cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novak Đoković
2007.
Đoković je u nastupu za tenisku reprezentaciju Srbije protiv Australije pobijedio u oba pojedinačna meča te u parovima, što je Srbiji omogućilo plasman u Svjetsku grupu Davis Cupa.
Sljedeći turnir na kojem je učestvovao bio je Madrid Masters, gdje je poražen od Nalbandiana u polufinalu 6–4, 7–64. Na Pariz Mastersu Đokovića je u ranoj fazi turnira savladao Fabrice Santoro.
Kao treći teniser svijeta Đoković je došao na Masters Cup u Šangaju i prvi je eliminiran s turnira nakon dva poraza u svojoj grupi, od Davida Ferrera (6–4, 6–4) i Gasqueta (6–4, 6–2). U posljednjem meču porazio ga je Nadal (6–4, 6–4).
Đoković je u izboru Sporta izabran za sportista godine u Srbiji 2007, a Olimpijski komitet Srbije proglasio ga je najboljim muškim sportistom.
2008.
Godinu 2008. Đoković je počeo u Perthu na Hopman Cupu s Jelenom Janković, gdje su u finalu izgubili od predstavnika SAD-a, Serene Williams i Mardyja Fisha (2–1). Đoković je dobio sve mečeve u pojedinačnoj konkurenciji, ali je Janković zbog povrede bila prisiljena predati svoje mečeve i pokušati pomoći Đokoviću u parovima. mini|Đoković na Mastersu u [[Toronto|Torontu 2008.]]
Na Australian Openu Đoković se plasirao u finale bez izgubljenog seta. Do tog uspjeha stigao je savladavši u polufinalu Federera 7–5, 6–3, 7–65. U finalu mu je protivnik bio najveće iznenađenje turnira, Jo-Wilfried Tsonga iz Francuske, tada 38. teniser na ATP-listi, koji je u drugom polufinalu pobijedio Nadala. Đoković je pobijedio u finalu 3–1 u setovima i time osvojio prvi Grand Slam turnir u karijeri.
Na sljedećem turniru u Marseilleu izgubio je od Francuza Gillesa Simona u drugom kolu. Na Mastersu u Indian Wellsu Đoković je osvojio svoj drugi turnir u sezoni pobijedivši Fisha 2–1. Na turniru u Miamiju, koji je osvojio i prije godinu dana, Đokovića je izbacio Kevin Anderson s 2–1 u setovima, dok je u Monte Carlu stigao do polufinala, u kojem je predao meč Federeru. Drugi Masters na zemlji, onaj u Rimu, osvaja pobijedivši Wawrinku 4–6, 6–3, 6–3. Na putu do finala savladao je Darcisa, Andrejeva, Almagra i Štěpáneka.
Na Mastersu u Hamburgu stigao je do polufinala, u kojem je poražen od Nadala (2–1). Na putu do polufinala Đoković je savladao Chelu, Karlovića i Montañésa.
Na Roland Garrosu došao je do polufinala. Bio je treći favorit, iza Nadala i Federera, ali je izgubio od Nadala u polufinalu 6–4, 6–3, 7–63, uz veliku borbu u trećem setu. I na sljedećem turniru u Engleskoj porazio ga je Nadal, ovog puta u finalu.
Samo nekoliko dana kasnije na Wimbledonu je ispao u drugom kolu, izgubivši od Safina (6–4, 7–63, 6–2). U tom meču Đoković je protivniku poklonio 28 poena, a napravio je i 10 dvostrukih servis-grešaka. Đoković je poslije četiri sedmice pauze učestvovao na Rogers Cupu u Torontu, koji je prošle godine osvojio. Porazio je Dančevića i Söderlinga, ali ga je u četvrtfinalu eliminirao Murray. Sljedeće sedmice, na Cincinnati Mastersu, došao je do finala, savladavši Nadala (6–1, 7–5), ali je u finalu opet izgubio od Murrayja (7–6, 7–6).
Također se takmičio i u igri parova zajedno sa Zimonjićem, gdje su bili postavljeni za druge nosioce. Izgubili su u prvom kolu od češkog para Damm / Vizner (6–3, 0–6, 2–6).
Poslije Olimpijskih igara Đoković je na US Openu postavljen za trećeg nosioca. U četvrtom kolu protiv Robreda imao je problema zbog bolova u bedrima i umora, pa je bio prisiljen dvaput zatražiti medicinsku pomoć. I pored toga je uspio savladati Robreda u pet setova. U četvrtfinalu je savladao Roddicka, a učešće je završio nakon poraza od Federera u polufinalu.
U finalu turnira u Bangkoku izgubio je od Tsonge 7–64, 6–4. Na Mastersu u Madridu Đokovića je u trećem kolu pobijedio Karlović rezultatom 7–64, 7–65. Na Mastersu u Parizu dvije sedmice kasnije Tsonga je opet savladao Đokovića (6–4, 1–6, 6–3).
Na finalnom Masters Cupu u Šangaju Đoković je nakon Nadalovog odustanka od učešća postavljen za drugog nosioca. U prvom kolu pobijedio je Del Potra (7–5, 6–3), a u drugom Davidenka 7–63, 0–6, 7–5. U trećem je ponovo poražen od Tsonge (6–1, 5–7, 1–6). Bez obzira na poraz, takmičenje u grupnoj fazi završio je na prvom mjestu. U polufinalu je eliminirao Simona (4–6, 6–3, 7–5), a u finalu je još jednom savladao Davidenka 6–1, 7–5 za svoj prvi Masters Cup u karijeri.
2009.
Novu sezonu počeo je na turniru u Brisbaneu, gdje ga je u prvom kolu porazio Ernests Gulbis, pa je odlučio igrati još jedan turnir kao pripremu za Australian Open. Na turniru u Sydneyju u polufinalu ga je izbacio Jarkko Nieminen 6–4, 7–6(3).
Đoković je branio titulu na Australian Openu, ali je u četvrtfinalu predao meč Roddicku zbog iscrpljenosti i grčeva, pri Roddickovom vodstvu 6–73, 6–4, 6–2, 2–1. Zatim je na turniru u Marseilleu stigao do polufinala, gdje ga četvrti put zaredom pobjeđuje Tsonga 6–4, 7–61. Sljedeće sedmice, kao prvi nosilac, osvaja turnir u Dubaiju pobijedivši u finalu Davida Ferrera.
U španskom gradu Benidormu igrao se Davis Cup meč između reprezentacija Srbije i Španije. Đoković je u oba svoja meča poražen rezultatom 0–3. Izgubio je od Davida Ferrera te od tada prvog tenisera svijeta, Nadala.
Uslijedili su turniri Masters 1000 serije – Indian Wells i Miami. U prvom od njih, na kojem je branio titulu, stiže do četvrtfinala i tu uvjerljivo gubi od Roddicka. U Miamiju stiže do finala. Na putu do polufinala konačno prekida seriju Tsonge od četiri uzastopne pobjede u njihovim međusobnim duelima, pobijedivši ga 6–3, 6–4. U polufinalu pobjeđuje i Federera 3–6, 6–2, 6–3 nakon velikog preokreta, ali je u finalu izgubio od Murrayja. mini|Đoković na Roland Garrosu 2009.
mini|Đoković na [[US Open 2009 – muški singl|US Openu 2009.]] Zatim se prešlo na evropski kontinent i zemljane terene. Na još jednom turniru Masters serije u Monte Carlu ponovo gubi u finalu, ovog puta od neprikosnovenog "kralja zemlje", Rafaela Nadala. Iako je to bila naizgled lagahna pobjeda Španca, činilo se da je Đoković imao dobre šanse za prvu pobjedu protiv Nadala na zemlji. Na sljedećem Mastersu u Rimu branio je titulu. U polufinalu dobija Federera, a u finalu ponovo gubi od Nadala. Taj poraz prouzrokovao je da Đoković padne na četvrto mjesto nakon 81 uzastopne sedmice provedene na trećem.
