cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvalifikacije za UEFA Ligu prvaka 2016/2017.
Utakmice
Hapoel Be'er Sheva pobjednik sveukupnim rezultatom 1–0.
Celtic pobjednik sveukupnim rezultatom 3–2.
''Sveukupni rezultat 1–1. Viktoria Plzeň se plasirala u baraž zbog pravila više postignutih golova u gostima.''
Copenhagen pobjednik sveukupnim rezultatom 4–1.
Dundalk pobjednik sveukupnim rezultatom 3–1.
Ajax pobjednik sveukupnim rezultatom 3–2.
Steaua București pobjednik sveukupnim rezultatom 3–1.
''Sveukupni rezultat 2–2. Young Boys uspješniji nakon boljeg izvođenja jedanaesterca rezultatom 4–2.''
Rostov pobjednik sveukupnim rezultatom 4–2.
Nosioci
Baraž za Ligu prvaka je bio podijeljen u dvije odvojene sekcije: šampionska ruta i liga ruta. Poražene ekipe u baražu su takmičenje nastavile u grupnoj fazi Evropske lige 2016/17.
Izvlačenje parova baraža održano je 5. august 2015. godine.
Utakmice
Ludogorec Razgrad pobjednik sveukupnim rezultatom 4–2.
Celtic pobjednik sveukupnim rezultatom 5–4.
Copenhagen pobjednik sveukupnim rezultatom 2–1.
Legia Varšava pobjednik sveukupnim rezultatom 3–1.
Manchester City pobjednik sveukupnim rezultatom 6–0.
Porto pobjednik sveukupnim rezultatom 4–1.
Kanjina
Kanjina je naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Kvalifikacije za UEFA Ligu prvaka 2016/2017.
Utakmice
Rostov pobjednik sveukupnim rezultatom 5–2.
Borussia Mönchengladbach pobjednik sveukupnim rezultatom 9–2.
Ljubica Ostojić
Ljubica Ostojić (Beograd, 20. mart 1945 — Sarajevo, 29. maj 2021) bila je pjesnikinja, književnica i dramaturg.
Biografija
Rođena je 1945. godine u Beogradu NR Srbija, a koncem iste godine nastanjuje se sa porodicom i živi u Sarajevu (NR Bosna i Hercegovina).
Kvalifikacije za UEFA Ligu prvaka 2016/2017.
Lista strijelaca
U kvalifikacijama za Ligu prvaka odigrano je 92 utakmice te postignuto 239 golova što je iznosilo 2,59 postignutih golova po utakmici.
Ljubica Ostojić
Biografija
Diplomirala je na Pedagoškoj akademiji (Likovni odsjek) i Filozofskom fakultetu (Komparativna književnost – teatrologija), u Sarajevu. Radila je kao dramaturg Dramske scene Pozorišta mladih, kao profesionalni pisac sa statusom slobodnog umjetnika, kao dugogodišnji kazališni kritičar u revijama Odjek i Književna revija i listovima Oslobođenje i Večernje novine, urednik dokumentarne, eksperimentalne i poetske drame na Radio-Sarajevu, dramaturg-suradnik u Mostarskom Teatru Mladih 74 /MTM/. Od 1994. godine djelovala je kao predavač Dramaturgije na Akademiji scenskih umjetnosti /ASU/ u zvanju Redovni profesor.
Pisala je radiodrame, tv-drame i scenarije, kritiku i esejistiku iz oblasti kazališne umjetnosti, književnosti i likovnih umjetnosti. Bila je dramaturg je, dramatizator i adaptator brojnih predstava u suvremenom kazalištu.
Njena poezija proza, kritika, drame i radio drame prevođene su na engleski, albanski, njemački, mađarski, makedonski, turski, slovenski, poljski, česki, bugarski, slovački, grčki, francuski.
Bila je član je Društva pisaca BiH od 1974. i P.E.N. centra.
