cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hepatoćelijski karcinom
Patogeneza
Hepatoćelijski rak, kao i svaki drugi karcinom, nastaje kada epigenetiičke izmjene i mutacije koje utiču na ćelijske mehanizme uzrokuju da se ćelija replicira većom brzinom i/ili rezultiraju izbegavanjem ćelijskih apoptoza.
Konkretno, hronične infekcije, kao što su hepatitis B i/ili C mogu pomoći u razvoju hepatoćelijskog karcinoma, tako što uzastopno uzrokuju da imunski sistem napada ćelije jetre, od kojih su neke zaraženi virusom, a drugi su samo slučajni saputnici. Aktivirane upalne ćelije imunskog sistema oslobađaju slobodne radikale, kao što su reaktivne vrste kisika i reaktivne vrste dušikovog oksida, koje mogu uzrokovati oštećenje DNK i dovesti do kancerogenih genskih mutacija. Reaktivne vrste kisika također uzrokuju epigenetičke promjene na mjestima popravka DNK.
Iako ovaj stalni ciklus oštećenja praćen popravkom može dovesti do grešaka tokom popravljanja, što dovodi do kancerogeneze, ova hipoteza je sada primjenjivija na hepatitis C. Hronični hepatitis C uzrokuje HCC u stadiju ciroze. U hroničnom hepatitisu B, međutim, integracija virusnog genoma u inficirane ćelije može direktno inducirati neciroznu jetru da razvije HCC. Alternativno, ponovljena konzumacija velikih količina etanola može imati sličan efekt. Toksin aflatoksin određenih vrsta gljivica roda Aspergillus kancerogen je i pomaže kancerogenezu hepatoćelijskog karcinoma, nakupljanjem u jetri. Kombinovana visoka prevalencija stopa aflatoksina i hepatitisa B u okruženjima kao što su Kina i Zapadna Afrika dovela je do relativno visokih stopa ovog karcinoma u ovim regijama. Drugi virusni hepatitisi kao što je hepatitis A nemaju potencijal da postanu hronična infekcija, pa stoga nisu povezani sa HCC.
Dijagnoza
Metodi dijagnoze kod HCC-a evoluirale su sa poboljšanjem medicinskog snimanja. Procjena i asimptomskih pacijenata i onih sa simptomima bolesti jetre uključuje analizu krvi i procjenu slike. Iako je historijski, da bi se dokazala dijagnoza, bila potrebna biopsija tumora, nalazi snimanja (posebno MRI) mogu biti dovoljno uvjerljivi da izbjegnu histopatološku potvrdu.
Patologija
Makroskopski, rak jetre izgleda kao čvorićni (nodulni) ili infiltrativni tumor. Nodulni tip može biti usamljen (velika masa) ili multipli (kada se razvije kao komplikacija ciroze). Tumorski čvorići su okrugli do ovalni, sivi ili zeleni (ako tumor proizvodi žuč), dobro ograničeni, ali nisu inkapsulirani. Difuzni tip je slabo omeđen i infiltrira portne ili jetrene vene (rijetko).
Mikroskopski, četiri arhitektonska i citološka tipa (obrasca) hepatoćelijskog karcinoma su: fibrolamelni, pseudožljezdani (adenoid), pleomorfni (gigantske ćelije) i prozirnoćelijski. U dobro diferenciranim oblicima, tumorske ćelije nalikuju hepatocitima, formiraju trabekule, vrpce i gnijezda i u citoplazmi mogu sadržavati žučni pigment. U slabo diferenciranim oblicima, maligne epitelne ćelije su diskohezivne, pleomorfne, anaplazijske i gigantske. Tumor ima oskudnu stromu i centralnu nekrozu zbog slabe vaskularizacije. Također je opisdan i peti oblik – limfoepiteliomoliki hepatocćelijski karcinom.
Stepenovanje
Na prognozu HCC-a utječe stepenovanje tumora i funkcija jetre na stadije, zbog posljedica ciroze jetre.
Dostupne su brojne klasifikacije stadija za HCC; međutim, zbog jedinstvene prirode karcinoma da u potpunosti obuhvati sve karakteristike koje utiču na kategorizaciju HCC-a, sistem klasifikacije treba da uključi veličinu i broj tumora, prisustvo vaskularne invazije i vanjetrenog širenja, funkciju jetre (nivoe serumskog bilirubina i albumin, prisustvo peritoneumske tečnosti i portne hipertenzije) i opće zdravstveno stanje pacijenta (definisano ECOG klasifikacijom i prisustvom simptoma).
Od svih dostupnih sistema klasifikacije stadija, klasifikacija Klinike u Barceloni obuhvata sva gore navedena obilježja. Ova klasifikacija stadija može se koristiti za izbor ljudi za liječenje.
Važne karakteristike koje usmjeravaju tretman uključuju:
Najbolji metod snimanja za otkrivanje prisustva tumorske kapsule je magnetna rezonansa.
Najčešća mjesta metastaza su pluća, trbušni limfni čvorovi i kost.
NGC 5030
270px NGC 5030 (također poznat kao MCG -3-34-23 i PGC 45991) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 110 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,70 (55 hiljada sg) a najmanji 1,2 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Singleton Holden 17. marta 1881. godine.
Hepatoćelijski karcinom
Liječenje
Liječenje jetrenoćelijskog karcinoma ovisi o stadiju bolesti, vjerovatnoći da će osoba tolerirati operaciju i dostupnosti transplantacije jetre:
NGC 5030
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Hepatoćelijski karcinom
Liječenje
Loko-regionalna terapija (također se naziva terapija usmjerena na jetru) odnosi se na bilo koju od nekoliko minimalno invazivnih tehnika liječenja za fokusiranje na HCC unutar jetre. Ove procedure su alternative operaciji i mogu se razmotriti u kombinaciji s drugim strategijama, kao što je kasnija transplantacija jetre.
Bolanje srebra
Bilo je razvijeno i krijumčarenje robe, tj. izbjegavanje trgovaca da plate carinu na izvoženu i uvoženu robu. Zbog toga je uvedeno pravilo da se najvrjednija roba za izvoz, plemeniti metali (srebro), carine odmah na mjestu taljenja, uz rudnike i da se na pripremljene peče metala (komadi srebra) udari žig (pečat, bola) da je carina plaćena. Kada je izvršeno bolanje (žigosanje, pečaćenje) na jednom mjestu, trgovci koji su tu robu izvozili na drugim mjestima nisu morali plaćati carinu na tu bolanu robu.
