Ponašanje
Ponašanje čovjeka
Među najznačajnije odrednice personalne osebenosti svakog ljudskog bića svakako spada i priroda njegovog ponašanja prema osobama sa kojima neposredno kontaktira u socijalnoj sredini, odnosno sveukupnom (materijalnom i duhovnom) svijetu koji ga okružuje. Nesumnjivo je da nasljedne osnove koje se tiču morfologije, fiziologije i inteligencije (npr.) u suštini imaju iste mehanizme međugeneracijskog kontinuiteta. Metodološke poteškoće su, međutim, posebno naglašene u proučavanju određenih crta ponašanja, budući da je ono u značajnijoj mjeri pedložno uticajima trenutnih okolnosti i društvenog okruženja, a iste osobe ispoljavaju i u tom smislu svojstvene dnevne, sezonske i uopće ontogenetske promjene. Ponašanje svakog čovjeka, dakle, ima prostorno i vremenaki dinamičke kategorije. Logičkom implikacijom, dolazi se do spoznaje da njegove nasljedne osnove moraju biti veoma srodne sa biološkim smislom životinjskih instikata – urođenih tendencija istovjetno opredjeljenog, svrsishodnog i spontanog ponašanja (bez “treninga”) u datim životnim situacijama. Instinkti su složeniji i urođeni oblici ponašanja, određeni spletom neuslovnih refleksa, što se uspostavljaju odgovarajućim nadražajima koji su u određenim okolnostima zajednički za sve pripadnike posmatrane vrste organizama. Smatra se da predstavljaju neposredan ili posredan izraz endogenih (biohemijsko–fizioloških) procesa, ostvarenih preko nasljednih (ali izmjenjivih) mreža neuronsko–sinapsnih obrazaca. Zbog složenog prožimanja urođenog i naučenog ponašanja, veoma ja teško definirati ukupnu strukturu ljudskih instinkata ili nagona, ali u njoj se nezaobilazno ističu spolni, materinski, lovački i sakupljački instinkt, te urođena sklonost za čistoću i sticanje određenog socio–ekonomskog statusa. Iako se djelimično preklapaju sa nekim od pomenutih, često se javljaju i instinktivne fiziološke i estetske “osnovne potrebe”, te urođene težnje za sigrnošču, pripadanjem, ljubavi, poštovanjem, samoostvarivanjem, saznanjem i razumijevanjem. Životinje, na primjer, imaju instinktivno seksualne i roditeljsko ponašanje, reakcije na neprijatelje i druge faktore ugrožavanja egzistencije itd. Svi oblici ponašanja u toj sferi kod njih su genetički jednako određeni kao i oblik tijela i opće ustrojstvo organizma (npr.). U ranijim fazama hominizacije, čovjek je vjerovatno imao većinu (ako ne i više) drugih životinjskih instinktivnih reakcija. Trajanje ljudske vrste (samo po sebi) nedvosmislno dokazuje značaj instinkta za parenje, brigu o potomstvu, pribavljanje i čuvanje hrane, (aktivnu ili pasivnu) borbu protiv neprijatelja i surovih klimatskih prilika itd. Većina nasljednih faktora koji favoriziraju određene oblike ponašanja u funkciji borbe za biološko preživljavanje nesumnjivo je prisutna i u genskom fondu suvremenog čovječanstva. Osnovna, kvalitativno najznačajnija i najkrupnija razlika u ponašanju ljudskih i životinjskih bića je ta što, pored funkcionalno superiornijeg mozga, čovjek posjeduje i sposobnost kontrole, modifikacija i “vježbanja” svojih instinkata te podešavanja životne okoline tim porivima i adekvatnog sopstvenog prilagođavanja odgevarajućim pravilima društvene sredine. Te potrebe i mogućnosti kontrole i aktivnog prilagođavanja instinkata, civilizacijski progres čini svakako kompleksnijim – oni se sve više potiskuju i predstavljaju samo “startne tačke” ponašanja suvremenog čovjeka. Mogućnosti kontrole i potiskivanja određenih elemenata instinktivnog ponašanja, između ostalog, primarno zavise i od stupnja ontogeneze i bitno su različite u periodu ovisnosti mladunaca (o rodteljskoj brizi) i socijalnog života odrasle osobe. Infantilni period čovjeka znatno je duži nego kod njegovih životinjskih srodnika, što (između ostalog) znatno produžava i period učenja grupnih pravila ponašanja, odnosno ”vježbanja” i kontrole instinkata. Tome posebno doprinosi i nasljedna fleksibilnost ljudske svijesti i njeni kapaciteti za “imprinting” i sticanje iskustava u procesu enkulturacije. Djelevanje gena za određene instinkte posebno transparentno se manifestira kod novorođenčadi. Te nasljedne osnove ponašanja se najmarkantnije ispoljavaju u načinu sisanja, pokreta, prihvatanja, osmjeha i sl. Takođe je nasljedan i vremenski slijed stadija u kompletiranju ponašanja djeteta: pečeci žvakanja i “gugutanja” – prevrtanja i sjedenja – posmatranja i prihvatanja stvari – hodanja, “govornog” sporazumijevanja i spremnosti za “toalet” vježbe itd. Ovi elementi ponašanja su opći za sve razine civilizacije i sve prostorno definirane dijelove čovječanstva. Već i površna posmatranja, međutim, pokazuju da svaka beba ispoljava i neke osobene crte ponašanja; dvije bebe iste majke su, ustvari po ponašanju toliko slične kolika je i vjerevatnoća sličnosti njihovih morfolških ili,fizioloških svojstava. Najbitniji elementi ponašanja su, međutim, daleko podložniji uticajima sredinskih faktora intrauterinog života i mnogih suptilnih činilaca nakon rođenja, što znatno otežava kvantifikaciju efekata genetičkih faktora na njihovo ispoljavanje.