Preminula je u Sarajevu 29. maja 2021. godine.
Nagrada za dramaturgiju Mostarskog tetarskog festivala - Festivala autorske poetike nosi ime "Ljubica Ostojić".
Kvalifikacije za UEFA Ligu prvaka 2016/2017.
Lista strijelaca
Izvor:
Javorje (Velike Lašče)
Javorje su naseljeno mjesto u sastavu općine Velike Lašče, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Ulan Bator
Ulan Bator ili Ulaanbaatar (mongolski Улаанбаатар; bosanski „crveni junak“); je glavni i najveći grad u Mongoliji. Grad je zasebna općina i nije u sastavu nijedne provincije. U Ulan Batoru živi preko milion stanovnika ili 39 % svih stanovnika Mongolije.
Javorje (Velike Lašče)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Vič–Rudnik.
BricsCAD
BricsCAD je softverska aplikacija za računarski potpomognuto projektovanje (CAD), koju je razvio Bricsys nv. Kompaniju je 2002. godine osnovao Erik de Keyser, dugogodišnji CAD preduzetnik. Godine 2011. Bricsys je od Ledas-a preuzeo prava intelektualne svojine za alate za parametarsko projektovanje zasnovane na ograničenjima, omogućavajući razvoj aplikacija u oblastima direktnog modeliranja i dizajna sklopova. Bricsys ima sjedište u Ghentu, Belgija, i ima dodatne razvojne centre u Nižnjem Novgorodu i Novosibirsku, Rusija; Bukureštu, Rumunija i Singapuru. Bricsys je jedan od osnivača Open Design Alliance, i pridružio se konzorciju BuildingSMART International u decembru 2016. mini| Primjer BricsCAD korisničkog interfejsa, sa 3D modelom u radnom prostoru.
Javorje (Velike Lašče)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Javorje su imale 12 stanovnika.
Ulan Bator
Geografija
Grad je smješten 1.350 metara iznad razine mora, na rijeci Tuul u podnožju planine Bogd Khan. Bogd Khan je široka, šumovita planina koja se uzdiže 2.250 metara južno od Ulan Batora. Ona formira granicu između stepske zone na jugu i šumsko-stepske na sjeveru. To je ujedno jedan od najstarijih rezervata na svijetu, zaštićen zakonom u 18. stoljeću. Šume na planinama koje okružuju grad sastoje se od zimzelenih borova, listopadnih četinara i breza, dok su šume oko riječne doline sastavljene od listopadnih topola i vrba. Ulan Bator leži na istoj geografskoj širini kao Beč, Minhen, Orléans i Seattle, te otprilike na istoj dužini kao Chongqing, Hanoi i Džakarta.
Klima
Grad ima kratka i topla ljeta, a duge, hladne i suhe zime. Najhladnije janurske temperature su između -36 i -40 °C, bez vjetra, zbog temperaturne inverzije. Većina godišnje količine padavina od 267 mm padne od juna do septembra. Najveća količina padavina ikad zabilježena je 659 mm u astronomskoj opservatoriji na planini Bogd Khan. Ulan Bator ima prosječnu godišnju temperaturu od -0,4 °C.
Administrativna podjela
Gradom upravlja gradsko vijeće sa četrdeset članova, koji se biraju svake četiri godine. Gradsko vijeće imenuje gradonačelnika. Ulaanbaatarom se upravlja kao nezavisnom regija prvog nivoa, odvojenom od okolne regije Töv Aimaga.
Ekonomija
Kao glavni industrijski centar Mongolije, Ulan Bator proizvodi različite proizvode široke potrošnje i odgovoran je za oko dvije trećine ukupnog bruto domaćeg proizvoda (BDP-a) Mongolije. Prelazak na tržišnu ekonomiju 1990. godine, dovelo je do pomaka u uslužnoj industriji koja čine 43% gradskog BDP-a.
