cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Husejnovići
Husejnovići su naseljeno mjesto u sastavu općine Teočak, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.
Historija
Husejnovići nisu postojali kao samostalno naseljeno mjesto na popisu stanovništva iz 1991. godine.
IC 2506
IC 2506 (također poznat kao MCG 5-23-35 i PGC 27940) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 462 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,90 (121 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (94 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 22. aprila 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tardigrada
Tardigrada ili vodeni medvjedi, ponegdje i mali medvjedi, su tipsko koljeno sitnih višećelijskih životinja, beskičmenjaka, potcarstipso Ecdysozoa. Dostižu tjelesnu dužinu od oko pola milimetra i širinu od oko 1/5 milimetra, što ih čini gotovo nevidljivim golim okom, a svakako ne u divljini. Međutim, vrlo su česti: jedna snop mahovina može primiti do hiljade primjeraka. Životinje vodenih medvjeda tvore životinjsko carstvo o kojem se još uvijek nedovoljno zna.
Nađeni su svuda, od vrhova planina do dubokog mora i vulkanskih blata, i od tropskih prašuma do Antarktika. Tardigradi se smatraju jednim od najizdržljivijih poznatih životinja.
Koljeno vodenih medvjeda prvi je put opisano 1773. godine, a uključuje razrede Heterotardigrada i Eutardigrada. Također može postojati razred Mesotardigrada koju predstavlja samo jedna vrsta. Opisana je u Japanu 1937. godine, ali se vrsta ne može naći. Vjeruje se da je riječ o prevari ili je vrsta izumrla. U grupi Tardigrada postoji oko 1150 poznatih vrsta.
Vodeni medvjedi se smatraju najotpornijim i najteže iskorjenjivim životinjama na Zemlji. Naučno istraživanje fiziologije različitih vrsta medvjeda još nije imalo korisnu biotehnološku primjenu (naprimjer, medicinsku).
Ime i historijat otkrića
thumb|199px|[[Johann August Ephraim Goeze]] thumb|199px|[[Lazzaro Spallanzani]]
Vodeni medvjedi poznate su i pod raznim drugim imenima, poput tardigrada, vodenih medvjedići i mahovnjaci. Oni se ne bi trebali miješati sa životinjama Bryozoa, koje pripadaju drugom koljenu životinjskog carstva.
Vodene medvjede prvi je put opisao i nacrtao 1773. Johann August Ephraim Goeze (1731–1793), njemački pastor i zoolog. Životinje je nazvao "mali vodeni medvjedi" (njemački: Kleine Wasserbär) jer je pomalo zaobljeno tijelo i nespretno kretanje podsjećao na medvjeda. Italijanski biolog Lazzaro Spallanzani (1729-1799) bio je zainteresovan za sposobnost nekih životinja za preživljavanje kada im stanište presuši i kako će kasnije budu potpuno funkcionalne. Između ostalog, istraživao je zupčanike i okruglicea kasnije je bio sakupljač vodenih medvjeda. Spallanzani je prvi otkrio da ove životinje mogu preživjeti u ekstremnim uvjetima gotovo potpunog isušivanja. U 1776. dao je grupi naučno ime; Tardigrada. Naziv se odnosi na njihov spor model kretanja. U slobodnom prevodu, Tardigrada znači "spori šetač": kombinacija je latinskih riječi tardus = sporo + gradiri = nastaviti.
U 1869. britanski biolog Thomas Huxley pregledao je male životinje pod svjetlosnim mikroskopom. Podsjećale su ga na medvjeda, po izbočenom, blago zaobljenom tijelu i pomalo nespretnom, njihajućem kretanju – baš poput Goezea. Huxley im je dao ime "vodeni medvjedi".
Rasprostranjenje i stanište
Raspon distribucije Tardigrada pokriva cijelu Zemlju: imaju kosmopolitsko rasprostranjenje. Vrste su poznate u područjima od Zemljinih polova do ekvatora, kako u moru, tako i na kopnu. Na kopnu, nalaze se na vlažnim biljkama poput mahovina, ali i u vlažnom pijesku. Primjećene su na Himalajima, do preko 6.000 metara, u morima do dubine od 4.690 metara i u slatkovodnim jezerima do dubine od 150 metara.
Stanište
thumb|280px|Mahovina [[Coscinodon cribrosus je pogodno stanište za malog vodenog medvjeda Macrobiotus persimilis.]] Tardigradske životinje nalaze se u vrlo različitim biotopima. Većina vrsta živi u vlažnim sredinama na kopnu, ali medvjeđe se javljaju i u slanoj i slatkoj vodi Neke vrste se nalaze na kopnu gotovo širom svijeta, poput Macrobiotus hufelandi. Međutim, većina vrsta živi u područjima s umjerenom klimom, a samo relativno mali broj javlja se u tropskim područjima. Vodeni medvjedi žive u najmanjim mogućim mikrostaništima; neke vrste su toliko male da mogu živjeti u prostorima između zrna pijeska na plaži. Taj se stil života naziva mezopsamonski (meso = između, psamos = pijesak).
Kopnene vrste preferiraju biljke koje rastu u pretežno vlažnim uvjetima, poput mahovina i lišajeva. Tardigrade su naširoko raširene u raznim vrstama kukastih mahovina (rod Rhytidiadelphus), kao što su Rhytidiadelphus loreus i Rhytidiadelphus squarrosus. Životinje ne samo da koriste mahovinu kao hranu, već koriste i mnoge grane mahovine da se sakriju od većih predatora. Iza iste potrebe, također žive i u mahovinama jetrenjačama. Vrste koje žive na kopnu ne mogu podnijeti tekuću vodu jer se lahko ispiraju.
Vodeni medvjedi javljaju se u okruženjima sa velikim fluktuacijama temperature; otporne su i na jako fluktuirajuću vlagu. Često nastanjuju privremene vode, poput jezera i plimskih jezera i rijeka. Vrste koje žive u mahovini redovno se osuše zbog nedostatka kiše. One koje žive u područjima s plimom izložene su suši i suncu svaki put kada se smjenjuju plima i oseka. Takve vrste žive u stalno tekućoj vodi i imaju duže kandže kako bi se bolje prijanjale za podlogu. Poznato je da samo nekoliko vrsta koje žive u vodi koje mogu plivati. Kod ovih vrsta tijelo nabubri apsorbujući vodu; tijelo tada malo podsjeća na meduze.
Vodeni medvjedi se mogu naći u velikom broju: stotine primjeraka mogu živjeti u jednom mahovinskom nasipu. U studiji iz 1929. godine izbrojeno je 660 životinja u suhom busenu mlade mahovine od 0,0286 grama, što iznosi 22.000 uzoraka po gramu. Tokom istraživanje 1977., pronađeno je da prosječno 228,7 ovih životinja živi na kvadratnom centimetru mahovine.
