cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sveti Bartul
Stanovništvo
Napomena: ''Od 1880. do 1910. i 1948. iskazivano pod imenom '''Sv. Bartul''', a od 1953. do 1991. pod imenom Vicani. U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Cere (općina Sveta Nedelja).''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Vicani je imalo 255 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Lipovača (Vukovar)
Lipovača je naseljeno mjesto u sastavu grada Vukovara, Vukovarsko-srijemska županija, Republika Hrvatska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Lipovača je imala 386 stanovnika.
Napomena: ''Do 1921. iskazivano kao dio naselja, a od 1931. kao naselje. U 1991. smanjeno izdvajanjem dijela područja koji je pripojen naselju Vukovar. Do 1961. sadrži dio podataka naselja Vukovar.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Lipovača je imalo 580 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Benkovići
Benkovići su bivše naseljeno mjesto u sastavu Vinodolske općine, Primorsko-goranska županija, Republika Hrvatska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Crikvenica. Na popisu stanovništva 2001. godine, naselje je ukinuto i pripojeno naselju Drivenik.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2001. pripojeno naselju Drivenik.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Benkovići je imalo 18 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
BEX2
Protein BEX2, znan i kao moždano eksprimirajući X-vezani protein 2 je protein koji je kod ljudi kodiran genom BEX2.
NGC 7480B
NGC 7480B (također poznat kao PGC 85377) je spiralna galaksija i nalazi se u sazviježđu Ribe.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Sotin
mini|280px|Sotin, raspelo Sotin (njem. Sotting) je naseljeno mjesto u sastavu grada Vukovara, Vukovarsko-srijemska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Vukovar.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Sotin je imao 782 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Sotin je imalo 1.324 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Peter Higgs
Peter Ware Higgs CH FRS FRSE HonFInstP (rođen 29. maja 1929.) jeste britanski teoretski fizičar, profesor emeritus na Univerzitetu u Edinburghu i dobitnik Nobelove nagrade za rad na masi subatomskih čestica. Šezdesetih godina prošlog vijeka, Higgs je predložio da bi prekinuta simetrija u elektroslaboj teoriji mogla objasniti porijeklo mase elementarnih čestica općenito, a posebno W i Z bozona. Ovaj takozvani Higsov mehanizam, koji je predložilo nekoliko fizičara osim Higgsa otprilike u isto vrijeme, predviđa postojanje nove čestice, Higgsovog bozona, čije je otkrivanje postalo jedan od velikih ciljeva fizike. CERN je 4. jula 2012. godine najavio otkriće bozona na velikom hadronskom sudaraču. Higsov mehanizam općenito je prihvaćen kao važan činilac u Standardnom modelu fizike čestica, bez kojeg određene čestice ne bi imale masu.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Garčin)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Garčin je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 95 km2 imala 4.806 stanovnika, što predstavlja 3,03% od ukupnog broja stanovnika Brodsko-posavske županije, odnosno 0,11% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Garčinu je 51 stanovnika/km2.
FK Kruoja Pakruojis
FK Kruoja Pakruojis je profesionalni nogometni klub iz Pakruojisa, Litvanija. Takmiči se u Prva nogometnoj ligi Litvanije.
Klub je osnovan 2001. godine. Plasman u prvi rang litvanskog nogometa ostvaruje 2009. godine. Tradicionalne boje kluba su žuta i plava. Domaće utakmice igra na Gradskom stadionu u Pakruojisu.
Prva omladinska radna akcija
Prva omladinska radna akcija bila je organizovana u ljeto 1942. godine u dolini rijeke Sanice kod Ključa, poznata i kao „Žetva u Saničkoj dolini“. U radnoj akciji sa teritorije Bosanske Krajine učestvovalo je oko 7 000 omladinaca.
Počeci omladinskih radnih akcija u Jugoslaviji vežu se uz vrijeme podizanja ustanka u Drugom Svjetskom ratu. Još 1941. godine, u selima oko Drvara, omladina je organizovano prikupljala ljetinu. Prva veća organizovana radna akcija je, smatra se, odlazak omladinske radne grupe od oko 150 devojaka i mladića iz tek oslobođenog Užica, oktobra 1941. godine, prema Višegradu i Dobrunu, na berbu kukuruza.
Početkom 1942. godine popravljena je prva partizanska pruga Drvar-Ključ, a napravljen je i put Glamoč-Rore.
Žetva u Saničkoj dolini
Najvećom radnom akcijom omladine ratnog perioda smatra se, legendarna, "žetva u Saničkoj dolini"
Dana 28. jula 1942. godine partizanske jedinice preuzele su kontrola na teritoriji Ključko-saničke doline. Borci Prve krajiške narodnooslobodilačke udarne brigade potisli su i razbili snage Desete pukovnije NDH, čije su bojne nanijele mnogo zla narodu na ovom području.
Istovremeno, sekretar Oblasnog komiteta KPJ za Bosansku krajinu Đuro Pucar Stari dogovorio je sa rukovodstvom Drvara, Bosanskog Grahova i Bosanskog Petrovca, mobilizaciju omladinske radne snage i pokret omladinskih radnih četa i bataljona prema oslobođenom Ključu i okolini. Ujutru 29. jula stigao je u Vojiće kod Ključa, omladinski radni bataljon sa četiri omladinske radne čete smoljanske opštine. Bataljon je u cjelini brojao 511 žetelaca. Žetva je počela u selu Bojićima. Zatim su do 1-og avgusta stigla još dva bataljona sastavljena od omladine čitavog petrovačkog područja, ukupno oko 2000 omladinaca. Omladina je radila natčovječanskim naporima. Kao poseban podvig ove akcije smatra se žetva 800 žetalaca, koja je obavljena 27. avgusta 1942 ispred samih ustaških bunkera. Omladina je tada u potpunosti ispunila zavjet – Ni zrno žita okupatoru. Ubrana ljetina je zaprežnim kolima vožena do Laništa a odatle partizanskom željeznicom do magacina i bolnica na Grmeču i Klekovači.
Rezultati ove akcije su bili veliki: sabrano je 270 vagona pšenice, ječma, zobi i kukuruza, osušena su tri vagona šljiva i jabuka, izvađeno je i utrapljeno 17 vagona krompira, napravljeno je 4 vagona pekmeza od šljiva, sabrano 5 vagona graha, u partizanske bolnice je dnevno otpremano po 3 000 kg voća i povrća, podijeljeno je 150 vagona razne hrane, a u rezervu je spremljeno 750 vagona razne hrane.
