cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zora (časopis)
Jezik i stil
Sve te jezičke tendencije veoma su vidljive i u prilozima u Zori, u kojoj se pojedini tekstovi ipak razlikuje od većine priloga u ostalim listovima ovog perioda. Iako ima mišljenja da je pokrenuta kao srpski odgovor na pokretanje Vladinog časopisa "Nada", "Zora" je bila i izraz nezadovoljstva zbog niske literarne razine literarnih priloga u "Bosanskoj vili", kakvo je mišljenje iznio Vladimir Ćorović. Međutim, i pored otvorenosti prema tekstovima i autorima iz drugih sredina, Zora u djelima domaćih autora, posebno Svetozara Ćorovića, koji je bio jedan od pokretača i urednika, pokazuje dosta nemaran i komotan odnos prema pravopisnoj normi čije je poštivanje u drugim listovima postajalo već manir. Osim zajedničkih kolebljivosti, koju su karakteristične i za druge listove, kao što su alterniranje frikativnih s i z sa š, odnosno ž ispred palatala u svim pozicijama (ušljed, pošljedica, ražljeva), dužih i kraćih oblika u zamjeničko- pridjevskoj promjeni (ovijem, onijem, nekijeh ali i nekih i svih), odričnog oblika glagola biti sa ijekavskom zamjenom jata (nijesam), odvojenog pisanja futura I glagola htjeti (ne će), oblika moremo i možemo, oblika grješka i pogrješka, jotovanja dentala prilikom zamjene glasa jat (đeca, đe, naćera - tzv. najnovije jotovanje), neujednačenosti u pisanju foneme h, ponekad neujednačenosti u pisanju velikog i malog slova, "Zora" pokazuje i mnoge druge nedosljednosti.
Oblici iz supstandarda više prodiru u djelima mostarskih autora, pa u "Zori" ima dosta morfoloških i leksičkih ikavizama (volila, želili, živiti,stiditi, odletile, oživila, a prilozi gore i dolje gotovo redovno se pišu u ikavskom obliku: gori i doli. Glagolski pridjev radni glagola biti javlja se u oba oblika iako preovladava ijekavski, nisam. Glagolski pridjev radni glagola htjeti također se javlja u dva oblika htjeo i htio, a nestabilna je upotreba u pisanju negacije uz glagole: nebi, ne ću, ne će, nećemo, neboj se. Pravopisne odredbe u vezi s alterniranjem suglasnika također su neujednačene: Pravilo o gubljenju suglasnika, odnosno alterniranju s nulom, veoma je nedosljedno u svim brojevima: pripovijetci, sudci, dosjetci, podatci. Elizije suglasnika su rijetke ali ipak prisutne: tica, šenica.
U pisanju foneme h u inicijalnoj poziciji u "Zori" također ima nedosljednosti: ambar, hrđavo, rđavo, ranitelj.
Zanimljivo je da "Zora" ima stalnu rubriku Kronika, a i neke druge riječi (anakronizam) pišu se, iako je riječ o grčkim korijenima, sa k, a ne sa h, što je obilježje hrvatskog a ne srpskog jezičkog standarda. U medijalnoj poziciji fonema h gotovo da se piše u skladu sa današnjim Pravopisom bosanskoga jezika: mahne, sahat,, malehne, vehne, lahko, polahko, bahnuti, podbuhlo, uvehla, mahmuran, suhonjav.
Ponekad se u finalnoj poziciji fonema h izostavi: odma. Sekvenca hv često je zamijenjena sa f - fali, fala, ufati, fataju. Sve ove jezičke karakteristike naročito su vidljive u djelima mostarskih autora u "Zori": Svetozara Ćorovića, Alekse Šantića, Osmana Đikića, Hasana ef. Nametka, Ljube Oborine i drugih. Može se reći da je to slika mostarskog govora s kraja stoljeća što se može vidjeti i u odgovorima na Anketu o govoru prostoga naroda koju je proveo Zemaljski muzej iz Sarajeva 1897, a što je vidljivo i u radu Današnji mostarski dijalekat Mateja Milasa. Naročito je to očigledno u tekstovima Svetozara Ćorovića koji je, kao što dr. Asim Peco kaže, ”pisao onako kako je govorio”. Osjećajući da je Mostar mjesto gdje se ukrštaju različiti jezički uticaji, Ćorović je diferencirao govor svojih ličnosti tako da se u njegovim tekstovima mogu uočiti karakteristike govora istočnohercegovačkog, zapadnohercegovačkog i centralnoštokavskog tipa, ali i govora mostarske čaršije.
Sve to se može vidjeti i u odnosu "Zore" prema lokalizmima i turcizmima, posebno u djelu mostarskih autora. U djelima mostarskih Srba turcizama ima gotovo koliko i u muslimanskom časopisu "Bošnjak" ­u "Zori" 1897: alaša, šart, eglen-beglen, hućumat, mešćeme, tozlucima, takume, džamfez, sevlija, butum, kanat, kundurdžija. Naravno, broj turcizama i u ostalim brojevima "Zore" je veoma veliki ne samo kod Ćorovića nego i u tekstovima svih autora iz Mostara.
Stidna dlakavost
Stidna dlakavost je terminalna dlaka na tijelu koja se nalazi oko genitalnog područja adolescenata i odraslih ljudi. Dlake se nalaze na i oko spolnog organa, a ponekad i na vrhu unutrašnje strane bedra. U stidnom području oko područja stidne kosti poznata je kao stidni flaster. Stidne dlake također nalaze se na skrotumu muškarca i na vulvi u žene.
Iako je fina vunasta dlaka prisutna na tom području i u djetinjstvu, stidna dlaka se smatra jačom, dužom i grubljom dlakom koja se razvija tokom puberteta kao posljedica porasta nivoa androgena kod muškaraca i estrogena kod žena. Stidne dlake razlikuju se od ostalih dlačica na tijelu i predstavljaju sekundarno spolno obilježje. Mnoge kulture stidne dlake smatraju erotskim, a većini njih stidne dlake povezane su s genitalijama, koje se i kod muškaraca i kod žena moraju stalno pokrivati. U nekim kulturama je norma za uklanjanje stidnih dlačica, posebno kod žena, praksa koja se smatra dijelom lične higijene. U drugim kulturama izloženost stidnih dlaka (naprimjer, kada se nosi kupaći kostim) može se smatrati neestetskim ili neugodnim i stoga je podrezana ili na neki drugi način oblikovana kako bi se izbjeglo da bude vidljiva.