Rudarstvo čini drugi najveći doprinos BDP-a Ulan Batora sa 25%. Sjeverno od grada nalazi se nekoliko rudnika zlata, uključujući Rudnik zlata Boroo, a strane investicije u taj sektor omogućile su rast i razvoj.
Obrazovanje
U gradu se nalazi šest Univerziteta:
Cedric Diggory
Cedric Diggory (1978. - 24. juni 1995.), fiktivni lik iz serije romana o Harry Potteru, je bio kapetan Hufflepuffske metlobojske ekipe tokom Harryjeve treće godine školovanja. Cedricov otac je bio Amos Diggory, radnik Ministarstva magije; njegova je djevojka bila Cho Chang. Bio je odličan učenik i Hufflepuffski prefekt, poznat po svojoj skromnosti i poštenju. U Harry Potteru i Plamenom peharu ga je glumio Robert Pattison. Cedricov je čarobni štapić dug trideset i pol centimetara, napravljen od jasena i s jednom dlakom iz repa jednoroga u jezgri. Gospodin Ollivader je štapić opisao kao "ugodno gibak".
Na Harryjevoj trećoj godini, u Harry Potteru i zatočeniku Azkabana, Cedric je bio kapetan Hufflepuffske metlobojske ekipe koja je pobijedila Gryffindore nakon što je Harry Potter pao s metle. Cedric to nije znao sve dok nije uhvatio zvrčku i zahtijevao je da se utakmica ponovno odigra, ali Oliver Wood, kapetan Gryffindorske ekipe je to odbio i rekao da su Hugfflepuffi pošteno pobijedili. Njegov otac, Amos Diggory, je bio ponosan zato što je Cedric "pobijedio" Harry Pottera i govorio je da je bolji pobijedio, ali Cedricu se nimalo nije svidjelo hvalisanje njegovog oca.
U Harry Potteru i Plamenom peharu Cedric je izabran za prvaka Hogwartsa na Tromagijskom turniru. Kad je za prvaka Hogwartsa tajanstveno izabran i Harry, Draco Malfoy je napravio značke s natpisima "Cedric Diggory je pravi prvak Hogwartsa" i "Potter smrdi".
U prvom zadatku je Harry rekao Cedricu da će zadatak uključivati zmajeve. Cedric je tokom zadatka preobrazio jedan kamen u psa koji je njegovom zmaju odvraćao pozornost. Na nesreću, zmaj je na pola puta izgubio zanimanje za psa i krenuo je na Cedrica. On je ipak uspio uzeti zlatno jaje, ali je zaradio i opeklinu na obrazu. Na Božićni bal je, na Harryjevu nesreću, došao s Cho Chang.
Cedric je, zajedno s plačljivom Myrtlom, pomogao Harryju da dođe do traga potrebnog za drugi zadatak Tromagijskog turnira tako što mu je rekao da otvori jaje pod vodom kao zahvalu za Harryjevu pomoć oko prvog zadatka.
Bio je drugi prvak koji je uspio doći do grada vodenljudi i uspio je spasiti Cho koristeći se pritom čarolijom zračnog mjehura. Isplivao je na površinu minutu nakon isteka vremenskog ograničenja od jednog sata i tako je u drugom zadatku osvojio 47 bodova.
Bipersoner i Harry Potter-universet Figuren der Harry-Potter-Romane List of supporting Harry Potter characters es:Anexo:Personajes secundarios de Harry Potter הארי פוטר - דמויות משנה Roxforti diákok Elever i Håsblås Puchoni
Tanin
thumb|250px|[[Taninska kiselina, vrsta tanina]] thumb|250px|Korilagin (galotanin) thumb|desno|250px|Boca rastvora taninske kiseline u vodi thumb|desno|250px|Prah tanina (smjesa spojeva) Tanin (također poznat i kao prirodni organski tanin ili tanoid odnosno vrsta biomolekule za razliku od modernih vještačkih tanina) jeste adstringent, gorki biljni polifenolni spoj koji se veže i adsorbira na bjelančevinama i mnogim drugim organskim spojevima uključujući i aminokiseline i alkaloide.
NGC 6940
NGC 6940 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Lisica. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. jula 1784. godine.
Tanin
Pojam tanin (od tanna, staronjemačke riječi za drvo hrasta ili jela, kao naprimjer u njemačkoj riječi Tannenbaum - jela), označava korištenje tanina iz drveta hrasta u svrhu štavljenja životinjskog krzna i koža, iz toga je proizašla riječ tan ili taniranje za obradu krzna i kože. Međutim, pojam tanin je općenito korišten za bilo koji veliki polifenolni spoj koji sadrži određeni veći broj hidroksila i drugih pogodnih grupa (kao što su karboksili) dajući jake komplekse sa različitim makromolekulama.
NGC 6940
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tanin
Taninski spojevi su široko rasprostranjeni u mnogim biljnim vrstama, gdje igraju važne zaštitne uloge od predatora, u nekim vrstama možda i određene uloge pesticida, te kao regulatori rasta biljaka. Adstringentni oblik tanina izaziva suh i opor osjećaj u ustima nakon konzumiranja nedozrelog voća ili crvenog vina. Na isti način, razlaganje ili mijenjanje tanina tokom vremena igra važnu ulogu u dozrijevanju voća i starenja tokom proizvodnje vina.
Tanini imaju relativnu molekulsku masu od 500 do preko 3.000 (estri galne kiseline) pa i do 20.000 (proantocijanidini).
Struktura i klase tanina
Postoje tri osnovne klase tanina: Ispod su prikazane osnovne jedinice ili monomeri tanina. Naročito kod tanina izvedenih iz flavona, prikazana baza mora (dodatno) biti jako hidroksilirana i polimerizirana da bi se dobili polifenoli velikih molekularnih masa što je karakteristično za tanine. Obično, molekule tanina zahtijevaju najmanje 12 hidroksil grupa i najmanje pet fenilni grupa da bi imale funkciju povezivanja na bjelančevine.
Oligostilbenoidi (oligo- ili polistilbeni) su oligomerni oblici stilbenoida i čine klasu tanina.
Pseudotanini
Pseudotanini su spojevi male relativne molekularne mase koji su povezani sa drugim spojevima. Oni ne mijenjaju boju tokom taninskog testa na telećoj koži, za razliku od hidrolizirajućih i kondenziranih tanina, te ne mogu biti korišteni kao taninski spojevi. Neki primjeri pseudotanina i njihovih izvora su:
Historija
Elaginska kiselina, galna i pirogalna kiselina bile su prve osnovne jedinice tanina koje je otkrio hemičar Henri Braconnot 1831. godine. Julius Löwe je bio prvi naučnik koji je uspio sintetizirati elaginsku kiselinu zagrijavanjem galne sa arsenskom kiselinom ili oksidom srebra.
Maximilian Nierenstein je proučavajući prirodne fenole i tanine dokazao njihovo prisustvo u raznim biljnim vrstama. Radeći zajedno sa Arthur George Perkinom, izdvojili su 1905. godine elaginsku kiselinu iz južnoameričke biljke algarobilla i nekih vrsta voća. Tek 1915. godine došao je do zaključka da se oni stvaraju iz galoil-glicina u gljivicama iz roda Penicillium. Tanaza je enzim koji je Nierenstein koristio za dobijanje m-digalne kiseline iz galotanina. Dokazao je 1931. godine prisustvo katehina u zrnima kakaa. Pred smrt 1945. godine ukazao je da se luteinska kiselina, molekula prisutna u mirobalanitaninu, taninu koji je nađen u plodu Terminalia chebula, međuproduktni spoj u sintezi elaginske kiseline.