Hepatoćelijski karcinom
Epidemiologija
HCC je jedan od najčešćih tumora širom svijeta. Epidemiološki podaci o HCC pokazuje dva glavna obrasca, jedan u Sjevernoj Americi i Zapadnoj Evropi i drugi u nezapadnim zemljama, poput onih u podsaharskoj Africi, Centralnoj i Jugoistočnoj Aziji i Amazonskom bazenu. Muškarci obično obolijevaju češće nego žene, a najčešće se javlja u dobi između 30 i 50 godina, Širom svijeta, jetrenoćelijski karcinom uzrokuje 662.000 smrti godišnje, od kojih je otprilike polovina njih u Kini.
Bolanje srebra
Uvođenje bolanja srebra omogućavalo je bosanskim vladarima i velmožama osiguranje prihoda pred uobičajenim izazovima krijumčara.
NGC 2031
NGC 2031 (također poznat kao ESO 56-SC153) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 3. novembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Sébastien Bourdais
Sébastien Olivier Bourdais (Le Mans, 28. februar 1979) je francuski vozač Formule 1.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Key)(Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
NGC 327
NGC 327 (također poznat kao MCG -1-3-47 i PGC 3462) je galaksija koja je udaljena oko 251 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,50 (110 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (44 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 27. septembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Epiphyllum
Epiphyllum je vrsta koja se sastoji od epifitnih kaktusa (to znači da ovi kaktusi sve što im je potrebno crpe iz drva, kao i mnoge vrste orhideja.) Mnoge vrste Epiphylluma su hibridi, i danas se ove biljke prodaju s razno obojenim cvjetovima,i imaju jako malo zajedničkog s divljim biljkama koje normalno imaju bijele cvjetove. Crvena i narandžasta boja cvjetova dobivena je križanjem orginalnog epiphylluma sa vrstama Heliocereus i Nopalxochia.
Epiphyllum je vrsta koja živi u drveću i ima poseban sistem kojim absorbira sve ono što joj je potrebno iz drva. Kada živi izvan drveta to znači kao i druge biljke u zemlji ovoj vrsti je potrebna jako dobra drenaža. Epiphyllum je vrsta koja ne smije biti izožena hladnoći.
Vrste
Rod ima oko 19 vrsta:
Atlas (kartografija)
Atlas, zbirka astronomskih i geografskih karata sistematski sređenih u sadržajnu cjelinu (naziv po mitološkom liku koji se javlja u 16. vijeku na naslovnoj stranici Mercatorove zbirke karata). Također naziv za zbirku tablica, grafikona i ilustracija u botanici, zoologiji, medicini, tehnici koju nazivamo enciklopedijski atlas.
Historija
mini|300px|Atlas
Prvu knjigu koja sadrži geografske karte i koja bi se mogla smatrati atlasom je sastavio antički geograf Klaudije Ptolomej u Aleksandriji oko 150. godine nakon Hrista. Taj atlas je doživio ponovno izdanje u Bologni 1477. godine. Jedan od samo nekoliko preostalih primjeraka tog atlasa se danas čuva u franjevačkom samostanu na Košljunu. Prvi moderni atlas je sastavio belgijski geograf Abraham Ortelius 1570. godine. Nazvao ga je Theatrum Orbis Terrarum i sadržavao je 53 geografske karte koje su prikazivale cijeli tada poznati svijet. Ime atlas je uveo značajan belgijski geograf i kartograf Gerardus Mercator koji je izrađivao precizne karte svijeta i potaknuo Orteliusa na izradu atlasa, a prvi vlastiti atlas je izdao 1595. Prije se smatralo da je ime dao prema divu Atlasu iz grčke mitologije, ali se danas smatra da je ime dao prema mauretanskom kralju Atlasu.
Vrste atlasa
Atlase možemo podijeliti u različite kategorije po različitim kriterijima. Prva dimenzija po kojoj se atlasi mogu razgraničiti je s obzirom na vrstu mediju, pa tako razlikujemo štampani i elektronski atlas. S obzirom na znanje i vještine korisnika ili prema upotrebi dijelimo ih na školski atlas, kućni atlas i atlas za planiranje. Atlase s obzirom na opseg i veličinu možemo podijeliti na atlas svijeta, atlas kontinenta, atlas država i atlas gradova. Prema obuhvatu razlikujemo opći atlas i tematski atlas. Opći atlas sadržava većinom fizičke karte, dok je tematski atlas posvećen jednoj temi, pa razlikujemo historijski atlas, atlas prirode, atlas anatomije, i dr.
STX8
Sintaksin-8 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX8 sa hromosoma 17. Sintaksin-8 direktno je u interakciji sa HECTd3 i ima sličnu subćelijsku lokalizaciju. Pokazalo se da ovaj protein formira SNARE kompleks sa sintaksinom-7, vti1b i endobrevinom. Oni funkcionišu kao mehanizam za homotipsku fuziju kasnih endosoma.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 236 aminokiselina, a molekulska težina 26.907 Da.
Interakcije
Pokazalo se da STX8 međudjeluje sa membranskim proteinom 8 povezanim sa vezikulama, VTI1B i STX7.
Holy Moses
Holy Moses je njemački thrash metal bend iz Aachena, jedan od rijetkih koji za glavni vokal ima pjevačicu.
O grupi
Grupu su 1980 osnovali basista Ramon Brüssler te gitarista i pjevač Jochen Fünders. Fündersa već iduće godine zamjenjuje Sabina Classen, te je nakon mnogih promjena postave, do danas ostala kao najstariji član. Smatraju se jednim od prvih njemačkih thrash metal bendova. Godine 1994 prekinuli su s radom, no ponovo su se okupili 2000. Do sada su objavili deset studijskih albuma, najnoviji Agony of Death 2008 godine.
Spisak integrala racionalnih funkcija
Ovo je spisak integrala (antiderivativnih funkcija) racionalnih funkcija. Za kompletniji spisak integrala, pogledajte tabelu integrala i spisak integrala.
Bilo koja racionalna funkcija se može integrisati koristeći gore navedene jednačine i parcijalne razlomke u integraciji, rastavljajući racionalnu funkciju na sumu razlomaka po formi: .
Depresija (raspoloženje)
Depresija je stanje niskog raspoloženja i averzije prema aktivnostima što može dovesti do negativnih efekta na misli, ponašanje, emocije, pogled na svijet te tjelesno stanje osobe. Depresivne osobe se mogu osjećati tužno, anksiozno, prazno, bez nade, zabrinuto, bespomoćno, bezvrijedno, iritabilno, povrijeđeno ili nemirno. Mogu izgubiti interes za aktivnosti koje su im nekada bile ugodne; doživjeti gubitak apetita ili prejedanje; imati poteškoća sa koncentracijom, prisjećanjem detalja ili donošenjem odluka. Može doći do razmišljanja o samoubistvu ili pokušaja samoubistva. Nesanica, pretjerano spavanje, izmorenost, gubitak energije, bolovi ili problemi sa probavom koji su otporni na tretman mogu biti prisutni.