Razvoj
Stidne dlake nastaju kao odgovor na porast nivoa testosterona kod djevojčica i dječaka. Oni folikuli dlake koji se nalaze i stimuliraju u područjima osjetljivim na androgene razvijaju stidne. Tannerova skala opisuje i kvantificira razvoj stidnih dlačica. Prije početka puberteta, genitalno područje kod dječaka i djevojčica ima vrlo fino vunastih dlačica (Tannerova skala: faza 1). Na početku puberteta, tijelo proizvodi viši nivo spolnih hormona, a kao odgovor na to, koža genitalnog područja počinje stvarati gustu i grublju, često uvijeniju dlaku sa bržom stopom rasta. Dlakavost početka razvoja stidne dlake naziva se pubarha.
U muškaraca se prva stidna dlaka pojavljuje kao nekoliko rijetkih dlačica koje su obično tanke na skrotumu ili na gornjoj osnovi penisa (faza 2). U roku od godinu dana dlaka oko dna penisa ima puno (stadij 3). U roku od 3 do 4 godine, dlaka ispunjava stidne dijelove (stadij 4) i postaje mnogo gušća i tamnija, a do 5 godina se proteže do blizu bedara i prema gore na trbuhu prema pupku (stadij 5). I druga područja kože su, iako nešto manje, osjetljiva na androgene i androgena kosa se obično pojavljuje nešto kasnije. U grubom slijedu osjetljivosti na androgene i izgleda, androgene dlake su u pazuhu, perianalnom području, na gornjoj usni, preaurikulska područja (oko ušne školjke), periareolska područja (bradavica, sredina grudi, vrat ispod brade), ostatak područja prsa i brada, udovi i ramena, leđa i stražnjica. Iako se općenito smatra dijelom procesa puberteta, pubarha je različita i neovisna o procesu sazrijevanja gonada, koji dovodi do spolnog sazrijevanja i plodnosti. Stidne dlake mogu se razviti samo iz nadbubrežnih androgena, čak i kada su jajnici ili testisi neispravni i nefunkcionalni. Mala je, ako uopće postoji, razlika u sposobnosti muških i ženskih tijela da stimuliraju rast dlake kao odgovor na androgene.
Stidne dlake i dlake ispod pazuha mogu se znatno razlikovati u boji od vlasišta. Kod većine ljudi je tamnija, mada može biti i svjetlija. U većini slučajeva najsličnija je boji obrva osobe.
Tekstura dlake varira od čvrsto uvijene do potpuno ravne, ne nužno u korelaciji sa teksturom kose na tjemenu. Ljudi istočnoazijskog nasljeđa obično imaju ravnu, valovitu stidnu dlaku.
Obrasci stidne dlakavosti mogu se razlikovati u zavisnosti od rase i etničke pripadnosti. Poznati su kao "šišanje", "pečat", "grb", "flaster" i pod drugim popularnim nazivima, a razlikuju se među spolovima. Kod većine žena, stidni dio je trokutast i leži preko vulve i mons pubis. Kod mnogih muškaraca stidni flaster sužava se prema gore na liniju dlake usmjerene prema pupku (vidi trbušna dlaka), otprilike više prema gore usmjerenom trokutu. Prema tim detaljima, stidna dlakavost se opisuje kao ženski i muški tip, bez obzira što se ponekad sreće i kod osoba suprotnog spola.
Stidne vaši
Stidne dlake mogu biti zaražene stidnim vašima (Pediculus pubis, poznatim i kao rakova alica ili picajzla). Dužine odraslih stidnih vaši su 1,1 – 1,8 mm. Stidne dlake obično mogu ugostiti do desetak u prosjeku. Obično se nalaze pričvršćene za dlake u stidnom području, ali ponekad se mogu naći i na gruboj dlaci drugdje na tijelu (naprimjer, obrve, trepavice, brada, brkovi, prsa, pazuh itd.). Pričvršćuju na stidne dlake koje su gušće od ostalih dlačica na tijelu, jer su njihove kandže prilagođene određenom promjeru stidne dlake. Najezde stidnih vaši (ptirijaza) obično se šire putem spolnog kontakta. Rakova uš može putovati do 10 inča po tijelu. Napadi stidnim ušima nalaze se širom svijeta i javljaju se kod svih rasa i etničkih grupa i na svim ekonomskim nivoima. Stidne uši obično se šire spolnim kontaktom i najčešće su kod odraslih. Povremeno se stidne uši mogu širiti bliskim ličnim kontaktom ili kontaktom s predmetima poput odjeće, posteljine i peškira koje napadnute osobe. Stidne uši pronađene na glavi ili trepavicama djece mogu biti pokazatelj seksualne izloženosti ili zlostavljanja. Stidne vaši ne prenose bolest; međutim, sekundarno bakterijska infekcija može nastati ogrebotinama kože. Mnogo su šire u odnosu na vaši na glavi i tijelu. Odrasli se nalaze samo na ljudskom domaćinu i trebaju ljudsku krv da bi preživjeli. Ako odrasle otjeraju s domaćina, umrijet će u roku od 48 sati bez hranjenja krvlju.
Simptomi infekcije u stidnom dijelu su intenzivan svrbež, crvenilo i upala. Ovi simptomi uzrokuju pojačanu cirkulaciju u koži stidnih dijelova stvarajući okruženje bogato krvlju za vaši. Najezda stidnih vaši može se također dijagnosticirati utvrđivanjem prisustva gnjida ili jaja na stidnim dlakama. U decembru 2016. NPR izvijestio je da je "često uklanjanje stidnih dlačica povezano s povećanim rizikom od herpesa, sifilisa i ljudskog papiloma virusa". Međutim, medicinska zajednica također je nedavno zabilježila i porast folikulitisa ili infekcije oko folikula dlake, kod žena koje se depiliraju ili briju na dijelovima pod bikinijem. Neke od ovih infekcija mogu se razviti u ozbiljnije apscese koji zahtijevaju rezanje skalperom, drenažu apscesa i antibiotike. Najčešći uzročnik folikulitisa je Staphylococcus aureus.
Mogu nastati i opekotine kada se koristi vosak za depilaciju, čak i prema uputama proizvođača.
Dotjerivanje
Njega stidnih dlačica povezana je s povredama i infekcijama. Procjenjuje se da je oko ¼ frizera imalo barem jednu životnu povredu usljed njege stidnih dlaka. Njega je, također, povezana s kožnim spolnim bolestima, poput genitalnih bradavica, sifilisa i herpesa.