Na prvom Otvorenom prvenstvu Srbije, turniru u svom rodnom gradu Beogradu, osvaja drugu titulu u sezoni, i to kao prvi nosilac, usput pobijedivši zemljake Tipsarevića i Troickog, a u finalu Łukasza Kubota 6–3, 7–60.
Sljedeći turnir u njegovom rasporedu bio je posljednji Masters za 2009. igran na zemlji. Na madridskom Mastersu lahkim i brzim pobjedama i bez izgubljenog seta stiže do polufinala, u kojem je s Nadalom igrao treći meč u posljednjih pet sedmica. Uprkos činjenici da je imao tri meč-lopte, Đoković je izgubio meč rezultatom 6–3, 6–75, 6–79. Taj meč trajao je četiri sata i dvije minute i najduži je meč u pojedinačnoj konkurenciji u tri seta u Open Eri.
Sljedeći turnir na kojem je učestvovao bio je Roland Garros. Iznenađujuće, porazio ga je Kohlschreiber u trećem kolu (6–4, 6–4, 6–4).
Sezonu na travi počinje turnirom u njemačkom gradu Halleu, gdje je nakon Federerovog povlačenja postavljen za prvog nosioca. U njegovom šestom finalu te godine porazio ga je domaći teniser, Tommy Haas 6–3, 6–74, 6–1.
Kao "favorit iz sjene" došao je na nezvanično prvenstvo svijeta, Wimbledon. U prvim kolima igrao je sigurno i brzo stigao do pobjeda nad Benneteauom, Greulom, Fishem i Selom. U polufinalu je bio očekivan meč između Đokovića i Federera, ali je Đokovića u četvrtfinalu još jednom pobijedio Haas 7–5, 7–66, 4–6, 6–3.
"US Open seriju" počeo je na Mastersu u Montréalu. Nakon pobjede protiv Južnog plasirao se u četvrtfinale, u kojem su se, prvi put od uvođenja serije 1990, našla osmorica najbolje rangiranih tenisera s ATP-liste u tom trenutku (Federer, Nadal, Murray, Đoković, Roddick, Del Potro, Tsonga i Davidenko). U četvrtfinalu ga je pobijedio Roddick 6–4, 7–64.
Na sljedećom turniru u Cincinnatiju stigao je do finala, usput savladavši povratnika na teren nakon više od dva mjeseca, Nadala, 6–1, 6–4. U finalu je izgubio od Federera 1–6, 5–7.
Đoković je osvojio turnir u Pekingu, pobijedivši u finalu Marina Čilića 6–2, 7–64. Stigao je do polufinala Mastersa u Šangaju, u kojem je izgubio od Davidenka (koji je na kraju i osvojio turnir), 6–4, 4–6, 6–71. Nakon toga se vratio na treće mjesto ATP-liste.
Osvojio je turnir iz serije ATP 500 u Baselu, pobijedivši u finalu trostrukog branioca titule, Federera, 6–4, 4–6, 6–2. Nakon četiri uzastopna poraza u finalima Masters 1000 turnira osvojio je titulu na Mastersu u Parizu. U polufinalu je savladao Nadala 6–2, 6–3, a u finalu ljubimca publike, Monfilsa (6–2, 5–7, 7–63).
Đoković je treći put zaredom godinu završio na trećem mjestu. Odigrao je 97 mečeva, više od bilo kojeg drugog tenisera, s omjerom 78–19. Plasirao se u deset finala, od kojih je osvojio pet.
2010.
Sezonu 2010. Đoković je započeo na egzibicijskom turniru u Kooyongu, predgrađu Melbournea. Poražen je u polufinalu od Španca Verdasca. Prvi ATP-turnir koji je Novak odigrao bio je Australian Open. U četvrtfinalu ga je porazio Tsonga nakon pet setova, 6–78, 7–65, 6–1, 3–6, 1–6. Kao razloge poraza Novak je naveo stomačne probleme, koje je imao i prije meča i koji su bili očiti na početku četvrtog seta. Uprkos tome, Đoković je 1. februara dostigao svoj najbolji plasman u karijeri, drugo. mjesto.
Zatim je osvojio turnir u Dubaiju i tako prvi put u karijeri odbranio titulu na nekom turniru. Nakon toga je učestvovao u Davis Cupu u meču protiv SAD-a i pobijedio je u oba meča koja je igrao, protiv Querreyja i Isnera. mini|desno|200p|Đoković u Torontu 2010. Na Mastersu u Indian Wellsu Đoković je izgubio u osmini finala od Ljubičića (5–7, 3–6). Poslije toga je učestvovao na Mastersu u Miamiju, ali je izgubio iznenađujuće rano, već u drugom kolu od Belgijanca Oliviera Rochusa 2–6, 7–67, 4–6.
Kasnije je igrao polufinale turnira u Monte Carlu pobijedivši kao prvi nosilac Florenta Serru u drugom kolu, zatim Wawrinku i Nalbandiana prije poraza od Verdaska. Novak je zatim branio titulu u Beogradu, ali je zaustavljen u četvrtfinalu, kad je zbog alergije bio prinuđen predati meč zemljaku Filipu Krajinoviću pri rezultatu 4–6. Sljedeće sedmice nije učestvovao na turniru u Madridu zbog istog razloga.
Sljedeći Novakov turnir bio je Roland Garros. Turnir je počeo pobjedom nad Rusom Koroljevim, koji predstavlja Kazahstan (6–1, 3–6, 6–1, 6–3). U drugom kolu savladao je japanskog tenisera Nishikorija 6–1, 6–4, 6–4; u trećem je porazio Rumuna Hănescua 6–3, 3–6, 6–3, 6–2, zatim u četvrtom kolu i mini iznenađenje turnira, Robbyja Gineprija (6–4, 2–6, 6–1, 6–2). Ipak, u četvrtfinalu je poražen od Austrijanca Melzera, 22. nosioca, u pet setova, uprkos velikom vodstvu od 2–0 u setovima i ranom brejku u trećem. Meč je završen rezultatom 6–3, 6–2, 2–6, 6–7, 4–6.
Na svom prvom turniru sezone na travnatoj podlozi, u Londonu, u Queen's Clubu, kao drugi nosilac u četvrtfinalu gubi od Belgijanca Malissea (3–6, 6–4, 2–6). Na istom turniru osvaja prvu titulu u parovima s Izraelcem Erlichom.