ANK2
Ankirin-B, znan o kao ankirin-2, ke protein koji je kod ljudi kodiran genom ANK2 sa hromosoma 4. Ankirin-B je sveprisutno eksprimiran, ali pokazuje visoku ekspresiju u srčanom mišiću. Ima bitnu ulogu u lokalizaciji i stabilizaciji membrane ionskih transportera i ionskih kanala u kardiomiocitima, kao i u strukturama kostamera. Mutacije u ankirinu-B uzrokuju dominantno naslijeđeni, sindeom srčane aritmije, poznat kao ankirin-B sindrom, kao i sindrom bolesnog sinusa; mutacije su takođe u manjem stepenu povezane sa hipertrofijskom kardiomiopatijom. Promjene u nivoima ekspresije ankirina-B primijećene su kod ljudi sa otkazivanjem srca.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 3.957 aminokiselina, a molekulska težina 433.715 Da.
Struktura
Ankirin-B protein ima oko 220 kDa, sa nekoliko izoformi. Gen ANK2 je veličine približno 560 kb i sastoji se od 53 egzona na ljudskom hromosomu 4; ANK2 se transkripcijski regulira putem preko 30 prerađenih varijani s promjenjivom ekspresijom izoformi  u srčanom mišiću. Ankirin-B je član ankirinske porodice proteina i modulairajući protein koji sadrži tri strukturna domena: N-terminalni domen sadrži multiplo ankirinsko ponavljanje; centralna regija sa visoko konzerviranim  spektrinski vezujućim domenom sa domenom smrti, te C-terminalni regulatorni domen koji je posljednji konzervirani subjekt varijacije koji određuje aktivnost ankirina-B.
Regija ankirina-B koja se veže za membranu sastoji se od 24 uzastopna ponavljanja ankirina, a domen vezivanja membrane za ankirine daje funkcionalne razlike među ankirinskih izoformi. Iako je sveprisutno eksprimiran, ankirin-B pokazuje visoke nivoe ekspresije u srčanom mišiću, a eksprimiran je u 10 puta nižem nivou u skeletnim mišićima, što sugerira da ankirin-B u srčanum mišiću ima specifično prilagođenu funkciju.
Funkcija
Ankirin-B je član ankirinske porodice proteina. ankirin-1 se pokazao esencijalnim za normalnu funkciju eritrocita; međutim, ankirin-B i ankirin-3 imaju bitnu ulogu u lokalizaciji i stabilizaciji membrane ionskih transportera i ionskih kanala u kardiomiocitima.
Uvid u funkcioniranje ankirina-B dolazi iz studija koje koriste proteine himernog ankirina-B. Jedna studija pokazala je da domen smrti/C-terminal domen ankirina-B određuje i subćelijsku lokalizaciju, kao i aktivnost u obnavljanju normalnog receptora inozitol-trisfosfata i lokalizacije rinodinskog receptora i kardiomiocitne kontraktilnosti. Dalja istraživanja pokazala su da su beta-ukosničke unutar domena ankirinskog ponavljanja domena ankirina-B potrebnog za interakciju sa receptora inozitol-trisfosfata, a smanjenje razine ankirina-B u neonatusnim kardiomiocitima smanjuje poluživot receptora inozitol-trisfosfata za tri puta i destabilizira njegovu pravilnu lokalizaciju ; svi ovi efekti su uklonjeni ponovnim uvođenjem ankirina-B. Štaviše, specifična sekvenca u ankirinu-B (odsutna u drugim ankirinskim izoformama) savija se kao amfipatski alfa-heliks potreban je za normalne nivoe izmjenjivača natrij-kalcija, natrij- kalij ATPaza i receptora inozitol-trifosfata u kardiomiocitima, a regulirano je putem HDJ1/HSP40 vezivanja za ovu regiju.
Dodatni uvid u funkciju ankirina-B došao je iz studija koje su koristile ankirin-B transgenih životinja. Ankirin-B iz kardiomiocita mišjeg genotipa (–/+) pokazali su nepravilne prostorne obrasce i periodičnost oslobađanja kalcija, kao i abnormalnu raspodjelu sarkomplazmatske mrežaste natrij-ATPaze, SERCA2 i rijanodinskih receptora, uz efekte koji su spašeni transfekcijom ankirina-B. Efekti na rijanodinske receptore su također spašeni snažnim inhibitorom Ca2+/kalmodulin-ovisne protein-kinaze II, što sugerira da inhibicija Ca2+/kalmodulin-zavisne protein kinaze II takođe može biti potencijalna strategija liječenja. Ovi miševi također pokazuju nekoliko elektrofizioloških abnormalnosti, uključujući bradikardiju, varijabilne otkucaje srca, duge QT-intervale, kateholaminergijsku polimorfnu ventrikularnu tahikardiju, sinkopu i iznenadnu srčanu smrt. Mehanistička objašnjenja koja su u osnovi ovih efekata objašnjena su u kasnijoj studiji sprovedenoj na ankirinu-B (–/+) miševa, koja je pokazala da smanjenje ankirina-B menja transport natrija i kalcija i poboljšava spajanje otvora rijnodinskih receptora, što rezultira višom frekvencijom kalijevih iskri i talasima kalcija.
Sada postaje jasno da ankirin-B postoji u biomolekulskom kompleksu sa natrij-kalij-ATPazom, natrij-kalcij izmjenjivačem i receptorom inozitol-trifosfata koji je lokalizovan u T-tubulama unutar diskretnih mikrodomena kardiomiocita koji se razlikuju od dijada formiranih od kompleksa dihidropiridinskog receptora sa rijanodinskim receptorimas. Aritmogena mutacija ljudskog ankirina-B (Glu1425Gly) blokira stvaranje ovog kompleksa, koji obezbjeđuje mehanizam iza srčane srčane aritmije kod pacijenata. Studije iz drugih laboratorija bacile su svjetlo na potrebu ankirina-B u ciljanju i posttranslacijskoj stabilnosti natrij-kalcij izmjenjivača u kardiomiocitima, što je klinički važno jer je povećana ekspresija izmjenjivača natrij-kalcij faktor povezan sa aritmijom i srčanom insuficijencijom. Ankyrin-B formira membranski kompleks sa ATP-osjetljivim kalijskim kanalima, koji je neophodan za normalan promet kanala i ciljanje kanala na membrane sarkolema; ova interakcija je također važna u odgovoru kardiomiocita na srčanu ishemiju i u regulaciji metabolizma.
