cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haos (mitologija)
Klasični period
Aristotel, u kontekstu svog istraživanja koncepta prostora u fizici, „problematizira tumačenje Hesiodovog Haosa kao 'praznine' ili 'mjesta bez ičega u njemu'. Aristotel razumije Haos kao nešto što postoji nezavisno od tijela i 'mjesta bez ičega u njemu' bez kojih ne mogu postojati nikakva tijela. 'Haos' je tako doveden u okvir eksplicitnog fizičkog istraživanja. On je sada u velikoj mjeri prerastao mitološko razumijevanje i, u Aristotelovom djelu, služi prije svega da izazove atomiste koji ističu postojanje praznog prostora."
Grb Niuea
mini|desno|200px|Grb Niue
Grb Niuea se sastoji od grba Novog Zelanda crne boje na bijelom krugu oko kojeg se nalazi natpis "Public seal of Niue - Niue" (bosanski Javni grb Niue - Niue). Nastao je 1974. godine, kada je Niue stekao nezavisnost i pridružio se slobodnoj asocijaciji sa Novim Zelandom. Bijeli štit se nalazi na svijetlo zelenoj pozadini.
Dizajn
Grb Niuea u svom središtu ima grb Novog Zelanda, koji ima izgled štita podijeljenog na pet dijelova. U gornjem lijevom uglu nalazi se sazviježđe Južnog krsta, u gornjem desnom uglu je zlatno runo, snop pšenice u donjem lijevom uglu i dva ukrštena čekića u donjem desnom uglu. Preko sredine štita pojavljuje se bijela traka na kojoj se nalaze tri crna broda. Štit podržava žena obučena u bijelu haljinu koja nosi zastavu Novog Zelanda i predstavlja stanovništvo koje potječe od evropskih doseljenika (uglavnom britanskih) i maorskog ratnika naoružanog kopljem, koji predstavlja autohtono stanovništvo. Na čelu štita nalazi se kruna, a u podnožju štita je traka sa riječima "Novi Zeland". Grb je uokviren bijelim krugom, sa natpisom "Public Seal of Niue" na vrhu, i "Niue" na dnu.
Jedrenski mir (1547)
Jedrenski mir, nazvan po osmanlijskom gradu Adrijanopolju (današnji Edirne), potpisan je 19 juna 1547. godine između Karla V i Sulejmana Veličanstvenog. Ovim sporazumom, Ferdinand I od Austrije i Karlo V priznali su potpunu osmanlijsku kontrolu nad Ugarskom, i pristali su plaćati Osmanlijama godišnji danak od 30.000 zlatnih florina za njihove habsburške posjede u sjevernoj i zapadnoj Ugarskoj. Sporazum je uslijedio nakon važnih osmanlijskih pobjeda u Mađarskoj, kao što je opsada Ostrogona (1543.)
Spisak državnih cesta u Hrvatskoj
U Hrvatskoj, prema podacima iz 1999. godine, postoje 163 državnih cesta ukupne dužine od 7422,9 kilometara. Označene su jednocifrenim, dvocifrenim i trocifrenim brojevima, koji su ispisani i na malim tablama uz ceste i na autokartama. U izvoru, iz koga je preuzet ovaj spisak, ceste su označene samo brojevima, ali su u opisima cesta druge državne ceste označene slovom D + broj. Na taj su način označene i u Leksikonu naselja Hrvatske.
Jedrenski mir (1547)
Nakon raznih sukoba između strana, u novembru 1545. godine potpisano je primirje koje je trajalo 18 mjeseci. Nakon isteka ovog primirja, uz intervenciju ambasadora Svetog Rimskog Carstva upućenog u Istanbul, glavni grad Osmanlijskog Carstva, potpisan je još jedan sporazum sa Nadvojvodstvom Austrije, koji je važio pet godina, a koji uključuje i Sveto Rimsko carstvo. Prema sporazumu, sve strane su se obavezale da neće napadati jedna drugu. Međutim, sporazum je prekršen 1551. kada su austrijske snage napale Erdel, dio Osmanlijskog carstva.
Spisak državnih cesta u Hrvatskoj
D1-D9
thumb|230 px|right|D1 kod [[Slunja]] thumb|230 px|right|D8 između [[Splita i Omiša]]
Jedrenski mir (1547)
Pozadina
Francuski ambasador Jean Frangipani, nakon dolaska u Istanbul, dostavio je osmanlijskom sultanu zahtjev Ludovike, majke Franje I, kralja Francuske, kojeg je zarobilo Sveto Rimsko Carstvo nakon bitke kod Pavije 24. februara 1525. u kojem je tražila pomoć od Sulejmana. Obećavajući pomoć Sulejman je odlučio pokrenuti kampanju protiv Mađarske, iako je u međuvremenu postignut sporazum između dvije države i Franjo I je oslobođen.
Spisak državnih cesta u Hrvatskoj
D10-D75
thumb|210 px|[[Državna cesta D24 u Novom Marofu]] thumb|210 px|[[Državna cesta D23 u Dugoj Resi]]
Jedrenski mir (1547)
Pozadina
Prvi veliki vezir İbrahim-paša poslat je na Ugarsku, a 23. aprila 1526. godine vojska predvođena Sulejmanom prelazi u Ugarsku. Nakon poraza od osmanlijske vojske Ugarski kralj Ludovik II, utopio se bježeći s bojišta. Nakon ove bitke, Kraljevina Ugarska je povezana sa Osmanlijskim Carstvom, a Sulejman je imenovao vojvodu Janoša Zapolju. Međutim, austrijski nadvojvoda Ferdinand, brat cara Svetog rimskog carstva Karla V, nije priznao Janoševo kraljevstvo i proglasio se kraljem Ugarske. Nakon što je porazio Janoševe snage, Ferdinand je 20. augusta 1527. godine ušao u Budim i zahtijevao da bude priznat kao kralj Ugarske u zamjenu za plaćanje poreza Osmanlijskom Carstvu. Odbijajući, Sulejman je 10. maja 1529. krenuo u novu ekspediciju i vratio upravu Janošu nakon što se Budim, kojeg je opkolio 3. septembra, predao 7. septembra. Osmanlijska vojska, koja je zauzela razna mjesta, nakon ulaska na teritoriju Austrije 23. septembra, opsjedala je Beč 27. septembra, ali je opsada ukinuta 16. oktobra i vojska se vratila u Istanbul 16. decembra 1529. godine.
Nakon opsade Beča, drugi izaslanik kojeg je poslao Ferdinand, sa zahtjevom da mu preda Kraljevinu Ugarsku, dobio je odbijenicu od Sulejmana. Potom je opsada Budima, koju je između oktobra i decembra 1530. izveo Ferdinand, završila neuspjehom. Zbog razvoja događaja, vojska predvođena Sulejmanom i velikim vezirom Ibrahim-pašom napustila je Istanbul 25. aprila 1532. godine. Pohod, koji je doio osmanlijama neke dobitke u teritoriji, završen je povratkom u Istanbul 21. novembra. Nekoliko mjeseci kasnije, 22. juna 1533, nepisanim sporazumom između Nadvojvodstva Austrije i Osmanlijskog Carstva, prepuštena mu je regija u zapadnoj Mađarskoj, Ferdinand je prekinuo svoja prava na Ugarsku, priznajući Janoševu mađarsku vlast i dajući Osmanlijskom Carstvu pravo na harač.