Osušene vodene nedvjede može odnijeti vjetar jer su tada veoma mali i lahki. To im omogućuje da koloniziraju područja koja su relativno udaljena od mjesta na kojem su sassušili. Na plažama Zapadne Evrope i najrašireniji si Batillipes phreaticus, Echiniscoides sigismundi, Batillipes mirus i Batillipes tubernatis.
Vanjska obilježja
thumb|400px|Vrsta [[Beorn leggi gledano s dorzalne bočne iventralne strane
K = Glava L1 =Prvi segment L2 = Drugi segment L3 = Treći segment L4 = Četvrti segment A = Prednja strana P = Zadnja strana LP1 =Razvoj: 1. stadij LP2 = 2. stadij LP3 = 3. stadij LP4 = 4. stadij M = Usta ]]
Tardigrada imaju dvostrano simetrično (bilateralno) tijelo. Sastoji se od pet segmenata: prednji je glava, a slijede ga četiri tjelesna segmenta na kojima svaki nosi par nogu.
Vodeni medvjedi su među najsitnijim višećelijskim životinjama. Najveće vrste dosežu tjelesnu dužinu od oko 1,2 milimetra. Jedinke naajmanje vrste duge su prosječno 0,08 milimetara, u odrasloj fazi. Vrste koje žive u moru često ostaju vrlo malene i obično ne prelaze 0,1 do 0,3 mm. Mužjaci u mnogim vrstama su otprilike iste veličine kao i ženke, a kod nekih vrsta ostaju mnogo manji. Vrste iz roda  Pseudechiniscus primjer su grupe manjih vrsta, koje narastu dooko 0,1 do 0,25 milimetara. Vrste koje pripadaju rodu Milnesium veće su i mogu narasti na oko jedan milimetar. Macrobiotus hufelandi jedna je od najvećih vrsta i dostiže dužinu do 1,2 milimetra. Sve ostale vrste imaju dužinu između njih, kao što su one iz rodova Diphascon (0,2 - 0,4 mm), Ramazzottius (0,2 - 0,35 mm) i Hypsibius (do 0,35 mm).
Veličina tijela ovisi o temperaturi okoline u kojoj životinja raste. U vrste  Isohypsibius dastychi, primjerci koji rastu na 12 °C postaju znatno veći od primjeraka koji sazrijevaju na 20 °C.
Veće vrste vodenih medvjeda samo su vidljive na malom postolju golim okom kada je svjetlost optimalna. Životinja se tada može vidjeti kao sićušna, blijeda tačka.
Glava
thumb|250px|Mikroskopski snimak vodenog medvjeda s fokusom na glavi Prvi segment na prednjem dijelu životinje, nazvan i segment glave ili cefalon, tvori glavu. Kod nekih vrsta glava je nešto odsječena od tijela. Na njenom segmentu prisutne su brojne vrste malih izbočenja kao što su papile ili dlake (ciri) koje služe kao čulni organi. Međutim, čak i uočljivije izbočine na čelu nisu neobične. Vrsta Cornechiniscus cornutus, naprimjer, ima dvije strukture slične rogu na vrhu glave. Glava s otvorima za oči i usta ne tvori ravnu liniju s tijelom, već je često blago zakrivljena ispod tijela.
Oči se mogu vidjeti samo pod moćan mikroskopskim uvećanje. Međutim, nemaju sve vrste oči, što varira od grupe do grupe.
Vrste iz roda Diphascon uvijek imaju oči. Unutar roda Hypsibius pojavljuju se obje varijante: vrste sa i bez očiju. Oči su jednostavne i sastoje se od pet ćelija od kojih je jedna osjetljiva na svjetlost, a u njoj se nalaze fotosenzitivni pigmenti. Ćelija koja je osetljiva na svjetlost povezana je sa nervnim čvorovima ili ganglijama. Kod mnogih vrsta nalazi se prozirna struktura ispod kože koja služi kao leća. Ona podsjeća na pojedinačne ćelije oka nekih insekata (ocele), a nazivaju se i omatidije. Boja očiju je obično blijeda do bijela, ali može biti i crvena (rod Echiniscus) ili crna (rod Pseudechiniscus). Kako su životinje medvjeda tako male, oči nisu vidljive na mnogim fotografijama. Tijelo ili noge su često fokusirane, zbog čega oči propadaju.
Tijelo
Telo tardigradne životinje ima oblik blago izduženog ovalnog cilindra i podsjeća na malu, kratku gusjenicu. Vrh je konveksan, dno je blago spljošteno. Tijelo je podijeljeno u pet segmenata, ali to kod mnogih vrsta nije jasno vidljivo. Životinje obično nemaju tjelesnu boju, ali kod nekih vrsta koža sadrži supstance koje daju smeđu, žutu, zelenu, narandžastu, ružičastu, crvenu, ljubičastu ili crnu boju. Ovi pigmenti vjerovatno služe kao antioksidansi kako bi zaštitili tijelo kad bića strije. Vrste koje jedu biljnu tekućinu dobijaju puno hlorofila, što znači da tijelo može postati zeleno. Varenjem biljne materije mijenja se boja od žute do crvenkastosmeđe. Boja tijela biljojedih medvjeda je stoga promjenjiva.
Čitavo tijelo okruženo je tankim tjelesnim zidom, koji ga štiti od vanjskog svijeta. Ova koža, vrlo tanka i prozirna, sastoji se od do sedam različitih slojeva proteina. Koža je propusna za tvari poput kisika tako da životinje mogu disati kroz n kožu. Vanjska koža se formira od donjeg unutrašnjeg sloja kože, epiderme. Vanjska koža naziva se kutikula i, baš poput člankonožaca, sastoji se od hitina. Osim toga, u koži su prisutni proteini koji su povezani sa albuminom (albuminoidi). Ovi proteini su hidrofilni i nabubre kad postanu vlažni da bi se ponovo osušili u slučaju suše. Koža mnogih tardigradnih životinja koje žive na kopnu očvrsnula je, nalik na ploče, dijelove koji ponekad imaju užarenu površinu. Ove ploče mogu se pojaviti i na trbušnoj i na stražnjoj strani i tvore zaštitni oklop koji pomaže u zaštiti tijela ako se u slučaju dehidratacije stegne.