Također je identificirano da se ankirin-B povezuje na sarkomernim M-linijama i kostamerama u srčanom i seletnim mišićima. Egzon 43′ u ankirinu-B je specifično i pretežno eksprimiran u srčanom mišiću i sadrži ključne ostatke za moduliranje interakcija između ankirina-B i opskurina. Ova interakcija je također ključna za ciljanje protein-fosfataza 2A na srčanim M-linijama radi propagiranja signalnih paradigmi fosforilacije. U skeletnim mišićima, ankirin-B stupa u interakciju sa dinaktinom-4 i sa β2-spektrom, što je potrebno za pravilnu lokalizaciju i funkcioniranje distrofinskog kompleksa i kostamernih struktura, kao i zaštita od ozljeda uzrokovanih vježbanjem
Klinički značaj
Mutacije u genu ANK2 povezane su sa dominantno naslijeđenim, srčanim aritmijom, sindromom poznatim kao ankirin-B sindrom, koji se ranije nazivao sindrom dugog QT-intervala, tip 4, koji se može opisati kao atipski aritmijski sindrom sa bradikardijom, atrijskm fibrilacijom, blokom provodljivosti, aritmijom i rizikom od iznenadne srčane smrti   Intenzivna istraga je u toku u vezi sa povezivanjem mutacija ANK2-a sa opsegom ozbiljnosti fenotipova srčanih tegoba, a početni dokazi sugeriraju da različiti stupnjevi gubitka funkcije ankirina-B mogu objasniti učinak bilo koje određene mutacije.
U početku je otkriveno da mutacija Glu1425Gly u ANK2 uzrokuje dominantno naslijeđeni sindrom dugog QT, tip 4, srčanu aritmiju. Mehanističke osnove ove mutacije uključuju abnormalnu ekspresiju i ciljanje natrijeve pumpe, izmjenjivača natrij-kalcij i inozitol-1,4,5-trisfosfatne receptore na poprečne tubule, kao i rukovanje kalcijem, što dovodi do ekstrasistole a. Daljnja analiza mutacija ANK2 u regulatornom domenu ankirina-2, koja je specifična za izoformu ankirina-2, pokazala je da sindrom dugog QT nije dosljedna klinička manifestacija mutacije ANK2; međutim, efekat na dinamiku Ca(2+) i lokalizaciju/ekspresiju izmjenjivača natrij-kalciju, natrij-kalij ATPaza i receptora inozitol-trifosfata u kardiomiocitima bila su konzistentna zapažanja. Ova studija pokazala je da su uobičajene patogene karakteristike svih mutacija "ANK2" abnormalna koordinacija panela povezanih ionskih kanala i transportera. Additional mechanistic studies have shown that atrial cardiomyocytes lacking ankyrin-B have shortened action potentials, which can be explained by decreased voltage-dependent calcium channel expression, specifically Ca(v)1.3, which is responsible for low voltage-activated L-type Ca(2+) currents. Ankyrin-B directly associates with and is required for targeting Ca(v)1.3 to membranes.
Mutacije ANK2 identificirane su također kod pacijenata sa disfunkcijom sinusnog čvora. Mehanicističke studije o efektima ovih mutacija na miševima pokazale su ozbiljnu bradikardiju i varijabilnost otkucaja srca, kao i disfunkciju u putevima prometa, baziranim na ankirinu B u primarnim i pomoćnim ćelijama pejsmejkera. U velikoj studiji odnosa genotip-fenotip na 874 pacijenta sa hipertrofijskom kardiomiopatijom, pacijenti sa varijantama ANK2 pokazali su veću maksimalnu debljinu zida lijeve komore.
Kod pacijenata sa ishemijskom i neishemijskom srčanom insuficijencijom, nivoi ankirina-B su promenjeni. Dalja mehanička studija je pokazala da reaktivne vrste kisika, unutarćelijski kalcij i kalpain reguliraju nivoe srčanog ankirina-B, a ankirin-B je neophodan za normalnu kardioprotekciju nakon reperfuzionih povreda.
Đile
Đile je naseljeno mjesto u općini Milići, Bosna i Hercegovina.
Nacionalni park Ostrvo princa Edwarda
Nacionalni park Ostrvo princa Edwarda nalazi se na istoimenom kanadskom ostrvu, koje je ujedno i najmanja kanadska pokrajina.
Opis
Smješten je uz sjevernu obalu ostrva i izlazi na Zaliv svetog Lovre. Dug je oko 60 km, a širina varira od nekoliko stotina metara do nekoliko kilometara. Osnovan je 1937. i pod njegovom zaštitom su mnoge široke pješčane plaže, dine te slatkovodna vlažna područja i slatine. Na zaštićenim plažama parka gnijezdi se ugroženi žalar; park je označen kao kanadsko važno područje za ptice.
Park je proširen 1998, kad je oveći sistem dina u Greenwichu prebačen iz nadležnosti pokrajinske vlade pod nadležnost Parkova Kanade. U park su uključeni i Zeleni zabati (Green Gables), farma iz 19. stoljeća koja je bila inspiracija iz djetinjstva spisateljici Lucy Maud Montgomery za njen roman Anne od Zelenih zabata i njegove nastavke, te Dalvay-by-the-Sea, rezidencija iz viktorijanskog doba, koja danas služi kao hotel.
Posljednjih godina grupe za očuvanje okoline identificirale su ovaj nacionalni park kao najugroženiji u sistemu kanadskih nacionalnih parkova, zasnovano na ljudskom utjecaju. Park trpi i ozbiljnu priobalnu eroziju kao rezultat zimskih oluja i ranjive obale.
Branko Šeparović
Branko Šeparović je hrvatski alpinista, član je PDS Velebit, pripadnik Gorske službe spašavanja, instruktor skijanja, diplomirani inžinjer mašinstva
Nakon završetka studija zaposlio se prvo u Končaru, a zatim u Tvornici parnih kotlova, u kojoj je ostao oko 20 godina. Prije nego što je osnovao svoju firmu Almont d. o. o., koja se bavi nerazornim ispitivanjima, 1988. i 1989. radio je u Libiji, u maloj rafineriji koja je bila smještena duboko u pustinji i do koje se moglo doći samo avionom.
Bio je učesnik brojnih planinarskih ekspedicija:
U dva navrata bio je pod Mount Everestom u pokušajima uspona iz Tibeta (1989. i 1997) te na Annapurnu I (1990). Za sebe kaže da je penjač koji se ne koristi dodatnim kisikom i da zbog toga nije uspio otići više od 8.200 metara.
Godine 1995. uspeo se bez dodatnog kisika na Cho Oyu te se s njega spustio na skijama, kao treći čovjek na svijetu kojemu je to uspjelo. Slijedio je uspon 1998. godine na Shisha Pangmu, zatim i prvi hrvatski uspon i spust na skijama s najvišega vrha Kanade, Mt. Logan (2001) odnosno skijaški spust s Muztagh Ata (2009.) U slobodno vrijeme voli svirati bas-gitaru i usku harmoniku, a muzikom se bavio 80-ih godina, svirajući u dva benda.