Spisak državnih cesta u Hrvatskoj
D10-D75
thumb|300 px|right|Državna cesta D102 na otoku [[Krku te D104 koja trajektnom linijom povezuje ostrva Krk i Cres s državnim cestama D101 i D100 na ostrvu Cresu]] thumb|300 px|right|Putna mreža u okolini Varaždina thumb|260 px|right|Putna mreža u okolini Osijeka
Jedrenski mir (1547)
Pozadina
Nakon Janoševe smrti 22. jula 1540, njegova supruga Izabela Jagiellonka dobila je odobrenje od Sulejmana da vlada Ugarskom kao regent za svog sina, Janosa Zsigmonda Zapolje, koji je rođen nekoliko dana prije Janoševe smrti. Nakon ovakvog razvoja događaja, Ferdinand je još jednom opsjedao Budim u oktobru 1540. godine, ali nije mogao dobiti prednost protiv mađarskih snaga u gradu. Sljedeće godine, Ferdinandova vojska je krenula na Budim. Vojska, koja je došla u grad 3. maja 1541. godine, opsjedala je grad 4. maja. Sulejman, koji je prvo poslao snage pod komandom Rumeli Beylerbeyi Divane Hüsrev paše, a zatim trećeg vezira Sokollu Mehmed paše na Budim, krenuo je sa vojskom u pohod 23. juna 1541. godine. osmanlijske snage stigle su u Budim 10. jula 1541. godine. 21. augusta, opsada je okončana i Ferdinandove snage su počele da se povlače. Pohod je završen kada se vojska vratila u Istanbul 27. novembra 1541. godine. Nakon Ferdinandove opsade Budima i Pešte 1542. godine, Sulejman je odlučio još jednom krenuti u pohod na Ugarsku. Nakon što su njegove pripreme u Istanbulu bile završene, Sulejman je 17. decembra 1542. krenuo u Edirne, gdje je proveo zimu i krenuo prema Sofiji 23. aprila 1543. godine. Ovaj pohod, koji je rezultirao osvajanjem nekih gradova, završio se Sulejmanovim povratkom u Istanbul 16. novembra.
Nakon sastanaka delegacije ambasade koju je Ferdinand poslao u Istanbul u novembru 1545. godine, potpisan je prekid vatre između dvije države koji će trajati 18 mjeseci. Nakon što je izaslanik Gerhard Veltwick, kojeg je poslao Karl V, došao u junu 1547. godine, počeli su mirovni pregovori između Svetog Rimskog Carstva i Osmanlijskog Carstva.
Leb i sol
Leb i sol jest makedonska rock grupa, osnovana u Skoplju 1976. godine. Grupu su osnovali Vlatko Stefanovski (gitara), Bodan Arsovski (bas-gitara), Nikola Kokan Dimuševski (klavijature) i Garabet Tavitjan (bubnjevi). Na nekim albumima bubnjeve je svirao i Dragoljub Đuričić, dok je Kiril Džajkovski zamijenio Nikolu Dimuševskog na albumima Kao Kakao i Putujemo. Osim što su bili najeminentnija makedonska grupa bili su i jedna od najpopularnijih grupa u bivšoj Jugoslaviji.
Grupa je kombinovala elemente rocka, jazza i etno makedonske muzike. Kako je bend sazrevao, utjecaji jazza postali su manje očigledni. Međutim, na koncertima grupa je izvodila jazz-up i duge verzije tradicionalnih etno-folk klasika poput "Jovano Jovanke" ili "Aber Dojde Donke" koje su često dočekivane s velikim entuzijazmom i oduševljenjem.
Leb i sol bili su vrlo popularni u 1970-ima i 1980-ima i, iako nisu prodavali toliko ploča kao neki pop i folk izvođači tog doba, bili su vrlo poznati i poštovani te su često izvodili koncerte u rasprodatim dvoranama u većini većih gradova Jugoslavije. Prva dva albuma se često smatraju osnovama ove grupe dok su ostali albumi prilično raznoliki da bi mogli zadovoljiti širu publiku. Uticaj etno muzike i narodne muzike Makedonije prepoznatljiv je po upotrebi neparnih brojila (5/4, 7/8) i netradicionalnih muzičkih ljestvica (npr. Frigijska dominantna ljestvica). Iako su svi članovi grupe bili prilično uspješni, Vlatka Stefanovskog, najpoznatijeg člana grupe često smatraju izuzetnim gitarskim virtuozom.
Ponovno okupljanje
Nakon raspada grupe 1995. godine, članovi benda započeli su uspješne solo karijere i svaki od njih objavio je nekoliko solo albuma. 2006. godine članovi grupe Leb i sol ponovno su se okupili na uspješnoj ponovnoj turneji po cijeloj bivšoj Jugoslaviji kako bi obilježili 30. godišnjicu svog formiranja. Kasnije je grupu napustio Vlatko Stefanovski. S novom postavom grupa je 2008. snimila novi studijski album pod nazivom I taka nataka.
Majanski kalendar
Majanski kalendar je sistem kalendara koji se koristio tokom prekolumbovske ere na područje Mezoamerike a koristi se i u mnogim modernim zajednicama gvatemalanskog gorja: Veracruzu, Oaxacau, Chiapasu i Meksiku.
Pregled
Kalendar Maja sastoji se od nekoliko ciklusa ili odbrojavanja različitih dužina. Brojanje od 260 dana naučnicima je poznato kao Tzolkin ili Tzolkʼin. Tzolkin je kombiniran sa 365-dnevnom nejasnom solarnom godinom poznatom kao Haabʼ i tvorio je sinhronizirani ciklus u trajanju od 52 Haabʼa, nazvan Kalendarski krug. Kalendarski krug još uvijek koriste mnoge grupe koje žive u gvatemalijskom gorju. Različiti kalendar korišten je za praćenje dužih razdoblja i za upis kalendarskog datuma (tj. Identificiranje kada se dogodio jedan događaj u odnosu na ostale). Ovo je oblik dugog brojanja pri čemu se koristi odbrojavanje u odnosu na mitološki početak vremena. Prema korelaciji između Dugog brojanja i zapadnih kalendara koju je prihvatila velika većina istraživača Maja (poznatih kao Goodman-Martinez-Thompson ili GMT korelacija), ova početna tačka odgovara 11. augustu 3114. p.n.e po proleptičkom gregorijanskom kalendaru, ili 6. septembru iste godine po julijanskom kalendaru (odnosno -3113. godini po astronomski). GMT povezanost odabrao je John Eric Sydney Thompson 1935. godine na osnovu ranijih korelacija Josepha Goodmana 1905. (11. augusta), Juana Martíneza Hernándeza 1926. (12. augusta) i samog Thompsona 1927. (13. augusta).