Društvo i kultura
Prema Mary Lutyens, biografkinji Johna Ruskina, istaknuti autor, umjetnik i umjetnički kritičar očigledno je bio naviknut samo na golišave aktove prikazane nestvarno u umjetnosti, nikada prije bračne noći nije vidio golu ženu. Navodno je bio toliko šokiran otkrićem stidne dlake svoje supruge Effie da ju je odbio, a brak je kasnije pravomoćno poništen. Pretpostavlja se da je mislio da je njegova žena bila otkačena i deformirana. Kasniji pisci često su slijedili Lutyensa i ponavljali ovu verziju događaja. Naprimjer, Gene Weingarten u svojoj knjizi "Ja sam s glupim" (I'm with Stupid, 2004) piše da je "Ruskin poništio [brak] jer je bio užasnut gledajući na svojoj mladenki slamnatu dlsku, grubu i divlju, slično muškarčevoj. Smatrao ju je čudovištem.". Međutim, za to nema dokaza, a neki se ne slažu. Peter Fuller u svojoj knjizi "Teorija: Umjetnost i odsutnost milosti" (Theoria: Art and the Absence of Grace) piše: "Rečeno je da ga je u bračnoj noći uplašio pogled na stidne dlake njegove supruge; što je vjerovatnije, bio je uznemiren njenom menstrualnom krvlju." Ruskinovi biografi, Tim Hilton i John Batchelor također vjeruju da je menstruacija vjerovatnije objašnjenje.
U pubertetu, mnoge djevojke nagli porast stidne dlakavosti uznemirava, a ponekad i im je nejasno, jer u velikom broju slučajeva nisu o tome upoznate u porodici i društvu. S druge strane, dječake to obično ne uznemirava, jer su ranije imali priliku vidjeti dlake na tijelu svojih očeva.
Studija Alfreda Kinseya u Sjedinjenim Državama otkrila je da je 75% učesnika izjavilo da u kući nikada nije bilo golotinje dok su odrastali, 5% učesnika reklo je da u kući ima "rijetko" golotinje, 3% "često", a 17% da je to "uobičajeno". Studija je otkrila da ne postoji značajna razlika između onoga što su prijavili muškarci i žene s obzirom na učestalost golotinje u kući.
U pregledu literature, 1995. godine, Paul Okami zaključio je da ne postoje pouzdani dokazi kojima bi se mogli povezati izloženost roditeljskoj golotinji i bilo kakav negativan učinak. Tri godine kasnije, njegov tim završio je 18-godišnju longitudinalnu studiju koja je pokazala da je, ako išta, takvo izlaganje povezano s blagim blagotvornim efektima, posebno za dječake.
Ponovnim uvođenjem javnih plaža i bazena za kupanje, u zapadnoj Evropi i na Mediteranu, početkom 20. stoljeća, izloženost područja oba spola u blizini stidnih dlaka postala je češća, a nakon progresivnog smanjenja veličine ženskih i muških kupaćih kostima od dolaska u modu i porasta popularnosti bikinija. Nakon četrdesetih godina prošlog stoljeća, počinje i masovna praksa brijanja ili depilacija stidnih dlaka s porubnih linija bikinija, što je također je ušlo u modu.
Njega
U nekim bliskoistočnim društvima, uklanjanje dlaka s muških i ženskih tijela smatra se pravilnom higijenom, što lokalni običaji propisuju već dugi niz stoljeća. Muslimansko učenje uključuje islamsku higijensku jurisprudenciju, u kojoj se stidne dlake i dlake ispod pazuha moraju čupati ili obrijati da bi se smatralo sunnetom. Uči da se podrazumijeva da je podrezivanje prihvatljivo.
Prema feminističkoj spisateljici Caitlin Moran, razlog uklanjanja stidnih dlaka kod žena u pornografiji bilo je pitanje "tehničkih shvatanja kinematografije". Uklanjanje dlaka napredovalo je do potpunog skidanja. Zbog popularnosti pornografije, brijanje stidnih dlaka oponašale su i ostale žene.
Neki prezentaciju smatraju erotskom i estetskom, dok drugi taj stil smatraju neprirodnim. Stidne dlake uklanjaju se i iz erotskih i seksualnih razloga ili zato što oni ili njihov seksualni partner uživaju u osjećaju bezdlakog međunožja.
Metode
Sva dlaka može se ukloniti voskom, formuliranim u tu svrhu. Neki mogu ukloniti dio ili sve stidne dlake, pazušne dlake i dlake na licu. Uklanjanje stidnih dlačica voskom je depilacija bikini. Način uklanjanja dlaka naziva se depilacija (kada se uklanja samo dlaka iznad kože) ili epilacija (kada se čupa cijela dlaka). Kozmetički saloni često nude razne usluge depilacije. Ponekad se naziva i "stidno baštovanstvo".
U umjetnosti
U drevnoj egipatskoj umjetnosti ženska stidna dlaka naznačena je u obliku oslikanih trokuta. U srednjovjekovnoj i klasičnoj evropskoj umjetnosti, stidne dlake su se vrlo rijetko prikazivale, a muške stidne dlake često, ali ne uvijek, izostavljene su. Ponekad su prikazane u stilizovanom obliku, kao što je bio slučaj sa grčkom grafičkom umjetnošću.
U južnoj Evropi 16. stoljeća Michelangelo pokazao je muškarca Davida sa stiliziranom stidnom dlakom, ali ženska tijela bila su prikazana bez dlake niže od glave. Ipak, Michelangelovi muški aktovi na plafonu Sikstinske kapele nemaju stidne dlake.
Krajem 18. stoljeća, ženske stidne dlake otvoreno su prikazane u japanskoj shunga (erotika) umjetnosti, posebno u tradiciji ukiyo-e. Hokusaijeva slika "San ribarove žene" (The Dream of the Fisherman's Wife, 1814), koji prikazuje ženu koja ima erotsku fantaziju, dobro je poznat primjer. Na japanskim crtežima, kao što je hentai, stidne dlake često se izostavljaju, jer dugo nisu prikazivane stidne dlake. Tumačenje zakona se od tada promijenilo.
Historija
Smatra se da dokazi o uklanjanju stidnih dlaka u drevnoj Indiji datiraju od 4000 do 3000 godina p. n. e. Prema etnologu F. Fawcettu, 1901. godine, on je primijetio uklanjanje dlaka s tijela, uključujući stidne dlake oko vulve, kao običaj žena iz kaste Hindu Nair.
U društvima zapadnog svijeta, nakon širenja kršćanstva, javno izlaganje gole ženske kože između zgloba i struka počelo je da se odobrava u kulturnom pogledu. Izloženost gornjeg dijela tijela zbog upotrebe popularnih prsluka koji se koriste u zapadnoj Europi od 15. do početka 20. stoljeća, bio je široko rasprostranjen dirndl, koji se koristi čak i u tradicionalnije konzervativnim planinskim područjima i manje ili više širokih košulja koje omogućuju permisivni pogled na ramena dekolte i ruke, omogućavajući slobodno izlaganje dlaka na gornjem dijelu tijela ženama svih klasa, s manje odbacivanja ili diskriminacije od dlaka na tijelu na spolnim organima, očito da se impliciraju. Mnogi ljudi su smatrali da je javno izlaganje stidnih dlaka neprikladno. Može se smatrati neskromnom, a ponekad i opscenom. Međutim, nikada nije u potpunosti zavladao zapadnom kulturom u širokim dijelovima Srednje Evrope, sve dok se [16. protestantizam] tokom 16. stoljeća nije zadirao u ranije tolerantnije običaje.