Alometrija
Alometrija je proučavanje i skup metoda za utvrđivanje odnosa veličine tijela prema obliku, anatomiji, fiziologiji i finalnom ponašanju. Prvi opis dao je Otto Snell 1892. godine, a razradili je D'Arcy Thompson 1917., u djelu „O rastu i formi“ (On Growth and Form) i Julian Huxley 1932.
Pregled
Alometrija je dobro poznata iz mnogih studija, posebno u statističkoj analizi oblika za teorijska dostignuća, kao i u biologiji, za praktičnu primenu na diferencijalne brzine rasta delova tela živog organizma. Jednan o primjera primjene je u proučavanju različitih vrsta insekata (npr. roda Dynastes (herkuleskih tvrdokrilaca), gdje mala promjena ukupne veličine tijela može dovesti do enormnog i nesrazmjernog povećanja dimenzija dodataka poput nogu, antena ili rogova. Odnos između dvije izmjerene veličine često se izražava kao jednadžba za zakon snage, koja predstavlja izvanrednu simetriju skale:
ili, u logaritamskom obliku:
gdje a = zakonski eksponent skaliranja. Metodi za procjenu ovog eksponenta iz podataka mogu koristiti regresije tipa 2, kao što su regresija glavne osi ili smanjena regresija glavne osi, jer one objašnjavaju varijacije u obje varijable, suprotno od regresija normalnih kvadrata, koja ne uzima u obzir varijansu greške u neovisnoj varijabli (npr. dnevna tjelesna masa). Ostali metodi uključuju modele greške u mjerenju i određenu vrstu analize glavnih komponenata.
Alometrija često proučava razlike u obliku u smislu omjera dimenzija predmeta. Dva predmeta različite veličine, ali zajedničkog oblika, imat će svoje dimenzije u istom omjeru. Uzmimo za primjer biološki objekt koji raste kako sazrijeva. Njegova se veličina mijenja s godinama, ali oblici su slični. Studije ontogenetske alometrije često koriste guštere ili zmije kao primjerne organizme i zato što im nedostaje roditeljska briga nakon rođenja ili izleganja i zato što pokazuju velik raspon tjelesnih veličina između stadija mladunaca i odraslih (adultnih) jedinki. Gušteri često ispoljavaju alometrijske promjene tokom ontogeneze.
Pored studija koje se fokusiraju na rast, alometrija također ispituje i varijacije oblika među jedinkama određene starosti (i spola), što se naziva statičkom alometrijom. Usporedbe vrsta koriste se za ispitivanje interspecijskee ili evolucijske alometrije.
Alometrijski rast ljudskih bića (grč. allos = drugi; metron = mjera) je pojam koji opisuje pojave i oblike prostorno i vremenski nejednakog rasta pojedinih tjelesnih mjera, organa i dijelova tijela. Naime, ni u jednoj fazi fizičkog rasta i razvoja ljudski organizam nije minijaturna verzija proporcija odraslog čovjeka. Rast različitih tkiva, organa i dijelova tijela ne počinje i ne završava u isto vrijeme, a u različitim fazama razvoja mogu ispoljavati različite brzine i oblike rasta. U proučavanju nejednakosti rasta, kao osnovica za poređenje obično se uzima trenutni odnos neke mjere sa ukupnom visinom ili masom ili pak, njen relativni iznos u poređenju sa sopstvenom – stvarnom ili očekivanom – konačnom veličinom (kod odraslog organizma). Pozitivni ili negativni prirast u odnosu na aktuelnu ukupnu mjeru organizma može se javljati u
U tom pogledu, noge, ruke i vilice, npr., imaju linearno dodavanje jednakog prirasta u jedinici vremena, dok glava i mozak (iako rastu) tokom ontogeneze postaju proporcionalno sve manji što je organizam veći. Mozak novorođenčeta dostiže oko 25% zapremine odrasle osobe, kod šestomjesečne bebe – 50%, petogodišnjeg djeteta – 90%, a u desetoj godini života doseže čak 95% veličine mozga odraslog čovjeka. Međutim, u drugom mjesecu prenatalnog razvoja glava čini čak 1/2 ukupne dužine ploda, pri porodu samo 1/4, a kod odrasle osobe njena visina iznosi tek 1/8 ukupnog stasa.
Izometrijsko skaliranje i geometrijska sličnost
Izometrijsko skaliranje događa se kada se proporcionalni odnosi očuvaju smisao kako se veličina mijenja tokom rasta ili tokom evolucijskog vremena. Primjer se može naći kod žaba – osim kratkog perioda tokom nekoliko sedmica nakon metamorfoze, žabe rastu izometrijski. Stoga će žaba čije su noge duge prema tijelu zadržati taj odnos tokom svog života, čak i ako se sama žaba strahovito povećava.
Izometrijsko skaliranje uređuje zakon kvadratne kocke. Organizam koji se, udvostručujuči dužinu, izometrijski pokazuje da mu se površina povećava četiri puta, dok će se njegova zapremina i masa povećati za faktor osam. To može predstavljati probleme organizmima. U slučaju gore navedenog, životinja sada ima osam puta više biološki aktivnog tkiva kao potporu, ali površina njenih respiratornih organa povećala se samo četverostruko, stvarajući neusklađenost između skaliranja i fizičkih zahtjeva. Slično tome, organizam u gornjem primjeru sada ima osam puta veću masu na nogama, ali snaga njegovih kostiju i mišića ovisi o površini njihovog presjeka, koja se povećala samo četverostruko. Stoga bi ovaj hipotetički organizam imao dvostruko veće opterećenje kostiju i mišića od svoje manje verzije. Ova se neusklađenost može izbjeći bilo „prekomjernom izgradnjom“ kada je mala ili promjenim proporcijama tokom rasta, što se naziva alometrija.
Izometrijsko skaliranje često se koristi kao nulta hipoteza u studijama skaliranja, s tim da se 'odstupanja od izometrije' smatraju dokazom djelovanja fizioloških faktora koji organizam prisiljavaju na alometrijski rast.