Kao i na glavi, na tijelu mogu biti prisutni izbočenja, naprimjer male dlačice ili papile. Brojne vrste imaju vrlo duge, tanke dlačice koje su priljubljene uz tijelu, kao što je slučaj kod vrste Echiniscus trisetosus. Nije poznato da li ove strukture imaju funkciju hemijskih ili čulnih organa ili djeluju kao vrsta slame koja odvodi vodu u okoliš kapilarnim djelovanjem na tijelo. Izrasline na stražnjem dijelu tijela također se nazivaju klava.
Noge
Svaki trbušni segment ima par nogu koji liče na male panjeve. Noge su mehke, okružene tankom kožom i ispunjene tjelesnom tekućinom. Kod brojnih vrsta, noge se mogu produžiti poput balona. Za neke vrste zna se da na nogama imaju usisne (prijanjajuće) čašice koje služe za pričvršćivanje. Noge tardigradnih životinja pokazuju mnogo sličnosti s onima kod baršunastih glisata. Noge nisu člankovite, pa nemaju zglobove, ali su segmentirane. Prednja tri para nogu su usmjerene u stranu, i služe kako bi tijelo se i dalje vuklo prema podlozi. Noge stražnjeg segmenta usmjerene su prema nazad i uglavnom se koriste za pronalaženje potpore u podlozi. Sumnja se da su zadnje noge formirane na takav način da mogu tijelo gurati naprijed preko površine, kao i puzanje kod gusjenica.
Na krajevima nogu obično su prisutne četiri izbočine u obliku prsta koji nose jasno vidljive kandže. Kandže su uvijek uparene, a većina vrsta ima po dvije ili četiri kandže, ali ih može biti i do osam. Kandže imaju veliku varijaciju u obliku i dužini; prema obliku kandži, mnoge se grupe mogu odrediti do razine vrste. Kod nekih vrsta, međutim, nedostaju kandže na pojedinim ispupčenjima nogu. U vrste Mutaparadoxipus duodigifinis, opisane 2014. godine, na kraju tri prednja para nogu kandže se nalaze samo na prve tri izbočine nogu, a četvrta nema kandžicu. Par stražnjih nogu ima samo kandže na izbočenju druge i treće noge.
Unutrašnja anatomija
Iako su vrlo male, životinje imaju razgranat nervni sistem i probavni trakt koji se sastoji od različitih dijelova. Međutim, oni nemaju cirkulacijski sistem uporediv sa krvotokom, niti imaju specijalizirani sistem za disanje. Vrste koje žive u slatkoj vodi imaju tri ili četiri male žlijezde u tijelu. One su jednostavne strukture i svaka se sastoji od samo tri do devet ćelija. Funkcija žlijezda još uvijek nije poznata, vjerojatno imaju ulogu u upravljanju kisikom.
Organi za varenje
Na početku probavnog trakta nalaze se dva proširena i izdužena dijela usta, koji se nazivaju stilete. Imaju otvrdnu strukturu i ponekad se kalcificiraju. Na krajevima stileta nalaze se redovi sitnih zuba. Zubi se ne koriste za žvakanje, već da pričvršćuju dijelove usta uz hranu. Stilete imaju dvostruku funkciju. Kad životinje jedu, ubacuju se u ćelije izvora hrane poput igle, nakon čega se ćelijski sadržaj izvora usisava kao kroz slamku.
Iza usta je kanal (ždrijelo) koji nalikuje jednjaku i opskrbljen je mišićima. Pljuvačna žlijezda nalazi se na svakoj strani ždrijela. Ponekad postoje očvrsnute trake u ždrijelu koje mu daju čvrstinu, ali mogu poslužiti i za mljevenje hrane. Ždrijelni mišići pumpaju hranu u crijeva adstrigentnim pokretima iz usta. U prednjem dijelu crijeva je nizak pH, uzrokovan kiselim supstancama. Nakon što prerađena hrana prođe kroz širi središnji dio crijeva, uvodi se u treći i posljednji dio crijeva. U ovom dijelu crijevnog trakta preovladava bazno okruženje. Vodeni medvjedi, u stražnjem dijelu tijela, imaju organ za sekreciju, koji je povezan sa granama crijeva. Anus se uvijek nalazi ispred stražnjeg para nogu. Cijevi koje vode do anusa toliko su male i tanke da nalikuju sitnim tjelesnim kanalima insekata; na Malpigijeve cijevi. Kod insekata se, međutim, ti vrlo mali kanali nalik cijevima koriste za disanje, a ne kao kanali za izlučivanje. Kod mnogih vrsta otpad se redovno izlučuje. Izmet može da iznosi skoro trećinu ukupne dužine tijela. Postoje i vrste koje u tijelu nakupljaju otpad i mogu ga se samo osloboditi za vrijeme truljenja.
Nervni sistem i disanje
Životinje tardigrada imaju dobro razvijen nervni sistem koji je uveliko sličan ljestvičastom sistemu sa trakama, baš poput člankovitih glista i insekata. Sastoji se od ukupno deset živčanih čvorova ili ganglija. Dvije od njih nalaze se iznad crijevnog trakta. Prednji čvor, cerebralna ganglija, nalazi se na vrhu i može se smatrati 'mozgom' životinje. Iza nje se nalazi drugi nervni čvor, podjednjačka ganglija, koja kontrolira probavu. Nekoliko dodatnih živčanih čvorova prisutno je u svakom tjelesnom segmentu, na donjoj strani. Ova ganglija kontrolira noge životinje. Neke nervne ćelije unutar ganglija su diferencirane, što im daje funkciju u imunskom sistemu ili u transportu specifičnih neurotransmitera.
Tardigrada nemaju respiratorni sistem; kisik potreban za ćelijsko disanje apsorbira tanka koža, direktnom difuzijom iz zraka ili okolne vode. Kisik ulazi u tjelesne tekućine i transportira se kroz tijelo. Budući da su tjelesne ćelije blizu jedna drugoj, može lahko prodrijeti do svih tkiva. Sve vrste tardigradnih životinja su eutelične; jednom kada su zreli, broj tjelesnih ćelija se više ne mijenja. Mlada odrasla jedinka postaje veća samo rastom postojećih ćelija.
Ishrana
Vodeni medvjedi su specijalizirane za različite izvore hrane. Većina vrsta je biljojednih (žive od biljnog materijala). Ostale vrste su uglavnom loš ili mesojedne, a neke vrste parazitiraju i na višim životinjama. Zbog svoje vrlo male veličine, većina tardigrada može samo isprazniti pojedine ćelije prehrambenog materijala. Ćelije se buše dijelovima usta (stiletama – bodljama), a zatim se isisavaju i prazne. To objašnjava često zelenu nijansu mnogih uzoraka koji jedu biljni materijal, iako većina nema svoju tjelesnu boju.