U 1450-im, britanske prostitutke su brijale stidne dlake u svrhu lične higijene i borbe protiv pediculosis pubis i ne bi imale merkine (stidne perike) kada bi to zahtijevala njihova djelatnost.
Među britanskim višim klasama tokom Džordžijanske ere stidne dlake nečijeg ljubavnika često su se sakupljale kao suvenir. Uvojci su se, naprimjer, nosili poput kokarde u muškim kapama kao talismani za potenciju ili su ih ljubavnici razmjenjivali kao znakove naklonosti. Muzej St. Andrews University u Škotskoj, u svojoj kolekciji ima burmuticu punu stidne dlake jedne od ljubavnica kralja Georgea IV (moguće Elizabeth Conyngham), koju je ozloglašeni raskalašeni monarh poklonio seksualnom klubu Fife, The Beggar's Benison.
U literaturi
U erotskom romanu "Moj tajni život" (My Secret Life), pripovjedač "Walter", evidentni poznavalac ženskih stidnih dlaka, s jasnim oduševljenjem govori o finom grmu škotske žene: gusta crvena stidna dlaka:
"'Grm je bio dugačak i gust, uvijao se i savijao se u masama na pola puta do pupka, a širio se oko stražnjice, postupno se skraćujući'"
Risto Siliqi
Risto Siliqi (16. august 1882 – 1. maj 1936) bio je albanski pjesnik, publicist, pravnik i borac za albansko nacionalno pitanje. Na njegov su rad, slično ostalim pjesnicima Albanskog narodnog preporoda prije njega, utjecali ideje i osjećaji romantičarskog nacionalizma.
Život
Siliqi je rođen 16. augusta 1882. u jednostavnoj obitelji u Skadru, koji se danas nalazi u Albaniji, a tada je bio pod osmanskom vlašću. Otac mu je bio pekar. Prvo obrazovanje stekao je u školi na srpskom jeziku u svom gradu, a potom ga je nastavio u turskoj srednjoj školi "Ruzdiye", gdje je odmah počeo štrčati zvog širenja antiosmanske propagande među učenicima. U određenom je trenutku bio blizu uhićenja, pa ga obitelj poslala na Cetinje, u Crnu Goru, kamo su se već ranije preselila trojica njegove braće. Siliqi nije zaustavio svoje nacionalističko djelovanje tokom svojih deset godina egzila. Zajedno sa svojom braćom otvorio je mali hotel pod nazivom "Albanija", koji je služio kao središte rodoljubivih Albanaca. Također je putovao u Rumunija i Bugarsku kako bi se sastao s tamošnjim albanskim zajednicama.
Siliqi je s oružjem sudjelovao u albanskom ustanku 1911. godine i, zajedno sa svojim suradnicima Hilom Mosijem i Luigjem Gurakuqijem, bio je član "Albanskog odbora", koji je rukovodio ustankom. Sudjelovao je na sastanku u Gerči (, današnja Crna Gora) i bio je potpisnik Gerčkog memoranduma. U međuvremenu, svi su ga ti događaji nadahnuli za pisanje; mnoge njegove rodoljubive pjesme pojavit će se u novinama albanskih zajednica. Prvi balkanski rat zatekao ga je na Cetinju. Nakon što ga je austrijska obavještajna služba obavijestila da je tamo na popisu za uhićenje zajedno s ostalim albanskim emigrantima, napustio je Cetinje i sakrio se u Kotoru. On i drugi došli su u Skadar 1913. austrijskim brodom. Crnogorski ga je sud u međuvremenu osudio na smrt u odsutnosti kao "neprijatelja crnogorske države".
Politička situacija u Skadru također je bila burna. Kao dom mnogih zajednica koje su zbog svojih interesa podržavale različite europske sile, postojala su oštra proturječja i nedovoljna podrška novostvorenoj albanskoj državi. Siliqi je odmah počeo raditi na ujednačavanju stava između kršćanske i muslimanske zajednice. U to su vrijeme u Skadru postojala dva glavna propagandistička tiskovna organa: Taraboshi Arbereša Terenzija Toccija, koji je bio otvoreno proitalijanski nastrojen, i Seda-i Millet (Glas naroda) Muse Juke, koji je bio proturski raspoložen. Istodobno je Esad-paša Toptani u središnjoj Albaniji već uspostavio područje koje je bilo pod njegovom kontrolom, potpomognut sudionicima Londonske konferencije 1912–1913, a njegove propagandne jedinice osnovane su i u Skadru. Siliqi je zauzeo otvoreno neprijateljski stav prema svima njima. Bio je utemeljitelj rodoljubivog kluba "Lidhja Shqiptare" (Albanska liga) i glavni urednik lista Shqypnija e Re (Nova Albanija), s Hilom Mosijem kao direktorom i Karlom Sumom kao blagajnikom. Uz patriotske aktivnosti, dva puta tjedno novine su mu davale mogućnost da objavljuje svoje književne kreacije, koje zbog financijskih problema nije mogao objaviti kao knjige. Siliqi je dao otkaz u "Lidhja Shqiptare" zbog neslaganja stime da se crnogogorska vojska pozove u pomoć da bi se suzbile esadističke i proturske jedinice u Skadru. Pridružio se dobrovoljačkim jedinicama koje su pomagale princu Wiedu protiv muslimanskih pobunjenika Haxhija Qamilija. Crnogorski napad na Skadar 1914. tokom Prvog svjetskog rata tamo je zatekao Siliqija; odmah je uhićen zajedno s Luigjem Gurakuqijem i ubrzo osuđen na smrtnu kaznu. Austro-ugarska ofenziva na Crnu Goru i kapitulacija ove zemlje spasili su mu život.
S profesionalnog gledišta, Siliqi je već počeo raditi kao odvjetnik. Završetkom Prvog svjetskog rata usmjerio je svoje snage na pravno područje. Nastojanja nove albanske države ostavila su ga u gorkom razočaranju. Radio je kao sudac u Vlori 1921. godine, a 1923. postao je prvi tajnik Ministarstva pravosuđa. Ipak, 1924. dao je ostavku i vratio se u rodni grad i više se nije bavio politikom. Radio je kao odvjetnik do kraja života, do 1. maja 1936.
Pjesništvo
Siliqi je majstorski ovladao albanskim jezikom kao književnim sredstvom nakon što je došao u dodir s radom drugih pjesnika Narodnog preporoda. Istodobno je oko 1900. počeo pisati poeziju. Iako je njegov jezik bio dijalektalni, s mnogim slavenskim i turskim posuđenicama, njegova poezija pokazuje sve razvijentiji talent. Čak i nakon 1915. godine, kada su njegova leksikologija i frazeologija dobili jasan oblik albanskog jezika, njegov pravopis ostao je isti. Što se tiče metrike, njegova su prva djela utemeljena na albanskom folklornom osmosložnom stihu. Uglavnom se služio trohejskim stihovima s vrlo malo jamba. Također je koristio stihove od 6, 7, 10, 12, 16 slogova, gdje su 6 i 7 uglavnom u jambima, a u 6, 8, 10 dominiraju troheji, ponekad čak i mješovitom metrikom.
Siliqi je završio gimnazijsko obrazovanje dok je bio na Cetinju. Tamo je čitao klasike kao što su Homer, Tolstoj i Lermontov. Njegove prve pjesme bile su osobne prirode, ponekad s notm humora ili socijalne tuge. Takvi su bili Dlirsija (Čistoća), Grave pa evlad (Ženama bez djece), Kënga e pijes (Pjesma pića), Në ​​vetmi (U samoći) itd, koje ga prikazuju kao uznemirenu romantičnu dušu koja pokušava živjeti u skladu sa svojim unutarnjim svijetom. No, glavne teme za Siliqija bile su rodoljubive. Ispunjen optimizmom i bijesom protiv bilo koje vrste ugnjetavanja, Siliqi je očito pjesnik koji poziva na akciju i kritizira stagnaciju i pasivnost. Njegova je poruka bila jasna: "S'kemi c'presim nga Evropa" ("ne možemo očekivati ​​ništa od Europe"). Jedina pjesnička zbirka koju je Siliqi uspio objaviti za života bila je Pasqyra e ditëve të përgjakshme (Ogled krvavih dana), koja je objavljena u Trstu 1913. godine, na 176 stranica, i koja je pisana pod velikim utjecajem autorovih iskustava u ustancima 1910-1911. godine i slavi osobito junaštvo gorštaka iz sjeverne Albanije. Njegove druge pjesme sakupljane su iz tadašnjih časopisa. Slično Asdreniju, Siliqi svojoj poeziji, uz rodoljubivu, daje i socijalnu notu. Njegov je "heroj" seljak nadahnut idealima, koji ostavlja sve iza sebe i ide se boriti za svoju zemlju. Između 1912. i 1915. godine napisao je mnogo pjesama, u oko 4.000 stihova.
Nasljeđe
Nakon Drugog svjetskog rata postojao je izravan interes za prikupljanje i objavljivanje njegovog pjesništva. Prva zbirka njegove odabrane poezije, prethodno objavljene ili neobjavljene, izdana je 1956. godine, godinu dana nakon izravnih smjernica Centralnog komiteta Komunističke partije Albanije da se proučava Siliqijev lik i djelo. Zbirka je nazvana Risto Siliqi – Vepra te zgjedhura (Odabrana djela), a uredio ju je Dhimitër Fullani i objavio Institut za povijest (kao dio tadašnjeg Instituta znanosti). Za razliku od drugih suodionika Albanskog narodnog preporoda, albanski komunistički režim nije osuđivao Siliqija i njegovo djelo.
Siliqijeva ljubav prema poeziji prenijela se na njegovog sina Llazara Siliqija, kao i na njegovog nećaka Dragu Siliqija, od kojih su obojica znčajna imena u albanskoj književnosti.
Po njemu je nazvana jedna ulica u Skadru.
Stopiče
Stopiče su naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Novo Mesto, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Novo Mesto.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Stopiče su imale 445 stanovnika.
Skomarje (Zreče)
mini|280px|Skomarje, rimokatolička crkva "Sv. Lambert" Skomarje je naseljeno mjesto u sastavu općine Zreče, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Slovenske Konjice. Kao samostalno naseljeno mjesto, Skomarje postoji od 1994. godine. Nastalo je podjelom bivšeg naselja Skomarje na dva nova naselja: Skomarje (općina Zreče) i Vitanjsko Skomarje (općina Vitanje).
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Skomarje je imalo 185 stanovnika.
Napomena: ''U 1994. nastalo podjelom bivšeg naselja Skomarje na dva nova naselja: Skomarje–del (općina Zreče) i Skomarje–del (općina Vitanje). U 1998. naselje Skomarje–del (općina Zreče) preimenuje se u Skomarje, a naselje Skomarje–del (općina Vitanje) u Vitanjsko Skomarje. U 2004. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Skomarje i Vitanjsko Skomarje.''
Univerzitet za poslovni inženjering i menadžment
Univerzitet za poslovni inženjering i menadžment (Univerzitet PIM) je visokoškolska ustanova u okviru koje su u junu 2003. godine osnovane prve obrazovne institucije. Sjedište univerziteta je u Banjoj Luci, a odjeljenja postoje u Trebinju, Brčko Distriktu, Užicu i Istočnom Sarajevu.
Prvi studijski programi pri osnivanju bili su iz oblasti menadžmenta i poslovne ekonomije. Univerzitet danas ima 7 fakulteta sa ukupno 13 studijskih programa.
Ekonomski fakultet organizira nastavni proces četiri studijska programa:
Tehnički fakultet organizira nastavu na studijskim programima:
Filozofski fakultet organizira nastavu na studijskim programima:
Pravni fakultet organizira studijski program:
Żurek
mini|Żurek sa krompirom i kuhanim jajetom mini|Żurek posluzen u kruhu
Żurek ili Żur je tradicionalna poljska kisela gusta supa, na bazi kiselog tijesta. Poljsko ime supe nastalo je od njemačke riječi za kiselo (sauer - nekada sūr).
Opis
Żurek je poznat i u Bjelorusiji, Slovačkoj i Češkoj. Blago kisela supa, sa kuhanim krompirom, može se malo zgusnuti i obojiti sa mlijekom (za vrijeme posta), ili se kuhati sa mesom, povrćem ili suhim gljivama. Takođe se može pripravljati sa slaninom, svinjskim suhim rebrima ili svinjskim repom. Poslužuje se obično sa tvrdo kuhanim jajetom. Najčešći sastojci su kefir ili mlaćenica, brašno, bijeli luk, krompir, neka vrsta polusuhe kobasice i majoran.
Kako je za supu dovoljno malo sastojaka, koji su uslovno jeftini, kao i činjenica da se može kuhati u velikim količinama, supa je bila omiljena kod siromašnijih slojeva stanovništva. Zbog velike količine ugljikohidrata, supa je vrlo hranljiva. U poljskom jeziku postoji izreka: "Od żura je muškarac jak kao zid". Supa je u Poljskoj vrlo tražena, pa se može dobiti kao instant u kesicama, ili u staklenkama kao i konzervirana. U Poljskoj se tradicionalno poslužuje za Uskrs. Takođe se često poslužuje u zapečenom tjestu kruha, čija kora služi kao posuda, te sa oko 2 cm može da se u njemu posluži żurek.
Varijante
U pograničnom dijelu u Češkoj slična supa se naziva Kyselo
Rotirajuća brodska prevodnica Falkirk
mini|desno|220px|Rotirajuća brodska prevodnica Falkirk mini|desno|220px|Plovila su na pola puta
Historija
U srednjoj Škotskoj teren je takav da između pojedinih vodenih tokova postoji velika visinska razlika (do 24 metra), zbog čega je vijekovima bila nemoguća, ili vrlo otežana plovidba, a samim tim i dobra povezanost između dijelova zemlje. Nakon izgradnje kanala Forth i Clyde, koji je povezao Glasgow sa zapadnom obalom i kanala Union, koji je omogućio plovidbu između Falkirka i Edinburga, problem je privremeno riješen, da bi 1930-ih skoro potpuno prestao s radom.
Nezadovoljavajuće za sve veći promet, započeta je gradnja rotirajuće brodske prevodnice Falkirk (engl. Falkirk Wheel). Visinska razlika je 24 metra, ali kanal Union je 11 metara viši, tako da je potrebno dodatno proći još jednu brodsku prevodnicu. Prilazni kanal se nije mogao postaviti više (na 35 metara), jer bi bio u sudaru s Antoninovim zidom, koji je upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Evropi.
Rotirajuća brodska prevodnica Falkirk otvorena je 24. maja 2002., a otvaranju je prisustvovala i britanska kraljica Elizabeta II.
Konstrukcija
Obrtnica je konstruirana kao poluga dužine 35 metara, sa osovinom u sredini, odnosno kraci dužine oko 15 metara montirani su jedan nasuprot drugom na centralnoj osovini. Na krajevima poluga su kružni otvori u kojima su montirana korita kapaciteta 360 tona vode svaki, u koje ulazi brod, kako bi ga podizanjem ili spuštanjem prebacili u drugi viši ili niži kanal. Cijeli posao prebacivanja rotacijska prevodnica obavi za samo 15 minuta.
Korita za prihvat plovila uvijek teže isto, sa i bez broda. Ovo je zato što je težina korita s vodom 600 tona, a brod koji uplovi istisne vode upravo koliko je težak, zbog Arhimedovog zakona uzgona. Ovo omogućava da su kraci poluge uvijek u ravnoteži, te uprkos velikoj masi, rotira za 180° za pet i po minuta koristeći veoma malo energije. Koriste se elektromotori snage svega 22,5 kW, koji potroše oko 1,5 kWh za četiri minute, što je vrlo mala količina potrošene energije.
Točak se pokreće brzinom od 1/8 okretaja u minuti. Korita rotiraju istom brzinom, ali u suprotnom smjeru da bi se održala ravnoteža vode u njima i da se tovar s vodom i brodovima ne bi prevrnuo dok se točak okreće.
Sojek
Sojek je naseljeno mjesto u sastavu općine Slovenske Konjice, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Slovenske Konjice.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Sojek je imao 111 stanovnika.
Napomena: ''U 2011. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Črešnjice (općina Vojnik) i Sojek.''
Kobilica (maglina)
NGC 3372 (također poznat kao ESO 128-EN13) je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Kobilica. Prvo otkriće je napravio Nicolas-Louis de Lacaille 1751. godine. Ona okružuje zvijezde η Car i HD 93129A kao i mnoga otvorena zvjezdana jata. Sadrži i dvije manje magline: Homunculus i Ključaonicu. Jedna je od najvećih maglina, četiri puta veća od Orionove. Njena veličina se kreće od 6500-10000 sg. Sadrži razne tipove zvijezda glavnog niza spektralne klase O: vruće, divove, blještave.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vitanjsko Skomarje
Vitanjsko Skomarje je naseljeno mjesto u sastavu općine Vitanje, regija Savinjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Slovenske Konjice. Kao samostalno naseljeno mjesto, Vitanjsko Skomarje postoji od 1994. godine. Nastalo je podjelom bivšeg naselja Skomarje na dva nova naselja: Skomarje (općina Zreče) i Vitanjsko Skomarje (općina Vitanje).
CCDC55
Protein 55 vezan za domen upredene zavojnice je protein koji je kod ljudi kodiran genom CCDC55. NSRP1 je atipski član porodice spojnih regulatornih proteina koji sadrže regije bogate argininom i serinom (RS). Članovi ove porodice imaju tendenciju da promoviraju uključivanje egzona u iRNK (Kim et al., 2011). Dužina polipeptidnog lanca je 558 aminokiselina, a molekulska težina 66.390 Da. .
Aminokiselinska sekvenca
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
NSRP1 je atipski član porodice spojnih regulatornih proteina koji sadrže regije bogate argininom i serinom (RS). Članovi ove porodice imaju tendenciju da promoviraju uključivanje egzona u iRNK (Kim et al., 2011).
Vitanjsko Skomarje
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Vitanjsko Skomarje je imalo 85 stanovnika.
Napomena: ''U 1994. nastalo podjelom bivšeg naselja Skomarje na dva nova naselja: Skomarje–del (općina Zreče) i Skomarje–del (općina Vitanje). U 1998. naselje Skomarje–del (općina Zreče) preimenuje se u Skomarje, a naselje Skomarje–del (općina Vitanje) u Vitanjsko Skomarje. U 1999. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Vitanje. U 2004. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Skomarje i Vitanjsko Skomarje.''
CCDC55
Kloniranje i ekspresija
Kim et al. (2011) izvijestili su da izvedeni ljudski protein NSRP1 od 558 aminokiselina, koji su označili kao NSRP70, ima N-terminalni motiv prepoznavanja RNK (RRM), a zatim domen sa upredenom zavojnicom, drugi RRM domen, sličan RS-u regiji, drugog domena zavojnica i netipski signal jedarne lokalizacije u blizini C-kraj. Northern blot analiza otkrila je varijabilnu ekspresiju Nsrp70 u tkivima miša, s najvećom ekspresijom u sjemenicima, praćenom slezenom i bubrezima, a najmanjom u mišićima, timusu i jetri. Analiza baze podataka otkrila je široko rasprostranjenu ljudsku ekspresiju NSRP70, sa izraženom ekspresijom u nekoliko limfoidnih organa i ćelija. NSRP70 označen fluorescencijom eksprimiran je u jedrima transficiranih COS-7 ćelija, gdje je kolokaliziran sa SC35 (SRSF2) u jedarnim strukturama. Analiza baze podataka otkrila je ortologe NSRP70 kod kičmenjaka, voćnih mušica i oblih glista. Hartz (2015) je gen mapirala je gen  u hromosomu 17, sekvenca q11.2, na osnovu poravnanja sekvence NSRP1 (GenBank AL136806) sa genomskom sekvencom (GRCh38).
Kim et al (2011) izvijestili su da se mišji Nsrp1 malazi na hromosomu 11. Koristeći in vivo testove spajanja, Kim et al. (2011) otkrili su da je NSRP70 povećao uključivanje alternativno prerađenih egzona u tri testna minigena. Analiza delecije otkrila je da je lokalizacija NSRP70 u jedru potrebna za alternativnom preradom posredovano NSRP70 i da je prvi udomen uoredene zavojnice NSRP70 kritičan za katalitsku aktivnost. NSRP70 je komunicirao sa SC35 i ASF (SRSF1) putem svoje domene nalik RS-u na C-terminalu. Katalitički neaktivni NSRP70 je također komunicirao sa SC35 i ASF
Kim et al. (2011) otkrili su da je homozigotna delecija gena Nsrp70 kod miša bila smrtonosna za mbrion ubrzo nakon implantacije.
Eric Holcomb
Eric Joseph Holcomb (rođen 2. maja 1968) američki je političar, trenutni 51. po redu guverner Indiane, a ranije na mjestu zamjenika guvernera. Član je Republikanske stranke. Na mjesto zamjenika guvernera došao je nakon što je njegova prethodnica Sue Ellspermann dala ostavku 2. marta 2016. zbog imenovanja na mjesto predsjednice Ity Tech koledža u Indiani. Holcomb je na općim izborima 2016. bio kandidat za mjesto guvernera Indiane, te je sa 52% osvojenih glasova izabran za guvernera.
Karijera
Holcomb je maturirao u srednjoj školi Pike u rodnom Indianapolisu, Indiana, te pohađao koledž Hanover u gradu Hanoveru 1990. godine. Služio je šest godina u Američkoj mornarici a bio je stacioniran u Jacksonvillu na Floridi te u Lisabonu, Portugal. Godine 1997. počeo je raditi za Johna Hostettlera, tadašnjeg zastupnika u američkom Zastupničkom domu. Godine 2000. Holcomb je bio kandidat za zastupnika u Predstavničkom domu Indiane. Međutim na to mjesto izabran je njegov protivkandidat John Frenz.
Holcomb je bio i savjetnik guvernera Indiane Mitcha Danielsa, počev od 2003. Zatim je 2010. postao predsjednik Republikanske stranke u saveznoj državi Indiani. Tri godine kasnije se povukao s te funkcije te je imenovan za šefa kabineta senatora Dana Coatsa. Kada je Coats objavio da se neće ponovno kandidirati za mjesto u Senatu 2016, Holcomb je izjavio da će on umjesto njega biti kandidat.
Međutim, Pence se povukao iz izborne trke za guvernera jer ga je Donald Trump postavio za kandidata za potpredsjednika SAD na općim izborima 2016, pa je Holcomb umjesto za poziciju zamjenika kandidiran za guvernera. Republikanska konvencija države Indiane ga je i odabrala te stavila za svog zvaničnog kandidata na mjesto guvernera umjesto Pencea. Na izborima za guvernera održanim u novembru 2016. Holcomb je porazio demokratskog kandidata Johna R. Gregga te proglašen sljedećim izabranim guvernerom Indiane. Svečanu zakletvu za guvernera položio je 9. januara 2017. godine.
Zakopa
Zakopa je naseljeno mjesto u sastavu općine Dvor, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Dvor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zakopa je imala 70 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Zakopa je imalo 183 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Bespolno razmnožavanje
Bespolno, vegetativno ili aseksualno razmnožavanje jest proces u kojem organizmi stvaraju genetički slične ili identične sopstvene kopije, bez doprinosa genetičkog materijala nekog drugog organizma. Poznato je i pod nazivima bespolna reprodukcija i nespolno razmnožavanje.
Bakterije se bespolno dijele putem binarne fisije; virusi preuzmu kontrolu nad ćelijom domaćina da bi proizveli više virusa; hidra i kvasac su u mogućnosti da se razmnožavaju pupljenjem. Ovi organizmi često ne posjeduju različite spolove, a sposobni su za "cijepanje" u dva ili više sopstvnih primjeraka. Većina biljaka imaju sposobnost za bespolnu reprodukciju, kao i mrav vrste Mycocepurus smithii. Smatra se da se u potpunosti i redovno razmnožavaju aseksualnim putem.
Najpoznatiji primjeri bespolnog razmnožavanja se primjenjuju u voćarstvu ili hortikulturi, gdje se od pojedinih biljnih tkiva i organa dobijaju cjelovite nove jedinke. Najčešći reprodukcijski materijal su reznice izdanaka, listovi, pupovi, položenice, stoloni, podanci, gomolji, rizomi i druge pogodne vegetativne strukture.
Suvremeni način vegeteativnog razmnožavanja u ovim i drugim oblastima je putem kulture tkiva, kojom se jedna biljka može umnožiti u praktično beskonačno mnogo primjeraka. Neke vrste koje se reproduciraju bespolno, kao što su hidra i kvasac mogu i spolno. Na primjer, većina biljaka je sposobna za vegetativno razmnožavanje – reprodukciju bez sjemena ili spora, može se reproducirati i seksualno. Isto tako, bakterije mogu razmjenjivati genetičke informacije, tj. rekombinirati genetički materijal, putem povremenog konjugiranja.
Drugi načini aseksualna reprodukcije uključuju partenogenezu, fragmentaciju i formiranje spora, koji uključuju samo mitozu.
Ponekad se također koristi za opisivanje reprodukciju u hermafroditnih vrsta, koje se mogu samostalno oploditi.
Građevinarstvo
mini|280px|[[Velika piramida u Gizi|Keopsova piramida u Gizi, jedna od najstarijih sačuvanih građevina]] Građevinarstvo, građevinsko inženjerstvo ili građevina, primijenjena je nauka, najstarija i najznačajnija grana tehnike. Građevinska tehnika se bavi poslovima potrebnim za građenje svih vrsta arhitektonskih zgrada, puteva, željezničkih pruga, mostova, tunela, vodovoda, kanalizacija, melioracijskih objekata, uređenjem vodotoka i iskorištavanjem vodnih snaga (hidrocentrale), elektrana i ostalih postrojenja za proizvodnju svih dobara. Osoba koja se bavi građevinarstvom naziva se građevinski inženjer.
Građevinska tehnika
Građevinska tehnika je vještina kojom ljudi od izvornih ili prerađenih sirovina iz prirode osmišljeno (planirano) sastavljaju nove tvorevine povezane s tlom, odnosno fiksirane na zemlju, pa se njima koriste.