Alometrijsko skaliranje
Alometrijsko skaliranje je svaka promjena koja odstupa od izometrije. Klasičan primjer o kojem raspravlja Galileo u svom djelu „Dijalozi o dvije nove nauke“  (Dialogues Concerning Two New Sciences) je kostur sisara. Kostna struktura postaje mnogo jača i robusnija u odnosu na veličinu tijela kako se veličina tijela povećava. Alometrija se često izražava u izrazu eksponenta skaliranja na osnovu tjelesne mase ili dužine tijela (dužina njuška – otvor, ukupne dužine itd.). Savršeno alometrijski skalirajući organizam vidio bi da se sva svojstva zasnovana na zapremini mijenjaju proporcionalno tjelesnoj masi, a sva svojstva temeljena na površini mijenjaju se s masom do veličine od 2/3, a sva svojstva koja se temelje na dužini mijenjaju se s masom do 1/3. Ako se, naprimjer, nakon statističkih analiza utvrdi da se svojstvo temeljeno na volumenu skalira na masu do 0,9-tog stepena, tada bi se to nazvalo "negativna alometrija", jer su vrijednosti manje od predviđenih izometrijom. Suprotno tome, ako se svojstvo temeljeno na površini skalira na masu do 0,8-tog stepena, vrijednosti su veće od predviđenih izometrijom i smatra se da organizam pokazuje "pozitivnu alometriju". Jedan primjer pozitivne alometrije javlja se među vrstama gustera (porodica Varanidae), kod kojih su udovi kod dužeg tijela relativno duži. Isto vrijedi i za neke ribe, npr. velike štuke (muskelunga, koja se javlja samo u regiji Velikih jezera), čija težina raste po faktoru otprilike do 3.325 puta njihove dužine. Muskelung od 30 cm će težiti oko 8 kg, dok će od 40 cm bititi oko 18 kg, tako da će 33% veća dužina datti više nego dvostruko veću vrijednost od težine.
Utvrđivanje alometrijskog skaliranja
Da bi se utvrdilo je li prisutna izometrija ili alometrija, potrebno je utvrditi očekivani odnos između varijabli kako bi se uspoređivali podaci. Ovo je važno za utvrđivanje da li odnos skaliranja odstupa u skupu podataka od očekivanog odnosa (poput onih koji slijede izometriju). Upotreba alata poput dimenzijske analize vrlo je korisna u određivanju očekivanog pada. Ovaj je "očekivani" nagib krive, kao što je poznato, ključan za otkrivanje alometrije jer su skalirajuće varijable poređenje s drugim stvarima. Može se reći da masovne skale s nagibom 5 u odnosu na dužinu nemaju puno značenje, osim ako se zna da je izometrijski nagib 3, što znači da se u ovom slučaju masa povećava izuzetno brzo. Naprimjer, žabe različitih veličina trebale bi moći preskočiti istu udaljenost prema modelu geometrijske sličnosti, koji je predložio Hill 1950. a interpretirao Wilson 2000, ali zapravo veće žabe skaču na veće daljine. Dimenzijska analiza izuzetno je korisna za uravnoteženje jedinica u jednačini ili, u ovom slučaju, određivanje očekivanog nagiba.
Uobičajeni način analize podataka poput onih prikupljenih u skaliranju je upotreba logariramske transformacije. Dva su razloga za takve transformacijw – biološki i statistički. Ova transformacija smješta brojeve u geometrijski domen, tako da se proporcionalna odstupanja predstavljaju dosljedno, neovisno o mjerilu i mjernim jedinicama. U biologiji je ovo prikladno jer su mnogi biološki fenomeni (npr. rast, razmnožavanje, metabolizam, čula) u osnovi multiplikativni. Statistički je korisno transformirati obje osi pomoću logaritama, a zatim izvršiti linearnu regresiju. To će normalizirati skup podataka i olakšati analizu trendova koristeći nagib linije. Prije analize podataka, važno je imati predvidjeni nagib linije za usporedbu analize.
Nakon što se podaci transformiraju u zapisnik i linearno regresiraju, poređenja se tada mogu koristiti kao regresija najmanjih kvadrata, sa intervalima pouzdanosti od 95% ili analiza smanjene glavne osi. Ponekad dvije analize mogu dati različite rezultate, ali često ne. Ako je očekivani nagib izvan intervala pouzdanosti, tada je prisutna alometrija. Ako bi se masa u ovoj zamišljenoj životinji skalirala s nagibom 5, što bi bila statistički značajna vrijednost, tada bi se masa ove životinje vrlo brzo skalirala u odnosu na očekivanu vrijednost. Skala bi bila pozitivnom alometrijom. Da je očekivani nagib 3, a u stvarnosti da masa određenog organizma bude skalirana sa 1 (pod pretpostavkom da je ovaj nagib statistički značajan), tada bi bila negativno alometrijska.
Drugi primjer: Sila ovisi o površini presjeka mišića (CSA), koji je L2. Ako se sila uspoređuje s dužinom, tada je očekivani nagib 2. Alternativno, ova analiza može se izvršiti regresijom snage. Nacrtajte odnos između podataka na grafikon. Kada se ovo prilagodi krivulji snage (ovisno o programu statistike, to se može učiniti na više načina) i dobije se jednadžbe u obliku: : y=Zxn, gdje je n broj. To je „brojni“ odnos između tačaka podataka. Loša strana ovog oblika analize je što malo otežava provođenje statističkih analiza.
Fiziološko skaliranje
Mnogi fiziološki i biohemijski procesi (poput brzine otkucaja srca, brzine disanja ili maksimalne brzine reprodukcije) ispoljavaju skaliranje, uglavnom povezano s odnosom između površine i mase (ili zapremine) životinje. Metabolizam pojedine životinje također je podložan skaliranju.
Stopa metabolizma i tjelesna masa
U crtanju bazne brzine metabolizma životinje (BMR) naspram vlastite tjelesne mase životinje, dobija se logaritamska ravna linija, koja ukazuje na ovisnost o zakonu snage. Općenito je prihvaćeno da ukupna brzina metabolizma u životinja pokazuje negativnu alometriju, skalirajući do mase na stepen od ≈ 0,75, poznat kao Kleiberov zakon, 1932. To znači da vrste većeg tijela (npr. slonovi) imaju niže metaboličke brzine specifične za masu i manji broj otkucaje srca, u usporedbi s vrstama manjeg tijela (npr. miševi). Ravna linija generirana iz dvostruke logaritamske skale brzine metabolizma u odnosu na tjelesnu masu poznata je kao "krivulja miša do slona". Ovi odnosi brzina metabolizma, vremena i unutrašnje strukture objašnjeno je kao, "slon je otprilike uvečani gorila, koji je i sam uvećanini miš."
Max Kleiber dao je sljedeću alometrijsku jednadžbu za povezivanje BMR-a sa tjelesnom masom životinje. Statistička analiza presjeka nije varirala od 70, pa nagib tako nije varirao sa 0,75, pa je: gdje M = tjelesna masa, a metabolička stopa  mjerena je u kcal na dan.