Vodeni medvjedi koje jedu biljni materijal, uglavnom se hrane ćelijskim materijalom iz biljaka, algi, mahovina i lišajeva. Poznato je da brojne vrste jedu gljivice i bakterije. U izmetima određenih kopnenih puževa pronađeni su živi primjerci vrste Echiniscus molluscorum. Međutim, nije poznato da li je malena životinja specijalizirana za taj puž ili jesu li te životinje pojele larvu puža i preživjele. Neke vrste ovih životinja žive od mrtvih malih glista ili mrtvih pripadnika svoje vrste. Mesožderne vrste žive na drugim malim životinjama koje žive hvatanjem, kao što su mali crvi i protozoa rotifera. Poznato je da su vrste Macrobiotus harmsworthi i Macrobiotus richtersi jele velike količine nematoda. Ova posljednja vrsta jede u prosjeku 61 nematodu dnevno. Postoje i tardigradne životinje koje jedu druge vrste medvjeđih životinja Primjeri takvog kanibalizma su relativno velike vrste iz rodova Macrobiotus i Milnesium, koje love manje vrste iz rodova Diphascon i Hypsibius. Ostaci kandži i usnih dijelova rodova Diphascona i Hypsibiusa pronađeni su u crijevima bivših lovaca. Mesojedne vrste mogu se kretati brže od biljojedih vrsta.
Konačno, postoje tardigradne životinje koje mogu biti klasificirane kao parazitske. Oni žive na koži drugih organizama, iz nje izvlače hranu i uzrokuju štetu. Primjer je vrsta Tetrakentron synaptae, koja živi na morskom krastavcu Leptosynapta galliennii. Vrsta Echiniscoides hoepneri je ektoparazit vrsta zajedničke grane (Semibalanus balanoides, naprimjer ). Obje vrste su obligatni paraziti; ne mogu preživjeti bez svog specifičnog domaćina. Postoje i fakultativni tardigradni paraziti koji imaju koristi od domaćina, ali ne trebaju im da prežive. Primjer je Pleocola limnoriae koja se može naći na stiletama Limnoria lignorum.
Neprijatelji
Životinje vodenih medvjeda imaju različite neprijatelje, poput malih insekata, pauka, grinja, puževa, rakova i nematoda. Na njih djeluju i gljivice, poput raznih gljiva iz roda Lecophagus. Gljiva Ballocephala pedicellata također je ozloglašeni parazit; tutiče, između ostalog, na medvjeđe vrste Hypsibius dujardini i Diphascon pingue. Druga gljiva, koja raste na tardigradnim životinjama je Haptoglossa mirabilis. Čovjek je indirektni neprijatelj ovih životinja. Ako je supstrat na kojem žive izložen zagađenju okoliša, to može utjecati i na životinje. Povišena koncentracija teških metala i loš kvalitet zraka su vrlo štetni za životinje. Sniženi pH (povećana kiselost), na primjer zbog povećane koncentracije sumpor-dioksida ili kao posljedica kisele kiše, također su nepovoljni.
Reprodukcija i razviće
U povoljnim okolnostima, tardigrade mogu se razmnožavati tokom cijele godine. Razmnožavanje se obično odvija odlaganjem jajašca, nakon čega ih mužjak oplodi. Vodeni medvjedi koji žive u moru obično imaju odvojene spolove, pa tako i mužjake i ženke. Mužjaci su vrlo rijetki u mnogim vrstama koje žive u slatkoj vodi ili na kopnu, a kod nekih vrsta nema uopće mužjaka. U tim se situacijama često govori o aseksualnoj reprodukciji. Kod nekih od njih postoji dvojnost prije toga, životinje tada imaju i muške i ženske reproduktivne organe i samooplođuju se.
Životinje u kojima se razlikuju mužjaci i ženke imaju dva oblika oplodnje, koji su povezani sa površinskom strukturom jaja. U prvoj grupi jaja se polažu u kožu ženke, neposredno prije nego što počne odlaganje. Mužjak tada rasprši svoje spermatozoide po jajima, tako da se oplode. Sa takvim se vrstama ponekad nekoliko mužjaka spari s ženkom. Ubrzo nakon začeća ženka prosijava staru kožu, uključujući i oplođena jajašca. U drugoj grupi jajašca se odlažu van tijela na supstratu ili u prirodnim šupljinama, gdje ih oplođuje mužjak. Pomoć može bitu vodene buha ili sitna čahurica za spore kod mahovine.
Ovisno o vrsti, mužjak može proizvesti spermu više puta, a kod nekih to je moguće samo jednom. Nekim vrstama je svojstveno udvaranje prije parenja ili oboje. Mužjaci ovim stimuliraju ženke udarajući čekinjicama (taktilne dlake) o ženkino tijelo. Malobrojne vrste koji koje inikako nemaju mužjaka često stvaraju potomstvo reprodukcijom neoplođenih ženki. Svih 150 vrsta roda Echiniscus, naprimjer, razmnožavaju se partenogenezom. Ženkama takve vrste nije nužno potreban mužjak, ali proizvode svoje klonove. Prednost reprodukcije djevica i biseksualnosti u rasprostranjenosti vrsta je u tome što jedan medvjed može kolonizirati čitavo područje.
Jaje
Jaja tardigradnih životinja su mikroskopske veličine i imaju promjer od oko 0,07 do 0,155 milimetara. Oblik jaja se može jako razlikovati. U slučaju vodenih medvjeda koji odlažu jajašca u žensku kožu, jaje ima glatku površinu. Jaja koja su odložena izvan tijela često stoje okomito, sa bodljama, dlakama ili razgranatim dlakama u obliku vijenaca. Kod nekih vrsta jaje nekako podsjeća na božićnu zvijezdu ili morsku minu.
Ovi ukrasi služe za povećavanje otpora kotrljanja kako jaja ne bi lahko skliznula s podloge. Takve strukture mogu vjerovatno pomoći da se spriječe neprijatelji, efikasnije zadrže vodu i povećaju kapacitet apsorbiranja kisika. Oni također štite jaje kada ga dodiruju druge životinje, a vjerovatno je da uveliko povećana površina jaja povećava učinkovitost izmjene plinova iz otpada između jajeta i njegove okoline. Jaja se mogu odlagati jedno po jedno, ali mogu se i u skupinama, ovisno o vrsti. Broj jaja takođe ovisi o vrsti, a kreće se od nekoliko jaja do četrdeset. Broj jaja se takođe može uveliko razlikovati unutar vrste, ovisno o stanju ženke. Ženke koje su dobro hranjene proizvode više jajašaca od ženki koje su imale lošije uvjete. Također je uočeno da ženke gutaju jaja; veruje se da tako dobijaju proteine.