Zbog svoje linearne prirode, Dugo brojanje se može produžiti do bilo kog datuma u budućnosti ili prošlosti. Ovaj kalendar uključivao je upotrebu sistema za označavanje položaja, u kojem je svaki položaj označavao sve veći broj dana. Majanski sistem brojeva bio je u osnovi vigesimalni (tj. sistem brojeva s bazom od 20), a svaka jedinica određenog položaja predstavljala je 20-struku vrijednost od pozicije koja joj prethodi. Važna iznimka napravljena je za mjesto drugog reda koje je umjesto toga predstavljalo 18 × 20 ili 360 dana, što je bliže solarnoj godini nego 20 × 20 = 400 dana. Ciklusi dugog brojanja su nezavisni o solarnoj godini.
U ovom sistemu kalendara prate se i ciklusi, kombinacije i kalendarski progresi koji manje prevladavaju ili su slabije razumljivi. Brojanju od 819 dana svjedoči se u nekoliko natpisa. Skupine koje se ponavljaju od 9 dana (vidi dolje „Devet gospodara noći“) povezane su s različitim skupinama božanstava, životinja i drugih značajnih koncepata također su poznati.
Praćen je i Venerin ciklus od 584 dana, kojim su praćeni pojava i konjunkcije Venere kao jutarnje i večernje zvezde. Mnogi događaji u ovom ciklusu su smatrani nepovoljnim i štetnim, pa je ratovanje povremeno tempirano da koincidira sa fazama ovog ciklusa.
Praćeni su i drugi ciklusi, manje korišćeni ili slabije shvaćeni kao i kombinacije kalendarske progresije. U nekim natpisima se spominje i ciklus od 819 (7×9×13) dana. Također su su poznati i ponavljani skupovi od 9 i 13 dnevnih intervala a koji su povezani sa različitim grupama božanstava, životinja ili drugih značajnih majanskih koncepata.
Tzolkʼin
Tzolkʼin (u modernoj majanskoj ortografiji također i kao: tzolkin) naziv je koji majanistički istraživači često koriste za sveti krug Maja ili kalendar od 260 dana. Riječ tzolkʼin je neologizam skovan na yukatanskom majanskom jeziku i znači brojanje dana (Coe 1992). Naučnici još raspravljaju o raznim imenima ovog kalendara koji su koriste predkolumbijske Maje. Aztečki kalendarski ekvivalent, na nahuatl jeziku nazvan je Tonalpohualli.
Kalendar tzolkʼin kombinira dvadeset dana s trinaest dnevnih brojeva kako bi se postiglo 260 jedinstvenih dana. Koristi se za utvrđivanje vremena vjerskih i ceremonijalnih događaja i za proricanje. Svaki uzastopni dan je numeriran od 1 do 13, a potom starta ponovo s 1. odvojeno od toga, svakom danu je dodijeljeno ime u nizu s popisa 20-dnevnih imena koja su predstavljena u sljedećoj tabeli:
Neki sistemi su započeli brojanje s 1 Imix, zatim 2 Ikʼ, 3 Akʼbʼal itd. sve do 13 Bʼen. Zatim brojevi trecena-e opet kreću od 1 a sekvenca imenovanih dana se nastavlja, pa su slijedeći dani 1 Ix, 2 Men, 3 K'ib', 4 Kab'an, 5 Etz'nab', 6 Kawak i 7 Ajaw. Svih ovih dvadeset imenovanih dana koji su korišteni se oni ponavljaju a brojčana sekvenca se nastavlja, tako da poslije dana 7 Ajaw dolazi 8 Imix'. Tako je potrebno 260 dana da se dovrše ponavljanja ovih preklopljenih ciklusa od 13 i 20 dana (za sve moguće kombinacije broja i imena).
Haabʼ
Imena mjeseca Haabʼ danas su poznata po odgovarajućim imenima na jeziku Jukatek Maja iz perioda kolonijalnog doba, kako su ih prenijeli izvori iz 16. vijeka (posebno Diego de Landa i knjige poput Chilam Balam iz Chumayela). Fonemske analize glifovskih imena Haabʼ u majanskim natpisima u pretkolumbovskom periodu, pokazale su da se imena za ova razdoblja od dvadeset dana znatno razlikuju od regije do regije i od razdoblja do razdoblja, odražavajući razlike u osnovnom jeziku (jezicima) i upotrebi u klasičnoj i postklasičnoj eri, prije nego što su ih zapisani u španskim izvorima.
Svaki je dan u Haabʼ kalendaru identificiran brojem dana u mjesecu a onda i nazivom mjeseca. Brojevi dana počeli su glifom prevedenim kao smještaj imenovanog mjeseca, što se obično smatra 0. danom tog mjeseca, iako ga manjina tretira kao 20. dan prethodnog mjeseca. U ovom drugom slučaju, mjesto za mjesec Pop je 5. dan Wayeb'a. Za većinu je ipak prvi dan u godini dan 0 Pop (smještaj Popa). Nakon toga slijedili su 1 Pop, 2 Pop sve do 19 Pop, zatim bi slijedili 0 Wo, 1 Wo itd.
Budući da je Haabʼ imao 365 dana, a tropska godina 365.2422 dana, dani Haabʼ nisu se poklopili sa tropskom godinom.
Svaki dan u Haab' kalendaru je bio identifikovan brojem dana u mesecu i imenom meseca. Brojevi dana su počinjali glifom koji se prevodi kao „smeštaj“ imenovanog meseca, koji se obično smatra kao 0. dan tog meseca, mada ga manjina smatra za 20. dan prethodnog meseca. U ovom drugom slučaju, smeštaj meseca Pop je 5. dan Wayeb'-a. Za većinu je prvi dan godine dan 0 Pop (smeštaj Popa). Zatim bi sledili 1 Pop, 2 Pop... do 19 Pop, a sledeći bi bio 0 Wo, 1 Wo itd.
S obzirom da je godina Haabʼ imala 365 dana a tropska godina je trajala 365,2422 dana, dani godine Haabʼ nisu se poklopili s danima tropske godine.
Italijanski superkup
Italijanski superkup nogometno je takmičenje u kojem se sastaju pobjednik Serie A i pobjednik Kupa u protekloj sezoni.
Historija
Utakmica Superkupa obično se igra na domaćem terenu prvaka Serie A. Superkup 1993. i 2003. odigran je u Sjedinjenim Američkim Državama – Washingtonu i East Rutherfordu. U Tripoliju, glavnom gradu Libije, Superkup je odigran 2002. Od 2009. devet od 14 utakmica Superkupa odigrano je izvan Italije.
Ako ista ekipa osvoji i Serie A i Kup, utakmicu Superkupa igra prvak protiv finalista Kupa.
Juventus je rekorder po broju osvojenih titula (devet).
Milan je 23. decembra 2016. postao prvi finalist Kupa koji je osvojio Superkup savladavši Juventus nakon izvođenja jedanaesteraca.
Napomena
* Završili kao drugoplasirani u Kupu
Uspjesi po klubu
200px|desno|mini| Trofej koji je osvojio Milan 2016.