Uslijedila su dva turnira Masters 1000 serije u Torontu i Cincinnatiju. Na Rogers Cupu gubi u polufinalu od Federera nakon zanimljivog meča, rezultatom 1–6, 6–3, 5–7. Na tom turniru učestvovao je i u konkurenciji parova, zajedno s Nadalom. Iako su taj par činili u tom trenutku dva najbolja tenisera svijeta, poraženi su već u prvom kolu, i to od dvojice Kanađana crnogorskog i slovačkog porijekla, Miloša Raonića i Vaseka Pospisila. U Cincinnatiju gubi u četvrtfinalu od Roddicka. mini|desno|170p|Đoković servira u Davis Cup meču protiv Češke
Sljedeći je bio US Open. Iako smatran za trećeg favorita turnira, već u prvom kolu suočio se s ispadanjen s turnira. Protivnik mu je bio drug iz djetinjstva i kolega iz reprezentacije, Viktor Troicki. Nakon svega viđenog u ovom meču visoke klase, Đoković iz njega izlazi kao pobjednik, i to najviše zahvaljujući većem iskustvu u odnosu na protivnika. Konačan rezultat glasio je 6–3, 3–6, 2–6, 7–5, 6–3. Taj meč su pratile uvjerljive pobjede (3–0) protiv Nijemca Petzschnera, domaćih tenisera Blakea i Fisha, i 17. nosioca turnira, Monfilsa. U polufinalu spašava dvije meč-lopte protiv Federera i dolazi do velike pobjede od 5–7, 6–1, 5–7, 6–2, 7–5 i uspijeva se plasirati u svoje treće Grand Slam finale. Ovom pobjedom postao je drugi teniser, pored Nadala, koji je ostvario 2 pobjede protiv Federera na Grand Slam turnirima. U svom drugom finalu na ovom turniru ponovo je poražen, ovoga puta od Nadala rezultatom 4–6, 7–5, 4–6, 2–6.
Nakon toga u Beogradu je Srbija porazila Češku rezultatom 3–2, a Đoković je igrao dva meča – u paru sa Zimonjićem izgubio od Berdycha i Štěpáneka, a u trećem meču singla savladao je Berdycha 3–1.
Na prvom turniru u mini azijskoj turneji, u Pekingu, uspijeva odbraniti titulu iz prethodne godine pobjedom u finalu nad Davidom Ferrerom. Na Mastersu u Šangaju u polufinalu gubi od Federera, kao i na sljedećom turniru u Baselu, ovog puta u finalu. U Parizu je u poziciji da brani još jednu titulu, ali u trećem kolu gubi od domaćeg tenisera, Michaëla Llodre.
Četvrtu sezonu zaredom uspijeva se plasirati na završni Masters Cup, i to kao treći teniser svijeta. U prvom meču u grupi lahko pobjeđuje Berdycha (6–3, 6–3). U sljedećom meču, protiv prvog nosioca Nadala, ima dosta problema s kontaktnim sočivima i ne uspijeva doći do pobjede. Trijumfom nad Roddickom (6–2, 6–3) ostvaruje plasman u polufinale. Treći put zaredom gubi od kasnijeg šampiona, Federera, ovog puta rezultatom 1–6, 4–6.
Prvi put se s reprezentacijom Srbije našao u finalu Davis Cupa protiv reprezentacije Francuske u Beogradskoj areni. U svom prvom meču protiv Simona bez većih problema donosi bod reprezentaciji pobjedom 6–3, 6–1, 7–5. Nakon zaostatka Srbije 1–2, izjednačuje rezultat pobjedom nad Monfilsom 6–2, 6–2, 6–4. Na kraju je Troicki ostvario odlučujuću pobjedu i tako donio Srbiji prvu titulu. Đoković je u toku 2010. u mečevima za reprezentaciju ostvario sedam pobjeda u isto toliko mečeva.
Godinu je četvrti put zaredom završio na trećem mjestu ATP-liste iako je u toku sezone 26 sedmica boravio na drugom mjestu. Ostvario je omjer 61–18 (77%).
Olimpijski komitet Srbije drugi ga put proglašava najuspješnijim muškim sportistom, a dobija i Zlatnu značku lista Sport kao srbijanski sportist godine.
2011.
Sezonu je počeo igrajući na Hopman Cupu s Anom Ivanović. Iako je pobijedio u svim svojim mečevima, zbog povrede Ane Ivanović morali su odustati od nastupa u finalu.
Nakon Hopman Cupa igrao je na Australian Openu. Kao treći nosilac, u prvom kolu savladao je Granollersa (6–1, 6–3, 6–1), zatim Dodiga (7–6, 6–78, 6–0, 6–2). Drugi set ovog meča bio je ujedno i jedini Đokovićev izgubljen set na cijelom turniru. U trećem kolu Troicki mu je predao meč nakon što je Đoković dobio prvi set rezultatom 6–2. U četvrtom kolu pobijedio je Almagra (6–3, 6–4, 6–0). Vezavši tri pobjede bez izgubljenog seta protiv tenisera koji se na ATP-listi nalaze na nekom od prvih deset mjesta, Berdycha (6–1, 7–65, 6–1), Federera (7–63, 7–5, 6–4) i, u finalu, Murrayja (6–4, 6–2, 6–3), osvojio je drugu Grand Slam titulu u karijeri.
Sljedeći turnir na kojem je nastupio bio je onaj u Dubaiju. Kao drugi nosilac, u prvom kolu pobijedio je Llodru 6–3, 6–3. U očekivanom nastupu u finalu, pobjedom nad Federerom (6–3, 6–3), odbranio je titulu i postao trostruki uzastopni pobjednik ovog turnira.
Zbog nastupa na turniru u Indian Wellsu Đoković nije učestvovao u mečevima Davis Cupa. U prvom kolu Indian Wellsa bio je slobodan, u drugom je pobijedio Golubjeva, pa mu je sljedeći protivnik bio Ernests Gulbis, koji je izgubio meč sa samo jednim osvojenim gemom, kao i Troicki u idućem kolu. Četvrtfinalni meč Đoković je igrao protiv Gasqueta. Gasquet je u oba seta vodio, ali je Đoković dvaput preokrenuo rezultat. U polufinalu je igrao protiv Federera, i to treći put u sezoni i drugi put u polufinalu, i opet ga savladao. Ta pobjeda donijela je Đokoviću drugo mjesto na ATP-listi. U finalu je savladao Nadala, osvojivši treću titulu u sezoni i drugu u Indian Wellsu.
Nakon razornog zemljotresa i cunamija koji su 11. marta pogodili Sendai u Japanu, Đoković odlučuje odigrati egzibicijski meč s Nadalom. Meč je odigran u Bogoti, gdje je španski teniser uspio nanijeti prvi poraz Đokoviću (6–7, 3–6) u njihovim međusobnim susretima ove godine. Nakon toga je učestvovao u humanitarnoj nogometnoj utakmici protiv Fort Lauderdale Strikersa. Teniseri su izgubili 4–2, a strijelci za njih bili su Murray i Baghdatis. Prikupljeno je više od 100.000 dolara.
U drugom kolu u Miamiju pobijedio je Uzbekistanca Denisa Istomina (6–0, 6–1). U trećem kolu pobijedio je Blakea (6–2, 6–0). U osmini finala pobijedio je Troickog (6–3, 6–2). U sljedećem kolu igrao je protiv Andersona (6–4, 6–2). U polufinalu pobjeđuje Fisha (6–3, 6–1). U finalu drugi put ove godine dočekuje Nadala, ali i ovog puta Đoković pobjeđuje 4–6, 6–3, 7–64.
Zbog bolova u koljenu preskočio je prvi turnir na zemlji, onaj u Monte Carlu, gdje je pobijedio Nadal. U rodnom Beogradu igra na Otvorenom prvenstvu Srbije, gdje pobjeđuje, a u finalu je savladao Feliciana Lópeza 7–6, 6–2.
