hidetoshi Nakata
Hidetoshi Nakata bivši je japanski nogometaš. Nastupao je za klubove u Japanu, Italiji, Engleskoj te reprezentaciju Japana.
Profesionalnu karijeru počinje u ekipi Bellmare Hiratsuka 1995. godine. Tri godine kasnije postaje član italijanske Perugie. 1. januara 2000. godine prelazi u Romu za 21.70 miliona eura. Sa rimskom ekipim osvaja Seriju A u sezoni 2000-01. Naredne sezone prelazi u Parmu. Potom je igrao na posudbi u Bologni. U sezoni 2004-05. je igrao za Fiorentinu, odakle je otišao na posudbu u Bolton.
Za seniorsku reprezentaciju Japana je debitovao u maju 1997. godine protiv Južne Koreje. Prvi gol za reprezentaciju je postigao 22. juna 1997. godine protiv reprezentacije Makao.
UEFA Liga prvaka 1996/1997.
UEFA Liga prvaka 1996/1997. je bilo 42. izdanje elitnog evropskog nogometnog klupskog takmičenja, a peto otkako se UEFA Liga prvaka igra po novom modelu. Takmičenje u Ligi prvaka je bilo podijeljeno u tri faze: kvalifikacija u kojim je učestvovalo 16 ekipa, grupne faze takmičenja u kojem je nastupilo 16 ekipa podijeljenih u četiri grupe gdje su se pobjednici i drugoplasirane ekipe iz svake grupe kvalificirali u sljedeću nokaut fazu takmičenja. U finalnoj utakmici koja se odigrala na Olimpijskom stadionu u Münchenu, Borussia Dortmund je pobjedom u finalu protiv tadašnjeg aktuelnog prvaka Juventusa prvi put u svojoj historiji osvojio Ligu prvaka. Karl-Heinz Riedle je golovima u 29. i 34. minuti utakmice doveo Borussiju u vodstvo. Alessandro Del Piero je u 65. minuti utakmice smanjio rezultat da bi šest minuta kasnije Lars Ricken postavio konačan rezultat utakmice. Najbolji strijelac Lige prvaka 1996/97. bio je Milinko Pantić sa 5 postignutih golova.
Kvalifikacije
Pobjedničke ekipe u kvalifikacijama stekli su pravo igranja u grupnoj fazi takmičenja Lige prvaka 1996/97, dok su poražene ekipe takmičenje nastavile u prvom krugu Kupa UEFA 1996/97.
Grupna faza
Grupna faza takmičenja UEFA Lige prvaka 1996/97. počela je 11. septembra a završila 4. decembra 1996. godine. 16 ekipa je bilo podijeljeno u četiri grupe po četiri ekipe gdje su ekipe u svakoj grupi igrali jedni protiv drugih na domaćem i gostujućem terenu, što znači da je svaka ekipa igrala ukupno šest utakmica u grupnoj fazi takmičenja. Za svaku pobjedu, timovi su dobili tri boda, dok su za neriješen rezultat osvajali po jedan. Na kraju grupne faze, proplasirana i drugoplasirana ekipa u svakoj grupi plasirala se u četvrtfinale Lige prvaka.
Od 16 ekipa učesnika grupne faze Lige prvaka 1996/97. pet je bilo debitanata: Atlético Madrid, Auxerre, Fenerbahçe, Rapid Beč i Widzew Łódź.
Lista strijelaca
Lista strijelaca Lige prvaka 1996/97. ne uključuje postignute golove u kvalifikacijama.
Asim Hodžić
Asim Hodžić, jugoslavenski i bosanskohercegovački general-pukovnik JNA rođen je 1922. godine u Rogatici, a umro je 1994. godine u Beogradu. Prije Drugog svjetskog rata bio je đak. Član Saveza komunističke omladine Jugoslavije od 1939. godine Saveza komunista Jugoslavije od novembra 1941. godine. Kao mladić 1941. godine postaje učesnik Narodnooslobodilačkog rata. Politički komesar XVI muslimanske NOU brigade od 21. septembra 1943. godine. Završio Vojnu vazduhoplovnu akademiju i Kurs operatike JNA. Nakon rata postaje visoki vojni službenik Oružanih snaga Socijalističke federativne fepublike Jugoslavije. Penzionisan je 1980. godine. Raspadom Socijalističke federativne fepublike Jugoslavije i početkom rata u Bosni i Hercegovini ostaje u Šatorovićima. Zbog zdravstvenih problema, je 1994. godine helikopterom Jugoslavenske narodne armije premješten na Vojno medicinska akademiju u Beogradu gdje je i umro.
Funkcije
Funkcije koje je Asim Hodžić obnašao u svojoj karijeri:
Drugi svjetski rat:
Nakon Drugog svjetskog rata:
IC 4103
IC 4103 (također poznat kao MCG 6-29-19 i PGC 44989) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 508 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 0,80 (118 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (74 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 21. marta 1903. godine.
Zadnja vas
mini|280px|Zadnja vas, rimokatolička crkva "Sv. Lucija" Zadnja vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Radovljica, regija Gorenjska, Slovenija.
IC 4103
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zadnja vas
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zadnja vas je imala 32 stanovnika.
Napomena: ''Do 1955. iskazivano pod imenom Sveta Lucija.''
Spinčići
Spinčići su bivše naseljeno mjesto u sastavu grada Kastva, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Rijeka. Na popisu stanovništva 2011. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Kastav.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931. sadrži dio podataka za naselje Kastav. Od 1890. do 1910. sadrži podatke za bivša naselja Spinčići Donji i Spinčići Gornji. U 1991. dio područja naselja pripojen je naselju Rubeši, za koji sadrži dio podataka od 1857. do 1981.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Spinčići je imalo 687 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Zaloše
Zaloše su naseljeno mjesto u sastavu općine Radovljica, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Radovljica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zaloše su imale 84 stanovnika.
Saksid
Saksid je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Nova Gorica, regija Goriška, Slovenija.
Brankovići (Rogatica)
Brankovići su naseljeno mjesto u općini Rogatica, Bosna i Hercegovina.
Saksid
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Nova Gorica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Saksid je imao 108 stanovnika.
Golubovec
Hrvatska:
Trinajstići
Trinajstići su bivše naseljeno mjesto u sastavu grada Kastva, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska