cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deutschlandlied
Historija
Fallersleben je napisao "Das Lied der Deutschen" u vrijeme kad je Njemačka još bila rascjepkana na kraljevstva i principate. Pjesma je izražavala njegovu želju za ujedinjenom i jakom Njemačkom. Stih "Deutschland, Deutschland über alles, über alles in der Welt" prvobitno je značila da Nijemci i njihovi vladari moraju prevazići postojeće podjele i imati pred očima ujedinjenu Njemačku kao cilj. U Fallerslebenovo vrijeme tekst pjesme imao je revolucionarne i liberalne prizvuke jer je poziv na ujedinjenje Njemačke obično uključivao i zahtjeve za slobodom novina i većim građanskim pravima.Iako je ujedinjenje Njemačke ostvareno kasnije za vrijeme Pruske, "Deutschland über Alles" ipak nikad nije bila nacionalna himna njemačkog carstva, vjerovatno zbog svog anti-monarhističkog porijekla koji je dobro zapamćen. U isto vrijeme, to objašnjava zašto je pjesma boje usvojena kao himna u Weimarskoj Republici u martu 1922. Muzika je preuzeta iz "Gudačkog kvarteta u C-duru" (tzv. Kaiser-kvartet), Op. 76,3 Josepha Haydna, koja je komponovana 1797. godine.
Sve tri strofe postale su državna himna Njemačke 1922. godine. Međutim, uskoro je Hitlerova nacistička stranka počela koristiti pjesmu u skladu sa svojom ideologijom. Prvi stih protumačili su kao "Njemačka mora vladati nad cijelim svijetom", a Fallerslebenovu sliku ujedinjene domovine promijenili su u Treći rajh, koji je doveo do Drugog svjetskog rata.
Godine 1949. kad se Zapadna Njemačka formirala kao demokratska država, Nijemci su zaključili da zbog spomenutih negativnih prizvuka ne mogu koristiti sve strofe. Ipak, nisu htjeli ni odbaciti pjesmu jer je izvorno stvorena u želji za demokratijom. Zato su je zadržali kao državnu himnu.
Sergej Jesenjin
Sergej Aleksandrovič Jesenjin (3. oktobar 1895 – 28. decembar 1925) bio je ruski pjesnik.
Rani period
Rođen je 3. oktobra 1895. godine u Konstantinovu, u Rjazanjskoj guberniji, administrativnom dijelu tadašnjeg ruskog carstva, u zemljoradničkoj porodici. Većinu djetinjstva je proveo sa svojim djedom i bakom, koji su ga u biti i odgojili. Poeziju je počeo pisati u dobi od devet godina.
1912. godine, Jesenjin odlazi u Moskvu, gdje se izdržava radeći kao lektor u štampariji. Sljedeće godine se upisuje na moskovski Charnyavsky univerzitet na kojem studira godinu i pol. Njegova rana poezija je inspirisana ruskim folklorom. U Petrograd odlazi 1915. godine gdje se upoznaje sa kolegama pjesnicima: Aleksandar Blok, Sergej Gorodecki, Nikolaj Kljujev i Andrej Beli i koji pomažu u promociji mladog pjesnika u čemu poseban doprinos daje Aleksandar Blok. Jesenjin je poslije priznao da mu je Bely objasnio značenje forme, dok su ga Blok i Kljujev naučili lirizmu.
Život i karijera
1916. godine objavljuje svoju prvu knjigu pjesama, Radunjica. Kroz zbirke poezije o dirljivoj ljubavi i jednostavnom životu, postaje jedan od najpopularnijih pjesnika tog doba. 1913. stupa po prvi put u brak s Annom Izrjadnovom, radnom kolegicom iz izdavačke kuće, sa kojom je imao sina, Jurija.
U periodu između 1916. i 1917. služi vojni rok. Preko svog poznanca, D.Lomana, caričinog ađutanta, koji je cijenio pjesnikov talent, odobrene su mu izvjesne olakašice i umjesto da ide na front ostao je u Carskom selu. Tu je u to vrijeme živio i poznati sociolog, književni kritičar i socijalist Ivanov-Razumnjik, koji je prvi popularizirao Jesenjina kao pjesnika.
Nakon Oktobarske revolucije 1917. godine, Rusija izlazi iz prvog svjetskog rata. Vjerujući da će revolucija donijeti bolji život, Jesenjin je nakratko podržava, ali ubrzo postaje razočaran istom. Ponekad i sam kritikuje boljševičku vlast u svojim pjesmama kao što je slučaj s pjesmom Oktobarska revolucija me prevarila.
Augusta 1917. Jesenjin se po drugi put ženi, ovaj put s Raikh Zinaidom. Imali su dvoje djece, kćerku Tatjanu i sina Konstantina. Supružnici su se svađali i živjeli odvojeno na neko vrijeme prije razvoda 1921. godine. Njihova kćerka Tatjana će poslije postati izvanredan pisac, a sin Konstantin Jesenjina će poznati nogometni statističar. U septembru 1918. godine osniva svoju vlastitu izdavačku kuću. U tom periodu, svojim stvaralaštvom privukao je mnoge pristalice kao i pjesnike. Među njima najviše je oduševio mladog pjesnika, futuristu, Anatolija Marienhofa, koji je za sobom povukao i poznatog modernistu u književnosti, Vadjima Šeršenjevica. U društvu umjetnika, Jesenjin u to doba živi boemskim načinom života. Najviše vremena provodi po kafanama oko Kuznjeckog mosta, ili u malim lokalima i menzama oko Njikitske ulice i bulevara. Ovdje su se za vrijeme revolucije skupljali pisci, slikari, glumci da uz skromne obroke diskutuju, čitaju stihove, ili da priređuju izložbe, da izvode svoja i tuđa djela, sakupljajući napojnice od publike ili da organiziraju razne priredbe i predavanja za namirnice. Pjesnici su u revoluciji brzo došli u javni i otvoreni sukob sa zvaničnom kritikom i komesarom prosvjete. Zajedno sa Marienhofom, osniva ruski književni pokret Imaginizam.
U jesen 1921. godine, dok je gostovao u studiju slikara Georgija Yakulova, Jesenjin upoznaje američku plesačicu Isadoru Duncan, 18 godina stariju od sebe. Znala je samo desetak riječi na ruskom, dok Jesenjin nije govorio nijedan strani jezik. Vjenčali su se 2. maja 1922. godine te odlaze u obilazak Evrope i SAD-a. Brak sa Duncanovom ne traje dugo i razvode se u maju 1923. godine te se vraća u Moskvu.
1923. godine Jesenjin se upušta u romantičnu vezu sa glumicom Augustom Miklashevskayom kojoj posvećuje nekoliko pjesama. Iste godine dobija sina s pjesnikinjom Nadeždom Volpin. Njihov sin Alexander Esenin-Volpin odrasta i postaje pjesnik i istaknuti aktivista sovjetskog disidentskog pokreta 1960-ih. Živi u Sjedinjenim Američkim Državama i radi kao matematičar i nastavnik.