U to vrijeme, formule molekula su se određivale putem analize sagorijevanja. Martin i Synge su 1943. godine otkrili particionu hromatografiju što je prvi put dalo mogućnost istraživanje fenolnih sastojaka u biljkama i njihovo izdvajanje i identificiranje. Nakon tog otkrića uslijedila je eksplozija aktivnosti u ovom naučnom polju nakon 1945. godine, a poseban značaj u ovoj oblasti dali su istraživači Edgar Charles Bate-Smith i Tony Swain na Univerzitetu u Cambridgeu.
Edwin Haslam je 1966. godine predstavio prvu potpunu definiciju biljnih polifenola zasnovanu na ranijim istraživanjima Bate-Smitha, Swaina i Whitea, koja je uključivala određene strukturne karakteristike zajedničke za sve fenolne spojeve koji imaju taninske osobine. Danas je ta definicija poznata pod skraćenicom WBSSH (White–Bate-Smith–Swain–Haslam).
Rasprostranjenost
Tanini su prisutni u brojnim vrstama širom biljnog carstva. Oni se obično mogu naći i u gimnospermama (golosjemenicama) kao i u angiospermama (skrivenosjemenicama). Simon Mole (1993) proučavao je rasprostranjenost tanina u 180 porodica dvosupnica i 44 porodica jednosupnica (Cronquist). Većina porodica dvosupnica sadržavale su biljne vrste koji nisu imale tanina (testirano po njihovoj mogućnosti da talože bjelančevine).
Najpoznatije porodice biljaka kod kojih su sve vrste sadržavale tanine su: Aceraceae, Actinidiaceae, Anacardiaceae, Bixaceae, Burseraceae, Combretaceae, Dipterocarpaceae, Ericaceae, Grossulariaceae, Myricaceae kod dvosupnica i Najadaceae i Typhaceae kod jednosupnica. Kod porodice hrastova, Fagaceae, 73% svih vrsta koje su testirane (N = 22) sadržavale su tanine. Za vrste iz porodice akacija, Mimosaceae, samo 39% od ispitanih vrsta (N = 28) sadržavalo je tanine, a kod vrsta iz porodice Solanaceae taj udio je opao na 6%, te na 4% u porodici Asteraceae. Neke od porodica poput Boraginaceae, Cucurbitaceae, Papaveraceae nisu imale nijednu biljnu vrstu koja je bila bogata taninima.
Najviše rasprostranjeni polifenoli su kondenzirani tanini, koji su pronađeni u gotovo svim biljnim porodicama, a čine i do 50% težine suhog ostatka u lišću. Tanini u vrstama tropskog drveća vrlo često imaju tanine katetičke prirode za razliku od galotanina koji su uglavnom zastupljeni kod drveća u umjerenim klimatskim zonama.
Moguće je da i dalje postoji određeni gubitak bioraspoloživosti drugih tanina u biljkama zbog ptica, nametnika i drugih patogenih organizama.
U biljnim organima
Tanini se mogu naći u lišću, sjemenu, korijenu, izdancima i stabljikama biljaka. Jedan od primjera tanina u drvenastom tkivu biljaka je da se oni često mogu naći u dijelovima drveća koji stalno rastu, kao što su sekundarni floemi i ksilemi i slojevi između korteksa i epiderme. Neki tanini mogu imati pomoćnu funkciju reguliranja rasta ovih tkiva.
U ćeliji
Kod svih viših biljaka koje su do danas ispitane, tanini se proizvode u ćelijskim organelama izvedenim iz hloroplasta, tanosomima. Fizički, tanini se uglavnom nalaze u vakuolama ili čine sastojak površinskog voska biljke. Ova skladišna mjesta čine tanine aktivnim protiv biljnih nametnika, a također i onemogućavaju da tanini utiču na metabolizam biljke dok god je biljno tkivo živo; tek kada ćelija umre, tanini postaju aktivni sa metaboličkim efektima.
