cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Upala crvuljka
Akutna upala crvuljka (appendicits acuta)
Akutna upala crvuljka predstavlja stanje koje treba da se hitno riješava jer može dovesti do teških komplikacija, sepse ili čak do smrtnog ishoda.Za razliku od hronične upale historija bolesti je kratka, počinje iz punog zdravlja sa bolovima najprije oko pupka koji se daljim razvojem upale premjeste u područke McBurneyeve tačke u desnom donjem dijelu trbuha. Razlog pojave bola na vom mjestu je upala peritoneuma trbušnog zida. Bolbilo kojeg dijela crijeva se reflektira u središnjoj liniji i zbog toga se početni bol često javlja u području pupka. Uzrok je obično začepljenje lumena crvuljka i do razvoja infekcije u zatvorenom dijelu crijeva koja se širi na zidove crvuljka i okolne organe. Može doći do pucanja zida crijava zbog gangrene crvuljka koja je posljedica tromboze krvnih sudova zida crvuljka. Pacijent ima bijel, obložen jezik, povišene leukocite i bolnu osjetljivost u McBurneyovoj tačci.
Hronična upala crvuljka (appendicits chronica)
Pojava upale crvuljka niža je u manje razvijenim zemljama, osobito u Africi te u nižim socioekonomskim grupama što bi se moglo pripisati razlici u ishrani. Manja incidenca je u kulturama koje unose više vlakana u hrani. Biljna vlakna povećavaju volumen stolice, smanjuju vrijeme prolaska stolice kroz debelo crijevo i stvaranje fekalita (stvrdnutih masa stolice) koji su preduvjet za nastanak ove bolesti. Crvuljak se najčešće začepi masama stolice koje se nakupljaju i zgrušavaju oko biljnih vlakana. Prošireno limfno tkivo zbog virusne infekcije (npr. ospice, mononukleoza), zgusnuti barij, paraziti (Enterobius, Ascaris, Taenia) i tumori (karcinoid, karcinom) također mogu zatvoriti crvuljak.
Operativni tretman
desno|mini|Otvorena apendektomija Apendektomija (appendectomia) je hirurško uklanjanje crvuljka.
Laparoskopska apendektomija
laparoskopska apendektomija je operativni zahvat gdje se operacija radi pomoću posebnih laparoskopskih instrumenata uz minimalnu traumu.
Klasična apendektomija
Klasična apendektomija ili otvorena apendektomija je metoda gdje se pravi hirurški rez na trbušnom zidu radi uklanjanja crvuljka. Detaljnije na stranici apendektomija
Britanska Kolumbija
Britanska Kolumbija jest kanadska pokrajina locirana uz obale Tihog okeana. Poznata je po ljepoti svojih planinskih masiva i svoje duge razuđene obale.
Geografija i klima
S obzirom na planinski reljef ne čudi činjenica da najveći dio Britanske Kolumbije ima izrazito oštru planinsku klimu. Zime su vrlo duge s mnogo snijega. Ova klima podudarna je klimi alpskog pojasa u srednjoj Evropi. Kombinacija ove klime i reljefa ima za posljedicu čestu opasnost od lavina. Sjeverni dijelovi imaju subpolarnu klimu. U planinskim kotlinama na jugu, kao i uz uski pojas ravnice na jugozapadu (područje grada Vancouvera), klima je umjereno kontinentalna. Ostrvo Vancouver predstavlja pravu klimatsku oazu. Tu se pod utjecajem Pacifika razvio podtip kontinentalne klime koji je vrlo sličan klimi dijelovima sjevernog Sredozemlja. Cijela pokrajina obiluje velikom količinom padavina tokom cijele godine, što doprinosi izrazito bogatoj flori.
Historija
Najgušće naseljen dio Kanade prije dolaska evropskih kolonista bio je priobalni pojas današnje Britanske Kolumbije. Stanovnici ovog područja bili su Indijanci, pripadnici tzv. Prvih naroda (eng. "First nations").
Prva evropska država koja je pokušavala prisvojiti ova područja bila je kraljevina Španija koja je dijelove današnje Britanske Kolumbije ubrajala u svoju oblast Kaliforniju. Ove krajeve je bilo jako teško zauzeti. Razlog tome je bila u to vrijeme izrazita geografska i prometna izoliranost i nepristupačnost. Britanski istraživači James Cook i John Vancouver su krajem 18. vijeka prvi djelimično istražili ove krajeve. Otprilike u isto vrijeme ova, tada bijelim stanovništvom nenaseljena područja, prelaze političkim ustupcima iz španske pod britansku upravu. Nakon toga mnogi istraživači su obilazili ova područja upisujući nove geografske pojmove u tadašnje mape. Među njima najpoznatiji su bili: Simon Fraser, John Finlay, David Thompson i Sam Black. Prvi evropski istraživač koji je proputovao kroz kanadske kordiljere i stigao na obale Pacifika bio je Alexander Mackenzie.
Kompanije za trgovinu krznima su bile izrazito zainteresirane za ove divlje i nepristupačne prostore. Zato su prvi kolonisti ovih prostora početkom 19. stoljeća bili lovci na krzna i trgovci krznima. Kompanije poput Kompanije Hudsonovog zaljeva (eng. The Hudson's Bay Company) u to doba uspostavile su prve stanice za trgovinu krznima. Neke od ovih stanica s gašenjem ove vrste trgovine i same su bile napuštene, dok su druge zapravo predstavljale začetak današnjih naselja i gradova u Britanskoj Kolumbiji. Najpoznatiji gradovi koji vode korijene od tih stanica jesu Victoria, Nanaimo, Kamloops.
Godine 1858. dolazi do otkrića zlatnih nalazišta u dolini rijeke Fraser. Tada nastupa tzv. zlatna groznica kanjona Frasera. Dolazi do velikog priljeva Amerikanca u ove krajeve vođenih potragom za zlatom. Britanska kruna, plašeći se da ne izgubi ove prostore, proglašava iste 1858. novu pokrajinu na ovim prostorima, Britansku Kolumbiju. Nakon što su bili ponuđeni izborom priključivanja Sjedinjenim državama ili Kanadi vlada ove pokrajine donosi odluku o pristupanju novoj državi Kanadi 20. jula 1871. Razlog za tu odluku bila je ponuda Kanade da preuzme sve dugove ove pokrajine, kao i da izgradi prugu kojom će je povezati s ostatkom kontinenta.
Kanadska pacifička pruga, koja je po prvi put prometno povezala Britansku Kolumbiju sa ostatkom Kanade konačno je dovršena 1885/86. Ova pruga, kao i druga, dovršena 1914, imale su nesagledivu ekonomsku važnost za ekonomiju pokrajine. Iskorištavanje prirodnih resursa tada postaje temelj ekonomije, a naseljavanje stanovništvom potrebnim za ove ekonomske pothvate doživljava punu ekspanziju.