Zbog toga i sama tjelesna masa može objasniti većinu varijacija BMR-a. Nakon efekta tjelesne mase, taksonomija životinje ima sljedeću najznačajniju ulogu u skaliranju BMR. Dalja nagađanja da uslovi okoline utiči na BMR mogu se pravilno istražiti tek kada se utvrdi uloga taksonomske pripadnosti. Izazov u ovome leži u činjenici da zajedničko okruženje ukazuje i na zajedničku evolucijsku historiju, a time i na blizak taksonomski odnos. Postoje koraci u istraživanju za prevazilaženje ovih prepreka; naprimjer, analiza mišolikih glodara, u obzir je uzet tip miša, hrčka i voluharica. Rezultati su pokazali da je hrčak (toplo suho stanište) imao najniži BMR, a miš (toplo vlažno tvrdo stanište) najveći BMR. Veći organi mogu objasniti visoke BMR skupine, zajedno s njihovim većim dnevnim potrebama za energijom. Ovakve analize pokazuju fiziološke adaptacije na promjene u životnom okruženju, kroz koje prolaze životinje.
Energetski metabolizam podvrgnut je skaliranju životinje i može se nadvladati pojedinačnim dizajnom tijela. Metabolički opseg životinje je omjer odmora i maksimalne brzine metabolizma za tu određenu vrstu, određenu potrošnjom kisika. Potrošnja kisika VO2 i maksimalna potrošnja kisika VO2 max. Potrošnja kisika kod vrsta koje se razlikuju po veličini tijela i dimenzijama organskih sistema pokazuju sličnost u njihovoj karti distribucije VO2 ukazujući da, uprkos složenosti njihovih sistema, postoji zavisnost zakona o stepenu sličnosti; stoga se u raznovrsnoj taksonomiji životinja uočavaju univerzalni obrasci.
Alometrijska svojstva mišića
Karakteristike mišića životinja slične su u širokom rasponu veličina životinja, iako se veličine i oblici mišića mogu i često razlikovati, u zavisnosti od ograničenja okruženja koja su im  postavljena. Samo mišićno tkivo zadržava kontraktilne karakteristike i ne razlikuje se ovisno o veličini životinje. Fiziološko skaliranje u mišićima utiče na broj mišićnih vlakana i njihovu unutrašnju brzinu kontrakcije, kako bi se odredila maksimalna snaga i efikasnost kretanja kod određene životinje. Brzina aktivacije mišića varira približno obrnuto proporcionalno kubnom korijenu težine životinje (uporedite svojstvenu frekvenciju vrapčevog letnog mišića sa rodinim).
Alometrijski odnosi među vrstama, sa takvim ekološkim varijablama kao što je maksimalna brzina reprodukcije, pokušani su se objasniti skaliranjem u kontekstu teorije dinamičkog energetskog fonda i ekološke teorije metabolizma. Međutim, takve ideje su bile manje uspješne.
Metodi proučavanja
Alometrija se koristi za proučavanje obrazaca u principima kretanja u širokom spektru vrsta. Takvo istraživanje je provedeno u potrazi za boljim razumijevanjem kretanja životinja, uključujući faktore koje različite vrste nastoje optimizirati. Alometrijski trendovi uočeni kod postojećih životinja čak su kombinirani s evolucijskim algoritmima, kako bi se stvorile realne hipoteze o lokomotornim obrascima izumrlih vrsta. Ove studije omogućene su izvanrednim sličnostima među kinematike i dinamike kretanja različitih vrsta, "uprkos razlikama u morfologiji i veličini".
Alometrijska proučavanja kretanja uključuju analizu relativnih veličina, masa i struktura udova životinja sličnog oblika i kako ove osobine utječu na njihovo kretanje različitim brzinama. Obrasci se identificiraju na temelju bezdimenzijskih Froudeovih brojeva, koji uključuju mjere dužine nogu životinja, brzine ili učestalosti koraka i težine.
Alexander uključuje Froudeovu analizu broja u svoju "hipotezu dinamičke sličnosti" obrazaca kretanja. Dinamički slična kretanja su ona između kojih postoje stalni koeficijenti koji mogu povezati linearne dimenzije, vremenske intervale i sile. Drugim riječima, s obzirom na matematički opis hoda. A i ova tri koeficijenta, mogao bi se stvoriti kretanje pod B, i obrnuto. Sama hipoteza je sljedeća: "životinje različitih veličina imaju tendenciju da se kreću dinamički slično kad god to dopušta odnos njihove brzine." Iako hipoteza o dinamičkoj sličnosti možda nije istinski objedinjujući princip životinjskih obrazaca kretanja, ona je izuzetno tačna heuristika.
Također je pokazano da živi organizmi svih oblika i veličina, u svojim lokomotornim sistemima koriste opružne mehanizme, vjerovatno da bi umanjili troškove energije za kretanje. Alometrijska studija ovih sistema podstaknula je bolje razumijevanje zašto su opružni mehanizmi tako česti, how limb compliance varies with body size and speed, i kako ti mehanizmi utiču na opću kinematiku i dinamiku udova.
Skaliranje doze lijeka
Fiziološki učinak lijekova i drugih supstanci u mnogim slučajevima skalira se alometrijski.
West, Brown i Enquist 1997. izveli su hidrodinamičku teoriju kako bi objasnili univerzalnu činjenicu da se brzina metabolizma skalira kao ¾ snage sa tjelesnom težinom. Također su pokazali zašto se životni vijek mjeri kao + ¼ snage, a puls kao -¼ snaga. Protok krvi (+ ¾) i otpor (-¾) skaliraju se na isti način, što dovodi do toga da je krvni pritisak konstantan u vrstama.
Hu i Hayton 2001. raspravljali su o tome je li skala baznog metabolizma ⅔ ili ¾ snage tjelesne mase. Eksponent ¾ može se koristiti za supstance koje se eliminiraju uglavnom metabolizmom ili kombiniranim metabolizmom i izlučivanjem, dok se ⅔ može primijeniti za lijekove koji se eliminiraju uglavnom bubrežnim izlučivanjem
Dostupan je mrežni alometrijski skaler doza lijekova, zasnovan na gore navedenom radu.
Američka Administracija za hranu i lijekove (FDA) objavila je (2005.) odgovarajuće smjernice, sa dijagramom toka koji predstavlja odluke i proračune korištene za generiranje maksimalne preporučene početne doze lijeka za kliničko ispitivanje iz podataka na životinjama.