Prirodni materijali kao što su: kamen, drvo, zemlja (glina), ali i umjetni: cigla, kreč, beton i čelik, omogućavaju osmišljeno povezivanje sa tlom u jednu cjelinu koja se naziva građevinski objekt ili građevina.
Smjerovi građevinske tehnike
mini|250px|Primjer arhitektonskog djela -[[Splitska katedrala|Katedrala sv. Dujma]] mini|250px|Primjer građevinskog objekta - Falkirk Wheel, rotirajući lift za čamce blizu [[Falkirka u središnjoj Škotskoj]]
Prema vrsti i karakteru poslova razlikuju se dva glavna smjera ili ogranka građevinske tehnike.
U jednom smjeru odvija se građenje zgrada. Zgrade se ističu svojim glavnim dijelovima iznad zemlje, grade se "u vis", pa se građenje zgrada često naziva visokogradnja. Visokogradnja je doslovni prijevod internacionalizirane starogrčke riječi "arkitekton" (ὰρχιτεκτονική) - arhitektura. Građenje zgrada se naziva i zgradarstvo, ali je arhitektura najuobičajeniji izraz.
S druge strane postoji građenje saobraćajnica (putevi, željeznice, mostovi, tuneli) i hidrotehničkih građevina (vodovod, kanalizacija, hidrotehničke regulacije, melioracije). Spomenuti objekti grade se uglavnom pri samom tlu, iako nije pravilo. Takvo se građenje često naziva niskogradnja.
Strogo dijeljenje građevine i arhitekture nema previše smisla jer građevinarstvo obuhvata mnogobrojne poslove za sve vrste građevina, dok arhitektura obuhvata arhitektonsko projektiranje objekata visokogradnje. Dokaz stabilnosti i nosivosti arhitektonskog projekta izvodi građevinar u projektnoj dokumentaciji. Također, arhitekti su potrebni za neke objekte niskogradnje. Bez obzira na smisao, ipak postoji ta podjela.
U prošlosti poslovi niskogradnje i visokogradnje nisu bili diferencirali kao danas, nego je arhitektura obuhvatala sve poslove graditeljstva tj. građevinske tehnike. Tek nedavno s obzirom na historijsku hronologiju poslovi jednog i drugog ogranka toliko su se umnožili i razlučili da je građevinarstvo automatski postalo zaseban smjer čiji zadaci i ostvarenja po svojoj raznolikosti i značaju za opći napredak često nadmašuju zadatke i ostvarenja arhitekture. U nekim državama (npr. u Španiji) arhitektom se i dalje naziva osoba koja ima znanje građevinskog inženjera pa može graditi puteve i mostove.
Niskogradnja
mini|250px|[[Most Juscelino Kubitschek-primjena parabola u zakrivljenim elementima]]
Tehničko crtanje
Kod osmišljavanja neke građevine, objekta ili konstrukcije stručnjak-projektant rješava zadatak na papiru prostoručnim skiciranjem olovkom, ili uz korištenje računara. Prema usvojenoj prostoručnoj skici elementa ili objekta projektant izrađuje konačan crtež ili nacrt po pravilima tehničkog crtanja. Nacrti moraju biti grafički prikazani tako da ih drugi izvođači, zanatlije, poduzetnici i sl. mogu tačno razumjeti i na osnovu crteža izraditi objekt kako ga je projektant zamislio.
Može se reći da su tehnički crteži neka vrsta međunarodnog pisma koje stručnjaci mogu napisati, čitati i razumjeti. Prema tome, tehnički crtež mora biti jasan, uredan, precizan i tačan.
Columbus Crew SC
Columbus Crew SC jest profesionalni nogometni klub iz SAD-a. Nalazi se u Columbusu, savezna država Ohio. Takmiči se u Major League Soccer.
Historija
Klub je osnovan 10. maja 1994. godine. Domaće utakmice je prvobitno igrao na stadionu Columbus Crew u Padadeni, da bi 1999. godine prešao na stadion Mapfre gdje igra i danas. Prvu utakmicu igra 13.aprila 1996. godine protiv ekipe DC United na domaćem terenu. Bio je bolji sa 4-0. U sezoni 2008. dolazi do trofeja MLS kupa nakon što je u finalu sa 3-1 bio bolji od ekipe New York Red Bulls. Tri puta je osvajao Supporters' Shield, dok je 2002. godine bio osvajač US Open kupa. Najveći uspjeh u CONCACAF Ligi prvaka je plasman u četvrtfinale.
Košarka na Olimpijskim igrama 1904.
Košarka se pojavila na Ljetnim olimpijskim igrama 1904. prvi put, kao demonstracijski sport. Četiri različita događaja su bila u Saint Louis za košarkaško takmičenje.
Senožete
Slovenija:
IC 3349
IC 3349 (također poznat kao PGC 40744) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 65 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,90 (17 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (15 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Royal Harwood Frost 10. maja 1904. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ministarke
Ministarke su srpska ženska pop-folk grupa osnovana 2013. u Beogradu. Grupa je nastala po ideji Filipa Miletića i Miloša Roganovića, a oni su i autori mnogih pjesama ove grupe. Edita Aradinović, koja je bila stalni dio grupe od njenog osnivanja, napustila je grupu 2018. godine i posvetila se solo karijeri.
Nakon učestvovanja pjevačice Edite na muzičkom takmičenju Zvezde Granda, pjevačica je snimila jednu solo pesmu Overila. Kada je osnovana grupa "Ministarke" počeli su da se pojavljuju singlovi. Prvo je nastala pjesma "Poplava" sa Acom Pejovićem. Pjesma  Duni vetre  je njihova druga pesma za koju su snimili i spot. Vrhunac ove grupe bio je duet sa hrvatskom pjevačicom Severinom kada su nastupili u ljeto 2014. godine. Objavili su pjesmu Uno momento, koja je postigla veliki uspeh ne samo u Srbiji i Hrvatskoj, već na cijelom Balkanu. Pjesma trenutno broji preko 120 miliona pregleda na YouTube- u, što je stavlja na TOP 5 po gledanosti u regionu. Grupa nastavlja sa radom i objavljuje pesmu sa Sašom Matićem  Zver .
Ministarke su krajem 2015. godine snimila pet spotova za pesme Gram emocija, Boeing 747, Kiseonik, Mrtav ili živ i Paradoks kao najavu za svoj album prvenac. Od decembra 2015. Grupi se pridružila Sanela Đember, gitaristkinja iz Zrenjanina. Od novembra 2018. novi vokal grupe je Jovana Pajić.
Singlovi
Napomena: Podaci o trenutnim članovima benda su možda nepotpuni zbog nedostatka informacija.