1925. godine Jesenjin upoznaje i ženi se sa svojom četvrtom suprugom, Sofijom Andrejevnom Tolstojevom, unukom velikog ruskog književnika Lava Tolstoja.
Smrt
U večer 23. decembra, Jesenjin, po bilješkama svoga zeta Neasedkina, odlazi sestrama u Zamoskvorečje i ne pozdravljajući se odlazi u sobu i kupi sve svoje stvari. U Petrograd Jesenjin stiže 24. decembra ujutro i odsjeda u hotelu Angleter. U naredna tri dana jureći obavlja poslove. Bolesno uznemiren i nuropat, Jesenjin se tih dana osjećao strahovito usamljen. U hotelskoj sobi br. 5, u koju je nekada dolazio sa Isadorom, atmosfera postaje sve teža, pogotovo navečer. U noći između 26 i 27. decembra, nemajući tinte - kako je sam pričao preko dana poznanicima - napisao je pjesmu krvlju, iz rasječenih vena. To su bili stihovi pjesme "Do viđenja, prijatelju, do viđenja", predani navečer mladom pjesniku V. Erlihu, koji je zaboravio da ih pročita i zavirio u njih tek kad je bilo kasno.
28. decembra 1925. pronađen je mrtav u svojoj hotelskoj sobi.
Prema verziji koja je sada također zajednička za akademske istraživače Jesenjinovog života, pjesnik je bio u stanju depresije nedelju dana nakon završetka tretmana u duševnoj bolnici te je u takvom stanju izvršio samoubistvo vješanjem.
Nakon komemoracije u Uniji u Petrogradu, pjesnikovo tijelo je vozom prevezeno u Moskvu, gdje je sahranjen 31. decembra na moskovskom groblju Vaganjkovski. Grob mu je označen bijelom mramornom skulpturom.
Postoji i teorija po kojoj je Jesenjin ubijen od strane agenata ruske tajne službe i kako je podešeno da izgleda kao samoubojstvo. Roman "Jesenjin" kojeg je objavio Vitali Bezrukov je posvećen ovoj verziji Jesenjinove smrti. 2005. godine, snimljen je i TV serijal "Sergey Jesenjin" na osnovu ovog romana (ulogu Jesenjina odigrao je Bezrukov Sergej) i prikazan je na prvom kanalu ruske televizije Channel One Russia. Film je kritikovan od strane forenzičara koji tvrde da su argumenti neuvjerljivi.
Rjazanjski državni univerzitet (rodni kraj Jesenjina) je preimenovan njemu u čast.
NGC 6756
NGC 6756 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Orao. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. augusta 1791. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Henri Becquerel
Antoine Henri Becquerel (Pariz, 15. decembar 1852 – Le Croisic, 25. august 1908) bio je francuski fizičar, nobelovac i jedan od otkrivača radioaktivnosti.
Becquerel se rodio u Parizu u porodici, koja je zajedno sa njim i njegovim sinom dala četiri generacije naučnika. Nauku je studirao u École polytechnique, a inženjerstvo u École des Ponts et Chaussées. Inženjer mostova i autocesta postao je 1894.
Radioaktivnost je slučajno otkrio proučavajući uranijevu so 1896. Proučavajući rad Wilhelma Conrada Röntgena, Becquerel je spakirao flurescentni mineral, potassium uranyl sulfate, fotografske zdjelice i crni materijal za eksperiment sa suncem. No, prije odluke za eksperiment otkrio je da su zdjelice potpuno izložene suncu. Nakon nekoliko dana ponovio je eksperiment, i otkrio da na fotografskim zdjelicama ponovo ostaju tragovi, iako nije bio sunčan dan.Nobelovu nagradu koju je dobio 1903. podijelio je sa Pierrom i Marie Curie zbog: "izvanrednih usluga koje je napravio sa otkrićem radioaktivnosti". Académie des Sciences ga je izabrala za privremenog sekretara 1908, godine njegove smrti. Preminuo je u Le Croisicu u 55. godini života.
Mjerna jedinica za radioaktivnost, bekerel (Bq) nazvana je po njemu; a njemu u čast su nazvani i Becquerelovi krateri na Mjesecu i Marsu.
Gušterača
mini|200p|Položaj gušterače u odnosu na želudac, žučnu kesu i crijeva
Gušterača ili pankreas je žlijezda posebna po tome što ima vanjsko i unutrašnje lučenje:
Anatomija gušterače
U probavnom sistemu, gušterača se nalazi ispod želuca i pored prvog dijela tankog crijeva, duodenuma. Kod čovjeka dugačka je od 15 do 25 cm.
Šećerna bolest
Dijabetes mellitus ili šećerna bolest, je poremećaj povećavanja nivoa šećera u krvi žlijezde gušterače (pankreas), koji se zbiva kada gušterača ne luči dovoljno hormona inzulina koji smanjuje razinu šećera u krvi. Šećerna bolest se u početku liječi tabletama i dijetom, a kasnije i inekcijama hormona inzulina. Bolest je nasljedna, a vjerovatnoća da će je osoba dobiti (50%) povećava se ukoliko je osoba pretila. Znaci šećerne bolesti su:
Kosevica
Kosevica je naseljeno mjesto u sastavu općine Makedonska Kamenica, Sjeverna Makedonija. Kosevica se nalazi 8 kilometara od Makedonske Kamenice.
Geografija
Kosevica se nalazi u istočnom dijelu Sjeverne Makedonije i historijskom dijelu Pijanec. Klima je planinska zbog nadmorske visine.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva iz 2002. godine, Kosevica je imala 240 stanovnika.
Mil Mi-24
Mil Mi-24 (NATO naziv Hind) je najpoznatiji borbeni helikopter razvijen za potrebe sovjetskog ratnog vazduhoplovstva, uveden u upotrebu 1972. godine, danas je najrasprostranjeniji borbeni helikopter u svijetu.
Razvoj
Prototip helikoptera izrađen je u junu 1969. godine. Korišteni su mnogi dijelovi s već isprobanog helikoptera Mi-8, ali i mornaričke verzije Mi-14, kako bi se dobilo na vremenu, ali i na nižoj cijeni razvoja cijelog projekta. Tako su preuzeti sistemi upravljanja i prijenosa snage, glavni i repni rotor, smještaj motora, te sam motor TV3-117 (s Mi-14), koji je bio jedan od najboljih motora za helikoptere u svijetu.