Tanini su svrstani u ergastičke supstance, tj. neprotoplazmatski materijal prisutan u ćelijama. Tanini, po definiciji, talože bjelančevine. U ovom stanju, oni se moraju skladištiti u organelama koje se mogu oduprijeti procesu taloženja bjelančevina. Idioblasti su izolirane biljne ćelije koje se razlikuju od susjednih tkiva i sadrže nežive supstance. One mogu sadržavati ulja, gumu, smolu, pigmente i dr. supstance. Također sadrže i tanine. U plodu japanske jabuke (Diospyros kaki), tanini se talože u vakuolama taninskih ćelija, koje su idioblasti parenhimskih ćelija u mesu ploda.
U zemljištu
Konvergentna evolucija biljnih zajednica koje su bogate taninima se dešavala širom svijeta u kiselim zemljištima siromašnim hranjivim materijama. Nekad se vjerovalo da tanini imaju funkciju kao odbrana biljaka od biljoždera, međutim ekolozi danas sve više smatraju da su oni vrlo važni regulatori razlaganja i procesa kruženja dušika. Kako u posljednje vrijeme raste svjetska zabrinutost za globalno zagrijavanje, sve više raste interes za bolje razumijevanje uloge polifenola kao regulatora ciklusa ugljika, naročito u sjevernim zimzelenim šumama.
Otpaci lišća i drugi raspadajući dijelovi biljke Agathis australis, vrste drveta sa Novog Zelanda, raspadaju se mnogo sporije od mnogih drugih vrsta. Pored kiselosti, biljka sadrži supstance poput voskova i fenola, a naročito tanina, koji su štetni za neke mikroorganizme.
Prisustvo u vodi i drvetu
thumb|Svježa voda bogata taninima ulijeva se u Cox Bight iz lagune Freney, jugozapadno zaštićeno područje, Tasmanija, Australija Izdvajanje, u vodi vrlo rastvorljivih, tanina iz raspadajuće vegetacije i lišća pored vodotoka može proizvesti takozvane rijeke crne vode. Voda koja istječe iz močvara može imati karakterističnu smeđu boju od rastvorenih tresetnih tanina. Prisustvo tanina (ili huminskih kiselina) u vodi iz bunara može davati vodi opor ukus i loš miris, ali ona i dalje može biti neotrovna i sigurna za piće.
thumb|lijevo|Crno drvo (morta, crni dub, fosilizirana hrastovina) u akvariju, daje vodi tamnu boju sličnu čaju Izdvajanje tanina iz neprerađenog ukrasnog drveta u akvarijima može prouzrokovati snižavanje pH vrijednosti vode i njeno smeđe bojenje slično boji čaja. Neki od način da se to spriječi je kuhanje drveta u vodi nekoliko puta, mijenjanjem vode nakon svakog kuhanja. Koristeći treset kao supstrat u akvariju može imati slične efekte.
Za pripremu naplavnog drveta namijenjenog za akvarijski ukras neophodni su mnogi sat iskuhavanja, nekad taj proces može trajati sedmicama i mjesecima, uz konstantno potapanje drveta i brojne izmjene ustajale vode prije nego što takvo drvo postane čisto. Dodavanje sode bikarbone vodi može se povisiti njena pH vrijednost što može ubrzati proces izdvajanja tanina, jer alkalni rastvor mogu brže izdvojiti taninsku kiselinu iz drveta nego kada je pH vrijednost vode neutralna.
Mehko drvo, koje općenito ima mnogo manji udio tanina od tvrdog drveta, se uglavnom ne preporučuje za upotrebu u akvariju, tako da korištenjem tvrdog drveta vrlo svijetlih boja, koje daju naznaku niske koncentracije i sadržaja tanina, što je lahak način izbjegavanja tanina. Taninska kiselina je smeđe boje, tako da, općenito, bijele vrste drveta imaju manji sadržaj tanina. Vrste drveta žute, crvene ili smeđe boje i nijansi (poput kedra, crvenog hrasta ili vrsta iz grupe južnog žutog bora itd.) pretežno imaju mnogo tanina.