Stanovništvo
Autohtono stanovništvo Britanske Kolumbije su indijanska plemena tzv. Prvih naroda među kojima se je naročito isticalo pleme Haida. Mnogima od ovih plemena je glavnu aktivnost za preživljavanje predstavljao lov na kitove. Danas je pri pomenu indijanskih plemena Britanske Kolumbije prva asocijacija skulptorska naivna umjetnost (totemi, skulpture čamaca i lovaca na kitove, kao i skulpture raznih životinja i mitoloških stvorenja).
Prvi Evropljani koji trajnije borave u ovim krajevima su bili traperi (lovci na krzna) i trgovci krznima početkom devetnaestog vijeka. Do prvog značajnijeg vala useljenika dolazi sredinom 18. vijeka tokom tzv. zlatne groznice Frejzerove doline. Tada iz SAD dolazi veliki broj ljudi u potrazi za zlatom. Masovno naseljavanje počinje sredinom i krajem 19. vijeka nakon povezivanja prugom Britanske Kolumbije s ostatkom Kanade. Ovi useljenici su mahom Evropljani, međutim i Kinezi koji su uglavnom bili radna snaga na gradnji pruge. Krajem 19. i početkom 20. stoljeća u ovoj pokrajini vladala je klima nesnošljivosti i neprijateljstva prema useljenicima iz Azije (uglavnom iz Kine), tako da je tada usvojen niz rasističkih zakona kojima se je nastojalo onemogućiti ili smanjiti useljavanje stanovništva mongoloidne rase.
Danas je stanovništvo ove pokrajine uglavnom evropskog porijekla. Drugu grupu po brojnosti predstavljaju stanovnici azijskog porijekla (Kina, Južna Koreja, Filipini, Japan). Znatan je i broj useljenika s Indijskog potkontinenta. Suživot stanovništva raznih rasnih pripadnosti je na zavidnom nivou, a međurasne bračne veze danas su najčešće u ovoj u odnosu na druge kanadske pokrajine. U njoj danas živi više od četiri miliona stanovnika.
Potočna pastrmka
Potočna pastrmka (Salmo trutta morpha fario) je podvrsta pastrmke (Salmo trutta).
Opis i građa
Potočna pastrmka ima poveću, malo nesrazmjernu glavu sa tupom njuškom i velika usta sa oštrim zubima i vretenasto izduženo tijelo, karakteristično za grabljivice. Peraje su joj široke, zaobljene i čvrste, što joj omogućava brzo kretanje kroz jaku maticu. Leđa su joj tamnozelene boje, ponekad tamnosmeđa ili tamnosiva. Bokovi su joj zelenkasti ili žućkasti, a trbuh srebrenast, žućkast ili svijetlosiv. Raspoznaje se po crvenim ili crnim pjegama po cijelom tijelu. Crvenih tačaka obično ima manje i mogu biti u nijansama od jarkocrvene do svijetlocrvene boje. Boja im dosta varira od okruženja u kojem žive. Mlade pastrmke se od starijih razlikuju po boji, koja im se ustaljuje tek poslije druge godine.
Navike, staništa i rasprostranjenost
Pastrmka živi u brzotekućim planinskim rijekama i potocima sa bistrom, kisikom bogatom vodom. Preferira šljunkovito ili pjeskovito, tvrdo dno. Skriva se pod korjenjem drveća, kamenjem ili izdubljenim dijelovima obale, u dubokim virovima. Na pliće i brže dijelove uglavnom zalazi uveče kada kreće u potragu za insektima koji su završili na površini vode. Omiljena hrana su joj insekti, vodene larve i sitnija riba.
Razmnožavanje
Pastrmka se mrijesti od oktobra do kraja februara, u zavisnosti od uvjeta. Mrijeste se u parovima, kada mužjak i ženka nalaze odgovarajuće mjesto na šljunkovitom dnu. Repom i glavom iskopaju jamu duboku oko 20 cm u koju ženka položi 500-3000 jajašaca ikre, koju mužjak odmah oplodi. Jajašca su narandžaste boje i dosta su krupna, veličine oko 5 mm. Period inkubacije traje oko mjesec, nakon čega se izlegu mladunci. Ženka postaje spolno zrela u svojoj 2-3 godini, mužjaci godinu kasnije.
Carica Matilda
Matilda (1101 – 10. septembar 1167) bila je kćerka engleskog kralja Henrika I.
Mladost i prvi brak
Matilda je bila kćerka engleskog kralja Henrika I i Matilde Škotske. Sa sedam godina Matilda je zaručena za Henrika V, cara Svetog Rimskog Carstva te je poslana u Sveto Rimsko Carstvo 1111, kako bi tamo bila pripremana za svoju buduću ulogu carice. Matilda i Henrik V vjenčani su 7. januara 1114.
U martu 1116. Matilda i Henrik V posjetili su Rim i Toskanu, gdje je Matilda za vrijeme muževe odsutnosti vršila dužnost regenta. Iako je bila oslovljavana kao carica tokom svog braka sa Henrikom V i dugo nakon njegove smrti, upitno je da li je tu titulu mogla nositi pošto je legitimni papa nikada nije krunisao za caricu. Biskupi njenog muža imali su samo ovlasti da je krunišu za njemačku kraljicu, što su i učinili.
Prestolonasljednica Engleske
Nakon smrti Henrika V 1125. Matilda je ostala udovica u dobi od 23 godine i bez djece. Matildin brat, Vilim Adelin, nestao je nekoliko godina prije kada je brod kojim je putovao potonuo, te je Matilda ostala jedini zakonski nasljednik engleske krune. Vratila se u Englesku i otac ju je priznao za svoju prijestolonasljednicu uz saglasnost barona koji su se zakleli da će je prihvatiti za monarhinju ako Henrik I umre ne ostavivši zakonskog sina.
Godine 1127. ponovo se udala, i to za Gotfrida, nasljednika grofovije Anžuj u zapadnoj Francuskoj. Gotfrid je bio 11 godina mlađi od Matilde, koja je udavši se za njega postala grofica od Maine. Njihov brak u početku nije bio sretan; Matilda ga je ubrzo napustila i vratila se ocu. Par se pomirio 1131. i nastavio zajednički život. Imali su tri sina: Henrika rođenog 5. marta 1133, Gotfrida rođenog 1134, i Vilima rođenog 1136. Rođenje njenog drugog sina, nazvanog po ocu, bilo je teško i skoro uzrokovalo Matildinu smrt.
Rat sa Stefanom
Henrik I umro je 1135. i Matilda, koja je u to vrijeme sa mužem živjela u Anžuju, je trebala naslijediti englesku krunu. Međutim, njen rođak, Stjepan od Bloisa, iskoristio je Matildino odsustvo i uzurpirao je tron uz podršku većine barona koji su time prekršili zakletvu Matildi.