Dizajn
mini|200px|lijevo|Mi-24D kokpit Trup je užeg presjeka i omogućava smještaj osam potpuno opremljenih vojnika u svojem stražnjem dijelu, te posadu u djelomično odvojenom prednjem dijelu. Postavljenjem oklopne zaštite za posadu i vitalne dijelove helikoptera, Mi-24 postao je neranjiv za sve vrste lakog pješadijskog naoružanja. Teretni prostor, kao i pilotska kabina je pod tlakom, čija je prvenstvena namjena pri konstruiranju helikoptera bila zaštita posade i putnika helikoptera od utjecaja kemijskih i bioloških agenasa. Ulazak putnika, te pojedinog člana posade omogućen je kroz zasebna vrata, a teretni prostor ima četiri prozorska otvora na svakoj strani trupa, ponajprije namijenjenih za mogućnost otvaranja strojničke paljbe.
Posada je u prvim inačicama (Mi-24A) bila smještena jedan pored drugog, u zajedničkoj kabini. U kasnijim verzijama, operater oružanih sistema sjedio je u prednjem dijelu kabine, pilot iza njega desno, a uz njih u kabini se nalazio i letač mehaničar. Operativnom upotrebom Mi-24A dokazana je loša strana ove koncepcije, jer su oba člana posade, naročito pilot imali lošu vidljivost, a ravna stakla pilotske kabine uzrokovala su iritirajuće refleksije svjetla. Na svim kasnijim verzijama pilotska kabina pilota i kabina operatera oružanih sistema postavljene su u tandemu, jedan iza drugog, međusobno odvojene protivpožarnim zidom, dok je letač mehaničar smješten iza sjedišta pilota u teretnom prostoru. Stakla kabine su dobila kapljičasti oblik, pri čemu su jedino prednja stakla izrađena kao ravne površine. Obje kabine opremljene su upravljačkim komandama.
mini|200px|Pogled na arsenal naoružanja.
Verzije
thumb|Makedonski Mi-24V. thumb|Ukrajinski Mi-24P.
Mi-24A
Prvi prototip koji je bio preteča verzije "A" poletio je 1969. godine. Imao je oklopljenu kabinu, motorsku gondolu i dijelove transmisije. Posadu su sačinjavala tri člana- operator naoružanja, pilot i letač-mehaničar. Operator je bio zadužen za dejstvo i vođenje raketa kao i dejstvo pokretnim mitraljezom, a dijelom tu funkciju posjedovao je i sam pilot. Po ideji konstruktora, naoružanje helikoptera trebalo je da se sastoji od PT raketa tipa Šturm kao i topa Gšh-23mm. Ipak na zahtev vojnih stručnjaka top je zamenjen jednocijevnim mitraljezom 12,7 mm.
Prvi primjerci serijske verzije A poceli su da pristižu u letačke jedinice početkom 1972. godine. Kako se verzija A loše pokazala po mnogim nedostatcima, istovremeno u toku uvođenja iste vršena su intenzivno ispitivanja na verziji B koja je uporedo dorađivana i na njoj su kao na opitnoj platformi ispitivane dorade za uklanjanje nedostataka.
Mi-24V
1976. godine u naoružanje se uvodi verzija V a istovremeno sa proizvodnjom te nove varijante i dalje je tekla proizvodnja verzije D. Do 1986. proizvedeno je ukupno 1000 helikoptera V verzije. Eksportna oznaka verzije V imala je naziv Mi-35. Osnovno naoružanje verzije V cinile su PT rakete 9M114 Šturm-V (8 komada). Mitraljeski sistem SPSV-24 posjedovao je četverocijevni mitraljez IKB-12,7 (9A624) sa kompletom od 1470 metaka. Horizontalno polje dejstva ovog mitraljeza je 60 stepeni, a vertikalno -20 do +40. Mitraljezom dejstvuje operater sistemom za upravljanje vatrom KPS-53AV sa kolimatorskim nišanom KS-53 koji može da se upotrijebi i za bombardovanje. Od nevođenog raketnog naoružanja Mi-24V obično koristi 80 mm rakete S-8 (više podverzija) u 4 saćasta lansera sa po 20 raketa u svakom. Također u sastav naoružanja ulaze i rakete 122 mm S-13, kao i 25 0mm rakete S-24 (nosi 4 komada).
Za gađanje nevođenim raketama koristi se nišan ASP-17B koji također može da se koristi za bombardovanje i za dejstvo dodatnih fiksnih mitraljeza. Od bombi koje takode može da nosi, Mi-24V koristi bombe od 50, 100 i 250 kg na krilnim nosačima a izuzetno ispod trupa može da nosi 2 bombe od po 500 kg (klasicne) ili 2 zapaljive od 500 kg ili dva kontejnera KMGU-2 sa kasetnim bombama. Moguce su kombinacije bombi i nevođenih raketa. Na unutrašnjim podvjesnim tačkama mogu se postaviti kontejneri UPK-23-250 sa topom Gš-23 mm, ili kombinacija 2 mitraljeza 7,62mm ili jednog 12,7mm. Također za sopstvenu zaštitu od napada iz vazduha kao i dejstvo po niskoletecim ciljevima Mi-24 je opremljen IC raketama Igla ili R-60.
Mi-24P
Verzija P pojavila se 1981. i do 1990. proizvedeno je ukupno 620 helikoptera. Verzija P bila je slična verziji V sa razlikom što je umjesto četverocijevnog mitraljeza 12,7 mm imala ugrađen dvocijevni top Gš-30K od 30 mm sa desne strane trupa. Taj top ima brzinu gađanja 1500 met/min. Ipak i pored velike vatrene moći i robusnosti, ovo rješenje se nije pokazalo kao zadovoljavajuće pa je 1989. u serijsku proizvodnju uvedena verzija Mi-24VP sa dvocijevnim topom Gš-23L 23mm u nosnoj tureli sa brzinom gađanja 3000 do 3400 met/min. Verzija VP je posljednja standardna borbena verzija koja je ušla u serijsku proizvodnju i proizvedena je u svega 25 primjeraka.
Tehnički podaci
desno|400 px
Barski roščić
Zannichellia palustris, u slobodnom prevodu roškasti barski korov ili barski roščić, je biljka, cvjetnica  koja potiče iz slatkih do bočastih voda u Sjedinjenim Državama, a rasprostranjena je u Evropi, Aziji, Australaziji  i Južnoj Americi. U Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim zemljama je uvedena vrsta, gdje je vjerovatno dospjela prilikom uvoza živih šaranskih riba za matična jata ribnjaka u bivšoj Jugoslaviji.
Mil Mi-24
Korisnici
thumb|Češki Mi-24. thumb|Gruzijski Mi-24. thumb|Indijski Mi-35. thumb|Kiparski Mi-35. thumb|Mađarski Mi-24.
Barski roščić
Pridjevska oznaka vrste palustris na latinskom znači močvarna/barska i označava njeno uobičajeno stanište. Potvrđeno je da u japanskim populacijama ima diploidni hromosomski broj 2n = 24.