Sljedeći turnir bio je u Madridu. Đoković je bio slobodan u prvom kolu. U drugom je igrao protiv Kevina Andersona, koga je savladao u Miamiju. U trećem pobjeđuje Guillerma Garcíju-Lópeza. U četvrtfinalu je igrao protiv Davida Ferrera i pobijedio ga 6–4, 4–6, 6–3. U polufinalu pobjeđuje Brazilca Belluccija 4–6, 6–4, 6–1. U finalu ga je čekao branilac titule, Nadal. Iako je Nadal bio favorit, Đoković je slavio 7–5, 6–4.
Sljedeći turnir bio je u Rimu. U drugom kolu pobjeđuje Kubota, u trećem Wawrinku, u četvrtfinalu Söderlinga, a u polufinalu su mu bila potrebna tri sata teške borbe da bi pobijedio Murrayja. U finalu pobjeđuje Nadala 6–4, 6–4.
Sljedeći pohod bio je na Roland Garrosu. U prvom kolu pobjeđuje De Bakkera (6–2, 6–1, 6–3). U drugom je igrao protiv Hănescua. U trećem pobjeđuje Del Potra. Meč je bio prekinut zbog mraka. U osmini finala pobjeđuje Gasqueta. U četvrtfinalu se trebao susresti s Fabiom Fogninijem, ali je on zbog povrede predao meč bez borbe. Đoković u polufinalu gubi od Federera u antologijskom meču (koji je vjerovatno bio najbolji Federerov meč na zemlji u karijeri), a turnir na kraju osvaja Nadal.
Propušta Queen's Club i ide na Wimbledon. U prvom kolu pobjeđuje Chardyja, u drugom Andersona, u trećem Baghdatisa, u osmini finala Llodru. Zatim je na putu do trona savladan i mladi teniser iz Australije, Bernard Tomić (3–1). U borbi za svoje prvo finale na Wimbledonu pao je i Tsonga (3–1). Tom pobjedom Đoković se popeo na prvo mjesto ATP-liste, prvi put u karijeri. U finalu je pobijedio Nadala rezultatom 6–4, 6–1, 1–6, 6–3 i tako osvojio svoj prvi Wimbledon i treći Grand Slam turnir u karijeri. Nakon ove pobjede vratio se u Beograd, gdje je imao veliki doček ispred Skupštine grada Beograda.
Samo mjesec kasnije, na Mastersu u Montréalu, uspijeva pobijediti Davidenka, Čilića, Monfilsa, Tsongu, da bi u finalu, poslije jako neizvjesne borbe protiv Fisha, uspio pobijediti u tri duga seta i tako postati prvi igrač koji je osvojio pet Mastersa u jednoj sezoni, prvi koji je pobijedio na pet uzastopnih Mastersa na kojima je učestvovao, te drugi igrač (uz Samprasa) koji je osvojio turnir na kojem je učestvovao odmah nakon što je postao broj 1 na ATP-listi. Sljedeće sedmice, na turniru u Cincinnatiju, u drugom kolu pobijedio je 19-godišnjeg Ryana Harrisona, u trećem Štěpáneka, a zatim je u malo težem meču savladao Monfilsa (3–6, 6–4, 6–3). U polufinalu ga je čekao Berdych. Đoković je dobio prvi set 7–5 nakon što je vratio izgubljeni servis, a odmah nakon prvog seta Berdych je predao meč zbog povrede ramena. U svom šestom finalu na turnirima Masters serije u 2011. godini Đoković je pretrpio tek drugi poraz u sezoni nakon što je, također zbog povrede ramena, ali i umora, predao meč Murrayju pri rezultatu 4–6, 0–3.
Ipak, povreda je pravovremeno sanirana i Đoković je došao na US Open kao prvi nosilac prvi put u karijeri na nekom Grand Slam turniru. U prvom kolu Conor Niland iz Irske predao mu je meč pri rezultatu 6–0, 5–1 zbog trovanja hranom. U drugom kolu dominirao je protiv Argentinca Carlosa Berlocqa. Nakon toga je poklekao i Davidenko (6–3, 6–4, 6–2), a zatim i nova ukrajinska nada, Aleksandar Dolgopolov, također u tri seta (7–614, 6–4, 6–2). Tako se Đoković plasirao u četvrtfinale, u kojem ga je čekao zemljak Tipsarević. Meč je završen predajom Tipsarevića zbog povrede tetive pri vodstvu Đokovića od 2–1 u setovima i 3–0 u četvrtom. Polufinale je bilo protiv Federera i opet je bilo antologijsko. Naime, Đoković je uspio preokrenuti zaostatak od 0–2 u setovima i pobijediti Federera četvrti put ove sezone rezultatom 6–7, 4–6, 6–3, 6–2, 7–5, spasivši pritom dvije meč-lopte na Federerov servis pri 5–3 i 40–15 u petom setu. Đokovićev hrabri forhend-kros ritern na prvu Federerovu meč-loptu imao je dosta odjeka u medijima. Teniska legenda John McEnroe nazvao je taj udarac "jednim od najboljih udaraca svih vremena". Nakon ovog spektakularnog preokreta na red je došla repriza finala od prošle godine protiv Nadala. Ovog puta slavio je Đoković 6–2, 6–4, 6–7, 6–1 i tako osvojio svoj prvi US Open nakon dva izgubljena finala. Uprkos rezultatu, meč je bio jedan od fizički najiscrpljujućih mečeva ove sezone i trajao je četiri sata i deset minuta. Nakon što je osvojio prvi gem u četvrtom setu, Đoković je zatražio medicinsku pomoć. Ovom pobjedom Đoković je osvojio svoj deseti turnir ove sezone i tako postao tek šesti teniser koji je osvojio tri Grand Slam turnira u jednoj kalendarskoj godini. Također je postao drugi teniser koji je na putu do Grand Slam titule pobijedio i Federera i Nadala u uzastopnim mečevima (prvi je to uradio Del Potro 2009, također na US Openu). Osim toga, za pobjedu je dobio 2,3 miliona dolara, čime je došao do cifre od 10.609.318 dolara (do 13. septembra) i tako postavio novi rekord po zaradi u jednoj sezoni (s još dva preostala njena mjeseca). Konačno, Đoković je postao prvi teniser koji je osvojio titulu na Grand Slam turniru kao debitant na broju 1 ATP-liste nakon Courierove pobjede na Roland Garrosu 1992. Nakon ove pobjede Đoković je gotovo osigurao da će godinu završiti na prvom mjestu ATP-liste. Sampras je Đokovićevu sezonu proglasio najboljom koju je vidio u svom životu, nazvavši je "jednim od najvećih postignuća u svim sportovima". 13. oktobra Đoković je i službeno osigurao broj 1 na kraju godine.
Nakon US Opena na red je došlo polufinale Davis Cupa protiv Argentine u Beogradu. Zbog umora od US Opena i problema s leđima Đoković nije igrao prvog dana, kao ni u parovima. Ipak, pri vodstvu Argentine od 1–2 Đoković je odlučio igrati četvrti meč, a protivnik mu je bio Del Potro. Povreda je bila jača i Đoković je predao meč pri rezultatu 6–75, 0–3, čime se Argentina plasirala u finale (u kojem je igrala protiv Španije). Đoković je nakon ovoga odlučio pauzirati mjesec kako bi se povreda, za koju se ispostavilo da je naprsnuće međurebarnog mišića, u potpunosti sanirala.