1607.
Godina 1607. (MDCVII) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak po gregorijanskom kalendaru odnosno redovna godina koja počinje u četvrtak po julijanskom kalendaru.
Carica Matilda
Rat sa Stefanom
Uslijedio je dugi građanski rat tokom kojeg nijedna strana nije bila u prednosti duži period vremena. Stjepanu je najveću podršku pružala njegova supruga, Matilda I, grofica Bolonje, imenjakinja i prva rodica carice Matilde. Matildi je, sa druge strane, veliku podršku pružao njen polubrat, Robert od Gloucestera.
1607.
thumb|lijevo|180px|Bitka kod Gibraltara, 25. aprila 1607.
Carica Matilda
Rat sa Stefanom
Matilda je u najvećoj prednosti bila u aprilu 1141, kada je njena vojska potukla i zarobila Stjepana u bici kod Lincolna, nakon čega je Stjepan zbačen s prijestolja. Matilda je tako dobila kontrolu nad kraljevstvom, ali sebe nije proglasila kraljicom, pošto je titulu željela uzeti nakon svoje krunidbe, već se nazivala gospodaricom Engleza.
Nedugo nakon što je zarobila Stjepana, njegova supruga je pokrenula napad na Matildu i porazila je u bici kod Winchestera, te u razmjeni oslobodila Stjepana. Nakon dugotrajnih borbi koji su Englesku uveli u razdoblje anarhije Matilda je 1147. bila prisiljena skloniti se kod polubrata u Normandiju. Nakon Robertove smrti bila je prisiljena vratiti se u Anžuj.
Posljednje godine
Matilda nije gubila nadu; Stjepan je uspio osigurati krunu sebi, ali ne i svojim potomcima. Njegova vladavina je bila problematična i engleski baroni su ga natjerali da za svog nasljednika prizna Matildinog najstarijeg sina. Matilda se skrasila u Rouenu tokom posljednjih godina svoga života. Tu je imala vlastiti dvor i vodila je vojvodstvo tokom Henrikove odustnosti. Svjedočila je sukobima njenog najstarijeg sin Henrika i drugog sina Gotfrida, te preranoj smrti dvojice mlađih sinova. Tokom sinove vladavine Matilda je slavljena u Engleskoj i njeno ime je uvijek stajalo pored njegovog.
Matilda je umrla u Rouenu i tamo je sahranjena. Na njenom grobu je natpis: "Velika po rođenju, veća po braku, najveća u potomstvu; Ovdje leži Matilda, kćerka, žena i majka Henrika". Iako krunu nikada nije formalno dobila, ali neko vrijeme jeste vladala, Matilda je uspjela osigurati da njen sin Henrik naslijedi Stjepana 1154. kao kralj Engleske, prvi iz dinastije Plantagenet.
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 2023.
Utrke se nisu bodovale za plasman u aktuelnoj sezoni Svjetskog kupa u biatlonu.
Tautiška giesmė
Tautiška giesmė" je nacionalna himna Republike Litvanije. Pjesmu je 1891. napisao Dr. Vincas Kudirka. Prvi put postaje nacionalnom himnom Litve 1919. godine, da bi 1940. godine bila zamjenjena himnom Litavske SSR. 1992. godine ponovno postaje službenom nacionalnom himnom Litvanije
"Tautiška giesmė"
Lietuva, Tėvyne mūsų,
Tu didvyrių žeme,
Te stiprybę semia.
Tegul Tavo vaikai eina
Vien takais dorybės,
Tegul dirba Tavo naudai
Ir žmonių gėrybei.
Tamsumas prašalina,
Ir šviesa, ir tiesa
Mūs žingsnius telydi.
Tegul meilė Lietuvos
Dega mūsų širdyse,
Vardan tos Lietuvos
Vienybė težydi!
"Pjesma naroda"
Zemljo slavnih junaka,
Nek' ti sinovim za snagu buda dana
Od slave predaka.
Nek tvoja djeca uvijek časno
izaberu vrlina put,
Nek tvoja slava i dobro narodno
budu njihov cilj.
Nek sunce nad ovom zemljom
Rastjera sve mračno,
Istinom i svijetlom, svijetiljkom žarkom,
vodi naš korak vječno.
Nek našu ljubav za domovinu
Vječno u srcima imamo,
Za dobro naše zemlje
Ujedinjeni stojimo.
1606.
Godina 1606. (MDCVI) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju po gregorijanskom kalendaru odnosno redovna godina koja počinje u srijedu po julijanskom kalendaru.
thumb|lijevo|180px|Rembrandt
Manitoba
Manitoba je jedna od deset kanadskih provincija. Manitoba je uglavnom ravničarska provincija. Ova velika žitnica Kanade u prošlosti je bila područje kojim su lutala nepregledna krda bizona. Iako je u geografskom smislu locirana centralno, u političko-sociološkoj podjeli Manitoba se ubraja u provincije zapadnog dijela Kanade. Glavni grad provincije je Winnipeg (fon. Vinipeg). Na život ljudi u ovoj provinciji najveći utjecaj su imali plodno tlo njenih nepreglednih ravnica i izuzetno oštra klima.
Geografija i klima
Ova provincija je locirana u središtu Kanade između provincije Saskačevan na zapadu, Ontario na istoku, teritorija Nunavut i Sjevernog ledenog okeana (Hadsonov zaliv) na sjeveru i Sjedinjenih država na jugu. Manitoba je područje ravnica bogato jezerima i riječnim tokovima. Uprkos uobičajenim predrasudama ova provincija ima dosta brdsko-brežuljkastih terena. Najviša tačka u provinciji nalazi se na 832m nadmorske visine. Istočni i sjeverni dio provincije se nalazi na tlu bogatom granitnim stijenjem koje zapravo predstavlja dio planinskog masiva kanadskog štita.
Provincija je nagušće naseljena na području glavnog grada Vinipega. Vinipeg je lociran na terenu koji je nekada bio dno glacijalnog jezera. Područja koja nisu u blizini Vinipega ili u južnom dijelu Manitobe su izrazito rijetko naseljena. Gustina naseljenosti Manitobe iznosi 2,1 stanovnika po km2. Ova kanadska provincija je bogata riječnim tokovima i jezerima. Jezero Winnipeg je deseto slatkovodno jezero po veličini u svijetu. Jezera zauzimaju oko 14,5% od ukupne površine ove provincije. Neka od jezera u Manitobi su: Vinipeg, Manitoba, Vinipegozis i dr. Najveće rijeke u Manitobi su: Crvena rijeka (eng. Red river), Asinboine, Nelson, Winnipeg i Churchill.