Depresivno raspoloženje nije nužno psihijatrijski poremećaj. To je normalna reakcija na određene životne događaje, simptom određenih medicinskih stanja, te nuspojava određenih tretmana. Depresivno raspoloženje je također primarna odlika određenih psihijatrijskih sindroma kao što je klinička depresija.
Ukbetova džamija
Ukbetova džamija, također poznata kao Velika džamija u Kairuanu , je jedna od najvećih i najstarijih džamija u Tunisu.
Gradnja
Izgradio ju je Ukbe ibn Nafia 670. godine (50. godine prema islamskom kalendaru) prilikom osnivanja i gradnje grada Kairuan. Džamija se prostire na prostoru od 9700 kvadratnih metara i smatra se modelom za sve ostale džamije na Magrebu, zapadnom islamskom svijetu.
Slava džamije koja je odjeknula u islamskome svijetu kao centar nauke (islamske i „zemaljske“) je pomogla gradu Kairuan da se razvije u jedan od velikih prosperitetnih centara u tadašnjem islamskom svijetu. Džamija je postala univerzitetski centar u koji su dolazili studenti iz cijeloga svijeta.
Konstrukcija
Sadašnji izgled džamije datira iz Aglabitske dinastije (osim par dijelova čija rekonstrukcija se desila poslije). Do današnjeg datuma džamija je nekoliko puta restaurirana i nadograđivana. Osim mihraba nijedan dio džamije nije stariji od 9. stoljeća. Nedugo nakon izgradnje, džamija je bila demolirana za vrijeme okupacije Kairuana od strane Berbera. Džamija je obnovljena od arapskog Emira ibn Numana 10 godina nakon toga. Radi velikog povećanja populacije u Kairuanu, emevijski Halifa Hišam Abdulmelik je naredio rušenje tadašnje džamije (osim mihraba) radi građenja veće.
Pod Aglabidima Kairuan je bio prosperitetan i miran grad u kome je cvjetala ekonomija i školstvo. 836. godine Ziadetullah I (lokalni emir) je rekonstruisao džamiju još jednom. Nadogradnje i obnove su se dešavale još 863, kada se povećalo dvorište (musala) i kupola na ulazu i 875, Ebu Ibrahim je dodao još tri ulaza čime je smanjio dvorište. Nakon tih datuma džamija nije značajnije nadograđivana, osim nekoliko manjih restauracija.
Opis
mini|200px|Tlocrt Ukbetove džamije Ukbetova džamija neodoljivo podsjeća na tvrđavu; sa svojim zidovima visine 1,9 metara i svojim masivnim minaretima koji su u obliku kula. Takva konstrukcija je razumljiva obzirom na ratne sukobe koji su bili česti za vrijeme prve gradnje, a i ako uzmemo u obzir da je cijeli grad Kairuan prvobitno zamišljen kao vojni kamp. Džamija ima nepravilnu kockastu konstrukciju, koja je šira na strani ulaznog zida (138 metara) nego suprotni zid (128 metara) i tanji na zidu gdje je minaret (71 metar) nego suprotan zid (77 metara).
U dvorište koje ima izgled kvadra, se ulazi na 6 vrata. Dvorište je okruženo lukovima koje nose stubovi. Minaret koji je služio i kao izvidnički toranj i kao mjesto odakle se poziva na molitvu je izgrađen u obliku trodjelne piramide sa blagim prelazima. Minaret je visine 31,5 metara i znatno dominira građevinom. Građen je na kvadratnom temelju koji je dimenzija 10,5 metara na svakoj strani. Minaret je četvrti po starini u cijelom svijetu.
Legenda kaže da je nemoguće izbrojati stubove Ukbetove džamije a da ne oslijepiš.
Intel
desno|160px|mini|Logotip kompanije Intel je multinacionalna kompanija koja je pionir računarstva, te je najviše poznata po proizvodnji procesora (Pentium i Celeron su najpoznatija imena njihovih procesora). Osim procesora Intel se bavi proizvodnjom matičnih ploča, čipseta, mrežnih kartica, modema, i ostalih računarskih komponenti. Intel je osnovan 1968. od strane Gordon E. Moore-a (hemičar i fizičar) i Roberta Noyce-a (fizičar koji je radio na izumu integrisanog kola), obojica su napustila Fairchild Semiconductor da bi osnovali Intel. Isti slučaj se desio sa osnivanjem AMD jer su njegovi osnivači upravo radili u Fairchild-u.
Najpoznatiji procesori
mini|lijevo|150p|8086 procesor, začetnik x86 procesora mini|Intel - Core 2 Duo Do pojave Pentium marke procesora (što je ustvari samo marketinško ime) procesori su se obilježavali brojevima, a sve je počelo od prvog x86 temeljenog procesora 8086 (1978. godine), te su se kasnije dodavali brojevi ispred 86, od čega i potiče ime arhitekture x86. Prije Pentiuma najpoznatiji procesori su bili 80286, 80386 te 80486, da bi Intel uveo novo ime (mnogo jednostavnije i privlačnije) Pentium, koji slovi za najpoznatiju marku procesora ikad, osim njega imamo Celeron, praktično oslabljenu verziju Pentiuma.
Procesori
Lista najpoznatijih Intel-ovih procesora:
Entomopter
desno|mini|300x300piksel| Zemaljski model entomoptera. Entomopter je letjelica koja leti pomoću aerodinamike insekata koji mašu krilima. Riječ je izvedena iz entomo (što znači insekt: kao u entomologiji ) + pteron (što znači krilo). Entomopteri su vrsta ornitoptera, što je širi pojam za bilo koji uređaj namijenjen za letenje mašući krilima.
Zemaljski Entomopter je multimodni (leteći/puzeći) robot nalik insektima kojeg je razvio prof. Robert C. Michelson i njegov dizajnerski tim iz Georgia Tech Research Institute (GTRI), University of Cambridge, ETS Labs i drugi.