Arabella Figg
Arabella Doreen Figg, bolje poznata samo kao gospođa Figg je fiktivni lik iz serije romana o Harry Potteru spisateljice J. K. Rowling. Ona je potajno pazila na Harry Pottera dok je on živio s Dursleyjevima. Prvi se put pojavila u Harry Potteru i Kamenu mudraca dok je čuvala Harryja zato što su Dursleyjevi nekamo otišli. Obožava mačke i često je pokazivala slike svojih mačaka Harryju. U istoj knjizi, saznajemo da je slomila nogu spotakavši se o jednu od svojih mačaka, pa joj kasnije nisu više bile tako drage.
Iako održava krinku bezjakinje, gospođa Figg je zapravo hrkanica (koja čak dijeli i inicijale s drugim hrkanom iz romana - Argusom Filchem). Gospođa Figg je i članica Reda feniksa i veza je Albusa Dumbledorea između čarobnjačkog i bezjačkog svijeta.
U Harry Potteru i Plamenom peharu, Dumbledore o njoj govori kao o "Arabelli Figg" koja je dio "stare garde" te tako daje prvi trag o njenom pravom identitetu. Autorica J. K. Rowling je potvrdila da su gospođa Figg i Arabella Figg jedna osoba koja živi u blizini Harryjevog doma kako bi pazila na njega.
U Harry Potteru i Redu feniksa pomogla je Harryju nakon što su njega i njegovog bratića Dudleyja Dursleyja napala dva dementora te je Harryju otkrila svoj pravi identitet. Kad je Ministarstvo magije pokušalo izbaciti Harryja iz Hogwartsa zbog neovlaštenog korištenja magije, svjedočenje gospođe Figg pred Vijećem čarobnjaka je bilo presudno za dopuštanje Harryju da nastavi školovanje. Otkrila je i da je namjerno činili Harryjeve boravke kod nje neugodnima kako bi ga Dursleyjevi nastavili slati k njoj te kako bi ga ona tako mogla držati na oku.
U Harry Potteru i Princu miješane krvi, gospođa Figg je prisustvovala Dumbledoreovom pogrebu u Hogwartsu.
Aberforth Dumbledore
Aberforth Dumbledore, fiktivni lik iz serije romana o Harry Potteru književnica J. K. Rowling, je brat Albusa Dumbledorea. Bio je član originalnog Reda feniksa i još bi uvijek mogao biti član.
Kratko je spomenut u Harry Potteru i Plamenom peharu: Dumbledore je rekao Harryju i Hagridu da Aberfortha nisu smetala pisma koje je primao dok je bio tužen zbog bacanja neprimjerenih čarolija na kozu. O njemu nije poznato puno više od toga, osim da je čudan i da bi mogao biti nepismen.
Jim McManus glumi Aberfortha u filmu Harry Potter i Red feniksa.
Aberforth je pipničar u gostionici Veprova glava u Hogsmeadeu, što je potvrdila J. K. Rowling. Prvo je to samo kratko spomenula u Harry Potteru i Redu feniksa kad je Harry u gostionici osjetio jak miris koza i učinilo mu se da ga gostioničar izgleda poznato. U Harry Potteru i Princu miješane krvi Harry je vidio Aberfortha u društvu Mundungusa Fletchera koji tada prodavao ukradene predmete iz kuće na Grimmauldovom trgu i to unatoč doživotnoj zabrani ulaska u Veprovu glavu zato što je uvrijedio Aberfortha kako je Harryju rekao Sirius. Aberforth je u šestoj knjizi posljenji put spomenut na pogrebu svog brata na kraju školske godine.
Iako ga ne spominje kao Aberfortha, Dumbledore ponekad govorio o gostioničaru u Veprovoj glavi kao izvoru informacija. kad se Voldemort vratio u Hogwarts kako bi od Dumbledorea zatražio posao učitelja deset godina nakon odlaska iz škole, Dumbledore pokazuje da zna za Voldemortovu pratnju koja se nalazila u Veprovoj glavi. To je objasnio govoreći da je 'prijatelj mjesnog gostioničara'.