Period inkubacije je otprilike dvije sedmice do mjesec dana, nakon čega se mladi izlegu iz jajašaca. Kod mnogih vrsta ne izlegu istovremeno, već se javljaju u dužem periodu. Poznato je da se kod vrste Paramacrobiotus richtersi izlegu nakon 30 do 40 dana, a druga jaja nakon 40 do 60 dana, a neka tek nakon 90 dana. Pored toga, nekim jajima je potreban sušni period, nakon čega slijedi rehidratacija, prije nego što se izvale.
Mladi
Kad se zametak potpuno razvio, mlada životinja probija se kroz ljusku jajeta. Za to koristi dijelove usta (stilete) koja kasnije služe za pražnjenje čestica hrane. Tardigradne životinje nemaju stadij larve. Mladi izlaze iz jaja i odmah koja podsjećaju na matične životinje, ali još nisu zreli. Vrijeme razvoja ovisi o temperaturi okoline u kojoj životinja raste. Kod vrste Isohypsibius dastychi, primjerci koji rastu na 12 °C zijevih sazrijevaju znatno kasnije od primjeraka koji žive na temperaturi od 20 °C.
Mnoge vrste iz skupine Heterotardigrada imaju snažne oklope za odrasle, razne izbočine tijela poput dlaka ili njihovih kombinaciju. Kod mladih životinja, one još nisu jasno vidljive, ali nakon svakog presvlačenja ove strukture postaju veće. Većina vodenih medvjeda živi nekoliko mjeseci ako ih ne smeta suša. Mnoge vrste koje žive u vlažnoj mahovini navršile su i tri do četiri mjeseca. Napadači mogu dostići više od dvije godine, isključujući neaktivne periode. Ako dugo ostane i suhom stanju, životni vijek se može produžiti na nekoliko godina.
NGC 1325A
NGC 1325A (također poznat kao ESO 548-10, MCG -4-9-6 i PGC 12754) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 61 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 2,10 (37 hiljada sg) a najmanji 1,9 uglovnih minuta (34 hiljade sg).
Skylab
Skylab je bivša američka svemirska stanica lansirana 14. maja 1973. iz svemirskog centra Kennedy. Bila je načinjena od opreme zaostale iz programa Apollo. Najveći njegov dio, orbitalna radionica, zapravo je bio prazan treći stepen rakete Saturn 5. Pri lansiranju se otkinula jedna fotoćelijska ploča, a i dio toplotnog štita. Zato su astronauti morali načiniti suncobran.
Na njoj se nalazila laboratorija za izučavanje mikrogravitacije i izvršeno je nekoliko Sunčevih eksperimenata, među kojima i analiza mehkih X-zraka sa Sunca talasne dužine 6-49 angstrema. Stanica je radila samo 9 mjeseci i imala je tri člana posade. Vratila se u atmosferu 11. jula 1979. i izgorjela.
Ogorelica
Ogorelica je naseljeno mjesto u sastavu općine Teočak, Federacija Bosne i Hercegovine, BiH.
Historija
Ogorelica nije postojala kao samostalno naseljeno mjesto na popisu stanovništva iz 1991. godine.
NGC 2679
NGC 2679 (također poznat kao MCG 5-21-14, PGC 24884 i UGC 4632) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 94 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 1,60 (44 hiljade sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (36 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. marta 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 849
IC 849 (također poznat kao IRAS 13050-0040, MCG 0-34-2, PGC 45480 i UGC 8202) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 250 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,60 (116 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (94 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 10. maja 1893. godine.
NGC 5583
NGC 5583 (također poznat kao MCG 2-37-4, PGC 51313 i UGC 9196) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 231 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 0,80 (54 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (40 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 4. juna 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paralelno renderiranje
Paralelno renderiranje dijeli posao koji treba uraditi i procesira ga paralelno. Koristi se klaster računara da se zadatak podijeli i pošalje na svaki pojedinačni računar i da se taj dio zadatka obrađuje istovremeno na svima. To je paralelno renderiranje.
Karlheinz Stockhausen
Karlheinz Stockhausen (Kerpen-Mödrath kraj Kölna, 22. august 1920 - Kürten, 5. decembar 2007), njemački kompozitor.
Begluci (Gračac)
Begluci su naseljeno mjesto u sastavu općine Gračac, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Donji Lapac. Begluci su se do kraja Drugog svjetskog rata nalazili u sastavu Bosne i Hercegovine. Formiranjem federalnih jedinica u socijalističkoj Jugoslaviji izvršena je na prostoru zapadne Bosne i istočne Like manja razmjena teritorija između Bosne i Hercegovine i Hrvatske.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857. i 1869. ovo naselje pripadalo je Bosni i Hercegovini pa nije bilo popisano. Podaci za te godine procijenjeni su razmjerno kretanju broja stanovnika u popisanim naseljima općine Donji Lapac tih godina. Za godine 1880., 1890. i 1900. podaci su uzeti iz bosanskohercegovačkih popisa 1879., 1885. i 1895.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Begluci je imalo 235 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
NGC 7080
NGC 7080 (također poznat kao IRAS 21278+2629, MCG 4-50-12, PGC 66861 i UGC 11756) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 222 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lisica. Najveći prečnik je 1,80 (117 hiljada sg) a najmanji 1,7 uglovnih minuta (110 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 6. septembra 1863. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bruvno
Bruvno je naseljeno mjesto u sastavu općine Gračac, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Gračac.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857. sadrži dio podataka za naselje Rudopolje Bruvanjsko.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Bruvno je imalo 292 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Uzunovići
Historija
Uzunovići nisu postojali kao samostalno naseljeno mjesto na popisu stanovništva iz 1991. godine.
Bolero (muzička grupa)
Bolero je bosanskohercegovačka rock grupa, čije je djelovanje započelo 1982. godine u Sarajevu. Naziv grupe je dobiven prema istoimenom djelu francuskog kompozitora Ravela. Iako je grupa djelovala svega nekoliko godina, u tom periodu su objavili dva studijska albuma koji su vrlo dobro prošli kod publike. Pjesme kao što su: Galebovi, Dajana, Sjećanja, Misli na mene, Na kraju slavlja, Jelena, O Jesenjinu, Krčmarska Moskva ili Pismo majci.
1985-1989.