IC 2142
IC 2142 (također poznat kao ESO 16-7 i PGC 17430) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 81 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sto. Najveći prečnik je 0,80 (19 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (9 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 18. decembra 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Anksiozni poremećaj
Anksiozni poremećaji su skup mentalnih poremećaja karakteriziran značajnim i nekontroliranim osjećajima anksioznosti i straha tako da su društvene, profesionalne i osobne funkcije osobe značajno narušene. Anksioznost može uzrokovati fizičke i kognitivne simptome, kao što su nemir, razdražljivost, laka zamornost, poteškoće s koncentracijom, ubrzan rad srca, bol u grudima, abdominalni bol i niz drugih simptoma koji se mogu razlikovati u zavisnosti od pojedinca.
Postoji nekoliko tipova anksioznih poremećaja, uključujući generalizovani anksiozni poremećaj, specifičnu fobiju, socijalni anksiozni poremećaj, separacioni anksiozni poremećaj, agorafobiju, panični poremećaj i selektivni mutizam. Pojedinačni poremećaj može se dijagnosticirati korištenjem specifičnih i jedinstvenih simptoma, pokretačkih događaja i vremena. Ako osobi je dijagnosticiran anksiozni poremećaj, medicinski stručnjak mora procijeniti osobu kako bi osigurao da se anksioznost ne može pripisati drugoj medicinskoj bolesti ili mentalnom poremećaju. Moguće je da pojedinac ima više od jednog anksioznog poremećaja tokom života ili istovremeno i anksiozni poremećaji su obilježeni tipskim upornim tokom. Za osobe s anksioznošću postoje brojni tretmani i strategije koje mogu poboljšati njihovo raspoloženje, ponašanje i sposobnost funkcioniranja u svakodnevnom životu.
Podtipovi
Generalizirani anksiozni poremećaj (GAD) je čest poremećaj, karakteriziran dugotrajnom anksioznošću koja nije usmjerena ni na jedan objekt ili situaciju. Osobe s generaliziranim anksioznim poremećajem doživljavaju nespecifičan uporan strah i brigu i postaju pretjerano zabrinuti za svakodnevne stvari. Generalizirani anksiozni poremećaj je "karakteriziran hroničnom pretjeranom zabrinutošću praćenom sa tri ili više od sljedećih simptoma: nemir, umor, problemi s koncentracijom, razdražljivost, napetost mišića i poremećaj spavanja". Generalizirani anksiozni poremećaj je najčešći anksiozni poremećaj koji pogađa starije odrasle osobe. Anksioznost može biti simptom medicinskog ili problema poremećaja upotrebe supstanci i medicinski stručnjaci moraju biti svjesni toga. Dijagnoza GAD-a se postavlja kada je osoba bila pretjerano zabrinuta zbog svakodnevnih problema šest mjeseci ili više. Ovi stresovi mogu uključivati porodični život, posao, društveni život ili vlastito zdravlje. Osoba može otkriti da ima problema s donošenjem svakodnevnih odluka i pamćenjem obaveza, kao posljedeica nedostatka koncentracije i/ili preokupacije brigom. Simptom može biti napregnut izgled, sa pojačanim znojenjem šaka, stopala i pazuha, i mogu biti plačljivi, što može ukazivati na depresiju. Prije nego što se postavi dijagnoza anksioznog poremećaja, ljekari moraju isključiti anksioznost uzrokovanu lijekovima i druge medicinske uzroke.
Kod djece GAD može biti povezan s glavoboljama, nemirom, bolovima u trbuhu i lupanjem srca. Typically it begins around 8 to 9 years of age.
Epidemiologija
Globalno, od 2010. godine, približno 273 miliona (4,5% stanovništva) imalo je anksiozni poremećaj. Češći je kod žena (5,2%) nego kod muškaraca (2,8%).
U Evropi, Africi i Aziji, doživotne stope anksioznih poremećaja su između 9 i 16%, a godišnje stope su između 4 i 7%. U Sjedinjenim Državama, doživotna prevalencija anksioznih poremećaja je oko 29 % a između 11 i 18% odraslih ima to stanje u datoj godini. Na ovu razliku utiče niz načina na koje različite kulture tumače simptome anksioznosti i ono što smatraju normativnim ponašanjem. Općenito, anksiozni poremećaji predstavljaju najrasprostranjenije psihijatrijsko stanje u Sjedinjenim Državama, izvan poremećaja upotrebe supstanci.
Kao i odrasli, djeca mogu doživjeti anksiozne poremećaje; između 10 i 20 posto sve djece će razviti potpuni anksiozni poremećaj prije 18. godine, čineći anksioznost najčešćim problemom mentalnog zdravlja mladih ljudi. Anksiozne poremećaje kod djece je često teže identificirati nego njihove odrasle kolege, zbog poteškoća s kojima se suočavaju mnogi roditelji da ih razlikuju od normalnih dječjih strahova. Isto tako, anksioznost kod djece se ponekad pogrešno dijagnosticira kao poremećaj hiperaktivnosti i deficita pažnje ili, zbog sklonosti djece da fizički tumače svoje emocije (kao što su bolovi u stomaku, glavobolja, itd.), anksiozni poremećaji se u početku mogu zamijeniti s fizičkim bolestima.
Anksioznost kod djece ima tendenciju da se manifestira uz teme prilagođene uzrastu, kao što su strah od polaska u školu (nije u vezi sa maltretiranjem) ili nedovoljno dobrog uspjeha u školi, strah od društvenog odbacivanja, strah da će se nešto dogoditi voljenim osobama, itd. Šta razdvaja poremećena anksioznost od normalne anksioznosti u djetinjstvu je trajanje i intenzitet uključenih strahova.
Velika nagrada Italije
Velika nagrada Italije je jedna od najdugovječnijih utrka Formule 1. Uz Veliku nagradu Velike Britanije, ova utrka je jedina utrka svjetskog prvenstva u Formuli 1 koja se u kontinuitetu održava nakon što je prvenstvo pokrenuto 1950. godine jer su utrke za Veliku nagradu Monaka i Belgije propuštene tokom nekoliko sezona.
Sve utrke za veliku nagradu Italije održane su na stazi u Monci izuzev sezone 1980. kada je utrka održana na stazi u Imoli.
Višestruki pobjednici (vozači)
Podebljani vozač je i dalje aktivan u takmičenju Formule 1.
Višestruki pobjednici (konstruktori)
Podebljani konstruktori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Višestruki pobjednici (motori)
Podebljani motori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Muhidin Šarić
Muhidin Šarić, rođen 15. marta 1944. u Ključu, je bosanskohercegovački pjesnik i dramski pisac.
Živi i radi u Kozarcu (BiH) kao i u Grazu, Austrija.