Manitoba u svojim južnim područjima ima izrazito oštru kontinentalnu klimu koja se postepeno u njenim sjevernim područjima pretvara u subpolarnu klimu. Zbog odsustva velikih toplih površina vode (topla mora ili jezera) kao i većih planinskih masiva koja bi štitila ovu provinciju od vremenskih ekstrema, klima je ovdje poznata po svojim temperaturnim ekstremima. Iako je Manitoba vjerovatno najsunčanija provincija u Kanadi, sasvim je uobičajeno da zimska temperatura u ovoj provinciji bude -20′C tokom više hefti, a temperature od -40′c tokom zime su česta pojava.
Historija
Manitoba je područje koje je bilo naseljeno indijanskim plemenima od kraja posljednjeg ledenog doba. Prvi Evropljanin koji je doveo ekspediciju u ove krajeve bio je Henry Hudson koji je doplovio u područje današnjeg Hadsonovog zaliva na krajnjem sjeveru Manitobe. Južnije krajeve provincije je godinu dana kasnije počeo istraživati Thomas Button. Početkom osamnestog vijeka u Manitobu pristižu francuski lovci na krzna koji se ubrzo miješaju sa domaćim indijanskim stanovništvom. Oni će stvoriti novu etno-lingvističku grupu Metis indijance. Lord Selkirk je 1811. uspostavio stanicu za trgovinu krznima, nedugo nakon toga Britanci dolaze u sukob sa Metis indijancima. Ova provincija će nakon toga biti obilježena antagonizmom i ratnim sukobima Metis indijanaca sa bijelim useljenicima (ponajviše s Englezima) kao i antagonizmom u 19. vijeku između frankofonih Metisa i anglofonog bijelog stanovništva. Sukobi su bili vezani uz prava na zemlju, jezička prava i vjerske antagonizme katolika i protestanata. Ti su sukobi kulminirali potkraj devetnaestog vijeka u bezuspješnim pobunama Metisa koje je predvodio Louis Riel. Manitoba je pristupila Kanadi 1870te godine.
Na savremenu historiju ove provincije ponajviše je utjecala gradnja pruge koja je povezala Kanadu od Atlantika do Pacifika. To se je dogodilo u 19. vijeku. Taj događaj je doveo do ubrzanog naseljavanja ove provincije. Usko vezani za gradnju te pruge bili su i sukobi Indijanaca sa Englezima. Manitoba je originalno obuhvatala samo područje oko grada Vinipega. Bila je poznata pod nadimkom "Provincija veličine poštanske marke". Provincija se je u devetnaestom vijeku širila na područja nenaseljenih Sjeverozapadnih terirorija. Svoj današnji teritorijalni izgled postigla je početkom dvadesetog vijeka.
Stanovništvo
Gustoća naseljenosti u Manitobi je izrazito rijetka (oko 2.5%/km2). Manitoba ima oko 1.500.000 stanovnika. Srazmjerno veliki broj stanovnika živi u najvećem gradu ove provincije Vinipegu (eng. Winnipeg). Vinipeg je glavni grad kao i ekonomsko i kulturno središte cijele Manitobe. Vinipeg ima preko 600.000 stanovnika. Ostala naseljena mjesta su znatno manja tako da ne postoji ni jedno mjesto osim Vinipega koje ima više od 100.000 stanovnika.
Danas stanovništvo ove provincije živi u miru i toleranciji, međutim prošlost provincije je bila obojena krvavim sukobima između Metis indijanaca i Engleza ali i netrepeljivošću protestanata i katolika. U strukturi stanovništva danas izrazito dominiraju potomci evropskih doseljenika. Stanovništvo britanskog porijekla čini oko trećinu od ukupnog broja stanovnika. Veliki broj ljudi je također istočnoevropskog porijekla (Ukrajinci, Poljaci). Zanimljivo je da u Manitobi živi najveći broj stanovništva islandskog porijekla izvan Islanda. Od indijanskih grupa najbrojniji su Metis indijanci.
Sport
Manitoba ima tri profesionalna sportska tima:Winnipeg Blue Bombers(CFL),Manitoba Moose(AHL) i Winnipeg Goldeyes .Jedno vrijeme provincija je imala svog predstavnika i u NHL-u Winnipeg Jets ali je tim zbog financijski problema premješten u Phoenix i tako su osnovani Phoenix Coyotes.Postojala su i dva košarkaška tima Winnipeg Thunder i Winnipeg Cyclone ali su oba tima sada ugašena.
Hayatovci
Hayatovci (transkr. Hajatovci) je prvi specijalizovani dječiji TV kanal u Bosni i Hercegovini. Ime programa potiče od popularne dječije TV emisije Hayatovci koja je prvobitno emitovana na Hayat TV-u.
Sjedište TV kanala nalazi se u Vogošći. Program je na bosanskom jeziku. Programiranje kanala posvećeno je djeci u dobi od 6 do 12 godina i obično se sastoji od sinhronizovanih (nenasilnih) karikatura i obrazovnih programa. Osim emitovanja TV programa, TV kanal Hayatovci se bavi i sinhronizacijom crtanih filmova i serija. Program Hayatovci je dostupan putem kablovskih sistema širom Bosne i Hercegovine i bivše Jugoslavije.
TV program
Hayatovci nude veliki izbor raznih crtanih filmova, domaće i strane produkcije.
Sinhronizacija
Spisak svih sinhronizacija:
NGC 1642
NGC 1642 (također poznat kao IRAS 04403+0031, MCG 0-12-72, PGC 15867 i UGC 3140) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 213 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Bik. Najveći prečnik je 1,70 (105 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (74 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 29. decembra 1861. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Štafeta mladosti
thumb|300px|desno|Spomenik nosiocima štafete ispred stadiona [[FK Partizana u Beogradu.]] Štafeta mladosti je bila simbolična štafeta koja se održavala svake godine u Jugoslaviji. Odluka Centralnog komiteta Saveza komunističke omladine Jugoslavije da se 25. maja 1945. svečano proslavi rođendan Josipa Broza Tita, bila je povod za prvu u nizu ovakvih manifestacija. Na prijedlog omladine iz Kragujevca, Odjeljenje za sport i fiskulturu organizovalo je masovna omladinska štafetna trčanja, širom Jugoslavije, sa idejom da mladi iz svih krajeva zemlje trčeći predsjedniku Titu nose lijepo izrađene palice i u njima rođendanske čestitke, sa željama za dug život i dobro zdravlje. Štafeta mladosti je obično počinjala u Titovom rodnom mjestu Kumrovec i prolazila je kroz sve veće gradove i mjesta u zemlji. Završavala je u Beogradu, na Stadionu Partizana, 25. maja za Titov službeni rođendan i Dan mladosti, državni praznik. Manifestacija koja je trajala skoro pola vijeka, imala je tri karakteristična perioda:
Štafetne palice, kao materijalni trag ove manifestacije, čuvaju se u Muzeju historije Jugoslavije. Zbirka štafeta kojih ima preko 20.000 bila je osnovna karakteristika Muzeja "25. maj" i njegovo obilježje, jer su zauzimale cijeli zid jedne od muzejskih prostorija.