2012.
Nakon toga je uslijedio turnir u Dubaiju, gdje je pokušao osvojiti četvrtu titulu zaredom. Došao je do polufinala, ali mu se Murray ovaj put revanširao 2–6, 5–7.
Uslijedio je prvi Masters sezone, onaj u Indian Wellsu. U prvom kolu bio je slobodan, a zatim je pobijedio Golubjeva, Andersona, Andújara (koji mu je uzeo set) i Almagra, došavši tako do polufinala, gdje ga je čekao domaći predstavnik John Isner. U veoma tijesnom meču na krilima publike slavio je Isner (6–77, 6–3, 6–75).
Teniseri su se odmah zatim preselili u Miami, na drugi Masters u sezoni. Đoković je redom pobijedio Baghdatisa, Troickog, Gasqueta, D. Ferrera i Mónaca, a u finalu je vratio Murrayju za poraz u Dubaiju, pobijedivši ga 6–1, 7–64, osvojivši tako turnir bez izgubljenog seta, svoj 11. Masters u karijeri.
Sljedeći turnir na rasporedu bio je Masters u Monte Carlu. Plasirao se u finale, ali nije mogao spriječiti Nadala da rekordni, osmi put uzastopno, osvoji ovaj turnir (3–6, 1–6).
Ponovo su se sreli u finalu rimskog Mastersa i Nadal je opet pobijedio, ovog puta 5–7, 3–6.
Uslijedio je Roland Garros, na kojem se Đoković prvi put u karijeri plasirao u finale, pobijedivši u polufinalu Federera 6–4, 7–5, 6–3, što je bio i revanš za prošlogodišnje polufinale. U finalu ga je opet čekao Nadal. Finale je zbog kiše igrano u dva dana, a na kraju je slavio Nadal 4–6, 3–6, 6–2, 5–7 i tako osvojio svoj sedmi Roland Garros u osam godina, čime je nadmašio Borgov rekord od šest titula.
Na Olimpijskim igrama u Londonu nosio je zastavu Srbije na ceremoniji otvaranja. Na olimpijskom turniru, koji se također igrao u Wimbledonu, poražen je u polufinalu od Murrayja, a u meču u kojem je branio bronzanu medalju s OI u Pekingu izgubio je od Del Potra.
Nakon OI uslijedio je Canada Masters, na kojem je odbranio titulu, pobijedivši Tomića, Querreyja, Haasa, Tipsarevića i, na kraju, Gasqueta, izgubivši pritom samo jedan set (od Haasa). Na idućem Mastersu u Cincinnatiju još je jednom došao do finala, ali je opet poražen; bolji je bio Federer (0–2).
Na US Openu plasirao se u finale treću godinu uzastopno. U polufinalu je bio bolji od Davida Ferrera 3–1 (meč je bio prekinut zbog kiše pri vodstvu Ferrera 2–5 u prvom setu i nastavljen idućeg dana), ali ga je u finalu, nakon četiri sata i 54 minute, savladao Murray 2–3 (6–710, 5–7, 6–2, 6–3, 2–6), koji je nakon četiri izgubljena finala na Grand Slam turnirima došao do prve velike titule.
Nakon US Opena odbranio je titulu u Pekingu, pobijedivši Tsongu 7–64, 6–2. Iduće sedmice osvojio je i Masters u Šangaju pobjedom u finalu nad Murrayjem 5–7, 7–611, 6–3, spasivši pet meč-lopti u drugom setu. Nakon što je Federer odustao od učešća na Mastersu u Parizu Đoković se vratio na prvo mjesto ATP-liste, koje mu je Federer preuzeo nakon Wimbledona. 12. novembra osvojio je svoj drugi Masters Cup u karijeri, pobijedivši u finalu Federera 7–66, 7–5.
2013.
Sezonu je počeo nastupom za Srbiju na Hopman Cupu, a partnerica mu je bila Ana Ivanović. Srbija je dobila sva tri meča u grupi i plasirala se u finale, no tu je poražena od Španije u odlučujućem meču parova. Đoković je imao tri pobjede i poraz (od Tomića u grupnoj fazi).
Uslijedio je Australian Open, na kojem je nastavio seriju iz prethodnih godina. U prva tri kola pobijedio je Mathieua, Harrisona i Štěpáneka bez izgubljenog seta, ali je u četvrtom odigrao težak meč protiv Wawrinke, dobivši ga 12–10 u petom setu. U četvrtfinalu je nešto lakše, u četiri seta, savladao Berdycha, a zatim je "pomeo" četvrtog igrača svijeta, Davida Ferrera, za samo sat i po. U finalu ga je čekao Murray, koji je u pet setova pobijedio Federera. Bilo je to njihovo drugo uzastopno međusobno finale na Grand Slam turniru. Murray je bolje počeo meč, dobivši prvi set 7–2 u tie-breaku. I drugi set otišao je do 13. gema, no sad je Đoković izašao kao pobjednik. Nakon toga je došlo do pada u Murrayjevoj igri (zatražio je i ljekarsku pomoć zbog žuljeva na stopalu), pa je Đoković dobio dva sljedeća seta i tako treći put zaredom osvojio ovaj turnir, po čemu je jedini u Open Eri. Sa četiri titule na ovom turniru izjednačio se s Agassijem i Federerom.
Nakon tri sedmice pauze nastupio je u Dubaiju i odlično odigrao turnir. U prvom kolu pobijedio je svog prijatelja, Troickog, zatim Španca Bautistu-Aguta, pa Italijana Seppija. U polufinalu ga je čekao obračun protiv Del Potra, u kojem je slavio 6–3, 7–6. Protivnik u finalu bio mu je Berdych, koji je u drugom polufinalu savladao Federera 2–1. Ipak, nije mogao učiniti mnogo protiv Đokovića, koji je dobio meč rezultatom 7–5, 6–3, osvojivši tako ovaj turnir četvrti put u pet godina. Na Mastersu u Indian Wellsu stigao je do polufinala, gdje ga je zaustavio Del Potro i tako prekinuo Đokovićev niz od 22 uzastopne pobjede. Sljedeće sedmice učestvovao je na Mastersu u Miamiju, na kojem je bio branilac titule, ali ga je u četvrtom kolu savladao Haas u dva seta.
Početkom aprila nastupio je u četvrtfinalnom meču Davis Cupa protiv SAD-a i odigrao ključnu ulogu u konačnoj pobjedi Srbije savladavši Isnera i Querreyja. Nešto kasnije u istom mjesecu porazio je Nadala u finalu Monte Carla u dva seta i tako došao do svoje prve titule na ovom turniru nakon Nadalovih osam uzastopnih. U maju je iznenađujuće izgubio u drugom kolu Mastersa u Madridu u tri seta od Bugarina Grigora Dimitrova.
Nastup na Roland Garrosu počeo je glatkom pobjedom protiv Goffina, a isto je ponovio i u drugom kolu protiv Argentinca Pelle. U trećem se osvetio Dimitrovu za poraz u Madridu potpuno ga nadigravši u tri seta. U četvrtom se vratio nakon izgubljenog prvog seta i savladao Kohlschreibera (4–6, 6–3, 6–4, 6–4), plasiravši se tako u 16. uzastopno četvrtfinale na Grand Slam turnirima. U polufinalu ga je čekao Nadal. Meč je opet bio neizvjestan i otišao je u pet setova. Na kraju je bolji bio Nadal 6–4, 3–6, 6–1, 6–73, 9–7.