Ja zbog tebe sve ostavljam / Otišla je ljubav sa našeg kućnog praga
Ja zbog tebe sve ostavljam / Otišla je ljubav sa našeg kućnog praga je debitanska singl ploča bosanskohercegovačke i jugoslavenske pjevačice narodne muzike Šemse Suljaković. Objavila ga je 1979. godine nekadašnja beogradska izdavačka kuća PGP RTB. Započinje sa pjesmom pod nazivom "Ja zbog tebe sve ostavljam" u kojoj je Šemsa Suljaković u samom početku njene profesionalne karijere pokazala pjevačke kvalitete. Na B strani singla je pjesma "Otišla je ljubav sa našeg kućnog praga" odsvirana u bržem ritmu u odnosu na prethodnu pjesmu uz veoma zanimljiv solo na violini. Muziku za obje pjesme napisao je Šaban Šaulić, a tekst Rade Vučković. Kvalitetna instrumentalna pratnja Ansambla Ace Stepića u obje pjesme uz pjevanje Šemse Suljaković naišlo je u to vrijeme na dobar prijem kod ljubitelja narodne muzike. Sve ovo je doprinijelo kasnijem velikom uspjehu i popularnosti Šemse Suljaković. U obje pjesme primjetan je muzički stil Šabana Šaulića, koji je u to vrijeme bio najpopularniji pjevač narodne muzike u bivšoj Jugoslaviji.
Duvanjsko polje
mini|desno|250px|Duvanjsko polje Duvanjsko polje je kraško polje u jugozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, tipična visoravan nastala u davna geološka vremena tektonskim spuštanjem tla, i to jezerskim taloženjem (tu su nastale i velike naslage uglja na prostoru Kongore, Eminova Sela, Vučipolja), te nanosima stalnih ili povremenih vodotoka. Nalazi se na 860–900 m nadmorske visine. Vode pripadaju slivu rijeke Cetine. Niže je od Kupreškog polja (1100–1200 m n/v) i Glamočkog polja 920 m n/v, a više od Livanjskog polja (709–808 m n/v). Dugo je 20 km (Mesihovina - Mokronoge), široko 12 km (Brišnik - Mandino Selo). Površina mu je 125 km2.
Duvanjsko polje jedno je od kraških polja tzv. zone visokog krša  Bosne  i  Hercegovine. Teritorija Bosne i Hercegovine nalazi se u srednjem  dijelu  Dinarida  i  zahvata  oko  25% ukupnog  teritorija  Dinarida. Do sada  je, izvršeno više  regionalizacija  Bosne  i  Hercegovine  prema različitim  kriterijima. Prema geotektonskom kriteriju,  područje  Bosne  i  Hercegovine  može se  podijeliti  na  tri  pojasa:  Vanjske  Dinaride, Središnje  Dinaride  i  Unutarnje  Dinaride. Takva geotektonska podjela zasnovana je prvenstveno na geografskom položaju i razlikama u litofacijalnim i tektonskim osobinama izdvojenih zona, zatim  na  sličnim  globalnim  uslovima geološke evolucije i orogeneze, te specičnostima u njihovom geotektonskom sklopu.
Duvanjsko polje  građeno  je  od  naslaga miocenske  starosti  koje  su  uz  rubne  dijelove  (npr. oko  Kongore)  ili uz  riječne  tokove prekrivene kvartarnim  nanosima. Rubni planinski  okvir je  složenije  građe:  prevladavaju krečnjaci  i dolomiti jurske i kredne starosti, s mjestimično prisutnim manjim područjima naslaga tercijarne starosti.
Na polju je registrovano: 11 vrsta riba, 151 vrsta ptica, 10 vrsta vilinih konjića i 148 floralnih vrsta. Uzgaja se: krompir, žitarice, kupine, a najveći dio koristi se za ispašu stoke. Poznati kraški fenomeni: Veliki ponor kod sela Kovači, Donji Brišnik, pećina Dahna kod Omerovića, pećina “Katedrala” kod Anića, meandri rijeka Šuica i Drina.
U okviru projekta Kraška polja 3 – Podrška zaštiti i održivom regionalnom razvoju Livanjskog i Duvanjskog polja koji se realizira od marta 2019. do kraja 2020. godine i koji implementiraju organizacije Ornitološko društvo Naše ptice i udruženja Dinarica i Naša baština, uz financijsku podršku fondacija EuroNatur iz Njemačke i MAVA iz Švicarske, predviđena je dodjela malih grantova koji imaju za cilj da podrže razvoj stočarstva, pčelarstva, turizma i drugih djelatnosti koje se odnose na održivo korišćenje prirode.
Historija
Polja u jugozapadnoj Bosni, Duvanjsko, Glamočko i Livanjsko sistematski su arheološki istraživana od 1973. godne. Na ova tri polja obavljena su iskopavanja na 17 gradina i ukupno je registrovano 107 gradino, od toga 34 na Duvanjskom polju. Polja su naseljavali ilirsko pleme Dalmati, počevši od bronzanog doba.
Blendovska pustinja
mini mini mini mini mini mini Blendovska pustinja jest najveće područje živog pijeska u Poljskoj (oko 33 km²), nalazi se u južnom dijelu zemlje, na granici pokrajina Šlesko i Malopoljsko.
Historija
Tokom ledenog doba i sledećih ledenih doba, uzastopni dijelovi pijeska i šljunka odlagani su u dolinu u kojoj se nalazi pustinja. Ova prostrana područja dugo su bila podložna djelovanju vjetrova i vode, što nije pogodovalo rastu vegetacije.
Od ranih godina dvadesetog veka, pustinja se koristila kao vojni poligon, uključujući period tokom Prvog i Drugog svjetskog rata. Trenutno samo sjeverni dio pustinje služi kao vojni poligon gdje treniraju padobranske trupe.
Pedesetih godina prošlog vijeka dio pustinje je preoran i zasađen vrbama i borovima. U kombinaciji s industrijskom GOP prašinom i trenutno uočenim porastom nivoa vode, rezultiralo je značajnim smanjenjem površine izloženog pijeska. Južni dio pustinje je gotovo potpuno zarastao (sa izuzetkom istočnih rubova), ali sjeverni dio, u blizini Chechłoa, je u velikoj mjeri izloženo područje.
Trenutno se poduzimaju mjere za zaštitu ovog jedinstvenog područja sječom sukcesivno obraslog drveća.
Pozicija
Pustinja pokriva površinu od oko 33 km² (od čega oko 35% živog pijeska) leži na granici Šleskog i Olkuskog uzvišenja. Graniči direktno sa Gornjošleskom industrijskom četvrti. Proteže se od Dąbrowa Górnicza – Błędowa na zapadu do općine Klucze na istoku. Sjeverna granica pustinje je selo Chechło, a na jugu se graniči sa velikim šumskim područjem. Pustinja je duga oko 10 km, a široka do 4 km. Rijeka Biała Przemsza teče kroz pustinju.