Alometrijsko skaliranje u kretanju fluida
Masa i gustoč organizma imaju veliki uticaj na kretanje organizma kroz tečnost. Naprimjer, sićušni organizmi koriste bičeve i mogu se učinkovito kretati kroz tekućinu u kojoj su suspendirani. Zatim, na drugoj skali, plavetni kit koji je mnogo masivniji i gustiji u odnosu na viskoznost tečnosti, u usporedbi s bakterijom u istom mediju. Kod kretanja kroz tečnost važan je način interakcije tečnosti sa vanjskim granicama organizma. Za pojednostavljene plivače otpor određuju performanse organizma. Ovaj otpor se može vidjeti u dva različita uzorka protoka. Postoji laminarni tok u kojem se tečnost relativno ne prekida nakon što se organizam kreće kroz nju. Turbulentno strujanje je suprotno, gdje se tečnost približno kreće oko organizama koji stvaraju vrtloge koji apsorbiraju energiju iz pogona ili zamaha organizma. Skaliranje također utiče na kretanje kroz tekućinu zbog energije potrebne za pokretanje organizma i zadržavanje brzine kroz zamah. Stopa potrošnje kisika po gramu tjelesne veličine kontinuirano opada sa povećanjem tjelesne.
Općenito, manji, strujeći organizmi stvaraju laminarni tok (R <  0,5x106), dok veći, manje struječi organizmi proizvode turbulentan tok ( R >  2,0 × 106). Također, povećanje brzine (V) povećava turbulenciju, što se može dokazati pomoću Reynoldsove jednadžbe. U prirodi, međutim, organizmi poput 6’-6 ”delfina koji se kreće brzinom od 15 čvorova nemaju odgovarajuće Reynoldsove brojeve za laminarni protok  R =  107, ali to pokazuju u prirodi. Gospodin G.A Steven je primijetio i dokumentirao delfine kako se kreću brzinom od 15 čvorova uz njegov brod, ostavljajući jedan trag svjetlosti kada je fosforescentna aktivnost u moru bila velika. Faktori koji doprinose su:
Otpor kretanju približno tekućeg krutog i krutog materijala kroz fluid može se izraziti formulom: Cfρ (ukupna površina)V2 / 2 V = brzina
Značajni Reynoldsovi brojevi::
Predsjednik Skupštine Kosova
Predsjednik Skupštine Kosova, je Predsjednik najvišeg zakonodavnog organa Kosova, tj. Skupštine Republike Kosovo. Aktuelni predsjednk Skupštine Kosova je Glauk Konjufca.
Alometrija
Alometrijsko skaliranje u kretanju fluida
Sisari imaju srce koje iznosi oko 0,6% ukupne tjelesne mase, više p+od malog miša do velikog plavetog kita. Može se izraziti kao: Težina srca = 0,006Mb 1,0, gdje je Mb tjelesna masa jedinke. Volumen pluća je također direktno povezan sa tjelesnom masom sisara (nagib = 1,02 ). Zapremina pluća je 63 ml za svaki kg tjelesne mase. Osim toga, smanjenje u stanju mirovanja kod jedinki iznosi 1/10 volumena pluća. Također se troškovi disanja s obzirom na potrošnju kisika skaliraju u iznosu od Mb,75. To pokazuje da sisari, bez obzira na veličinu, imaju jednaku relativnu veličinu respiratornog i kardiovaskularnog sistema se da je ista količina krvi: oko 5,5% tjelesne mase. To znači da za slično dizajnirane morske sisare, što je veća jedinka, to učinkovitije može kretati u odnosu na manju jedinku. Potreban je isti napor za pomicanje jedne dužine tijela bez obzira je li je jedinka duga jedan ili deset metara. To može objasniti zašto veliki kitovi mogu migrirati na daljinu u okeanima i ne zaustaviti se radi odmora. Metabolički je jeftinije imati veće tjelesne veličine. To vrijedi i za kopnene i leteće životinje. U stvari, da bi se organizam prevalio bilo koju udaljenost, bez obzira na vrstu, od slonova do stonoga, manje životinje troše više kisika po jedinici tjelesne mase od većih. Ova metabolička prednost koju imaju veće životinje, omogućava većim morskim sisarima da rone duže vrijeme od manjih životinja, u istom okružrnju. Da je puls niži znači da veće životinje mogu nositi više krvi, koja nosi više kisika. Zatim u sprezi s činjenicom da reparacija sisara košta skale veličine Mb.75 pokazuje kako prednost može imati veća tjelesna masa. Jednostavnije, veći kit može zadržati više kisika i istodobno zahtijevati manje metabolizma od manjeg kita.
Alometrijsko inženjerstvo
Alometrijsko inženjerstvo je metod za manipuliranje alometrijskim odnosima unutar ili između grupa.
U karakteristikama grada
Argumentirajući da postoji niz analognih koncepata i mehanizama između gradova i bioloških entiteta, Bettencourt i sur. Pokazali su  niz skalacijskih odnosa između uočljivih svojstava grada i i njegov e veličine. BDP, "superkreativno" zapošljavanje, broj pronalazača, kriminal, širenje bolesti,, pa čak i brzine u pješačkim šetnicama skaliraju sa gradskim stanovništvom.
Primjeri
Slijedi nekoliko primjera alometrijskih zakona:
Odrednice veličine različitih vrsta
Mnogi faktori utiču na određivanje tjelesne mase i veličine za određenu životinju. Ovi faktori često utiču na veličinu tijela u evolucijskoj skali, ali i uvjeti kao što su dostupnost hrane i veličina staništa mogu puno brže djelovati na vrstu. Ostali primjeri uključuju sljedeće:
PFK Beroe Stara Zagora
PFK Beroe Stara Zagora, ili jednostavnije Beroe, profesionalni je nogometni klub iz Stare Zagore, Bugarska. Takmiči se u prvoj nogometnoj ligi Bugarske.
Osnovan je 6. maja 1916. pod imenom Vereja. Najveći uspjesi kluba su osvajanje prve lige u sezoni 1985/86, te osvajanje nacionalnog kupa 2010. i 2013. godine. Prvi nastup u evropskim takmičenjima ostvaruje u sezoni 1967/68. na Balkanskom kupu protiv ekipe KF Vllaznia Skadar. Tradicionalne boje kluba su zelena i bijela. Domaće utakmice igra na stadionu Beroe.
Historija
Nogomet u Staroj Zagori se počeo igrati početkom 1916. godine. Međutim, u tom periodu nije bilo organiziranog ligaškog takmičenja. Klubovi su uglavnom igrali regionalna takmičenja. Beroe je uspio da preživi konstantan haos i razore u zemlji, često uzrokovane brojnim smjenama političkih režima. Uspostavljanje organizirane lige u Bugarskoj u kasnim 1940-im budi interes za nogometom u Staroj zagori.