Senudin Jašarević
Senudin Jašarević, rođen 19. februara 1955. u Hrustovu, Sanski Most, je bosanskohercegovački književnik i novinar. Živi i radi u Bihaću kao izvršni direktor Radija Unsko-sanskog kantona. Generalni je sekretar Udrženje pisaca Unsko-sanskog kantona. Piše poeziju, prozu i dokumentaristiku. Zastupljen u Antologiji krajiške poezije, Antologiji krajiške proze i udžbenicima za 5.i 8. razred osnovne škole autora dr. Rize Džafića.
Bobby Fischer
Robert James "Bobby" Fischer bio je šahovski velemajstor i jedan od najvećih igrača u historiji šaha. Osvojio je titulu svjetskog prvaka 1972. u meču protiv Borisa Spaskog. Nakon toga prestao je igrati i odustao od odbrane titule, pa je 1975. prvakom proglašen pobjednik mečeva kandidata Anatolij Karpov.
Godine 1992. odigrao je neslužbeni revanš-meč sa Spaskim u Herceg Novom. Time je prekršio američke zakone jer su Srbija i Crna Gora bile pod sankcijama zbog ratova u bivšoj Jugoslaviji. Početkom 2005. dobio je državljanstvo Islanda, na kojem je ostao do smrti.
Najmlađi velemajstor
Već kao trinaestogodišnjak, 1956, nastupio je na prvenstvu SAD-a. Privukao je pažnju svjetske šahovske javnosti briljantnom pobjedom nad Donaldom Byrneom. Kad je bio na vrhuncu karijere, početkom 1970-ih, rekao je da mu je to bila "partija života".
Već iduće godine postao je prvak SAD. Godinu kasnije ponovo je pobijedio i plasirao se na međuzonski turnir. Na međuzonskom, igranom u Portorožu, dijelio je 5-6. mjesto, osvojio titulu velemajstora i plasirao se na turnir kandidata. Iako je u posljednjih desetak godina nekoliko još mlađih dječaka osvojilo najviši naslov, njegov je uspjeh bez premca jer danas su kriteriji za osvajanje titule mnogo blaži.
Turnir kandidata igran je 1959. u Portorožu, Zagrebu i Beogradu. Igrala su osmorica igrača u četiri kruga. Fischer je podijelio 5-6. mjesto sa Svetozarom Gligorićem (prvo mjesto osvojio je Mihail Talj).
Rađanje legende
U sljedećih desetak godina, Fischer je osvojio prva mjesta na više međunarodnih turnira. Često je dolazio u sukob s organizatorima turnira, jer je tražio ekstra-honorare i borio se za savršene uslove. Iako su mu zamjerali tvrdoglavost, sitničavost i grandomaniju, njegovi su zahtjevi obično bili opravdani. Svojim uspjesima, popularnošću i upornošću pomogao je i ostalim profesionalnim šahistima. Bio je bijesan na najjače sovjetske igrače, koji su dobijali plaću od države i nisu tražili posebne honorare i visoke nagrade na turnirima.
Smatrajući da su zbog velikog utjecaja sovjetske šahovske organizacije na FIDE uslovi neravnopravni, nakon turnira kandidata 1962. (gdje je bio četvrti – pobijedio je Petrosjan) odlučio je da ne igra u ciklusu takmičenja za svjetsko prvenstvo. Igrao je na turnirima i za ekipu SAD na olimpijadama i uglavnom pobjeđivao. Između 1960. i 1971. igrao je na 25 turnira i 20 puta osvojio prvo mjesto.
Potpuno se posvetio šahovskoj igri. Nakon prvih uspjeha prekinuo je školovanje i nikada nije završio srednju školu. Nije ga zanimala umjetnost, nauka, politika niti sport.
Svjetski prvak
Tek 1970. odlučio se na juriš na svjetsko prvenstvo. Na međuzonskom turniru u Palma de Malorci bio je uvjerljivo prvi.
Bilo je jasno da je favorit mečeva kandidata, ali način na koji se obračunao s protivnicima bio je i ostao jedinstven u historiji šaha. U četvrtfinalnom meču, igranom u Vancouveru 1971, pobijedio je Marka Tajmanova s čistih 6-0! Izgledalo je nemoguće da se tako nešto ponovi, ali polufinalni meč protiv Benta Larsena završio je jednako.
U finalu, Fischer je igrao protiv Tigrana Petrosjana, svjetskog prvaka 1963-1969. g. Fischer je dobio prvu partiju i to je bila njegova 19. uzastopna pobjeda. Petrosjan međutim dobija drugu partiju. Slijede tri remija. Fischerovi naviječi počeli su se zabrinjavati: možda je staloženi Petrosjan pronašao pravi način da obuzda agresivnog protivnika? Nesigurnost nije dugo trajala: Fischer je dobio sljedeće četiri partije i pobijedio 6,5-2,5. Bilo je to prvi put nakon Drugog svjetskog rata da jedan igrač van Sovjetskog saveza dođe do meča za titulu.
U pripremama meča sa svjetskim prvakom Borisom Spaskim postavljao je stalno nove zahtjeve i meč je bio blizu otkazivanja; krize su se nastavile i kada je meč počeo. U svijetu je vladalo golemo zanimanje za meč, koji je doživljavan i kao obračun usamljenog američkog genija s moćnom mašinom komunističke imperije. Tadašnji američki ministar vanjskih poslova Henry Kissinger telefonom je razgovarao s Fischerom, nagovarajući ga da igra.
Meč je odigran u Reykjavíku, glavnom gradu Islanda. Nagradni je fond bio dotad nezamislivih 250.000 dolara. U prvoj partiji, u jednostavnoj i potpuno izjednačenoj završnici, Fischer je napravio neshvatljivu grešku i izgubio.
Nakon toga najavio je da neće igrati ako se iz sale ne uklone televizijske kamere kompanije Chester Fox, koja je imala pravo snimanja svih partija za predviđeni film o meču. Tvrdio je da mu smeta njihovo zujanje, iako je ranije potpisao ugovor o snimanju i izborio se da on i Spaski dobiju svaki po 30% prihoda od prava na snimanje. Nije došao na drugu partiju i izgubio je kontumacijom. Nakon toga kamere su ipak uklonjene i meč je nastavljen.
Od treće do desete partije, Fischer je ponovo pokazao superiornost: pet je partija dobio, tri remizirao. Spaski je dobio 11. partiju, Fischer 13. Slijedila je serija od sedam remija, a zatim Fischer dobija 21. partiju i time i meč, sa 12,5-8,5.
Pustinjak
Fischer je konačno otvario cilj kojem je podredio cijeli život. Dokazao je da je najjači na svijetu (tvrdio je da je realno bio najjači od svoje osamnaeste godine); postigao je svjetsku slavu, u SAD je postao nacionalni heroj, pobjednik nad komunizmom. Prema riječima njegovog advokata, s nekoliko potpisa na ugovore za reklamiranje mogao je za tri sedmice zaraditi 1,2 miliona dolara.