Grupa je djelovala kratko, samo od 1985. do 1989. godine. Ideja o osnivanju grupe je pokrenuta 1982, ali su prošle tri godine vježbanja do početka pravog djelovanja. U tom periodu izdali su dva albuma, Na kraju slavlja 1986. godine i O Jesenjinu 1988. godine. Uzor Bartulici bio je ruski pjesnik, a dijelovi nekih njegovih pjesama čuju se i u pjesmama samog Bolera. Prvi album je prodan u oko 150.000 primjeraka - dvaput je išao u odštampavanje, a iako je u javnost izašao u novembru 1986, predstavljen je tek u aprilu i maju 1987. Drugi album je imao tiraž od 100.000 primjeraka, a odlikuju ga melankolija i sjeta. Veliki utjecaj na ovaj album imao je Jesenjin. Na albumu je gostovao i glumac Rade Šerbedžija koji se, nakon razgovora s Bartulicom i upoznavanjem s materijom, oduševio i pristao sudjelovati u stvaranju albuma. Vjerojatno najpoznatija pjesma na albumu je "Jelena", a album je predstavljen velikim koncertom pred sarajevskom Katedralom.
Reunion
2010. godine aktivirana je ideja o ponovnom okupljanju grupe, a odlučeno je da se grupa zove Grupa Bolero-reunion. 2011. godine izašao je singl "Dispertango" koji je trebao najaviti povratak grupe, no, kao i 2006. godine, bez uspjeha. Članovi grupe će i dalje pokušavati vratiti se na scenu, ali bez bubnjara Grabovca, koji je preminuo početkom 2013. godine.
U ljeto 2013. godine grupa je održala dva koncerta i time označila povratak na scenu. Koncerti su održani u Livnu i Sarajevu. Sastav grupe se poprilično promijenio. Od originalne postave ostali su samo Bartulica i Čizmić (u ovoj postavi kao vokal), a grupi su se pridružili Vedran Kalinić, Damir Sinanović i Dino Olovčić.
Povratak
Dana 2. decembra 2016. humanitarnim koncertom u Skenderiji grupa ponovo vraća stari naziv grupa "Bolero" bez dodatka "reunion" i nastupa iznenada sa novim pjevačem grupe, Antonijem (Tony) Popovićem. Mišo Bartulica je najavio novi album sa Tonyem..
Clara Schumann
Clara Wieck Schumann (Leipzig, 13. septembar 1819. - Frankfurt am Main, 20. maj 1896.), njemačka pijanistica i kompozitor
Uči muziku zbog očeve volje i sa 8 godina počinje svoju turneju kao pijanistica. Godine 1840. udaje se za Roberta Schumanna. Ona je prezentirala sve njegove radove, a nakon njegove smrti brinut će se o njihovom objavljivanju. I dalje radi kao pijanistica. Sklada nekoliko radova za klavir, orkestar i lieder. Od 1872. do 1892. radi u Hoch Conservatoriumu u Frankfurtu.
Zanimljivosti
Portret Clare Schumann koji je napravio Andreas Staub 1838. godine nalazio se na novčanici od 100 DEM iz četvrte serije (1990).
Ikea
mini|IKEA [[Datoteka:Map of IKEA stores.svg|mini|328x328piksel|Države sa IKEA trgovinama:
]]
Ikea (Ingvar Kamprad Elmtaryd Agunnaryd) jedan je od najvećih međunarodnih koncerna koji se bavi prodajom namještaja. Osim namještaja IKEA se bavi i prodajom nekretnina, kao i restoranima koji se obično nalaze u samom trgovinskom centru. IKEA je osnovana 1943. godine i do danas ima 392 trgovine u 48 država u svijetu.
Sjedište švedskog koncerna je u Holandiji, a vlasnik je osnivač Ingvar Kamprad, po nekim podacima najbogatiji čovjek na svijetu čija se imovina procjenjuje na preko 30 milijardi dolara.
IKEA je poznata po pristupačnim cijenama, specifičnom dizajnu i katalogu koji se godišnje izdaje u preko 200 miliona primjeraka.
IKEA u svijetu
IKEA ima skoro 400 prodavnica širom svijeta. Među zemljama koje imaju dvocifren broj IKEA prodavnica su:
NGC 5584
NGC 5584 (također poznat kao IRAS 14198-0009, MCG 0-37-1, PGC 51344 i UGC 9201) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 75 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 3,40 (75 hiljada sg) a najmanji 2,7 uglovnih minuta (59 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard 27. jula 1881. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 2507
IC 2507 (također poznat kao ESO 434-31, MCG -5-23-9 i PGC 27903) je nepravilna galaksija koja je udaljena oko 57 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zračna pumpa. Najveći prečnik je 1,70 (28 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (13 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 19. februara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Drugovići (Gacko)
Drugovići su naseljeno mjesto u općini Gacko, Bosna i Hercegovina.
Max Reger
Johann Baptist Joseph Maximilian Reger poznatiji kao Max Reger (Brand, 19. mart 1873. - Leipzig, 11. maj 1916.), bio je jedan od važnih njemačkih kompozitora, pijanista, orguljaša, dirigenata i akademskih nastavnika.
Radio je kao kao koncertni pijanista i muzički direktor u Univerzitetskoj crkvi (Paulinerkirche), Muzičkom univerzitetu "Felix Mendehlsson Bartholdy" u Leipzigu, profesor kompozicije u Münchenu, te direktor dvorskog orkestra u Meiningenu. Po stilu je posrednik između kasnog romantizma i muzičke moderne, te preteča neobaroka. U svojim mladalačkim godinama bio je pod utjecajem muzike Johanna Sebastiana Bacha i Richarda Wagnera. Tokom njegovog kasnijeg kompozitorskog djelovanja spojio je muzički stil iz tih izvora, dodajući im svoj jedinstven i naizgled sveprisutan pristup polifoniji, tako oblikujući muziku koja je bila i ispred svog vremena i neraskidivo vezana za prošlost. Njegov zreo umjetnički izraz spaja barokne strukturne sastojke s bogatom harmonijskom paletom kasnog romantizma. Njegova umjetnički vrijednost daleko nadilazi njegovu danas uglavnom oskudnu zastupljenost na koncertnim pozornicama kao i na tonskim snimcima. Ostavio je više od 1000 djela svih muzičkih vrsta izuzevši operu, a najznačajnija su mu djela za orgulje i komorne sastave. Po dolasku u Jenu i dalje jednom sedmično putuje u Leipzig. Na jednom od ovih putovanja 1916 srce mu otkazuje i Reger umire.
Olympique Lyonnais
Olympique Lyonnais je francuski profesionalni nogometni klub sa sjedištem u gradu Lyonu, pa se stoga u svijetu ovaj klub uglavnom naziva samo Lyon ili skraćeno OL.