Pejzaž
Pustinju dijeli obrasli pojas duž korita rijeke Biała Przemsza na dva dijela: sjeverni – manji i južni – veći. Prosječna dubina pijeska je 17–20 m. Pijesak je izgrađen od finih kvarcnih zrnaca sa brojnim fragmentima drugih minerala. Najčešće se poliraju do sjaja. Atrakcije uključuju fulgurite ili minerale koji nastaju topljenjem pijeska uslijed udara groma o tlo. Na prvi pogled krajolik izgleda monotono, ali male forme dina i dolina rijeke Bijela Pžemša diverzifikuju područje. Donedavno su se na ovom području mogle uočiti pojave karakteristične za prirodne pustinje, poput fatamorgana, pješčanih oluja i dina. Sadašnji pejzaž pustinje postaje sve manje pustinjski. Okolo raste borova šuma, a stare dine zarasle podsjećaju na livadu. Dodatno, na današnji izgled uticala je sadnja šikara bora i breze u zapadnom dijelu pustinje. Samo kod Klucza, u istočnom dijelu pustinje i na sjeveru, u blizini brda Dąbrówka kod Chechła, nalaze se veće sprudovi.
Flora i fauna
Na području Blendovske pustinje nalazi se oko 100 vrsta različitih viših biljaka (vaskularnih) prilagođenih pješčanom tlu i dinamičnim uvjetima dina. Fauna se sastoji uglavnom od insekata i ptica (150 vrsta). Među pticama pažnju zaslužuju četinarska ševa i poljska šiba. Na pijesku se gnijezde ćurlikovci – pustinjsko-stepske ptice. Uz rijeku Bijela Pžemša koja teče kroz sred pustinje, u rijeci možete sresti muskrate, dabrove i potočne lampuge. U pijesku se nalaze grabežljive tigraste bube – tvrdokrilci zelene ili ljubičaste boje sa bijelim mrljama na pokrivačima. Mravlji lavovi se nastanjuju u područjima s rastresitim pijeskom. Njegove ličinke stvaraju rupe u obliku lijevka u koje upadaju mravi.
U Blendovskoj pustinji mogu se sresti i gmizavci (uključujući poskoka, bjeloušku ili smukulju) i vodozemci (uključujući i žabu češnjaču).
Turizam
U pustinji se organizuju razne vrste cikličkih događaja, kao što su trčanje, porodični piknici, koncerti. Blendovska pustinja je atraktivno područje za planinarenje i jahanje. Najpopularnije vidikovce su brdo Czubatka (382 m nadmorske visine), brdo Dąbrówka (355 m nadmorske visine) i Róża Wiatrów (platforma za gledanje).
NGC 2262
NGC 2262 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Jednorog. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 27. decembra 1786. godine.
Amasijski mir
mini|Osvajanja u [[Osmanlijsko-safavidski rat (1532-1555)|Osmanlijsko-safavidskom ratu 1532–1555. dala su Osmanlijskom Carstvu izlaz na Perzijski zaljev i ustanovila stabilnu istočnu granicu Carstva.]]
Amasijski mir (perzijski: پیمان آماسیه ("Peymān-e Amasiyeh"); turski: Amasya Antlaşması ) bio je sporazum potpisan 29. maja 1555. između šaha Tahmaspa iz Safavidskog Carstva u Iranu u Amasyi, nakon Osmanlijsko-safavidskog rata 1532-1555.
Pregled
Sporazum je definisao granicu između Irana i Osmanlijskog Carstva, a nakon njega uslijedilo je dvadeset godina mira. Ovim sporazumom, Armenija i Gruzija su ravnopravno podijeljene između njih, pri čemu su Zapadna Armenija, zapadni Kurdistan i zapadna Gruzija došli pod vlast osmanlijskog sultana, dok su Istočna Armenija, istočni Kurdistan i istočna Gruzija ostali u iranskim rukama. Osmanlijsko Carstvo je dobilo veći dio Iraka, uključujući Bagdad, koji im je omogućio pristup Perzijskom zalivu, dok su Perzijanci zadržali nekadašnji glavni grad Tabriz i sve svoje sjeverozapadne teritorije na Kavkazu kakve su bile prije ratova, kao što su Dagestan i sve ono što je danas Azerbejdžan. Tako uspostavljena granica išla je preko planina koje su dijelile istočnu i zapadnu Gruziju (pod domaćim vazalnim knezovima), preko Armenije i preko zapadnih padina Zagrosa do Perzijskog zaliva.
Nekoliko tampon zona je također uspostavljeno širom istočne Anadolije, kao što su Erzurum, Shahrizor i Van. Kars je proglašen neutralnim, a njegova postojeća tvrđava je uništena.
Osmanlije su, garantovale pristup perzijskim hodočasnicima u muslimanske svete gradove Mekku i Medinu, kao i na šiitska sveta mjesta hodočašća u Iraku.
Odlučujuće odvajanje Kavkaza i ustupanje Mezopotamije Osmanlijama dogodilo se prema sljedećem velikom mirovnom sporazumu poznatom kao Zuhabskom miru 1639. godine.
Drugi uslov sporazuma je bio da su Safavidi morali prekinuti ritualno proklinjanje prva tri Pravedna halifa, Aiše i drugih ashaba (Muhamedovih drugova) - koje su suniti veoma cijenili. Ovo stanje je bio uobičajen zahtjev osmanlijsko-safavidskih sporazuma, i u ovom slučaju se smatralo ponižavajućim za Tahmaspa.
Ahilej
mini|150p|Ahilej, [[240. ]]
Ahilej (grč. Ἀχιλλεύς, Akhilleús) junak je iz grčke mitologije, sin mirmidonskog kralja Peleja i nimfe Tetide. Kad je počeo Trojanski rat, učestvuje u njemu na strani napadača. Štoviše, ne samo da učestvuje nego je u Homerovoj Ilijadi predstavljen kao glavni junak na čelu svoje male vojske Mirmidonaca. Ubio je Hektora, trojanskog junaka i sina kralja Prijama.
Etimologija
mini|[[Agostino Carracci: Ahilej i Briseida]] Ahilejevo grčko ime Ἀχιλλεύς, Akhilleús može biti raščlanjeno kao kombinacija od ἄχος (akhos) = žalost, λαός (laos) = ljudi, pleme, nacija. Odnosno, Ahilej je utjelovljenje ljudske tuge, tuge koja je tematika brojnih dijelova Ilijade, posebno Ahilejeva (za Patroklom).
Na bosanskom govornom području se često susreće oblik Ahil, međutim slijedeći Odisej, Perzej, a ne Odis, Perz, dobijamo - Ahilej.
Rođenje i djetinjstvo
Ahilej je sin smrtnika Peleja, kralja Mirmidonaca u Pitiji, jugoistočnoj Tesaliji i morske nimfe Tetide. Zeus i Posejdon bili su rivali za Tetidinu ruku, sve dok Prometej nije prorekao da će Tetida roditi sina većeg od svog oca. Zbog tog su se razloga obojica povukli i dali njenu ruku Peleju.
U starijoj verziji priče, Tetida ga je premazala ambrozijom i stavila iznad vatre da bi smrtni dijelovi njegovog tijela izgorjeli. Za razliku od ovih priča, Homer u Ilijadi ne spominje njegovu neranjivost, a čak i spominje da je bio ranjen.