Međutim, odbio je sve te ponude. Odbio je igrati šah, nastupati na simultankama, držati predavanja. Povukao se u osamu.
U mečevima kandidata, nova sovjetska nada Anatolij Karpov (r. 1951) pobijedio je u polufinalu Spaskog, a u finalu Viktora Korčnoja. Time je stekao pravo na meč s Fischerom. Fischer je tražio da se način igranja meča promijeni, tako da se umjesto fiksirane 24 partije igra na deset pobjeda. Kongres FIDE zaključio je da bi tada meč mogao predugo trajati i odlučeno je da se igra do šest dobivenih partija. (Bili su u pravu. Godine 1984-1985. meč Karpov-Kasparov prekinut je nakon 48. partije, kod rezultata 5-3 uz 40 remija, zbog iscprljenosti oba igrača. Nakon toga vraćeno je ograničenje od 24 partije.) Bio je to jedini s liste Fischerovih zahtjeva (ukupno ih je bilo 179) koji je FIDE odbila.
Fischer je, međutim, odbio igrati pod tim uslovima. Nakon što su iscrpljeni svi rokovi, predsjednik FIDE, bivši svjetski prvak Max Euwe, proglasio je Karpova prvakom svijeta. Fischer nikada nije priznao tu odluku; nazivao se i dalje svjetskim prvakom "jer nikada nije pobijeđen".
Nakon toga potpuno je nestao iz javnosti; heroj je postao legenda. Kolale su razne priče o tome gdje se zapravo nalazi. Povremeno su ga nalazili i pokušavali nagovoriti da ponovo zaigra, ali on je tokom dvadeset godina sve ponude odbijao. Godine 1977. je npr. odbio ponude da za 250.000 dolara odigra jednu partiju u Las Vegasu, i tri miliona dolara ekstra-honorara da nastupi na jednom turniru na Filipinima.
Njegovoj fantaziji da mu titula pripada doživotno povjerovao je i američki Kongres (House of Representatives), koji ga je 1987. g. posebnom rezolucijom priznao za svjetskog šahovskog prvaka.
Emigracija
Godine 1992. prihvatio ponudu srpskog "tajkuna" Jezdimira Vasiljevića da na Svetom Stefanu odigra meč s nagradnim fondom od pet miliona dolara. Protivnik je bio Boris Spaski, koji je u to doba bio daleko od svjetskog vrha. Meč je igran na deset pobjeda. Fischer je pobijedio s 10-5 uz 15 remija, ali u šahovskom pogledu taj meč ne znači mnogo; samo povremeno pokazivao je bljeskove nekadašnje briljantnosti.
Međutim, igrajući taj meč, Fischer je prekršio američki zakon jer je SAD zbog rata u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini proglasio sankcije protiv Srbije i Crne Gore. Pogoršao je svoj položaj time što je dopis o tome na konferenciji za štampu popljuvao (doslovno). Nakon završetka meča nije se više mogao vratiti u SAD, a bilo je jasno da će američka vlada tražiti izručenje i od zemalja u kojima boravi. Prijetilo mu je deset godina zatvora, uz oduzimanje 3,65 miliona dolara, koliko je primio za pobjedu u tom meču.
Ponovo se posve povukao od svijeta i mijenjao zemlju boravka: Srbija, Njemačka, Mađarska, Hong Kong, Švicarska, Filipini, Japan. Povremeno je izlazio u javnost sa žestokim antiameričkim i antijevrejskim izjavama (iako je i sam Jevrej).
Godine 2004. živio je u Japanu, a SAD su zahtijevale izručenje. U napetoj atmosferi, prije nego što je japanska vlada donijela odluku o tome, islandski parlament početkom 2005. dodijelila mu je državljanstvo i poslala po njega poseban avion. Živio je na Islandu nakon toga.
Mister-X
U augustu 2001. pažnju svjetskih masovnih medija privukla je senzacionalna vijest da Fischer, anonimno, igra partije na internetu. Ta urbana legenda mjesecima je kružila među igračima koji igraju na raznim serverima: anonimni igrač, nazvan "Mister X", igrao je brzopotezne partije; u otvaranju je igrao besmislene poteze, a zatim igra savršeno i uništava protivnike, čak i velemajstore.
Široj publici priču je obznanio Nigel Short, također šahovski velemajstor (1993. igrao meč za titulu svjetskog prvaka protiv Garija Kasparova). Po vlastitom priznanju, u seriji partija s "Mister X-om" izgubio je osam partija, a nije dobio nijednu.
Short je također izjavio da je tajanstveni suigrač odgovorio na nekoliko pitanja tipa "s kim je Fischer igrao u trećem kolu međuzonskog turnira u Tunisu 1967, koje su otvaranje igrali i koliko je poteza trajala partija".
Tokom sljedećih mjeseci, na internetu su objavljene lavine diskusija i analize igre "Mistera X-a". Neki su smatrali da igrač koristi računalni program, dok su drugi dokazivali da se ipak radi o čovjeku. Moguće je, da se radi o kombinaciji oboje: jak šahist (svakako ne Shortovog nivoa), koji koristi munjevitost računala za konkretne analize, i istovremeno svoju ljudsku intuiciju da ispravi greške kakve programi rade.
Velemajstor
U 15 godina potpune posvećenosti šahu razvio je golemo znanje, savršenu intuiciju i besprijekornu tehniku. Fischer "kao da zna sve i shvaća sve", pisao je Dražen Marović u prikazu njegove uvjerljive pobjede na turniru u Vinkovcima 1968. (Šahovski glasnik br. 12/1968).
Znao je i igrao sva šahovska otvaranja i u svima nalazio novosti. Poznavao je stilove svih velikih igrača prošlosti i svojih savremenika. Imao je savršen osjećaj za poziciju i besprijekorno kombinirao.
Kontraverze
Godine 1984. pisao je urednicima izdanja Encyclopedia Judaica tražeći da njegovo ime bude uklonjeno. Isticao je da nije Jevrej i da nikada nije bio obrezan.
24. maja 1999. u Baguio (Filipini) izjavio je: "Amerika je potpuno pod kontrolom Jevreja (…) Ministar vanjskih poslova i ministar odbrane su prljavi Jevreji."
11. septembra 2001, govoreći iz Japana za Radio Bomba iz Baguia, čestitao je teroristima koji su izvršili napad na WTC i Pentagon.
27. januara 2002. na intervjuu za radio u Reykajviku, glavnom gradu Islanda, poticao je islandsku vladu da zatvori američku vojnu bazu. "Ako odbiju otići, pošaljite im nekoliko pisama s antraxom."