Zemaljski entomopter ima 15 do 18 cm raspon krila. Dvostruki set krila smještenih sprijeda i straga pružaju uravnoteženo rezonantno lepršanje kako bi se stvorili ne samo podizanje i potisak, nego i potpuna kontrola vozila. Krila mašu konstantnom brzinom od 35 Hz. Ovaj biološki nadahnuti zračni robot je klasificiran kao mikro vazdušno vozilo (MAV) zbog svoje veličine. Težina misije je oko 10 grama s ukupnom bruto težinom pri polijetanju od 50 grama. Predviđena upotreba je za tajno unutarnje izviđanje ili rad u zatvorenim, nepristupačnim prostorima. mini| Vizualizacija entomopterovog letenja na Marsu (NASA)
Međunarodna vazduhoplovna federacija
Udruga organizira i koordinira aktivnosti u svijetu na području vazduhoplovstva i astronautike, bilježi i vodi rekorde i donosi pravila o obaranju istih, donosi kalendar međunarodnih natjecanja, donosi regulative o sigurnosti vazduhoplovstva, okuplja nacionalne sportske Aero-klubove.
FAI komisije
Međunarodna vazduhoplovna federacija sastoji se od sljedećih komisija :
Nagrada "Ranko Marinković"
Nagrada "Ranko Marinković" je hrvatska književna nagrada koju dodjeljuje dnevnik "Večernji list" za najbolju kratku priču. Nagrada se dodjeljuje svake godine od 1991. u Zagrebu, a posvećena je književniku Ranku Marinkoviću
NGC 6458
NGC 6458 (također poznat kao MCG 3-45-29, PGC 60911 i UGC 10994) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 147 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 1,30 (56 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (39 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 2. jula 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kristal
mini|250p|Kristal [[kvarca]] mini|250p|Sintetički kristal [[bizmuta]] mini|250p|Kristali [[inzulina]] mini|250p|[[Galij, koji lahko formira velike monokristale]] mini|250p|Ogromni mono kristal [[kalijum dihidrogen fosfata].]]
U hemiji i mineralogiji, kristal je čvrsta supstanca čiji su sastavni dijelovi atomi, molekule ili ioni koji su pravilno raspoređeni u sve tri dimenzije.
Riječ kristal potiče iz grčke riječi κρύσταλλος "krystallos", što znači čisti led. Većina metala, koji se svakodnevno susreću, su polikristali. Kristali često srastaju simetrično, pri čemu nastaju tzv. kristalni sraslaci
Kristalna struktura
Kristalna struktura koju će fluid formirati zavisi od hemijskih osobina fluida, uslova očvršćavanja, kao i od vanjskog pritiska. Proces formiranja kristalne strukture naziva se kristalizacija.
Iako hlađenjem fluida obično dolazi do stvaranja kristalne supstance, pod određenim okolnostima fluid može biti preveden u čvrsto stanje koje nema kristalnu strukturu. Ovo se u većini slučajeva izvodi naglim pothlađivanjem fluida, pri čemu atomi gube sposobnost kretanja prije nego što zauzmu odgovarajuća mjesta u kristalnoj rešetki. Supstanca koja nema kristalnu strukturu, odnosno pravilan raspored čestica, naziva se amorfnom ili staklastom supstancom. Iako se stakla često smatraju amorfnim čvrstim supstancama, sa fizikalno-hemijskog aspekta postoje upečatljive razlike, od kojih je najznačajnija pojava oslobađanja latentne toplote prilikom topljenja čvrste supstance, što se ne dešava prilikom topljenja stakla. Zbog ove pojave, mnogi naučnici smatraju da je stakleni materijal vrlo viskozna tečnost a ne čvrsta supstanca, mada je ovo još uvijek kontroverzna tema.
Kristalne strukture postoje u svim vrstama materijala, a u njima su zastupljeni svi tipovi hemijskih veza. Skoro svi metali postoje u polikristalnom obliku; amorfni oblici ili monokristali metala se dobijaju isključivo sintetičkim putem, najčešće uz značajne poteškoće. Kristali koji imaju ionsku kristalnu rešetku mogu se dobiti očvršćavanjem rastopa soli ili kristalizacijom iz rastvora. Kristali sa kovalentnom vezom su također vrlo česti, a najznačajniji predstavnici su dijamant, silicij i grafit. Polimerni materijali u principu mogu graditi kristalnu strukturu, ali je kristalizacija najčešće nepotpuna zbog veličine molekula polimera. Slabe Van der Waalsove sile također igraju ulogu u kristalnoj strukturi. Na primjer, ravni, heksagonalni slojevi ugljika u grafitu su međusobno povezani Van der Waalsovim silama.
Većina prirodnih kristalnih supstanci ima određene kristalne deformacije. Tipovi i strukture ovih deformacija mogu značajno uticati na osobine materijala.
Druga značenja i karakteristike
Iako izraz "kristal" ima tačno definisano značenje u nauci o materijalima i fizici čvrstog stanja, kolokvijalno se odnosi na čvrste objekte koji se pojavljuju u dobro definisanim i često lijepim geometrijskim oblicima. U prirodi postoji veliki broj kristala čiji oblik zavisi od tipa hemijske veze između atoma i odgovarajuće strukture, kao i od uslova pod kojima su formirani. Snježne pahuljice, dijamanti i kuhinjska so su klasični primjeri kristala.
Neke kristalne supstance pokazuju posebna električna svojstva, kao što je feroelektricični efekat ili piezoelektrični efekat. Osim toga, neki kristali imaju sposobnost refrakcije ili difrakcije svjetla, pri čemu se svjetlost razlaže na različite boje. Kristalna optika proučava ove efekte. U periodičkim dielektričnim strukturama se mogu očekivati različite specifične optičke osobine.
Kristalografija je naučna disciplina koja proučava kristale i njihove hemijske, fizičke i morfološke osobine, kao i nastanak i rast kristala.