Pelej ga je zajedno s Patroklom dao Hironu, Kentauru da ga odgoji na brdu Pelionu.
Vrač Kalhant prorekao je da mu je suđeno da umre u Troji. Tetida ga je stoga odvela na Skiru, kralju Likomedu i prerušila ga u djevojku. Na tom je dvoru s Didamijom imao sina Neoptolema. Odiseja je Menelaj poslao po Ahileja. Stigavši, pitao je može li prinijeti darove ženama te je izložio dragulje, a također i oružje - mač, koplje i štit. Sve su se djevojke divile nakitu, a samo se Ahilej divio oružju te ga je Odisej tako prepoznao. Odisej mu je dopustio da zadrži oružje, a potom su krenuli u rat. Druga verzija mita govori da se začula ratna truba te da je Ahilej instinktivno zgrabio oružje.
Ahilej u Trojanskom ratu
Dio invokacije Homerove Ilijade: μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος
οὐλομένην, ἣ μυρί' Ἀχαιοῖς ἄλγε' ἔθηκεν
Pogubnu, kojano zada Ahejcima hiljadu jada
Prva riječ Ilijade sugerira Ahilejevu srdžbu koja je okosnica radnje. Ovaj ep govori o nekoliko sedmica rata i ne pokriva Ahilejevu smrt koja je prikazana u epu Etiopida. Etiopida, koja se pripisuje Arktinu iz Mileta, govori o Ahilejevom životu nakon onog opisanog u Ilijadi, opisuje Ahilejevu borbu s Amazonkom Pentizelejom i etiopskim kraljem Memnonom te njegovu smrt pod vratima Troje nakon što pogiba od Parisove i Apolonove ruke. Ilijada počinje Ahilejevim povlačenjem iz bitke nakon što ga je Agamemnon obesčastio uzevši mu ljupku robinju Briseidu koja je zamijenila Hriseidu koju je morao vratiti njenom ocu. Njen otac je molio Apolona da mu je vrati, a Apolon je poslao kugu na Grke. Ahilej je volio Briseidu i odbio se boriti na grčkoj strani.
mini|desno|Ahilej i [[Patroklo, 500. p. n. e. ]]
Ahileju je bilo proreknuto da neće biti dugog vijeka, ali da će biti junak. Molio je svoju majku Tetidu da zamoli Zeusa da Trojanci nadvladaju grčke snage, što su oni i učinili. Kad Grci bili pred porazom, Ahilej je dao svom ljubljenom Patroklu da krene u njegovom oklopu protiv Trojanaca. Hektor ubija Patrokla, a Ahilej ne može prežaliti njegovu smrt. Održao je pogrebne igre u njegovu čast.
Tetida je došla tješiti shrvanog Ahileja te je nagovorila Hefesta da napravi novo oružje za njega, naročito novi štit koji je detaljno prikazan u 18. pjevanju Ilijade.
Bijesan zbog Patroklove smrti, Ahilej se odlučio boriti te je ubio brojne Trojance tražeći Hektora. Također se borio s rijekom Skamander koja je bila ljuta jer je Ahilej trovao vodu bacajući mrtva tijela u nju. Skamander (Ksant), personificirano božanstvo, pokušao je utopiti Ahileja, ali su ga zaustavili Hera i Hefest. Sam je Zeus rekao da još nije vrijeme da Troja padne te da bogovi moraju obuzdati Ahileja.
Uz pomoć boga Hermesa, Hektorov otac Prijam otišao je do Ahilejeva šatora i uvjerio ga da mu preda tijelo da bi ga mogao dostojno pokopati. Ahilej to i čini, mire se, te Ilijada završava Hektorovim pogrebom.
Ahilejeva smrt
mini|[[Johann Heinrich Füssli: Ahilejeva smrt, 1780. ]]
Druge verzije priče govore da je ubijen nožem u leđa dok je posjetio Poliksenu, princezu Troje.
Njegove kosti su pomiješane sa Patroklovim i održane su pogrebne igre. Paris je skončao nakon nekog vremena tako što ga je ubio Filoktet koristeći veliki Heraklov luk.
Također pogledajte
mini|The Wrath of Achilles, autora [[François-Léon Benouville (1821–1859) (Musée Fabre)]] Djela:
U filmovima ulogu Ahileja glumili su:
Morfin
mini|desno|300px|Hemijska struktura morfina
Morfin je alkaloid izolovan iz opijuma, osušenog soka iscijeđenog iz nezrelih čahura maka (lat. Papaver somniferum). Opijum je poznat ljudima od početka civilizacije. Godine 1804. otkriven je aktivni sastojak opijuma - morfin za koji se vjerovalo da predstavlja usavršeni opijum sa svim njegovim efektima, a bez stvaranja ovisnosti, pa se smatralo da je pouzdan, dugotrajan i siguran lijek, što je bila zabluda.
Od oko 13 kilograma svježeg opijuma, koji se dobije sa otprilike jednog hektara zasijanog makom, može se proizvesti oko 1,3 kg morfina u obliku morfin hidrohlorida.
Osobine
Morfin je opioidni analgetik čiji su osnovni, terapijski značajni učinci, analgezija i sedacija. Veže se ponajviše na opioidne receptore i snažno ih aktivira. Dodatno se mogu javiti promjene raspoloženja kao euforija i disforija, pospanost i ošamućenost. Morfin djeluje depresorno na respiratorni centar i na refleks kašljanja, ublažava strah, osjećaj umora i gladi, sužava zjenice, povećava tonus glatke muskulature gastrointestinalnog i urinarnog trakta. Morfin je smeđi prah, a zanimljivo je da se u želucu hidrolizira u inaktivni derivat. Stoga, običnim tabletama ga nije uputno primjenivati, jer mu je učinak izuzetno slab. Donedavno koristio se samo parenteralno. Međutim, danas su napravljene napredne formulacije acidorezistentnih kapsula koje se mogu uspješno primijeniti i oralno.
Cicina
Cicina je naseljeno mjesto u gradu Trebinju, Bosna i Hercegovina.
IC 46
IC 46 (također poznat kao PGC 2575) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 243 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 0,60 (42 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (35 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 5. decembra 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3732
NGC 3732 (također poznat kao IRAS 11316-0934, MCG -2-30-5 i PGC 35734) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 79 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 1,40 (32 hiljade sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 4. marta 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Huska Miljković
Husein "Huska" Miljković (Trnovi, Velika Kladuša oko 1905. godina - Mala Kladuša 27. april 1944. godina) bio je bošnjački vojni komadant s činom pukovnika u doba Drugog svjetskog rata.
Biografija
Huska Miljković rođen je u velikokladuškom selu Trnovi. Do početka rata bavio se zemljoradnjom, sitnom trgovinom i sezonskim zidarskim radom. Od 1939. godine bio je član KPJ, član okružnog komiteta KPJ za Karlovac. Izbijanjem Drugog svjetskog rata Cazinska krajina ušla je u nadležnost Glavnog štaba Hrvatske. Huska je bio jedan od organizatora ustanka na Kordunu 1941. Krajem 1942. godine, kada su partizani osvojili Bihać i veći dio Krajine, Huska je postavljen za komandanta mjesta u Velikoj Kladuši i sekretara Sreskog komiteta za Cazin.