Uslijedio je Wimbledon, na kojem je Đoković igrao sigurno i nije imao većih problema sve do polufinala, kad ga je dobro namučio Del Potro, ali je ipak prošao u finale; bilo je 7–5, 4–6, 7–62, 6–76, 6–3. No, u finalu ga je nadigrao Murray 6–4, 7–5, 6–4, postavši tako prvi Britanac nakon 77 godina koji je osvojio najprestižniji turnir na svijetu.
Nakon toga je na red došla sjevernoamerička turneja turnira na tvrdoj podlozi. U Montréalu je došao do polufinala, gdje ga je u tri seta savladao Nadal, a u Cincinnatiju je poražen u četvrtfinalu od Isnera. Na US Openu nije imao većih problema do polufinala, u kojem ga je dobro namučio Wawrinka, ali je uspio dobiti peti set 6–4 i proći u finale, u kojem ga je čekao Nadal. To je bilo njihovo treće međusobno finale na ovom turniru. Ključni trenutak meča bio je pri 1–1 u setovima i 0–40 pri 4–4 u trećem setu na Nadalov servis. Nadal je uspio spasiti sve tri brejk-lopte, a odmah zatim oduzeo je servis Đokoviću, čime je ujedno došao i do tog seta. U četvrtom Đoković više nije imao (mentalne) snage i Nadal je lahko priveo meč kraju dobivši četvrti set 6–1.
Đoković i Nadal ponovo su se sreli nakon mjesec dana u finalu Pekinga, gdje je Đoković bio branilac titule. Za razliku od nekoliko prethodnih mečeva, ovaj nije ponudio previše uzbuđenja jer je Đoković dosta lahko došao do četvrte titule na ovom turniru pobijedivši 6–3, 6–4 nakon sat i 27 minuta igre. Ipak, ulazak u finale bio je dovoljan Nadalu da nakon duže pauze ponovo dođe na prvo mjesto ATP-liste s minimalnom prednošću.
Samo sedam dana kasnije Đoković je odbranio titulu i na Shanghai Mastersu. U vrlo zanimljivom meču, koji je trajao dva i po sata, savladao je Del Potra (koji je u polufinalu izbacio Nadala) u tri seta (6–1, 3–6, 7–63). No, uprkos ovom trijumfu Đokovića i njegovoj 15. tituli na Mastersima, Nadal je zadržao prvo mjesto na ATP-listi.
2014.
Sezonu je počeo odbranivši titulu na egizibicijskom turniru u Abu Dhabiju, gdje je u finalu pobijedio Davida Ferrera (7–5, 6–2). Zatim je uslijedio Australian Open, gdje je išao na četvrtu uzastopnu titulu. Prva četiri meča dobio je bez izgubljenog seta (redom su pali Lukáš Lacko, Leonardo Mayer, Denis Istomin i 15. nosilac Fabio Fognini). U četvrtfinalu ga je, kao i prošle godine, čekao Wawrinka. Iako se uspio vratiti iz zaostatka 0–2 u setovima, izgubio je peti set 7–9, čime je okončan njegov niz od 25 uzastopnih pobjeda u Melbourneu, kao i niz od 14 uzastopnih polufinala na Grand Slam turnirima.
Zatim je nastupio je u Dubaiju, gdje je u polufinalu izgubio od Federera, koji je i osvojio turnir. Revanširao mu se u finalu Indian Wellsa, osvojivši tako ovaj turnir treći put u karijeri. Nastavio je dobar niz pobijedivši i Nadala u finalu Miami Mastersa u dva seta. Pateći od povrede zapešća, koja ga je mučila tokom Monte Carlo Mastersa, Đoković je u polufinalu ovog turnira izgubio od Federera u dva seta. Nakon saniranja povrede osvojio je svoju treću titulu u Rimu pobijedivši Nadala u finalu. 500.000 dolara, koje je dobio za ovu pobjedu, odmah nakon turnira donirao je žrtvama poplava koje su nekoliko dana ranije pogodile jugoistočnu Evropu. Na Roland Garrosu došao je do svog drugog finala na ovom turniru, izgubivši pritom samo dva seta, ali je u finalu opet bio bolji Nadal u četiri seta. To je bio Đokovićev prvi poraz u njihovih posljednjih pet mečeva.
Na Wimbledonu je, u antologijskom finalu protiv Federera, u kojem su obojica pokazala najbolje što tenis može ponuditi, došao do svoje druge vimbldonske titule, čime je prestigao Nadala i vratio se na broj 1 ATP-liste. Prije toga je u četvrtfinalu uspio nadoknaditi zaostatak od 0–2 u setovima protiv Čilića, a u dosta tijesnom polufinalu savladao je Dimitrova 3–1. Sljedeći nastup imao je na Mastersu u Torontu, gdje je u trećem kolu izgubio od Tsonge, koji je i osvojio turnir. I na Cincinnati Mastersu ispao je u trećem kolu, ovog puta od Robreda. Američku turneju zaključio je na US Openu, na kojem ga je u polufinalu porazio Kei Nishikori 1–3.
Davis Cup
Đoković je 9. aprila 2006. izborio odlučujuću pobjedu za Srbiju i Crnu Goru protiv Velike Britanije pobijedivši u četvrtom meču Grega Rusedskog u četiri seta za nedostižno vodstvo SCG od 3–1, čime je SCG ostala u Prvoj grupi Evroafričke zone. Nakon ovog meča u medijima se dosta počelo šuškati o Đokovićevim pregovorima s Britanskom teniskom asocijacijom (LTA) o mogućem nastupanju Đokovića za britansku reprezentaciju. Devetnaestogodišnji Đoković, koji je tada bio 63. na ATP-listi, uglavnom je demantirao priču, rekavši prvo da razgovori nisu bili ozbiljni, opisavši ih riječima: "Britanci su bili veoma ljubazni prema nama nakon Davis Cupa". Međutim, nakon više od tri godine, u oktobru 2009, Đoković je potvrdio da su pregovori između njegove porodice i LTA u aprilu i maju 2006. zaista bili ozbiljni.
Pobijedivši u sva tri svoja meča, Đoković je igrao ključnu ulogu u pobjedi Srbije nad Australijom 2007. u doigravanju za ulazak u Svjetsku grupu Davis Cupa za sljedeću godinu. U meču protiv Rusije u Moskvi u februaru 2008. Đoković je bio pod gripom i bio je prisiljen propustiti prvi pojedinačni meč. Vratio se u parovima, u kojima su on i Zimonjić pobijedili, ali je bio prisiljen predati sljedeći meč Davidenku. Đoković je imao veliku ulogu i u ulasku Srbije u Svjetsku grupu za 2009. godinu. Od 6. do 8. marta 2010. imao je ključnu ulogu u dovođenju Srbije do njenog prvog četvrtfinala Davis Cupa u historiji, dobivši oba svoja meča u sudaru sa SAD-om u Beogradu (protiv Querreyja i Isnera). Kasnije se Srbija plasirala i u finale nakon pobjeda protiv Hrvatske (4–1) i Češke (3–2). U finalnom ogledu protiv Francuske, također u Beogradu, srbijanski su teniseri posljednjeg dana preokrenuli zaostatak od 1–2 i tako prvi put u historiji nezavisne Srbije osvojili najcjenjenije ekipno tenisko takmičenje, izazvavši općenacionalnu radost. Đoković je pobijedio Simona i Monfilsa, a ključni bod donio je Troicki protiv Llodre. Đoković je bio kičma svoje reprezentacije, ostvarivši omjer 7–0 u Davis Cupu te godine, iako je čast donošenja pobjedničkog boda pripala Troickom.