Historija
Klub je osnovan 1899. godine i to pod imenom Lyon Olympique Universitaire, međutim, kako tvrde mnogi navijači ovog kluba i sportski historičari, klub je osnovan 1950. godine. Najuspješnije razdoblje u historiji kluba je 21. vijek. Sve je počelo 2002. godine kada osvajaju prvu od sedam uzastopnih titula francuskog prvaka. Klub je osvojio 4 Kupa Francuske (Coupe de France) i dvije titule prvaka druge francuske Lige (Ligue 2). U sezoni 2009/2010. Lyon je stigao do polufinala Lige prvaka gdje je igrao protiv Bayerna i poražen ukupnim rezultatom 4-0.
Lyon svoje domaće mečeve igrao na Stade de Gerlandu, čiji kapacitet iznosi 41,044 sjedeća mjesta. 2013. godine klub bi trebao dobiti novi stadion pod imenom OL Land, koji se nalazi u jednom predgrađu grada Lyona. Lyon je bio član grupe G-14 vodećih evropskih nogometnih klubova, i jedan od osnivača Evropske klupske asocijacije, koja je naslijedila G-14. Predsjednik Lyona je Jean-Michel Aulas, a trener kluba je Hubert Fournier.
Olympique Lyonnais je jedan od najpopularnijih fudbalskih klubova u Francuskoj. Oko 11 % francuskog stanovištva su navijači Lyona. Lyon i Paris Saint-Germain dijele drugu poziciju najpopularnijih francuskih klubova, a i ispred njih je samo Olympique de Marseille. Lyon je najbogatiji klub u Francuskoj, a u sezoni 2008/2009 zaradili su 139 miliona eura.
Nadimak kluba je les Gones, što u prevodu na bosanski jezik znači klinci.
NOL12
Jedarčani protein 12 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom NOL12  sa hromosoma 22.
Olympique Lyonnais
Igrači
(C)
NOL12
Funkcija
Pokazalo se da se ljudskii NOL12 nalazi u jedarcetuu i reguliše jedarčanu strukturu i homeostazu, održavanjem nivoa multifunkcionalnih fibrilarinskih i nukleolinskih proteina. Njegov nedostatak dovodi do aktivacije p53, što rezultira zaustavljanjem ćelijskog ciklusa u njgovoj fazi G2. Nol12 ili hNol12 pokreću p53 indukovano starenje ćelija sugerišući njegovu važnu ulogu u starenju. Ljudski Nol12 je također potreban za sazrijevanje ribosoma i integritet genoma.
Porodica Nol12
Ljudski Nol12 pripada porodici proteina poznatih kao ribosomski vezujući proteini RBP-i. Ljudski članovi imaju ekvivalente u različitim vrstama. Njegov homolog u Drosophila melanogaster zove se Viriato, koji je uključen u razvoj očiju i nervnog sistema i bez njega, kod Drosophila melanogaster ne uspijeva razvoj oka. Gubitak "Viriato" također rezultirao je proliferacijom ćelija, kašnjenjem u razvoju i apoptozama. hNOL12 homologue in rats is known as Nop25 and is responsible for nucleolar structure and integrity. Njegov homolog kod kvasca nazvan je Rrp17, za koji je pokazano da ima 5′-3′ egzonukleaznu aktivnost i da je uključen u biogenezu ribosoma.
NGC 1326
NGC 1326 (također poznat kao ESO 357-26, IRAS 03220-3638, MCG -6-8-11 i PGC 12709) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 63 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 3,90 (71 hiljada sg) a najmanji 2,9 uglovnih minuta (53 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. novembra 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2680
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
PI4KA
Fosfatidilinozitol 4-kinaza alfa jest enzim koji je kod ljudi kodiran genom PI4KA sa hromosoma 22.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 2.102 aminokiseline, a molekulska težina 236 830 Da.
Funkcija
Ovaj gen kodira 1-fosfatidilinozitol 4-kinazu koja katalizira prvi posvećeni korak u biosintezi fosfatidilinozitol 4,5-bisfosfata. PI 4-kinaze kod sisara klasifikovane su u dva tipa, II i III, na osnovu njihove molekulske mase i modulacije deterdžentnim i adenozinom. Za ovaj gen su opisane dvije varijante transkripta koje kodiraju različite izoforme.
Klinički značaj
Alfa izoforma PI4KIII ima ulogu u replikaciji virusa hepatitisa C (HCV). Zatim, PI4KA lipidna kinaza utiče na replikaciju HCV mijenjajući fosforilaciju HCV-ovog proteina NS5A.
NGC 7081
NGC 7081 (također poznat kao IRAS 21288+0216, MCG 0-54-30, PGC 66891 i UGC 11759) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 150 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Najveći prečnik je 1,30 (57 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (57 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 10. oktobra 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Toro Rosso STR8
Toro Rosso STR8 jest bolid Formule 1 koji su dizajnirali James Key i Luca Furbatto. Koristila ga je ekipa Toro Rosso u sezoni 2013. Vozili su ga Jean-Éric Vergne i Daniel Ricciardo.
Predstavljen je 4. februara 2013. na stazi Jerez.
Spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Richard Strauss
Djelovao je kao dirigent dvorskih opernih pozorišta u Münchenu, Weimaru i Berlinu, te direktor Bečke državne opere. Stilski se nadovezuje na period kasnog romantizma, smjer Liszta i Wagnera i ulazi u razvoj muzičkog modernizma početkom 20. vijeka.
U početku je u središtu njegovog zanimanja simfonijska pjesma ("Don Juan", "Smrt i preobraženje", "Tako je govorio Zaratustra", "Vesele ludorije Tilla Eulenspiegel"), a poslije 1900. komponovao je više opera ("Saloma", "Elektra", "Kavalir s ružom", "Arijadna na Naksosu"). Komponovao je i balete, simfonije, kamerna i vokalna djela.
Strauss, uz Gustava Mahlera, predstavlja kasno cvjetanje njemačkog romantizma, nakon Richarda Wagnera, koji je pionirskom suptilnošću izveo orkestracije u kombinaciji s naprednim harmoničnim stilom.
Solistička i kamerna djela
Neke od Straussovih prvih kompozicija su solistička i kamerna djela u koja spadaju: rane kompozicije za solo klavir u konzervativnom harmoničnom stilu od kojih su mnoge izgubljene, gudački kvartet (opus 2), sonate za violončelo, klavirski kvartet, violinska sonata u e-molu (1888), kao i nekoliko kasnih komada.
Nakon 1890. Strauss je vrlo rijetko komponovao za kamerne grupe, njegova energija gotovo potpuno apsorbira s velikim orkestralnim djelima i operama. Četiri njegove kamerne kompozicije su zapravo aranžmani dijelova njegove opere, uključujući i Daphne-Etudeza solo violinu i gudački sekstet koji je uvertira za njegovu zadnju operu "Capriccio". Njegov posljednji samostalni rad kamerne muzike, "Allegretto u E-duru" za violinu i čembalo, datira iz 1940.