Titova štafeta
Štafete iz prvog perioda su bile i najuzbudljivije, jer su bile originalne i raznovrsne, a autori su u većini slučajeva bili anonimni: pioniri, radnici, seoska omladina, vojnici...itd. Drvo i metal su bili najčešći materijali pri izradi štafetne palice, a zvijezda petokraka i plastična buktinja su obilježja koja su, po pravilu bila postavljana na vrh. Štafetne palice su nošene rukama omladinaca, trasom koja je prolazila kroz sve krajeve zemlje. Pod vodom su ih nosili ronioci, planinari su ih uzdizali na najviše planinske vrhove, mornari nosili preko mora, padobranci sa njima iskakali iz aviona, a golubovi pismonoše nosili pisane poruke. Javnost je putem radija i televizije, svakodnevno bila informisana o kretanju štafete i proslavama organizovanim u njenu čast. Na taj dan uručivana su i priznanja najboljima za značajna ostvarenja u toj godini. Pisane poruke su smještane u unutrašnjost štafete i ima ih više nego štafeta, jer je u neke stavljano i po desetak čestitki. One su raznovrsne i zanimljivije od stereotipnih poruka štafeta iz kasnijeg perioda.
Štafeta mladosti
thumb|200px|desno|Titove štafete, danas se čuvaju u Muzeju istorije Jugoslavije u Beogradu Na inicijativu Josipa Broza, Centralni komitet Narodne omladine Jugoslavije 1957. donijeo je odluku da se 25. maj proslavlja kao Dan mladosti. Tako Titov rođendan postaje praznik omladine, a Titova štafeta Štafeta mladosti. Prva štafeta mladosti pošla je 5. maja 1957. godine iz Kumroveca, rodnog mjesta Josipa Broza. Svake naredne godine, polazila je iz drugog mjesta, simbolično obilježavajući značajne datume i događaje iz historije jugoslavenskih naroda i narodnosti. 25. maja, na završnoj svečanosti koja se održavala na stadionu JNA, najbolji među mladima te godine uručivao je štafetu Titu. Štafeta mladosti se kao manifestacija sve više institucionalizuje. Iako samu štafetnu palicu kreiraju istaknuti jugoslavenski umjetnici (Karanović, Hadži-Boškov, Kučukalić, Kilić, Nemes, Soldatović, Murataj, Silađi, Braniselj, Dešpali, Delziha...), koji tu čast zaslužuju bilo konkursom, bilo pozivom, ona gubi svoju svježinu i maštovitost oblika koju je imala u prvom periodu i postaje uniformna, kao i poruke koje uz nju idu. Izbor autora, kao i posljednjeg nosioca štafete bio je odlučivan po "republičkom ključu". Štafeta mladosti 1980. godine, koja se u susret osamdeset i osmom Titovom rođendanu, na dan njegove smrti 4. maja zatekla na putu po Hrvatskoj, prekinula je svoj put i položena je na odar primaoca u Skupštini SFRJ u Beogradu.
I poslije Tita – Tito
Štafeta mladosti nastavlja se i poslije smrti Josipa Broza, te postaje simbol ljubavi i odanosti njegovom djelu. Sa zakletvom Jugoslavena da će i ubuduće biti čvrsti i nepokolebljivi na Titovom putu, predaje se ispod portreta Josipa Broza, predsjedniku Saveza socijalističke omladine Jugoslavije na stadionu JNA. Atmosfera u društvu se promijenila i pisane poruke uz štafetu dobijaju prizvuk pesimizma. Pokreću se i polemike o daljoj sudbini manifestacije, a posljednju Štafetu mladosti 1987. godine prati skandal u koji su uključene vojska i policija. Ponuđeni plakat za proslavu Dana mladosti, idejno riješenje ljubljanskog dizajnerskog ateljea Neue Slowenische Kunst, u stvari je bio prepravljeni njemački nacistički plakat, kopija djela "Treći rajh" Richarda Kleina. I sama štafetna palica nije ličila na štafetu, a i rješenje koje je na kraju usvojeno, razlikovalo se od prethodnih štafeta. Urađena je od pleksiglasa, sa osam kapi krvi koje, gledano iz današnje perspektive, mogu nagovještavati početak prolijevanja krvi na ovim prostorima.
NGC 7578A
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Pinball (igra)
mini|desno|150p|Gornji ekran u Pinballu
Pinball arkadna igra
Pinball je arkadna videoigra kreirana od strane Nintendo Entertainment System (NES) 1985. godine, u kojoj je cilj skupljati poene pogađajući lopticom različite objekte, te spašavati princezu. Rađena je po uzoru na popularne fliper igrače mašine.
Gameplay
Ručicama sa lijeve i desne strane igrač udara lopticu usmjeravajući je ka različitim objektima što donosi poene. Ako u donjem ekranu igrač ubaci lopticu u rupu prelazi u bonus nivo. U bonus nivou igrač nosi platformu po kojoj poskakuje loptica koja udara u zidove iznad platforme i tako ih ruši. Kada se sruši dovoljno zidova, djevojka koja je zarobljena u njima skače i zadatak igrača je da podmetne platformu na koju djevojka treba doskočiti. Ako princeza ne doskoči na platformu gubi se loptica.
Ostalo
Pinbal je kreiran za NES 1987. godine. Razvijen od strane Nintenda sadržavao je dvo-ekransku fliper tablu i bonus nivo u kome Mario spašava djevojku. Igru su mogla igrati dva igrača naizmjenično. U slučaju određenog broja bodova dobijao bi se dodatni život. Pinball je doživio reizdanje u obliku E-Reader Card igre, kao i u obliku Hit Animal Crossing na Gamecube.
Stadion pod Bijelim brijegom
Stadion pod Bijelim brijegom višenamjenski je sportski stadion u Mostaru. To je najveći stadion u Hercegovini, a drugi po veličini u Bosni i Hercegovini (odmah poslije Olimpijskog stadiona "Asim Ferhatović Hase" u Sarajevu).
Stadion
Službeno je otvoren 7. septembra 1958. godine. U početku je imao samo donju zapadnu tribinu, da bi kasnije bila izgrađena i gornja zapadna. Prije postavljanja stolica imao je kapacitet od 25.000 mjesta za stajanje. Postavljeno je 9000 stolica, koliki je i kapacitet za evropske utakmice. Ima veliku zapadnu i malu istočnu tribinu. Travnjak okružuje atletska staza tako da se na njemu mogu održavati i atletska takmičenja i mitinzi. Do rata u Bosni i Hercegovini 1992. na njemu je igrao Velež. Bio je jedan od najuređenijih u Jugoslaviji s vrtom i spomen-obilježjem antifašističkim borcima Mostara (tzv "Raketa").