U polufinalu 2011. protiv Argentine igrao je ključni meč protiv Del Potra. Tokom tog meča pogoršao je povredu leđa zarađenu na US Openu te je predao pri rezultatu 6–75, 0–3, što je Argentini donijelo prolazak u finale. To je bio treći poraz Đokovića u 2011. i druga predaja meča.
U izdanju za 2013. godinu ponovo je znatno doprinio plasmanu Srbije u njeno drugo finale. Prvo je donio bod protiv Belgije (pobijedio Oliviera Rochusa), a zatim po dva boda u ogledima protiv SAD-a (ponovo pobijedio Isnera i Querreyja) i Kanade (savladao Pospisila i Raonića). I u finalu u Beogradu protiv Češke dobio je oba pojedinačna meča, ali su Česi ipak slavili 2–3.
Đoković – Nadal
Dosad su ukrstili rekete 59 puta (što je najveći broj međusobnih susreta dvojice tenisera u Open Eri), a rezultat je 30–29 za Đokovića , s tim da je Đoković u jednom periodu dobio sedam uzastopnih susreta (svaki u finalima, od čega šest u 2011). Nadal vodi na zemlji (20–8), a Đoković na tvrdoj podlozi (20–7), dok su na travi izjednačeni (2–2). ATPTour.com ocjenjuje to rivalstvo kao treće najveće rivalstvo u posljednjoj deceniji. Đoković je jedini koji ima najmanje deset pobjeda protiv Nadala, jedini koji je porazio Nadala sedam puta uzastopno te uzastopno na zemljanoj podlozi (Nadala zovu "kraljem zemlje"). Njih dvojica dijele rekord za najduži meč u tri seta (četiri sata i dvije minute u polufinalu Mastersa u Madridu 2009). U finalu Wimbledona 2011. Đoković je dobio u četiri seta (6–4, 6–1, 1–6, 6–3), što je bila njegova prva pobjeda protiv Nadala na nekom Grand Slam turniru u šestom pokušaju. Time je postao tek drugi igrač koji je porazio Nadala u finalu Grand Slam turnira (prvi je Federer). Ovo rivalstvo dio je tzv. "trivalstva". Termin je skovala američka sportska novinarka i nekadašnja teniserka Mary Carillo, a odnosi se na rivalstvo između trojice najboljih svjetskih tenisera (Đokovića, Nadala i Federera). U finalu US Opena 2011, slavio je Đoković, osvojivši tako tri od četiri Grand Slam turnira te sezone i svoj četvrti Grand Slam turnir ukupno. Njihov susret u finalu Australian Opena 2012. bio je još jedan antologijski meč. Nakon pravog teniskog "rata", koji je trajao čak pet sati i 53 minute, pobjedu je odnio Đoković (5–7, 6–4, 6–2, 6–75, 7–5). To je bio i najduži meč u historiji Australian Opena i najduže Grand Slam finale ikad. Također, tim porazom Nadal je postao prvi teniser koji je izgubio tri uzastopna Grand Slam finala. Nadal se ipak revanširao Đokoviću u finalu svog "domaćeg" Mastersa u Monte Carlu 2012, osvojivši ga rekordni osmi put uzastopno (6–3, 6–1), nakon čega je ponovo pobijedio Đokovića u finalu Mastersa u Rimu (7–5, 6–3).
Njihov sljedeći okršaj desio se u finalu Roland Garrosa 2012. To je bio prvi put u historiji tenisa da su dvojica tenisera igrala četiri uzastopna finala na Grand Slam turnirima jedan protiv drugog. Također su postali jedini teniseri u historiji koji su igrali protiv istog protivnika u finalu na svakom od četiri Grand Slam turnira. Nakon nekoliko prekida zbog kiše, zbog čega se finale prenijelo i na ponedjeljak, Nadal je pobijedio 6–4, 6–3, 2–6, 7–5.
U 2013. Đoković je slavio u finalu Monte Carla, što mu je bila treća pobjeda protiv Nadala na zemlji, ali mu se Nadal revanširao u polufinalu Roland Garrosa. Nakon toga su se sastali 9. septembra u njihovom trećem međusobnom finalu na US Openu, gdje je ponovo slavio Nadal u četiri seta. Đoković se uspio revanširati mjesec kasnije u Pekingu, pobijedivši glatko u 2 seta, što mu je bila četvrta titula na tom turniru.
Na Wimbledonu 2018. sastali su se u polufinalu. Taj meč postao je njihov drugi najduži i tek treći u pet setova. Trajao je pet sati i 17 minuta, a igrao se u dva dana. Đoković je oduzeo servis Nadalu u 18. gemu petog seta i pobijedio 10-8, spasivši tri brejk-lopte pri 7-7 (u suprotnom bi Nadal servirao za meč). To je bio Nadalov prvi poraz u polufinalu na Grand Slam turnirima nakon US Opena 2009. i prvi poraz u polufinalima na Wimbledonu.
Na Australian Openu 2019. Đoković je ponovo savladao Nadala u finalu, ovog puta bez izgubljenog seta.
Đoković – Federer
Igrali su 50 puta (ne uključujući jedan meč koji je Federer predao bez borbe), a omjer je 27–23 za Đokovića. Đoković vodi na tvrdoj podlozi (20–18) i travi (3–1), a izjednačeni su na zemlji (4–4). Đoković je, osim Nadala, jedini koji je porazio Federera u uzastopnim mečevima na Grand Slam turnirima. Federer je okončao Đokovićev niz od 41 uzastopne pobjede od početka 2011. godine pobijedivši ga u polufinalu Roland Garrosa u meču koji mnogi smatraju antologijskim. Đoković je igrao protiv Federera u svom prvom Grand Slam finalu na US Openu 2007. i izgubio u tri tijesna seta (6–7, 6–7, 4–6) nakon što nije iskoristio pet set-lopti u prvom setu i još dvije u drugom. Na listi pobjeda protiv Federera Đoković je prvi (ispred Nadala). Njih dvojica susrela su se pet godina uzastopno na US Openu; njihovi mečevi na ovom turniru 2010. i 2011. ne samo da su bili u polufinalu nego i epski mečevi u pet setova: Đoković je u oba spasio dvije meč-lopte i oba na kraju dobio. Federer se revanširao u polufinalu Wimbledona 2012, došavši na kraju i do titule, te u finalu Cincinnatija. Švicarac je 2015. još jednom savladao Đokovića u finalu Cincinnatija, ali mu je Đoković odmah uzvratio u finalu US Opena. Također su igrali dva uzastopna finala na Wimbledonu 2014. i 2015. i oba je dobio Đoković. Novak je 2018. upravo u Cincinnatiju u finalu savladao upravo Federera i osvojio jedini Masters koji mu je nedostajao. Godine 2019. ponovo su se sastali u finalu Wimbledona i ponovo je pobjedu odnio Đoković nakon gotovo pet sati igre rezultatom 7−65, 1−6, 7−64, 4−6, 13−123; to je najduže finale u historiji Wimbledona (po trajanju).