Kristalne stijene
Anorganske supstance imaju tendenciju da kristališu ako postoji mogućnost da zauzmu termodinamički najstabilnije agregatno stanje. Stijene koje se sastoje od nakupina kristala nastaju iz vodenih rastvora ili kristalizacijom rastopljene magme. U ovu grupu spada većina magmatskih stijena. Stepen savršenosti postignute kristalne strukture u prvom redu zavisi od uslova pod kojima je magma očvrsnula. Neke stijene, kao npr. granit, nastaju veoma sporim hlađenjem i pod uticajem jako velikog pritiska zbog čega kristališu u potpunosti. Stijene koje sadrže male količine nekristalne, odnosno staklaste materije nastaju brzim hlađenjem lave koja je izbačena na površinu. Druge kristalne stijene, kao što su kamena so, gips i vapnenac nastaju evaporacijom iz vodenih rastvora izloženih djelovanju zraka. Metamorfne stijene kao što su mramori, škriljci i kvarciti nastaju rekristalizacijom fragmenata već postojećih stijena, kao što su vapnenci, gline i pješčari. Ovakve stijene ne nastaju direktnim hlađenjem lave, kao ni kristalizacijom iz vodenih rastvora. One nastaju pod uticajem visokih temperatura i pritisaka pri čemu dolazi do uništavanja njihove originalne strukture, nakon čega dolazi do rekristalizacije. Anorganske supstance imaju tendenciju da kristališu ako postoji mogućnost da zauzmu termodinamički najstabilnije agregatno stanje. Stijene koje se sastoje od nakupina kristala nastaju iz vodenih rastvora ili kristalizacijom rastopljene magme. U ovu grupu spada većina magmatskih stijena. Stepen savršenosti postignute kristalne strukture u prvom redu zavisi od uslova pod kojima je magma očvrsnula. Neke stijene, kao npr. granit, nastaju veoma sporim hlađenjem i pod uticajem jako velikog pritiska zbog čega kristališu u potpunosti. Stijene koje sadrže male količine nekristalne, odnosno staklaste materije nastaju brzim hlađenjem lave koja je izbačena na površinu. Druge kristalne stijene, kao što su kamena so, gips i vapnenac nastaju evaporacijom iz vodenih rastvora izloženih djelovanju zraka. Metamorfne stijene kao što su mramori, škriljci i kvarciti nastaju rekristalizacijom fragmenata već postojećih stijena, kao što su vapnenci, gline i pješčari. Ovakve stijene ne nastaju direktnim hlađenjem lave, kao ni kristalizacijom iz vodenih rastvora. One nastaju pod uticajem visokih temperatura i pritisaka pri čemu dolazi do uništavanja njihove originalne strukture, nakon čega dolazi do rekristalizacije.
IC 1934
IC 1934 (također poznat kao PGC 13080 i UGC 2769) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 212 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 1,20 (74 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (31 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard 16. septembra 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Sahalin
mini|desno|350px|Položaj Sahalina u Rusiji Sahalin je izduženi otok na Ruskom dalekom istoku u sjevernom Pacifiku, površine 72.492km2. Zajedno s Kurilskim otocima čini teritorijalnu jedinicu Sahalinska oblast s glavnim gradom Južno-Sahalinskom. Proteže se u smjeru sjever-jug otprilike 700km. Na ostrvu se počinju iskorištavati velika nalazišta nafte i plina. Aerodrom Južno-Sahalinsk služi za zračni promet u ovoj oblasti. Starosjedioci na ostrvu su narodi Ainu, Oroks i Nivkhs.
Bakir Izetbegović
Bakir Izetbegović (Sarajevo, 28. juni 1956) bosanskohercegovački je političar i bivši član Predsjedništva Bosne i Hercegovine, predsjednik Stranke demokratske akcije, te sin prvog predsjednika Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine, Alije Izetbegovića.
Život i karijera
Bakir Izetbegović je završio Arhitektonski fakultet Univerziteta u Sarajevu 1981. Od 1982. do 1991. radio je kao konsultant u firmi "Konsalting" u Sarajevu, nakon čega je od 1991. do 2003. godine obavljao dužnost direktora Zavoda za izgradnju grada Kantona Sarajevo (od 1991. do 1995. Zavod za izgradnju grada Sarajeva). Tokom rata u Bosni i Hercegovini je bio sekretar Alije Izetbegovića.
Na općim izborima u Bosni i Hercegovini, održanim 2006. izabran je u Parlamentarnu skupštinu Bosne i Hercegovine gdje je do 2010. bio predsjedavajući Kluba poslanika SDA u PD PSBIH i predsjedavajući delegacije PS BIH u Vijeću Evrope. Na Opći izborima u Bosni i Hercegovini 2010. godine izabran je za člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine iz reda bošnjačkog naroda.
Na Općim izborima 2014. kao član SDA sa osvojenih 32,27 % glasova ponovo je izabran za člana Predsjedništva BiH. Na toj dužnosti ostaje do 2018. godine kada mu ističe drugi mandat te na njegovo mjesto dolazi Šefik Džaferović. Na Općim izborima 2022. za člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine iz reda bošnjačkog naroda, Bakir Izetbegović je pokušao obnoviti mandat ali je poražen od protukandidata, Denisa Bećirovića (SDP BiH)  sa razlikom od 115.826 glasova.
Oženjen je i ima kćerku. Živi u Sarajevu. Govori engleski jezik.
Operacija Trio
Operacija Trio je bila prva velika protivustanička akcija Sila Osovine u Drugom svjetskom ratu na prostoru Nezavisne države Hrvatske. Provedena je u dvije faze u istočnoj Bosni od 1. aprila do 10. maja 1942. godine. Cilj operacije bio je uništenje svih pobunjenika na prostoru između Sarajeva i rijeke Drine u istočnoj Bosni.
Operacija nije postigla potpun uspjeh zbog nekoliko faktora: kašnjenja italijanskih jedinica, slabe koordinacije između njemačkih i hrvatskih zapovjednika s jedne strane te italijanskih s druge, te prikrivenih namjera i jednih i drugih. Međutim, operacijom je ipak postignuto smirivanje ciljanog područja, pobunjenicima su naneseni teški gubici, te je među njima došlo do nepovratne podjele na nacionalističko nastrojene četnike i komunističke partizane.
Stanje u istočnoj Bosni
Nedugo nakon rušenja Kraljevine Jugoslavije i stvaranja Nezavisne države Hrvatske, na nekadašnjem jugoslavenskom prostoru sredinom 1941. buknuo je ustanak protiv njemačkih i italijanskih okupacijskih snaga i s njima povezanih novoformiranih država i režima. Na teritoriji Srbije pod njemačkom vojnom upravom ustanak su vodili komunistički orjentisani partizani pod komandom Josipa Broza Tita, te srpski nacionalistički četnici pod komandom Draže Mihailovića. Krajem godine, zbog neslaganja vodstva ova dva pokreta oko državnog uređenja buduće obnovljene Jugoslavije, među njima dolazi do razdora i otvorenih sukoba. Četnici Draže Mihailovića tada započinju tajnu saradnju sa vojnim jedinicama generala Milana Nedića, šefa marionetske srbijanske vlade, a preko njega indirektno i sa njemačkim okupacijskim snagama, a sve radi uništenja komunističkog partizanskog pokreta. Prilikom uništenja partizanskog teritorija poznatog kao Užička Republika krajem 1941. i početkom 1942., srbijanski četnici su se otvoreno borili uz Nijemce protiv partizana.
Istovremeno, u istočnoj Bosni je situacija bila drugačija. Tamo nije postojala jasna podjela pobunjenika na partizane i četnike. Iako su komandanti pobunjeničkih jedinica nosili partizanske tj. četničke oznake, većina boraca bili su Srbi kojima je jedina želja bila boriti se protiv vlasti Nezavisne države Hrvatske, bez puno zanimanja za komunizam ili klasnu borbu koju su zagovarali komunisti. Partizanska ideja o multietničkoj borbi (koja bi uključivala i bosanske muslimane), nije nailazila na plodno tlo. Usprkos tome, formiran je zajednički partizansko-četnički operativni štab za istočnu Bosnu.