Kontroverze
Završetkom rata u Mostaru novoosnovana mostarska općina Jugozapad dodjeljuje stadion HŠK Zrinjskom, koji je 1992. u Međugorju obnovio svoj rad i time Zrinjski dobija svoj dom za odigravanje domaćih utakmica u tadašnjoj ligi Herceg-Bosne, a kasnije i Bosne i Hercegovine. Kasnije je ovaj ugovor između općine Mostar-Jugozapad i uprave Zrinjskog produžen na 110 godina. Po registru koji vodi Nogometni savez Bosne i Hercegovine, stadion nosi naziv "Stadion HŠK Zrinjski" i pripada istoimenom klubu.
UEFA Liga prvaka 2011/12. - finalna runda
Finalna faza UEFA Lige prvaka 2011/12. počela je 14. februara 2012, a završila se finalnom utakmicom na Allianz Areni u Münchenu 19. maja 2012.
Finalna faza uključuje šesnaest ekipa koje su bile prve dvije ekipe u svojim grupama u toku grupne faze takmičenja. Svaki susret u finalnoj rundi, osim finalne utakmice, igra se u dvije utakmice, gdje svaka ekipa, jednu utakmicu nastupa kao domaćin. Ekipa, koja ima veći zbir golova u dvije utakmice, nastavlja dalje takmičenje. U slučaju da je ukupni rezultat jednak kod obje ekipe, ekipa koja je postigla više pogodaka u gostima u toku dvije utakmice nastavlja dalje takmičenje. Ako je i broj golova u gostima jednak, igraju se 2 x dva produžetka od 15 minuta. Ako se postignu golovi tokom produžetaka, a ukupni rezultat još uvijek bude jednak, gostujuća ekipa nastavlja dalje takmičenje, pošto je postigla više golova u gostujućim utakmicama. Ako ne bude golova tokom produžetaka, ide se na pucanje jedanaesteraca nakon produžetaka.
Kvalificirani timovi
Za šesnaestina finala su se kvalifikovali timovi:
Osmina finala
Izvlačenje parova osmine finala bilo je 16. decembar 2011 u Nyonu.
Utakmice su se igrale 14/15. i 21/22. februara 2012., a uzvratne 6/7. i 13/14. marta 2012. godine.
Druga utakmice
Milan pobijedila 4-3 na agregatnu.
Benfica pobijedila 4-3 na agregatnu.
''1–1 na agregatnu. APOEL pobijedila 4–3 na jedanaesterci.''
Barcelona pobijedila 10-2 na agregatnu.
''2–2 na agregatnu. Marseille pobijedila na gola u gostima.''
Bayern Munich pobijedila 7-1 na agregatnu.
Chelsea pobijedila 5-4 na agregatnu.
Real Madrid pobijedila 5-2 na agregatnu.
Četvrtfinale
Utakmice su se igrale 27/28. marta 2012., a uzvratne 4/5. aprila 2012. godine.
Druga utakmice
Bayern Munich pobijedila 4-0 na agregatnu.
Barcelona pobijedila 3-1 na agregatnu.
Real Madrid pobijedila 8-2 na agregatnu.
Chelsea pobijedila 3-1 na agregatnu.
Polufinale
Utakmice su se igrale 17/18. aprila 2012., a uzvratne 24/25. aprila 2012. godine.
Druga utakmice
Chelsea pobijedila 3-2 na agregatnu.
''3–3 na agregatnu. Bayern Munich pobijedila 3–1 na jedanaesterci.''
Finalna utakmica
Finel UEFA Lige prvaka 2011/12. godine odigrat će se na Allianz Arena u München, Njemačka, dana 19. maja 2012. godine.
Natrij-hlorid
Natrij hlorid, natrijum hlorid ili kuhinjska so (NaCl) dolazi u prirodi kao mineral halit. Svakodnevno se upotrebljava kao kuhinjska so. Također ulazi u sastav ekstracelularne tečnosti organizama. Koncentracija natrij hlorida u morskoj vodi je oko 3,3% masenih procenata.
Fizičke osobine
Natrij hlorid je bijela kristalna supstanca, vrlo dobro topljiva u vodi.
Biološki značaj NaCl
Kuhinjska so je glavni izvor iona Na+ i Cl- za ljude i životinje. Ioni Na+ imaju ključnu ulogu u mnogim fiziološkim procesima od održanja stalnog krvnog pritiska do održanja rada živčanog sistema. Zato je unošenje kuhinjske soli neophodno za život.
Ljudske dnevne potrebe za kuhinjskom soli iznose oko 50 mg, a ta se količina otprilike nalazi u jednoj štruci bijelog kruha. Današnjim načinom života unosimo u tijelo nekoliko puta veću količinu kuhinjske soli od od one koja je potrebna našem tijelu. Predpostavlja se da prekomjerna upotreba soli može izazvati neke bolesti.
Zakon nalaže da se kuhinjskoj soli mora dodavati jod radi smanjenja pojave gušavosti. mini|lijevo|Kristali kuhinjske soli
Način dobijanja
Razlikujemo dvije vrste kuhinjske soli rudna so i morska so.
Gutanje
Proces gutanja
Kada se nakon mehaničke obrade hrane u ustima formira zalogaj (zalogajbolus) zapremine oko 3-4 ml, počinje njegovo gutanje. Centar u produženoj moždini šalje impulse i izaziva vremenski veoma precizne kontrakcije i dekontrakcije mišića. Čitav proces se sastoji od niza pojedinačnih refleksa, koji slijede jedan za drugim, pri čemu je svaki refleks signal za započinjanje slijedećeg.
Proces gutanja se može podjeliti na tri faze: oralnu, faringealnu (ždrijelnu) i ezofagealnu (jednjačku). Prva faza je voljna, a druge dvije su čisto refleksne.
Gutanje počinje zatvaranjem usta, tj. podizanjem donje vilice. Nakon toga se vrh jezika podiže i dodirne tvrdo nepce, a na gornjoj strani jezika se formira žlijeb preko kojeg zalogaj klizi ka ždrijelu (on je djelimično guran i kontrakcijom jezične muskulature). Kada zalogaj uđe u ždrijelo dešava se niz veoma brzih promjena (kontrakcija), koje imaju za cilj zatvaranje svih respiratornih komunikacija. Istovremeno se kontrahuju i faringealni mišići koji stvaraju pritisak na zalogaj od 12 KPa i on ulazi u jednjak. Nakon toga se gornji mišić sfinkter zatvara i na taj način onemogućava povratak bolusa u suprotnom smjeru. Zalogaj dalje putuje kroz jednjak, guran također kontrakcionim (peristaltičkim) talasom ezofagealne muskulature koja stvara pritisak na bolus od 13 KPa. Nakon toga se refleksno otvara donji sfinkterski mišić i zalogaj dospjeva u kardiju (gornji dio želudca).