Napomena: Richard Strauss nije bio u rodu s slavnom "Strauss dinastijom" iz Beča.
NGC 4103
NGC 4103 (također poznat kao ESO 130-SC5) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Južni krst. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 30. aprila 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bibinje
mini|260px|Bibinje, detalj Bibinje su naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Zadarskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Zadar. Historija Bibinja počinje sa prvim milenijem. Još u doba Rimskog Carstva neki Vibius ili Bibius, vjerovatno patricij ili isluženi vojni veteran, imao je svoj posjed, odnosno villu rusticu ili ljetnikovac na bibinjskom poluotoku. Po njemu je taj lokalitet kasnije nazvan Bibanum, Taj se naziv spominje u knjigama prvi put 1214. godine, dakle u ranom srednjem vijeku. Kasnije se to ime slavenizacijom, a poslije i kroatizacijom, mijenja u Bibinje. Potrebno je ovdje spomenuti da se za vrijeme italijanske okupacije u Drugom svjetskom ratu Bibinje zvalo Bibano.
Početkom 15. stoljeća počinju upadi Turaka i Bibinje doživljava svoju kalvariju. Zbog Turaka i kuge, selo će se na poluotoku proširiti, jer se pred Turcima u selo sklanjaju stanovnici Stomorina sela (naselje oko Crkvice svetog Petra iz 8. stoljeća – današnja Petrina).
U doba turskih provala Bibinjci su bili okupljeni na poluotoku, na kojem i danas leži Staro Selo. S vremenom su izvan poluotoka nicali torovi, sjeverno uzduž stare ceste koja vodi od Zadra prema Sukošanu. To su bili Bugarijina tori, Sorića tori, Lisičina tori, Šimunića tori, zatim Karabana, Šindina, Lenkića, Režana tori i drugi. Svi ti torovi nastali su kao sateliti jezgre u samom Starom Selu, najprije kao mjesto gdje su se gradile ograde za držanje stoke, a kasnije za izgradnju kuća. Prirodno povećanje broja članova obitelji u Starom Selu, zbog ograničenog prostora za izgradnju novih kuća, pratilo je stalno iseljavanje mlađih ljudi u ta nova, satelitska naselja – Torove. Preci stanovnika tadašnjih i današnjih Torova gotovo svi potječu iz jezgre sela na poluotoku. Stanovnike Torova i danas ljudi u Starom Selu nazivaju Toralima. Oni su Starom Selu zadržali su naziv Seljani.
Sada se Starim Selom naziva čitavo naselje na poluotoku. Međutim, od davnine pa sve do Drugog svjetskog rata selo na poluotoku se dijelilo na Staro i Novo Selo.
U Starom Selu je dominantni objekt bila Crkvica svetog Ivana sagrađena prije polovine petnaestog stoljeća, a u Novom Selu, Crkva svetog Roka sagrađena u sedamnaestom stoljeću, prije 1673., kada je, kako se zna, bila obnovljena.
U popisu stanovništva iz 1527. godine postoje "Velike" i "Male" Bibinje. Velike Bibinje s 42 stanovnika su bile naselje na samom kraju poluotoka oko Crkve svetog Ivana, a Male Bibinje s 49 stanovnika podigoše u produžetku sela, oko Crkve svetog Roka, zaštitnika od kuge, doseljenici iz Stomorine (Petrine).
Za zaštitu od Turaka Mlečani su 1468. godine dali na početku poluotoka izgraditi zaštitni zid s kulom na sjeveru (kod Jaza) i Kaštelićem (na današnjim Selavratima). Na geodetskoj karti iz 1885. godine još se vidi trasa tog zida.
Za vrijeme osmanlijskog osvajanja Kipra u Kiparskom ratu 1570. godine, Turci spaljuju i ruše Bibinje, a stanovništvo bježi većinom na otoke. Poslije toga, punih šesnaest godina, ni vojni zapovjednici, ni vizitatori, ne spominju u svojim izvješćima Bibinje.
Bibinje su se ipak obnovile i početkom 17. stoljeća već broje 175 stanovnika.
Bibinje ponovo stradavaju u Kandijskom ratu 1646. i opet 1658. godine.
U borbi s Turcima toga vremena u sjevernoj Dalmaciji i Lici Bibinje su dale velikog junaka - don Stipana Sorića.
Bibinjci su bili zemljoradnici. Bili su kmetovi na imanjima zadarskih samostana, crkava i plemenitaša kao: Sveta Marija, Zmajevići, Perlini itd. Kmetsko-kolonatskog odnosa oslobodili su se tek 1930. godine.
Kulturno - umjetničko društvo Ivan Goran Kovačić[uredi | uredi kôd]
Utemeljeno je davne 1955. godine i od tada do danas djeluje neprekidno. Tijekom dugogodišnjeg postojanja u njegovu sastavu djelovalo je nekoliko sekcija: dramska, folklorna, klapska, te mandolinski sastav 'Moba', koji su imali uspješne nastupe na brojnim smotrama, festivalima, susretima, koncertima, kako u svom mjestu tako i diljem Lijepe naše i inozemstvu (Austrija, Mađarska, Njemačka, Slovenija). KUD je bio 25 godina organizator «Raspivanog Bibinja», a sada je organizator Večeri folklora koja se održava tijekom turističke sezone. Ima preko 40 članova različite životne dobi. KUD već 25 godina održava veoma uspješnu međunarodnu kulturnu suradnju s Gradišćanskim Hrvatima iz Mađarske, odnosno s Koljnofskim hrvatskim društvom iz mjesta Koljnof. Svojim dugogodišnjim marljivim radom članovi KUD-a dali su veliki obol kulturnome životu i promidžbi svojega mjesta.
Danas pri KUD-u djeluju: folklorna skupina 'Veseli Bibinjci', dramska sekcija i klapa 'Garofuli'
Susret dalmatinskih klapa Raspivano Bibinje[uredi | uredi kôd]
Najpoznatiji i najstariji klapski događaj u Zadarskoj županiji je susret dalmatinskih klapa 'Raspivano Bibinje'. Na ovoj posjećenoj manifestaciji, koja nije natjecateljskog karaktera nego služi isključivo u svrhu druženja klapa i neopterećenog uživanja u klapskoj pismi, redovito nastupaju sudionici ili pobjednici najpoznatijeg klapskog događaja Omiškog festivala. Održava se svake godine početkom mjeseca kolovoza.