Koliko je poznato, prvu sentimelntalnu vezu uspostavio je 1992, kada je imao 53 godine, s jednom 18-godišnjom Mađaricom. Navodno ga je ona nagovorila da odigra meč sa Spaskim. Godine 2000, dok je boravio na Filipinima, 22-godišnja Kineskinja Justine Ong rodila je njegovu kćerku; možda su se i vjenčali. Već iste godine, međutim, Fischer je preselio u Japan i živio sa Miyoko Watai, predsjednicom Japanskog šahovskog saveza i bivšom prvakinjom Japana za žene, s kojom je živio do odlaska na Island.
Dodatna literatura
Dimitrije Bjelica: Velemajstori izbliza, Sarajevo: Svjetlost, 1986.
David Ednmonds i John Eidinow: Boby Fischer ide u rat, Zagreb: Algoritam, 2005. (Bobby Fischer Goes to War, 2004)
Svetozar Gligorić: ''Meč stoleća. Spaski – Fišer, Rejkjavik 1972'', Beograd: Beogradski izdavačko-grafički zavod, 1972.
Petar Trifunović: ''Za šahovsku krunu. Spaski – Fišer'', Beograd: Beogradski izdavačko-grafički Zavod, 1972.
Vučija
Vučija je naseljeno mjesto u gradu Trebinju, Bosna i Hercegovina. U naselju u blizini granice sa Crnom Gorom, na riječici Sušici nalazi se kameni most Vučija. Smatra se da je građen u XIII vijeku.
Howard Carter
Vršio je mnoga arheološka iskopavanja u Egiptu i otkrio niz kraljevskih grobova (Amenofisa I., Tutmozisa IV., kraljice Hatšepsut), a njegovo najveće otkriće je grobnica faraona Tutankhamona. Objavio je više radova, a najpoznatiji je "Tutankhamonova grobnica"-
Djetinjstvo
Rođen kao jedno 11 djece crtača i slikara Samuela Cartera (Semjuela) i njegove žene. Imao je kućnu nastavu i radio u početku u britanskom muzeju.
Arheologija
1891. sa 17 godina Carter se počinje baviti s egipatskom arheologijom, gdje je prvenstveno radio crteže. Pod rukovodstvom Percy E. Newberryja (Persi E. Njuberi) Carter je sudjelovao u iskopavanju kod Beni Hasana, gdje je pronađena egipatska princeza iz 2000 p.n.e. U ovom vremenu stekao je već znatno iskustvo čitanja hijeroglifa.
Pronalazak kraljice Hačepsut
U 1899. Carter postaje vrhovni inspektor u egipatskoj administraciji za antikvitete. Jedan od njegovih finansijera Gaston Maspero omogućio je da se iskopa sarkofag kraljice Hačepsut. Nedugo nakon ovog dolazi do nesuglasica i Maspero se povlači.
Tutankamon
Poslije nekoliko godina upoznaje Lorda Carnarvona (Kernervon), koji je iako amater, bio spreman da finansira sljedeća iskopavanje. Carter nadzire iskopavanja u Tebi i kod ušća Nila. Troškove potrage za Tutankhamonovim grobom je također plaćao lord Carnarvon. Prva iskopavanja su se vršila u vrijeme Prvog svjetskog rata i nisu isprva dale rezultate. 4. novembra 1922 Carter napokon pronalazi Tutankamonov grob. 16 februara 1923 se zvanično grob otvara i nalazi se sarkofag. Najčuvenija je Tutankamonova zlatna maska.
Komorbiditet
U medicini, komorbiditet je prisustvo jednog ili više dodatnih uslova, često istovremenih sa primarnim stanjem. Komorbiditet opisuje učinak svih drugih stanja koje pojedini pacijent može imati, osim primarnog stanja od interesa, a mogu biti fiziološka ili psihološka. U kontekstu mentalnog zdravlja, komorbiditet se često odnosi na poremećaji koji su često koegzistentni jedni s drugima, kao što su depresija i anksioznost.
Komorbiditet može ukazivati na stanje koje postoji istovremeno, ali nezavisno od drugog stanja ili srodno izvedeno medicinsko stanje. Potonji smisao izraza uzrokuje preklapanje s konceptom komplikacije. Naprimjer, u dugotrajnom dijabetes melitus, stepen u kojem je koronarna arterijska bolest nezavisan komorbiditet u odnosu na komplikacije dijabetesa nije lako izmjeriti, jer su obje bolesti prilično multivarijantne i vjerovatno postoje aspekti istovremenosti i posljedica. Isto važi i za interkurentne bolesti u trudnoći. U drugim primjerima, prava nezavisnost ili odnos se ne može utvrditi jer se sindrom i asocijacije često identificiraju mnogo prije nego što se patogenetski potvrde zajedništva (i u nekim primjerima, prije nego što se čak postavi i hipoteza). U psihijatrijskim dijagnozama djelomično se tvrdilo da ova "'upotreba nepreciznog jezika može dovesti do odgovarajuće nepreciznog razmišljanja', [i] ovu upotrebu izraza komorbiditet' vjerovatno treba izbjegavati." Međutim, u mnogim medicinskim primjerima, kao što su komorbidni dijabetes melitus i koronarna arterijska bolest, nema velike razlike koja se riječ koristi, sve dok je medicinska složenost propisno prepoznata i adresirana.
Mnogi testovi pokušavaju standardizirati "težinu" ili vrijednost komorbidnih stanja, bilo da se radi o sekundarnim ili tercijalnim bolestima. Svaki test pokušava konsolidirati svako pojedinačno komorbidno stanje u jednu, prediktivnu varijablu koja mjeri smrtnost ili druge ishode. Istraživači su potvrdili takve testove zbog njihove prediktivne vrijednosti, ali nijedan test još nije priznat kao standard.
Termin "komorbidni" ima tri definicije:
Charlsonov indeks
Charlsonov indeks komorbiditeta predviđa jednogodišnji mortalitet za pacijenta koji može imati niz komorbidnih stanja, kao što su bolest srca, AIDS ili rak (ukupno 22 stanja). Svakom stanju je dodijeljen rezultat od 1, 2, 3 ili 6, ovisno o riziku od umiranja koji je povezan sa svakim od njih. Rezultati se zbrajaju kako bi se dobio ukupan pokazatelj za predviđanje smrtnosti. Predstavljene su mnoge varijacije Charlsonovog indeksa komorbiditeta, uključujući Charlson / Deyo, Charlson / Romano, Charlson / Manitoba i Charlson / D'Hoores indeks komorbiditeta.
Klinička stanja i povezani rezultati su sljedeći:
Pošto pacijenti često ne znaju koliko je njihovo stanje teško, medicinsko osoblje je prvobitno trebalo da pregleda dijagram pacijenta i utvrde da li je određeno stanje prisutno kako bi izračunale indeks. Naknadne studije su prilagodile indeks komorbiditeta u upitnik za pacijente.