1605.
Godina 1605. (MDCV) bila je redovna godina koja počinje u subotu po gregorijanskom kalendaru odnosno redovna godina koja počinje u utorak po julijanskom kalendaru.
Gutanje
Proces gutanja
Brzina kretanja peristaltičkog talasa je oko 0,02-0,04 m/s, a ukoliko zalogaj slučajno zastane javlja se i sekundarni talas, koji gura hranu ka želudcu. Vraćanje sadržaja iz želudca nije moguće u fiziološkim uslovima kod odraslih, jer je pritisak u donjem dijelu jednjaka za oko 0,7 KPa veći od pritiska u lumenu želudca. Međutim, kod novorođenčeta je povraćanje sadržaja iz jednjaka normalna pojava, jer ne postoji adekvatna koordinacija sfinkterskih mehanizama.
Stadion "Rođeni"
Stadion "Rođeni" nogometni je stadion u Mostaru. Smješten je u naselju Vrapčići sjeverno od grada i ima kapacitet 5.294 mjesta. Ovaj stadion kao alternativno rješenje koristi FK Velež za odigravanje domaćih utakmica sve dok se ne riješi pitanje Gradskog stadiona pod Bijelim brijegom. Stadion je 2006. renoviran izgradnjom male istočne i velike sjeverne tribine s približno 3.000 sjedećih mjesta, a traju radovi na zapadnoj tribini, nakon čega je u planu pokrivanje sjeverne i zapadne tribine. Cilj je da stadion u konačnici ispuni uvjete i za domaće i za međunarodne utakmice, uključujući i reprezentativne. Prva utakmica pod reflektorima na ovom stadionu odigrana je 8. augusta 2020, kad je Velež u gradskom derbiju savladao Zrinjski s 2:0.
Henrik II, kralj Engleske
Henrik je bio energičan i nemilosrdan vladar, koji je bio vođen željom da vrati svu teritoriju i privilegije koje je imao njegov djed Henrik I. U prvim godinama vladavine, mladi Henrik je obnovio kraljevsku administraciju u Engleskoj, ponovo uspostavio hegemoniju nad Velsom i stekao potpunu kontrolu nad svojim posjedima u Anžuju, Mainu i Tourainu. Henrikova želja da se reformiše crkva je dovela do sukoba sa njegovim prijateljem Tomasom Beketom, nadbiskupom Kenteberija. Ova kotroverza je trajala dugo i rezultirala ubistvom Beketa 1170. Zbog toga je Henrik ubrzo došao u sukob sa Lujem VII koji je trajao nekoliko decenija. Henrik je širio svoje carstvo, najčešće na Lujev račun, zauzimajući Bretanju i Toulouse; uprkos brojnim mirovnim konferencijama i sporazumima nije postignut trajni mir. Do 1172. kontrolisao je Englesku, velike dijelove Velsa, istočnu polovinu Irske i zapadnu polovinu Francuske, područje koje će se kasnije zvati Anžujsko carstvo.
Henrik i Eleonora su imali osmoro djece. Kako su odrastali, tako su počele da se pojavljuju tenzije oko budućeg nasljedstva, ohrabrujući Luja i njegovog sina Filipa. Henrikov nasljednik Henrik Mlađi se 1173. pobunio; pridružila su mu se njegova braća Rikard i Gotfrid sa njegovom majkom Eleonorom. Francuska, Škotska, Flandrija i Boulogne su sklopili savez sa pobunjenicima. Ova pobuna je doživila poraz, ali su se Henrik Mlađi i Gotfrid ponovo pobunili 1183, što je rezultiralo smrću Henrika Mlađeg. Nakon smrti Henrika Mlađeg, Henrik II se borio da pronađe način da zadovolji želje svih svojih sinova. Tada je Filip privukao Rikarda započinjući konačni ustanak 1189. Odlučno poražen od Filipa i Rikarda, Henrik se povukao u Anžuj gdje je i umro.
Henrikovo carstvo je brzo propalo tokom vladavine njegovog najmlađeg sina Ivana. Mnoge Henrikove promjene su imale dugoročne posljedice. Općenito se smatra da je Henrik postavio temelje opšteg prava u Engleskoj, dok je njegova intervencija na Bretanju, Vels i Škotsku oblikovala razvoj društva i vladinog sistema. Historijsko tumačenje njegove vladavine se značajno promijenilo tokom vremena. U 18. stoljeću, naučnici su tvrdili da je Henrik bio pokretačka snaga u stvaranju Engleske monarhije, i na kraju, ujedinjene Britanije. Tokom viktorijanskog širenja Britanskog carstva, historičari su bili zainteresirani za formiranjem Henrikovog carstva, ali su također izrazili zabrinutost zbog njegovog privatnog života i postupanja prema Beketu. Krajem 20. stoljeća, britanski i francuski historičari su osporili ranije anglocentrično tumačenje njegove vladavine.
Porijeklo
Rođen je u gradu Le Mans. Bio je sin Matilde, kćeri kralja Henrika I koja se neuspješno borila za englesku krunu, i anžuvinskog grofa Gotfrida V, te je njime započeta kraljevska dinastija Plantagenet.
Riđokosi i pjegavi Henrik je na englesko prijestolje stupio 1154, na osnovu Westminsterskog ugovora kojim ga je majčin rođak, kralj Stjepan, pristao nakon svoje smrti prihvatiti za nasljednika. Nakon perioda nestabilnosti vlasti i borbi za naslijeđe Henrik II prvi je snažni vladar čija je vladavina obilježena relativnom stabilnošću vlasti i teritorijalnom ekspanzijom.
Gradnja carstva
U ratu sa Škotskom do godine 1157. vratio sjeverni dio Engleske (Northumberland i Cumbriju). Ženidbom s akvitanskom vojvotkinjom Eleonorom, bivšom suprugom francuskog kralja Luja VII, zadobio je kontrolu nad Akvitanijom (većim dijelom jugozapadne Francuske). Zajedno sa normanskim i anžuvinskim nasljedstvom to ga je pretvorilo u najmoćnijeg feudalnog vladara u Francuskoj čime je stekao neprijatelje u francuskim kraljevima. Godine 1169. iskrcao se u Irskoj kod Bannow Baya, te do 1175. faktički i formalno postao vladar najvećeg dijela Irske.