Osnivač je i vođa Huskine vojske, muslimanske paravojna formacije koja je od 1943. do 1944. djelovala na sjeverozapadu Bosne i Hercegovine, nominalno pod kontrolom NDH. Iako je Miljković od vlasti NDH dobio čin domobranskog pukovnika, u stvarnosti je njegova formacija djelovala kao lokalna seoska milicija koja se u pravilu ustručavala od bilo kakvih ofanzivnih akcija. Miljkoviću je, prema većini svjedočanstava, glavni motiv bila zaštita lokalnog stanovništva od ratnih razaranja, pa je u tu svrhu sklapao dogovore o nenapadanju kako sa vlastima NDH, tako i sa četnicima i partizanima.
Prilikom pristizanja brigade na ove prostore osjetilo se pozitivno raspoloženje kod bošnjačkog naroda, iako su na tim prostorima djelovale grupe zelenog kadra i Muslimanske milicije koju je početkom ljeta Huska Miljković organizovao i vodio u borbe protiv NOV i POJ. Djelovanje Huske Miljkovića i njegove milicije znatno je otežalo i usporilo razvoj NOP na ovim prostorima. Iako stari član KPJ i organizator ustanka 1941. protiv ustaške vlasti, on istupa pred narodom s parolom za din (din je arapska riječ s tri opća značenja: rasuđivanje, običaj i religija) - podilazi ovom vjerski odanom i po obrazovanju zaostalom narodu i Muslimansku miliciju organizuje i stavlja pod kontrolu okupatora i ustaša, što je znatno otežavalo razvoj NOP. Prve akcije brigade bile su upad u Bužim, Vrnograč i mnoga druga sela, međutim, brigada se angažovala i van prostora Cazinske krajine, kao što su bili napadi na Staro Selo, Bučicu, Slunj i Veliku Kladušu. Zbog čestih pokreta i kratkog zadržavanja u selima Cazinske krajine, brigada nije izvršila u potpunosti osnovni zadatak - mobilisanje novih boraca s tog prostora. Nijemci i ustaše su upotrijebili velike snage da ometu izvršenje ovoga zadatka koji je kasnije djelimično izvršen prelaskom Huskine Muslimanske milicije u NOV. Osma krajiška brigada, krajem juna 1943, vratila se u sastav Četvrte krajiške divizije u sela Podgrmeča. Početkom jula 1943. formiran je Cazinski partizanski odred (CPO). Formirana je još jedna nova partizanska jedinica, poslije Osme krajiške brigade vezana za Cazinsku krajinu. Cazinski partizanski odred formiran je od boraca sa prostora Cazinske krajine i s rukovodećim kadrovima iz Osme krajiške brigade i muslimanskih boraca iz kordunaških i banijskih jedinica, starih boraca. Za komandanta Cazinskog partizanskog odreda postavljen je Zuhdija Žalić, prvoborac iz Banijske brigade, a komesar je bio Hakija Pozderac iz Osme krajiške brigade. Ovaj odred je u ljeto 1943. uspješno izvršavao vrlo teške i složene zadatke u borbama protiv jakih snaga Nijemaca, ustaša, domobrana, ali i vodio teške borbe protiv grupa Zelenog kadra i Muslimanske milicije Huske Miljkovića, kao i grupa, dezertera iz domobranskih, ustaških i njemačkih jedinica. Te grupe su upadale u sela, ubijale i pljačkale stanovništvo. Cazinski partizanski odred je početkom 1944. godine ušao u sastav UOG u čijoj je formaciji u to vrijeme bila i Muslimanska milicija Huske Miljkovića.
Poslije zaposjedanja Velike Kladuše, 13. augusta 1943. godine, ovaj grad je po treći put postao značajan vojno-politički centar od velike važnosti za NOP na Kordunu, Baniji i u Cazinskoj krajini. Nekoliko pokušaja banijskih, krajiških i kordunaških brigada da razbiju Huskinu miliciju nisu uspjeli. U sukobima sa ovom milicijom partizani su nekoliko puta imali ozbiljne gubitke. U jesen 1943. godine, poslije kapitulacije Italije i sve većih njemačkih gubitaka na Istočnom frontu, Huska Miljković stupa u vezu sa starim drugovima partizanima i kroz razgovore dolazi do zaključka da bi, pod određenim uslovima, mogao ponovo postati borac NOV. Posle nekolko razgovora pristao je da sa milicijom od oko 3000 ljudi, opet pod određenim uslovima, pređe na stranu partizana. Početkom novembra 1943. Huska je započeo i zvanične pregovore sa predstavnicima Štaba Četvrtog korpusa NOVJ. Sredinom januara 1944. na pregovorima u Štabu korpusa, potpisao je sporazum u kojem se preciziraju uslovi pod kojim će prihvatiti prelazak pod komandu korpusa NOVJ. Naredbom Glavnog štaba NOV Hrvatske, od 4. februara 1944. godine, formirana je Unska opeativna grupa (UOG) od pripadnika Muslimanske milicije sa oko 3000 boraca, podijeljenih u više bataljona, i Muslimana starih boraca iz Sedme banijske i Osme kordunaške divizije. Tih stotinjak boraca bili su predviđeni za politički i bezbjedonosni kadar u bataljonima i četama Muslimanske milicije. U Unsku grupu ušao je i Cazinski partizanski odred. Za komadanta Unske operativne grupe postavljen je Huska Miljković, za komesara Šukrija Bjedić, zamjenik komadanta bio je Halil Šakanović, a zamjenik komesara Dušan Jandrić, načelnik štaba Gnjaco Perić. Nekoliko dana poslije formiranja Unske operativne grupe, izvršene su i pripreme za formiranje 1. muslimanske brigade. Naredbom Četvrtog korpusa NOVJ od 8. februara 1944. ona je formirana pod nazivom Prva muslimanska brigada. Za komadanta je postavljenje Halil Šakanović, politički komesar bio je Adem Hercegovac, zamjenik komadanta Zuhdija Žalić, zamjenik komesara Hakija Pozderac.
Kontroverze
U martu 1944. Miljković je partizanima predao grupu ustaških oficira za vezu s njegovim pokretom. To je dovelo do nezadovoljstva među njegovim antikomunistički raspoloženim pristalicama, pa je Miljković u aprilu 1944. pod nejasnim okolnostima likvidiran od ljudi iz svoga neposrednog okruženja.
IC 2065
IC 2065 (također poznat kao ESO 157-21, IRAS 04204-5602 i PGC 14943) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 198 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Najveći prečnik je 1,20 (69 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gabela
Gabela je naseljeno mjesto u gradu Čapljini, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Gabela je područje na desnom plovnom dijelu Neretve, 5 km južno od Čapljine.