Charlsonov indeks, posebno Charlson/Deyo, praćen Elixhauserom, najčešće su upućivani u komparativne studije komorbiditeta i mjera multimorbiditeta.
Komorbiditet – skor polifarmacije (CPS)
Komorbiditet – polifarmacijski skor (CPS) je jednostavna mjera koja se sastoji od zbira svih poznatih komorbidnih stanja i svih povezanih lijekova. Ne postoji specifično podudaranje između komorbidnih stanja i odgovarajućih lijekova. Umjesto toga, pretpostavlja se da je broj lijekova odraz "intenziteta" povezanih komorbidnih stanja. Ovaj rezultat je opsežno testiran i potvrđen u populaciji traume, pokazujući dobru korelaciju sa mortalitetom, morbiditetom, trijažom i ponovnim prijemom u bolnicu. Od interesa, povećanje nivoa CPS-a je bilo povezano sa značajno nižim preživljavanjem od 90 dana u originalnoj studiji rezultata u populaciji traumatiziranih.
Elixhauserova mjera komorbiditeta
Elixhauserova mjera komorbiditeta razvijena je korištenjem administrativnih podataka iz državne baze podataka bolničkih pacijenata u Kaliforniji iz svih nefederalnih bolničkih boravaka u zajednici u Kaliforniji (n = 1,779.167). Elixhauserova mjera komorbiditeta razvila je listu od 30 komorbiditeta koji se oslanjaju na ICD-9-CM priručnik za kodiranje. Komorbiditeti nisu pojednostavljeni kao indeks jer je svaki komorbiditet različito uticao na ishode (dužinu boravka u bolnici, promjene u bolnici i mortalitet) među različitim grupama pacijenata. Komorbiditeti identificirani Elixhauserovom mjerom komorbiditeta značajno su povezani sa bolničkim mortalitetom i uključuju i akutna i hronična stanja. van Walraven et al. izveli su i potvrdili Elixhauserov indeks komorbiditeta koji sumira teret bolesti i može diskriminirati smrtnost u bolnici. Osim toga, sistematski pregled i komparativna analiza pokazuju da je među različitim indeksima komorbiditeta Elixhauserov indeks bolji prediktor rizika, posebno nakon 30 dana hospitalizacije.
Grupa vezana za dijagnozu
Pacijenti koji su teže bolesni obično zahtijevaju više bolničkih resursa nego pacijenti koji su lakše bolesni, iako su primljeni u bolnicu iz istog razloga. Prepoznajući to, grupa povezana s dijagnozom (DRG) ručno dijeli određene DRG, na osnovu prisustva sekundarnih dijagnoza za specifične komplikacije ili komorbiditete (CC). Isto se odnosi i na grupe zdravstvenih resursa (HRG) u UK.
Mentalno zdravlje
U psihijatriji, psihologiji i savjetovanju za mentalno zdravlje, komorbiditet se odnosi na prisustvo više od jedne dijagnoze koja se javlja kod pojedinca u isto vrijeme. Međutim, u psihijatrijskoj klasifikaciji, komorbiditet ne podrazumijeva nužno prisustvo više bolesti, već umjesto toga može odražavati trenutnu nesposobnost da se postavi jedna dijagnoza koja uzima u obzir sve simptome. Na DSM osi I, veliki depresivni poremećaj je vrlo čest komorbidni poremećaj. Osovine II poremećaj ličnosti često se kritikuju jer su njihove stope komorbiditeta previsoke, približavajući se u nekim slučajevima 60%. Kritičari tvrde da ovo ukazuje na to da se ove kategorije mentalnih bolesti previše neprecizno razlikuju da bi bile korisno validne u dijagnostičke svrhe, utičući na liječenje i raspodjelu resursa. Preklapanje simptoma je ključna komponenta u odnosu na DSM klasifikaciju i služi kao napomena prema redefiniranju kriterija kod poremećaja da se osnovni uzrok možda ne razumije u potpunosti. Bez obzira na kritike, stoji da godišnje do 45% pacijenata sa narušenim mentalnim zdravljem ispunjava kriterije za komorbidnu dijagnozu. Komorbidna dijagnoza je povezana sa težim simptomima i većom šansom za turobnu prognozu. Određene dijagnoze kao što su ADHD, autizam, OCD i poremećaji raspoloženja imaju veće stope istovremenih ili preovlađujući u odvojenim dijagnozama. "Komorbiditet kod OKP je prije pravilo nego izuzetak" sa dijagnozama OKP-a koji se suočavaju sa životnom stopom od 90%. Sa preklapajućim simptomima dolazi i do preklapanja u liječenju, CBT, naprimjer, uobičajena je i za ADHD i za OKP sa pedijatrijskim početkom i može biti efikasna za oboje u dijagnozi komorbidnosti. Češće, komorbiditet komplikuje i može spriječiti učinkovitost liječenja u različitim razmjerima ovisno o okolnostima.
Termin 'komorbiditet' uveo je u medicinu Feinstein (1970) kako bi opisao slučajeve u kojima se pojavio 'različiti dodatni klinički entitet' prije ili za vrijeme liječenja 'indeksne bolesti', originalne ili primarne dijagnoze. Otkako su termini skovani, meta studije su pokazale da su kriteriji korišteni za određivanje indeksne bolesti bili pogrešni i subjektivni, a štaviše, pokušaj da se identificira indweksna bolest kao uzrok drugih može biti kontraproduktivan za razumijevanje i liječenje međuzavisnih stanja. Kao odgovor, termin 'multimorbiditet' je uveden kako bi se opisali istovremeni uslovi bez relativnosti ili implicirane zavisnosti od druge bolesti, tako da se kompleksne interakcije prirodno pojavljuju pod analizom sistema kao cjeline.
Iako je termin 'komorbiditet' nedavno postao vrlo moderan u psihijatriji, njegova upotreba za označavanje istodobnosti dvije ili više psihijatrijskih dijagnoza smatra se netačnom jer je u većini slučajeva nejasno odražavaju li popratne dijagnoze zapravo prisutnost različitih kliničkih entiteta ili se odnose na više manifestacija jednog kliničkog entiteta. Tvrdilo se da, budući da upotreba nepreciznog jezika može dovesti do odgovarajuće nepreciznog razmišljanja, ova upotreba termina 'komorbiditet' vjerovatno treba izbjegavati.
Zbog svoje artefaktske prirode, psihijatrijski komorbiditet se smatra Kuhnovom anomalijom koja vodi DSM u naučnu krizu. a sveobuhvatan pregled o ovom pitanju smatra komorbiditet kao epistemološki izazov za modernu psihijatriju. Hijerarhijska taksonomija psihopatologije je vodeći alternativni sistem klasifikacije koji se bavi ovim zabrinutostima o komorbiditetu.