1968. godine je označila početak zlatnog doba kluba. U prelaznom roku klubu se pridružio Petko Petkov. On je u narednih 12 godina postigao 144 pogotka za klub u prvoj ligi Bugarske. Beroe postaje dominantan klub u zemlji. 1968. godine osvaja Balkanski kup nakon što je u finalu bio bolji od Spartak Sofije sa ukupnih 6–4, da bi naredne godine odbranio titulu pobjednom nad Dinamom iz Tirane sa 4–0.
U sezoni 1971/72. osvaja treće mjesto u ligi, te tako ostvaruje plasman u Kup UEFA. Debitantski nastup u ovom takmičenju počinje pobjedom nad Austrijom iz Beča sa ukupnih 10–1. U narednoj rundi bio je bolji od Honvéd sa 4–0, da bi u osmini finala išao od OFK Beograda sa ukupnih 3–1.
Među najveće uspjehe u evropskim takmičenjima spadaju pobjede nad Juventusom od 1–0 1979. godine, te nad Athletic Bilbaom sa 3–0 1973. godine. 1982. i 1984. godine osvaja Balkanski kup po treći i četvrti put.
Beroe je najslavniji trenutak imao 1986. godine kada je predvođen trenerom Evgenijem Jančovskim osvojio naslov bugarske, prvi i do sada jedini u historiji kluba. Sezonu je završio sa 43 boda (20 pobjeda, 4 remija, 6 poraza), dva više od drugoplasirane ekipe Trakia Plovdiv. Najbolji strijelac te sezone bio je Mümün Kashmer sa 23 pogotka. Ključni igrači tokom sezone su bili: Tenjo Minčev, Petko Tenev, Ilia Iliev, Ivko Gančev, Jordan Mitev, Vasil Dragolov, Kančo Kašerov, Stojan Bončev i Venelin Sivriev. Narene sezone je predstavljao Bugarsku u Ligi prvaka. Međutim, ispada u prvoj rundi od Dinamo Kijeva sa ukupnih 3–1.
Fotoperiodizam
Fotoperiodizam (grč.φῶς, φωτός - fotos = svjetlo + περίοδος - periodos = vremenski raspon, uobičajeno period) je fiziološka i ponašajuća reakcija organizama na dužinu noći ili perioda tame. Javlja se i kod biljaka i kod životinja. Fotoperiodizam se također može definirati kao razvojni odgovori biljaka na relativne dužine svijetlog i tamnog perioda. To je odgovor organizma na promjene trajanja u dnevnom, sezonskom ili godišnjem ciklusu svjetla i tame.
Prema fotoperiodima klasificiraju se u tri skupine:
Pregled
Fotoperiodizam, reakcija i ovisnost biljaka o dužini dnevnog odsvjetljenja  (fotoperioda). Prema trajanju dana mijenjaju se bitne životne funkcije, od kojih zavisi intenzitet i brzina vegetativnog i generativnog razvoja.
Fotoperiodne reakcije mogu se razumno predvidjeti, ali i temperatura, vlaga, dostupnost hrane i drugi faktori okoliša također mijenjaju reakciju organizma. Fotoperiodizam je još jedan atribut biljaka kojima se može mijenjati ili manipulirati u mikroklimi laboratorijskog uzgoja.
U životinja se redovne aktivnosti migracije, reprodukcije i mijenjanja dlake (linjanje) ili perja (mitarenje) mogu izazvati van sezone umjetnim mijenjanjem dnevne svjetlosti. Ptice su, naprimjer, migrirale na sjever zimi nakon što su u laboratorijama bile izložene obrnutoj sezonskoj rasvjeti. Manipulacija određenog stimulativnog razdoblja tame, koje je svakoj vrsti potrebno za svaku fazu migracijskog procesa, važan je faktor fotoperiodizma.
Kada je stimulira svjetlost, hipofiza životinja oslobađa hormone koji utiču na razmnožavanje. Stoga se sezona parenja neke vrste može dogoditi u neobično vrijeme manipulacijom dnevnom svjetlošću. Dugi svjetlosni periodi praćeni kratkim periodima potaknut će ponašanje parenja kod vrsta koje se normalno pare u jesen (npr. koza i ovca), dok će uzgajivači pokrenuti reproduktivni proces kada se poveća dnevna svjetlost. Primjena fotoperiodizma uobičajena je u peradarskoj industriji jer dnevna svjetlost utiče na polaganje jaja, parenje i tjelesnu težinu ptica.
Fotoperiodizam je još jedan atribut biljaka kojima se može mijenjati ili manipulirati u mikroklimi. Dužina dana je fotoperiod, a odgovori razvoja biljke nazivaju se fotoperiodizam. Odgovor na fotoperiod je različit za različito okruženje. Određene biljke, nazvane biljke kratkog dana, vegetativno rastu kada su noći kraće od kritičnog minimalnog perioda (danima); izlaganje dužim noćima (kratkim danima), međutim, ubrzava razvoj i rano cvjetanje. Suprotno tome, biljke sa dugim danom razvijaju se vrlo sporo prema sezoni cvjetanja, tokom dnevnih ciklusa.
Čini se da svjetlost, obično u obliku sve veće dnevne dužine, predstavlja glavni stimulans u okolišu za većinu kralježnjaka i mnogih beskralježnjaka, posebno onih koji žive u područjima udaljenim od ekvatora. Da bi ovo trebao biti tako važan faktor sasvim je razumljivo u evoluciji, jer sve vrste imaju adaptacijski izbalansiran genotip u ekološkim uvjetims sredine iz koje potiču.
To je posebno značajna pojava za reprodukcijsku sezonu, kao što je cvjetanje mnogih angiospermi. To je obično razlika između biljaka dugog dana, koje cvjetaju kada je svjetlost dugotrajnija od 12 sati (npr. pšenica, ječam, raž). Ostale biljke su kratkotrajne (npr. Cannabis, Euphorbia), dok su mnoge neutralne i cvjetaju u različitim godišnjim dobima (npr. Poa, Senecio, maslačak). Vještačko produživanje ili skraćivanje fotoperioda može uzrokovati cvjetanje u neprirodno vrijeme.
Biljke
thumb|250px|Boje Euphorbia pulcherrima potiču od fotoperiodizma što znači da im je potreban mrak 12 sati da bi promijenili boju. U isto vrijeme, biljkama je potrebno puno svjetla Mnoge cvjetnice (angiosperme) koriste fotoreceptorski protein, poput fitohroma ili kriptohroma, da bi osjetile sezonske promjene dužine noći ili fotoperioda koje uzimaju kao signal za cvjetanje. U daljnjoj podjeli, "obligatnim" fotoperiodnim biljkama apsolutno je potrebna duga ili kratka noć prije cvjetanja, dok "fakultativne" fotoperiodne biljke imaju veću vjerovatnoću da cvjetaju pod jednim uvjetom.