Početkom januara 1942., partizanski vrhovni štab, povlačeći se pred nadirućim njemačkim snagama u Srbiji, se prebacio u istočnu Bosnu. Uz partizanske jedinice koje su se povukle iz Srbije, na prostoru Jahorine, Foče, Vlasenice, i Srebrenice je tada djelovalo nekoliko hiljada pobunjenika. Partizani su reorganizirali svoje borce i formirali "udarne čete", "udarne bataljone", i "udarne brigade", među njima i Drugu proletersku brigadu. Partizanski vrhovni štab je tada dopustio formiranje jedinica od boraca koji se nisu željeli nazivati partizanima. Te jedinice dobile su naziv Dobrovoljačka vojska Jugoslavije, te iako su je formalne oznake bile jugoslavenske trobojnice, mnoge su nastupale pod srpskom zastavom. Bilo je slučajeva gdje je jedini komunist u jedinici bio njen komandant. Do kraja marta 1942., jačina Dobrovoljačke vojske Jugoslavije bila je oko 7000 boraca.
Istovremeno, pod uticajem oficira bivše Jugoslavenske vojske, poput majora Jezdimira Dangića, koji je početkom februara bio poslan u istočnu Bosnu direktno iz štaba Draže Mihailovića, srpski pobunjenici su provodili teror nad lokalnim muslimanskim stanovništvom. Promovišući srpski nacionalizam i četničku ideologiju, Dangić je počeo formirati isključivo četničke jedinice. Osim toga, Dangić je uspostavio kontakte sa vladom Milana Nedića tražeći od njega oružje za borbu protiv vlasti Nezavisne države Hrvatske. Zahvaljujući njegovom agitiranju, vojna vrijednost i odanost Dobrovoljačke vojske Jugoslavije partizanskim ciljevima bila je vrlo ograničena.
S druge strane, muslimansko stanovništvo istočne Bosne, izbjeglo pred srpskim terorom i nasiljem, je bježalo prema Sarajevu, stavljajući se pod zaštitu njemačkih vojnih vlasti kao i vlasti Nezavisne države Hrvatske. Mnogi izbjeglice, visokomotivirani za osvetu, su u Sarajevu pristupali redovima hrvatskih oružanih snaga tj. Domobranstva i Ustaške vojnice. Na prijemu muslimanskih izbjeglica u ustaške redove posebno se istakao Jure Francetić, povjerenik Glavnog ustaškog stana za Bosnu.
Planiranje operacije
260px|mini|Njemački general [[Paul Bader bio je glavni komandant operacije]] Zbog pojačanih partizanskih aktivnosti, te njihovih brojnih diverzija na željezničkim prugama, Nijemci odlučuju pojačati napore za pacifikaciju NDH. Djelovanje pobunjenika prijetilo je prekidanjem velikih saobraćajnih tokova koji su za njemačke ratne napore na istočnom frontu bili posebno važni. 2. i 3. marta 1942. u Opatiji je održan sastanak njemačkih, italijanskih i hrvatskih vojnih komandanata radi dogovaranja operacije s ciljem gušenja ustanka u Hrvatskoj.
Sastanku su prisustvovali njemački generali Paul Bader (njemački vojni komandant Srbije), Enno Rintelen (njemački oficir za vezu s Italijanima) i Walter Kuntze (vojni komandant jugoistoka), italijanski generali Vittorio Ambrosio (načelnik glavnog štaba italijanske vojske), Mario Roatta (komandant italijanske druge armije), Antonio Gandin, te domobranski general Vladimir Laxa (načelnik glavnog štaba Hrvatskog domobranstva). Već na samom početku sastanka u Opatiji Laxa je prigovorio italijanskom prijedlogu korištenja bosanskohercegovačkih četnika u planiranim operacijama, te uz podršku Nijemaca, ova ideja je u začetku odbačena. Detaljno planiranje operacije Trio dovršeno je na sastanku u Ljubljani 28. i 29. marta 1942. godine. Laxa, Roatta, i Bader dogovorili su kompromis koji je Italijanima dopuštao privremene dogovore sa hercegovačkim četnicima, ali ne i s bosanskim četničkim grupama pod Dangićevom komandom. Prema dogovoru, etape operacije bile su sljedeće:
Značajno otezanje u dogovoru operacije bilo je uzrokovano neslaganjima oko toga gdje započeti, ko će biti glavni komandant operacije, kako se odnositi prema liniji razgraničenja između njemačke i italijanske zone uticaja u NDH, kao i o uspostavi civilne vlasti u područjima očišćenim od pobunjenika. Konačno je donesena odluka da će meta napada biti svi pobunjenici između Sarajeva i Drine, podjednako partizani i četnici. Međutim, to su Italijani iskoristili da zatraže slobodan prijelaz linije razgraničenja i proširenje svoje zone uticaja. Bader je na kraju pristao na nekoliko najvažnijih italijanskih zahtjeva, uključujući i vojnu kontrolu nad civilnom vlasti na području operacije, kao i to da se četnici koji ne pružaju otpor tretiraju kao ratni zarobljenici. Međutim, predstavnici NDH su bili zabrinuti zbog njemačkih i italijanskih pregovora sa Dangićem, kao i sa mogućnošću da Nijemci dopuste Italijanima i njihovim četničkim saveznicima da koriste Sarajevo kao bazu.
Zbog toga su maršal Slavko Kvaternik i ministar Mladen Lorković intervenisali kod generala Kuntzea rekavši mu da Hrvatska ne može pristati na trajan ostanak italijanske vojske u Bosni, a kamoli na italijansku vojnu upravu na području operacija. General Edmund Glaise von Horstenau je rekao da bi prisutnost Italijana u Sarajevu bila vrlo nepovoljna za prestiž Nijemaca. I sam Bader je ocijenio da Italijane ne zanima borba nego ostvarenje političkih ciljeva.
Pripreme
170px|mini|lijevo|Italijanski general [[Mario Roatta bio je formalni komandant operacije, ali nije imao nikakav uticaj na djelovanje njemačkih i hrvatskih jedinica.]] Operaciji je dato ime "Trio" simbolizujući saradnju njemačkih, italijanskih i hrvatskih snaga. General Bader je imenovan taktičkim komandantom kombiniranih snaga (poznate kao Kampfgruppe Bader-Bojna grupa Bader) tokom operacije, ali da bi se udovoljilo Italijanima, snage su formalno bile pod sveukupnom komandom italijanske Druge armije, kojom je komandovao Roatta. Kampfgruppe Bader se sastojala od 718. pješadijske divizije (jedina cjelovita njemačka divizija stacionirana u NDH u to vrijeme), italijanske 22. pješadijske divizije, 1. alpske divizije, 5. brdske divizije, te 28 hrvatskih bojni. Od 18. februara, 718. pješadijska divizija je bila odgovorna za osiguravanje područja omeđenog rijekama Savom i Bosnom na sjeveru, Drinom na istoku, i njemačko-italijanskom linijom razgraničenja na jugu.