Historija
Gabela je imala veliki ekonomski i odbrambeni značaj u srednjem vijeku i kasnije u doba Osmanlija kada se odomaćio današnji naziv. U području oko Gabele, smješta se poznati trgovački centar, trg Drijeva, i ovaj kraj postaje poprište sukoba različitih političkih interesa. U osmanskom periodu, zahvaljujući prirodnom i strateškom položaju, riječnoj komunikaciji i blizini mora Gabela je bila najznačajniji odbrambeni centar donje Neretve, mjesto čestih sukoba između Osmanlija i Mlečana, koji su vođeni između 16. i 18. stoljeća.
Smješten je na manjem uzvišenju, na 68 m n/v, koje svojim strateškim položajem dominira okolinomom. Prostor grada unutar bedema i tornjeva zauzima površinu od 28.042 m2. U osnovi, grad je višeugaonik nepravilnog oblika, prilagođen konfiguraciji terena na kome se nalazi. Sastoji se od dva grada. Stari grad u Gabeli podigli su Mlečani 1452. godine što se zaključuje po obliku i prema obliku tornjeva. Sigurni podaci postoje tek od polovine 16. stoljeća (1559. godine). Novi grad je sagrađen između 1660. i 1665, kada je Ali-paša Čengić prvi puta postao hercegovački sandžak-beg.
Područje Grada nije oštećeno, i nije izloženo nikakvim specifičnim rizicima. Objekat se ne održava. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
Za nacionalni spomenik proglašena je i graditeljska cjelina crkve Uspenija Presvete Bogorodice. Nacionalni spomenik čine Hram Uspenja Presvete Bogorodice i pravoslavno groblje sa 155 krstača i porodičnih grobnica, te ikonostas sa dvanaest ikona.
Evropski put E6
E6 je oznaka za glavni put pravca sjever-jug u Norveškoj, te na zapadnoj obali Švedske, koji se proteže od južnog vrha Švedske, kod Trelleborga, prema unutrašnjosti Norveške, skoro kroz cijelu državu sjeverno do Finnmarka. Put završava blizu norveške granice sa Rusijom. Dužina puta iznosi 3.140 km.
Ovaj put nosio je oznaku E 6 u starom "E" sistemu puteva prije 1985. godine, i nekada se protezao sve do Rima. Zatim mu je dodijeljen broj E 47 (ali nije postavljena signalizacija) u ovom sistemu na većini skandinavijskog dijela, te E 6 samo na najsjevernijem dijelu dužine 460 (od Olderfjorda u Porsanger). Nakon političkih pregovora, cijeli skandinavijski dio dobio je oznaku E 6 u novom sistemu, koji je u Skandinaviji uveden 1992. godine.
Put E6 je autoput sa dvije trake u jednom smijeru na dionici od Trelleborga do sjeverno od Uddevalla, kao i na većini dionica od Uddevalla do Gardermoena sjeverno od Osla. Prema planovima, do 2013. godine trebao bi biti autoput cijelom dužinom od Trelleborga do Hamara, što je dužine oko 710 km. Ostatak je obični put, obično 6-8 m širok, osim kada prolazi kroz gradove, kao što je Trondheim. Neki dijelo na krajnjem sjeveru Norveške su široki manje od 6 m, što predstavlja problem u mimoilaženju širokih vozila. Također, put je veoma krivudav, najmanje na sjevernoj polovini, sjeverno od Trondheima. Put E 6 prolazi preko golih planinskih prevoja na nekoliko mjesta u Norveškoj. U zimskim uslovima, vremenski uslovi mogu biti tako oštri, da se put ponekad mora privremeno zatvoriti.
NGC 560
NGC 560 (također poznat kao MCG 0-4-151, PGC 5430 i UGC 1036) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 253 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,90 (140 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (44 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. oktobra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Čvarići
Čvarići su naseljeno mjesto u gradu Trebinju, Bosna i Hercegovina.
Osječenica
Osječenica je planina koja se nalazi u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine i pripada zapadno-bosanskom planinskom nizu (klekovačko-grmečka) grupa. Susjedne planine su joj Klekovača (od koje je odvaja planinski prijevoj Oštrelj) i Grmeč sa sjeverno strane, iza Petrovačkog polja.
Orografske južne padine planine Osječenice, prema rijeci Uni, pripadaju i Nacionalnom parku Una.
Reljef
Visoka je 1795 metara i spada u srednje visoke planine. Njen planinski masiv dug je 30 km, od prevoja Oštrelj do uzvišenja Čava iznad Kulen Vakufa. Tjeme planine Osječenice strši iznad pojasa šuma (uglavnom bukva i grab) i odsječeno je pa od toga dolazi i naziv ove planine – Osječenica. Na vrhu je uska, nekoliko stotina metara duga zaravan sa čijih se strana spuštaju kamene litice. To je razlog što mještani iz okoline sam vrh nazivaju Kamen, sa kojeg se pruža izvrstan i širok vidik na sve strane.
Hidrografija
S njene zapadne strane se nalazi kanjon rijeke Une, koja, dolazeći iz Hrvatske, u dodiru sa Osječenicom kod Martin Broda pravi prelijepe slapove. Isto se ponavlja i u odlasku, nekoliko kilometara iza Kulen Vakufa, Una pravi slapove, poznati Štrbački buk. Sa južne strane je Unac, duboko ukopan u kamenito tlo pa njegovo korito ima osobine klisure. Izvori vode su rijetki. Nalaze se skoro u ravni Petrovačkog polja, u selima Kolunić, Medeno polje, Bjelaj i Prkosi. Na višim dijelovima planine, od strane kanjona rijeke Unac najbliži izvor vode je ozidani Ajzer bunar koji vodu skuplja cijeđenjem površinskih voda.
Klima
Klima je izrazito planinska koju karakterišu kratka i svježa ljeta i duge, hladne i snijegom bogate zime. U pogledu godišnje količine padavina ovo podruje se nalazi pod jakim utjecajem strujanja sa mora, te godišnja količina padavina ukazuje na humidni karakter klime. Klima sa svojim elementima ( temperatura, vlaga, svjetlost, vjetar ) ima u odnosu na druge faktore presudan značaj u pedogenezi i obrazovanju biljnih asocijacija.
Flora i fauna
Pohodio je ovu planinu botaničar i biolog Franjo Fiala davne 1891. godine. .
Osječenica je na najnižim i najtoplijim položajima zastupljena sa hrastovim šumama. Iznad je stanište pretežno obraslo jelom i bukvom koja na većim visinama prelazi u formaciju bukve kao grma. Od sitnogorice valja navesti klekovinu, koja počinje u istoj visini kao i na Klekovači, raste po najvišim grebenima i glavicama, tako da za alpinsku formaciju samo ostaje mjesta na nekim stijenama i hridovima.
Vrijedno je istaći cvijet runolist. Mještani ga zovu - šterma. To ime dobio je po zvjezdicama koje su označavale činove u bivšoj austro-ugarskoj vojsci (Stern = zvijezda). Danas je rijedak jer ga mnogo beru nesavjesni posjetioci.
Planinarstvo
Prvi planinarski opis je zabilježen 1965. godine. . Prva markacija je obavljena 1969. godine.