Unutrašnja politika
Učinio je mnogo na unutrašnjem razvoju Engleske. Uveo je praksu kodificiranja običajnog prava (Common Law), a zakon su provodili kraljevski putujući suci. Povećao je broj profesionalnih administratora (curiales), uveo redovito vođenje državnog arhiva, te knjiga sa primicima državne riznice što je sve povećalo djelotvornost provođenja državne vlasti. Godine 1170, po uzoru na francuske kraljeve, svog najstarijeg živog sina, Henrika Mlađeg, proglasio je svojim savladarem i organizovao njegovu krunidbu. Međutim, Henrik Mlađi je umro 1183. ne ostavivši djece.
Henrika II ponajviše se pamti po sukobu s Thomasom Becketom, kenterberijskim nadbiskupom. Naime, Becket je isprva bio Henrikov prijatelj, no, nakon što je imenovan za nadbiskupa, branio je prava svećenika na održavanje suđenja pred crkvenim sudovima. U pitanju je bila također i sloboda pritužbi i pristupa papi. Konstitucijama iz Clarendona 1164. znatno je ograničio sudsku vlast crkve nakon čega je Becket pobjegao iz države. No, uvažavajući mišljenje pape Henrik je pristao na kompromis. Becket se godine 1170. vratio iz prognanstva, ali se nije pridržavao duha Henrikovog kompromisa sa papom. Navodni Henrikov izljev bijesa: "Zar me niko neće osloboditi ovog buntovnog svećenika?", doslovno su shvatila četvorica vitezova koji su nadbiskupa Becketa 1170. ubili u njegovoj katedrali. Nadbiskup je naknadno kanoniziran, a duh kompromisa s papom nije se promijenio, pa je Henrik, zbog toga što su ga povezivali s ubistvom Becketa, povukao Konstitucije.
1604.
Godina 1604. (MDCIV) je bila prestupna godina koja je počela u četvrtak po gregorijanskom kalendaru, odnosno prestupna godina koja počinje u nedjelju po julijanskom kalendaru.
Henrik II, kralj Engleske
Unutrašnja politika
Trojica od Henrikovih pet zakonitih sinova preminuli su prije njega, uključujući dvojicu najstarijih, pa ga je naslijedio sin Rikard I nakon njegove smrti 1189. u Chinonu.
1604.
thumb|lijevo|180px|Claudio Merulo
Henrik II, kralj Engleske
Karakter
Kao i njegov djed, kralj Henrik I, Henrik II je jako dobro poznavao zakone. Bio ja talentovan za jezike, a njegovo poznavanje latinskog jezika je bilo posebno cijenjeno. Oblačio se i hranio skromno, a bio je poznat i kao velikodušan kralj s dobrim smislom za humor. Po jednom hroničaru, kralj se grohotom smijao kada je jedan dvorjanin komentarisao njegovo bavljenje vezom kao nešto što se može očekivati od potomka kopileta krojačeve kćerke (misleći na kraljevo porijeklo od engleskog kralja Vilima I, koji je bio vanbračni sin normanskog vojvode i krojačeve kćerke).
Brak i potomstvo
Jedanaest godina stariju akvitansku vojvotkinju Eleonoru oženio je 18. maja 1152. Iako je brak bio uspješan u smislu da su dobili nasljednike, ubrzo je postao veoma nesretan. Svađe su bile iznimno česte, a nakon što je Eleonora pomagala njihovoj djeci u njihovim pobunama protiv oca, Henrik ju je držao u kućnom pritvoru petnaest godina.
Kralj Henrik II i kraljica Eleonora su imali pet sinova i tri kćerke:
Henrik je za svog života pokušao osigurati dobar život svojoj djeci. Kćerkama je ugovorio brakove s najmoćnijim evropskim vladarima, a svakom od svojih sinova je želio oisgurati po jedno prijestolje. Svom imenjaku i najstarijem preživjelom sinu želio je ostaviti englesku krunu; Rikard je trebalo da naslijedi majku u Akvitaniji; Gotfrid je trebalo da vlada Bretanjom, a najmlađi, Ivan, Irskom. Međutim, ti se planovi nisu u potpunosti ostvarili; Henrik Mlađi, kojeg je proglasio svojim savladarem, umro je ne ostavivši iza sebe djece, pa je Rikard naslijedio i očeve i majčine posjede; kako ni Rikard nije imao djece, najmlađi sin, Ivan, je uzurpacijom i zatvaranjem Gotfridovog sina i kćerke zavladao svim posjedima svojih roditelja.
Henrik II je imao i veliki broj vanbračne djece, od kojih su najznačajniji:
IC 1419
IC 1419 (također poznat kao PGC 984740) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 654 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Najveći prečnik je 0,40 (76 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 14. septembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lipljen
Lipljen, ponegdje i lipen (Thymallus thymallus) je riba iz porodice Thymallidae, veoma lijepog i atraktivnog izgleda. Tijelo mu je vretenasto i izduženo i pokriveno je relativnom sitnim krljuštima, koja su dosta duboko usađene u kožu. Lipljen ima veoma izduženu dugačku leđnu peraju metalnoplave boje sa 3-4 reda krupnih crvenih i ljubičastih pjega. Glava mu je mala i sužava se prema ustima, koja su veoma mala. Unutar usta nalaze se mali kukasti zubi. Donje peraje su pepeljaste, sa blijedo-crvenim, a ponekad i ljubičastim prelivom. Repno peraje je crvenkasto, a masno je sivo sa crvenim prelivom. Po bokovima, tijelo mu je prekriveno crnim pjegama. Sa obje strane tijela iznad trbušnih peraja krase ga veliki crveni prelivi nepravilnih oblika. Za vrijeme mrijesta boje su izraženije. Glavna razlika između mužjaka i ženke je u leđnom peraju, koja je kod mužjaka nešto viša. Dosta česti su primjerci veličine oko jednog kilograma, dok su krupniji veoma rijetki. Pretpostavlja se da raste do 2 kg.
Navike, staništa rasprostranjenost
U vodama Jugoistočne Evrope, lipljen naseljava pastrmski region voda. Lipljen je riba koja preferira hladne vode bogate kisikom. Lipljen živi u manjim jatima, i zadržava se uglavnom u gornjem toku tekućice. Najveći dio ishrane mu čine mušice, larve, insekti i sitna riba.
Razmnožavanje
Lipljen se mrijesti u proljeće, i mrijest traje od aprila do sredine maja, u zavisnosti od temperaturnih uslova. Mrijesti se pri temperaturi od 6-10 stepeni. Ženka polaže ikru u blizini obale u jamama dubokim oko pola metra do metar. Neki primjerci polnu zrelost stiču u trećoj godini, dok većina polnu zrelost dostiže u četvrtoj godini. Ženka položi od 3.000 do 6.000 jajašaca ikre. Plodnost uglavnom zavisi od veličine ženke.
Bolus (lijek)
U veterinarskoj medicini bolusi su lijekovi koji se daju peroralno, najčešće preživarima, te, kao takvi, ostaju u buragu.