Iako je planirani datum početka operacije bio 15. april, morao je biti pomaknut jer su Italijani imali problema sa postavljanjem svojih jedinica na dogovorene početne položaje. Kasnije su imali problema sa uspostavljanjem linije komunikacije od obale Jadrana do unutrašnjosti, zbog čega je operacija odgođena za 25. april.
Partizanski vrhovni štab, koji se u to vrijeme nalazio u Foči, uočio je pripreme neprijatelja za ofanzivu u istočnoj Bosni. U drugoj polovini marta, poslije prikupljanja Prve i Druge proleterske brigade oko Han-Pijeska, Sokoca i Rogatice, Tito je naredio da dijelovi ove dvije brigade opkole i napadnu domobranski garnizon u Rogatici. Time su partizani nastojali stvoriti slobodnu teritoriju u istočnoj Bosni i na sjeveru Crne Gore.
Ustaški pohod na Drinu
29. marta, Francetić je legiju premjestio u Mokro, dvadeset kilometara istočno od Sarajeva. O pokretima je obavjestio komandanta njemačke 718. divizije, generala Johanna Fortnera, koji mu je zabranio daljnje napredovanje. Ignorišući Fortnerove zapovjedi, u noći sa 31. marta na 1. aprila, Francetić je započeo napad na četničke položaje kod Han Pijeska. Nakon brzog marša u pravcu Romanije i Glasinačkog polja, dio Crne legije je iz Sokoca krenuo na sjever i zauzeo Vlasenicu, komandno mjesto Dangićevih četnika. Nanijevši velike gubitke četnicima, Francetić je 8. aprila zauzeo Drinjaču a 9. aprila Bratunac i Srebrenicu, te 10. aprila izbio na Drinu. Time je odmah izvršio ono što je bilo planirano za izvođenje tek u drugom dijelu operacije. Partizani su ustašama pružili samo ograničen otpor, jer je Crna legija u direktnim sukobima nanijela znatne gubitke Vlaseničkom i Srebreničkom narodnooslobodilačkom odredu. Francetić je sa obale Drine poglavniku Anti Paveliću u Zagreb uputio čuturicu vode iz Drine te sljedeći telegram:
Uspjeh operacije Francetiću je tih dana donio promaknuće u čin potpukovnika. S druge strane, srpsko civilno stanovništvo u osvojenim krajevima, bojeći se osvete svojih dojučerašnjih muslimanskih susjeda, započelo je masovan bijeg preko Drine u Srbiju. Među mnogima koji su prešli rijeku ubrzo se proširila glad i tifus. Na njemačke optužbe o ustaškim zločinima nad Srbima, Francetić je odgovorio da zločine vrše "pripadnici Hadžiefendićeve milicije".
Do 20. aprila, ustaške su snage čvrsto zaposjele prostor od Zvornika do Višegrada. Francetić je imao na raspolaganju 2200 boraca okupljenih u pet ustaških bataljona. Po jedan bataljon je postavio u Vlasenicu, Srebrenicu, i Bratunac, a kao rezervu za daljnje operacije je držao jedan pješački ustaški bataljon i jedan bataljon Željezničke ustaške vojnice.
Raskol u pobunjeničkim redovima
150px|mini|lijevo|[[Koča Popović, zapovjednik partizanske 2. proleterske brigade tokom operacije]] Istodobno sa početkom ustaškog pohoda, netrpeljivosti između propartizanskih i pročetničkih pristalica u Dobrovoljačkoj vojsci Jugoslavije dosežu vrhunac. Na Ozrenu izbija prvi sukob kada je partizanski komandant Vukmanović ubio četničkog pristalicu Bogdana Jovičića. 18. aprila pročetnička struja u Ozrenskom dobrovoljačkom odredu prevladava te je Vukmanović bio prisiljen pobjeći sa nekoliko odanih boraca. Do kraja aprila uslijedili su još neki sukobi. Partizanski politički komesari u gotovo svim dobrovoljačkim odredima bili su ubijeni. Zbog svega toga, partizani počinju sa otvorenim sukobima sa četnicima, izbjegavajući borbe s ustašama. Igrom slučaja, partizani su napali četničke položaje kod Vlasenice u isto vrijeme kad i ustaše, zbog čega su se četnici našli uhvaćeni između dvije vatre.
Dangić je u međuvremenu 30. marta otputovao u Beograd te ondje boravio do 2. aprila. Od Milana Nedića Dangić je dobio oružje i opremu za planirani veliki srpski ustanak protiv NDH. Doprema ratnog materijala njegovim četnicima obavljana je pod maskom tzv. "pomoći za izbjeglice". Također je održao nekoliko sastanaka sa četničkim komandantima u Srbiji, nastojeći pripremiti teren za buduće pripajanje istočne Bosne Srbiji kao dijela stvaranja Velike Srbije. Na povratku u Bosnu, Dangića su 12. aprila zarobili pripadnici njemačke 741. pješačke pukovnije pod komandom potporučnika Rahna. Dangić je odmah prebačen u Beograd a 23. aprila zajedno sa još 128 oficira bivše Jugoslavenske vojske poslan u zarobljenički logor u Poljskoj.
Njemačko napredovanje
19. aprila u Sarajevu je održan sastanak njemačkih i hrvatskih predstavnika na kojem su bili prisutni general Edmund Glaise von Horstenau, general Paul Bader, i general Johann Fortner sa njemačke strane, te ministar Mladen Lorković, Eugen Dido Kvaternik, domobranski general Ivan Prpić, i Jure Francetić sa hrvatske strane. Njemački komandant jugoistoka, general Walter Kuntze, je već ranije naredio Baderu da iskoristi Francetićev prodor prema Drini radi smirivanja područja. Odlučeno je da se ojača Francetićeve postrojbe koje bi zadržale kontrolu nad hrvatsko-srpskom granicom, dok bi njemačke i domobranske postrojbe iz Sarajeva deblokirale Rogaticu. Hrvatski predstavnici su obećali ublažavanje politike prema Srbima što bi doprinjelo smirivanju situacije. Također je odlučeno da se nastoji onemogućiti dolazak Italijana u istočnu Bosnu a njima predloži temeljito čišćenje njihove okupacijske zone te sprječavanje povlačenje pobunjenika u italijansku zonu. Eventualno bih ih se zatražilo čišćenje prostora južno od Sarajeva. Nakon deblokiranja Rogatice operativni štab Borbene grupe Bader bio bi rasformiran.