Đoković – Murray
Tokom sezone turnira na zemlji 2016. susreli su se u finalu Madrid Mastersa, gdje je Đoković u tri seta osvojio tada rekordnu 29. titulu iz serije Masters 1000. Međutim, samo sedam dana kasnije Murray je bez većih problema savladao Đokovića u dva seta u finalu Mastersa u Rimu, onemogućivši nakratko Đokoviću da postane prvi igrač u historiji koji je osvojio 100 miliona dolara u karijeri. Na vrhuncu sezone turnira na zemlji, Roland Garrosu, ponovo su se susreli u finalu. Iako je izgubio prvi set (3–6), Đoković je dobio sljedeća tri (6–1, 6–2, 6–4) i došao do svoje prve titule na ovom turniru, čime je kompletirao kolekciju titula s Grand Slam turnirâ.
Đoković – Tsonga
Dosad su igrali 23 puta, a Đoković vodi 17–6. Njihov prvi susret bio je u finalu Australian Opena 2008; u polufinalu su pobijedili Federera i Nadala u tri seta. Đoković je dobio ovo finale u četiri seta i tako osvojio svoj prvi Grand Slam turnir. Tsonga je zatim dobio njihova sljedeća četiri meča prije nego što je Đoković prekinuo taj niz u Miamiju 2009.
Sljedeći okršaj na Grand Slam turniru imali su opet u Australiji, u četvrtfinalu 2010, tačno dvije godine nakon spomenutog finala. Ovog puta slavio je Tsonga u pet setova, nakon što je Đoković imao stomačnih problema tokom meča. Do idućeg susreta prošla je godina i po, a ulog je bio još veći jer je bila riječ o polufinalu Wimbledona 2011. To je bio njihov prvi meč na travi; Đoković je dobio 3–1 i prošao u svoje prvo finale na Wimbledonu, okončavši usput period od sedam i po godina u kojem su se na prvom mjestu ATP-liste smjenjivali samo Federer i Nadal. Na Roland Garrosu 2012. Đoković i Tsonga ponovo su se susreli u važnom meču, ovog puta u četvrtfinalu. Nakon što je prvi set dobio 6–1, Đoković je sljedeća dva izgubio (oba 5–7) i pri rezultatu 4–5 u četvrtom suočio se s dvije Tsongine meč-lopte (na svoj servis). Uspio ih je spasiti i izboriti tie-break, u kojem je Tsonga imao još nekoliko meč-lopti, ali je Đoković izvukao i to i odveo meč u peti set. Tsonga se nakon ovoga psihički slomio i Đoković je lahko dobio odlučujući set (6–1), a meč je trajao četiri sata i devet minuta.
Nakon dva mjeseca ponovo su se susreli na OI u Londonu i ponovo u četvrtfinalu i opet je bolji bio Đoković (6–1, 7–5). Nakon toga su igrali u finalu China Opena, gdje je Đoković još jednom slavio (7–64, 6–2). Na Masters Cupu 2012. žrijeb ih je smjestio u istu grupu. Đoković je dobio i taj meč 7–64, 6–3. To je bila Đokovićeva peta pobjeda protiv Tsonge u 2012. godini.
Đoković – Ferrer
Susreli su se 21 put, a Đoković vodi 16–5. Đoković ima prednost na tvrdoj podlozi 12–2, a na zemlji su izjednačeni (3–3). Posljednjih deset mečeva dobio je Đoković, uključujući polufinala na US Openu 2012. i Australian Openu 2013. Prvi njihov meč dobio je Ferrer u Bukureštu 2004 (4–6, 6–4, 6–4).
Đoković – Wawrinka
U ovom zanimljivom rivalstvu Đoković vodi 20–6, ali mnogi od njihovih mečeva bili su uzbudljivi i tijesni, uključujući četiri meča u pet setova na Grand Slam turnirima: tri uzastopna na Australian Openu i jedan na US Openu – u četvrtom kolu Australian Opena 2013 (Đokovic dobio 12–10), polufinalu US Opena 2013 (Đoković dobio 6–4), četvrtfinalu Australian Opena 2014 (Wawrinka dobio 9–7; ova pobjeda prekinula je Đokovićev impresivni niz od 14 uzastopnih polufinala na GS turnirima i niz od 28 uzastopnih pobjeda te ga spriječila da osvoji rekordnu petu titulu na Australian Openu ); Đoković se revanširao na Australian Openu 2015 (6–0), ali je meč opet bio dug; u finalu Roland Garrosa 2015. Wawrinka je porazio Đokovića u četiri seta i osvojio svoj drugi Grand slam turnir. Krajem iste godine Đoković je pobijedio Wawrinku na Pariz Mastersu. Na US Openu 2016. Wawrinka je drugi put pobijedio Đokovića u finalu Grand Slam turnira. Mučeći se s povredom stopala, zadobijenom u kasnijoj fazi meča, Đoković je izgubio u četiri seta. Za razliku od većine rivalstava najboljih tenisera, njih dvojica igrala su zajedno u parovima.
Mjesto među teniskim velikanima
Andre Agassi smatra da su Federer, Nadal i Đoković "možda trojica najvećih koji su ikad igrali tenis". Prema riječima Tima Henmana, Đoković je "vjerovatno među osam najboljih u historiji tenisa". Matt Cronin svrstava Đokovića među 40 najboljih tenisera u historiji (kombinirano muškarci i žene). Tennis Channel rangirao je Đokovića na 25. mjesto među muškarcima i 40. mjesto ukupno (muškarci i žene) u svojoj seriji 100 najvećih svih vremena. Rod Laver svrstao ga je na šesto mjesto u svom izboru deset najboljih tenisera Open Ere.
Stil igre, oprema i ishrana
Đoković je svestran igrač (all rounder) s naglaskom na agresivnoj igri s osnovne linije. Njegovi udarci s osnovne linije konzistentni su, duboki i prodirući. Njegov bekhend smatra se jednim od najboljih u današnjem tenisu. Najjače mu je oružje bekhend-paralela velike snage i preciznosti. Također je poznat kao jedan od igrača koji se najbolje kreću po terenu, s nadmoćnom agilnošću, pokrivanjem terena i odbrambenim sposobnostima. Nakon velikih tehničkih problema u 2009. godini, njegov servis ponovo je jedno od jačih oružja; prvi servis obično udara ravno, dok kod drugog servisa više voli koristiti visoki (tzv. kik; ) i rezani (tzv. slajs; engl. slice), s loptom koja protivnika izbacuje daleko ustranu. Darren Cahill je izjavio da je Đoković, uz Davida Ferrera, igrač koji najbolje vraća servis u muškom tenisu. Đoković ponekad koristi i dobro skrivenu bekhend skraćenu loptu, kao i bekhend slajs. Ipak, njegove skraćene lopte znaju biti i nedostatak kad ih koristi pod pritiskom i bez adekvatne pripreme.
U julu 2010, prije meča u Davis Cupu protiv Hrvatske, Đoković je u svoj tim doveo i nutricionista, Igora Ćetojevića, koji se, osim toga, fokusira i na kinesku medicinu i akupunkturu. Ćetojević je otkrio da Đoković pati od celijakije i da u organizam ne smije unositi gluten, pa mu ga je izbacio iz ishrane. Izgleda da je to dalo rezultat jer se Đoković počeo osjećati jači, brži i daleko spremniji. Nakon Đokovićevog osvajanja Wimbledona Ćetojević je napustio njegov tim.