Njemačke i domobranske snage krenule su 22. aprila iz Han Pijeska prema Vlasenici, odbacivši partizane i deblokiravši Rogaticu. Istodobno su time spriječili Italijane da istočnu Bosnu uključe u svoj okupacijski pojas. Partizani su se povukli prema Zelengori. Nakon Rogatice, njemačke snage ušle su i u Prač i Goražde. Do 27. aprila Nijemci su potpuno očistili prostor Drine od partizana.
Nastupanje Italijana
21. aprila Bader je imao sastanak sa Roattom u Mostaru. Na sastanku je Bader rekao Roatti da je zajednička njemačko-italijanska operacija sada suvišna, s obzirom na do sada postignute njemačko-hrvatske rezultate. Roatta se s time u načelu složio, ali je rekao da bi započeti pokreti italijanskih jedinica trebali biti dovršeni, jer je "moguće da će se na ljeto situacija pogrošati".
Italijanski komandant se zapravo s razlogom bojao da preuranjena njemačko-hrvatska operacija služi sprječavanju italijanskog ulaska u istočnu Bosnu, što bi zaustavilo širenje njihovog utjecaja. Italijanska 5. divizija "Pusteria" je zato 23. aprila zarobila Čajniče i stigla u okolinu Goražda. Zbog partizanskog otpora u sukobima sa 22. italijanskom divizijom, Italijani nisu bili u stanju pokrenuti svoje snage prije dogovorenog vremena, te su partizani iskoristili priliku da se povuku južnije, u italijansku zonu utjecaja. Nakon italijanskih pritužbi, Bader je 5. maja predao komandu nad operacijom Roatti. No do tada je već bilo prekasno da Italijani išta postignu. Zbog uspješnih akcija hercegovačkih partizana italijanske snage nisu na vrijeme zauzele dogovorena područja što je omogućilo partizanima povlačenje južno od linije Kalinovik-Foča.
Rezultati i posljedice operacije
250px|mini|[[Eugen Dido Kvaternik, Jure Francetić, i Mladen Lorković na mostu na Drini u Zvorniku pred kraj operacije.]] Kako je službeno operacija bila prekinuta 25. aprila odmah zatim slijedila je improvizirana Operacija Foča u Crnoj Gori, Sandžaku i Hercegovini u kojoj su sudjelovale samo njemačke i italijanske snage. Rezultat "Operacije Trio" bio je uništenje istočnobosanskih četnika i protjerivanje partizana sa prostora istočne Bosne te uspostava kontrole ustaških vlasti nad istočnom granicom NDH ali i masovan bijeg srpskog stanovništva istočne Bosne u Srbiju.
Zbog uspjeha operacije Jure Francetić je bio odlikovan Redom Željeznog trolista III. stepena s hrastovim grančicama. Nedugo nakon operacije, vlasti NDH su o njoj dale snimiti dokumentarni film Straža na Drini. Film je nagrađen na filmskom festivalu u Veneciji iste godine.
U poslijeratnoj historiografiji komunističke Jugoslavije uz Operaciju Trio će se vezivati i kasnije italijansko-četničke akcije protiv partizana u Hercegovini te su one uz Operaciju Trio smatrane zajedničkom ofanzivom koja je nazivana "trećom neprijateljskom ofenzivom". Ali tu se zapravo radilo o dvije odvojene operacije tj. dvije odvojene ofanzive.
Local area network
LAN je računarska mreža namijenjena za lične računare (PC, personal computer). LAN može imati jedan ili nekoliko stotina čvorova (praktično umreženih računara). Računari se najčešće umrežuju specijaliziranim kablovima koji imaju veliku propusnost podataka (npr. UTP kabal) koji se priključuju na hub ili switch. Komunikacija se odvija preko TCP/IP protokola.
Najčešće umrežava radne stanice, računare, printere, servere i ostale uređaje. LAN omogućava dijeljenje podataka, uređaja kao i programa. LAN radi na najniža dva sloja OSI modela. Najčešći standardi koji se koriste su Ethernet, Token Ring te FDDI.
Half-duplex
U mrežama koje koriste CSMA/CD (carrier sense multiple access collision detect) tehnologiju kao što je Ethernet, slanje podataka se vrši tako što mrežni uređaj koji treba da šalje podatak prvo nadgleda ima li drugih uređaja u mreži koji šalju podatak. Ako to nije slučaj, uređaj počinje slanje podataka. Dva uređaja ne mogu slati podatke istovremeno, ako se to desi uređaj čeka određeno vrijeme za ponovno slanje podataka, što obični korisnik i ne primjeti. Što je više uređaja u LAN-u to je veća šansa da se "sudar" podataka desi, i to je razlog što se sposobnosti Ethernet mreže narušavaju ako se broj uređaja na jednoj mreži poveća. CSMA/CD mreže ne mogu u isto vrijeme slati i primati podatke.
Full-duplex
Switchevi su omogućili istovremeno slanje i primanje podataka, takozvani full-duplex mod. Sa Switchevima mogućnosti i brzina Ethernet LAN mreže je povećana i unaprijeđena. 100 Mbps Ethernet mreža može prebacivati 200 Mbps podataka, no samo 100 Mbps može ići u jednom smjeru.
Prijenos podataka u LAN mreži se dijeli na tri klase: Unicast, multicast i broadcast.
Psusennes II
Titkheperure ili Tyetkheperre Psusennes II [ grčki Ψουσέννης ] ili Hor-Pasebakhaenniut II [ egipatski ḥr-p3-sb3-ḫˁỉ-<n>-nỉwt ], bio je posljednji kralj Dvadesetprve dinastije Egipta. Njegovo kraljevsko ime znači "Slika preobrazbe Re" na egipatskom. Psusennes II se često smatra istom osobom kao Visoki svećenik Amuna Psusennes III. Dokazi o njegovoj vladavini uključuju grafit u hramu Setija I u Abydosu, ostrakon iz Umm el-Qa'aba, dogradnju Karnaka i pretpostavljeni grob – koji se sastoji od pozlaćenog kovčega sa zlatnim ureusom i mumijom, pronađenim u predkomori groba Psusennesa I u Tanisu. Bio je Visoki svećenik Amuna u Tebi i sin Pinedjema II i Istemkheb. Njegova kći Maatkare postala je Velika kraljevska supruga Osorkona I.