Robert Campin
mini Robert Campin (rođen oko 1375. u Tournai - 1444. u Tournai) bio je prvi veliki slikar flamanskog i ranog nizozemskog slikarstva.
NGC 3964
NGC 3964 (također poznat kao MCG 5-28-43 i PGC 37375) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 394 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,90 (103 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (80 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. marta 1827. godine.
Austro-ugarska nagodba
Nagodbu su potpisali Franjo Josip I. i mađarska delegacija na čelu s Ferencom Deákom. Pratile su je brojne propale ustavne promjene Habsburške Monarhije.
Aberforth Dumbledore
Sybill Trelawney je rekla Harryju da je nju i Dumbledorea tokom razgovora za posao u Veprovoj glavi prekinuo 'veoma nepristojni pipničar' koji je uletio u sobu sa Severusom Snapeom. Severus je tvrdio da se izgubio na stubištu, ali zapravo je prisluškivao razgovor Albusa Dumbledorea i profesorice Trelawney.
NGC 3964
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Austro-ugarska nagodba
Državnopravnim ugovorom, načinjenim 1867. kojim su uređeni odnosi među zemljama pod vlašću Habsburgovaca za posljednjih 50 godina opstojanja Monarhije. Nagodba je nastala kao rezultat sporazuma između austrijskih i ugarskih vladajućih političkih krugova. Formalno su je tvorila dva zakona: jedan se odnosio na austrijski, a drugi na ugarski dio Monarhije.
Dualna Monarhija, napravljena na temelju Nagodbe, bila je, za ta vremena, vrlo dobro rješenje, ali opstala je samo 50 godina, sve dok se nije raspala porazom monarhije u Prvom svjetskom ratu 1918. godine.
Robert Campin
Na svojim slikama, pretežno religiozne tematike, hrabro je napustio zlatnu pozadinu (jednu od prepoznatljivih elemenata bizantijskog slikarstva) i svoje ekspresivno prikazane ličnosti iz hrišćanske historije smjelo postavio u gotovo naturalistički predstavljene građanske enterijere. Portret, žanr koji zbog uzdizanja ličnosti pojedinca srednji vijek nije poznavao, bio je također dio njegovog slikarskog opusa. Psihološku individualizaciju i plastičnu obradu kvari, međutim, "horror vacui" (prekomjerna upotreba ukrasnih detalja, koji ispunjavaju cijeli prostor u jednom umjetničkom djelu) koji se očitava u suviše malom prostoru između glave portretisanog i margine.
Aberforth Dumbledore
Očekuje se da će se Aberfoth pojaviti i u sedmom dijelu Harry Pottera.
Paulovnija
Paulownia ( paw-LOH -nee-ə ) je rod od sedam do 17 vrsta tvrdog drveta (u zavisnosti od taksonomskog autoriteta) u porodici Paulowniaceae, reda Lamiales. Rod, prvobitno Pavlovnia, ali se sada obično piše Paulownia/Paulovnija, nazvan je u čast Ane Pavlovne, kraljice Holandije (1795–1865), kćerke ruskog cara Pavla I. Iz istog razloga se naziva i "princezino drvo".
U Sjevernu Ameriku je uvezena 1844. godine iz Europe i Azije, gdje je prvobitno bila tražena kao egzotično ukrasno drvo. Njeni plodovi (botanički kapsule) također su korišteni kao materijal za pakovanje robe koja se otpremala iz istočne Azije u Sjevernu Ameriku, što je dovelo do stvaranje šumaraka paulovnije gdje su bacani u blizini velikih luka. Drvo se nije značajno zadržalo u američkim baštama, dijelom zbog svojih prezimljenih smeđih plodova koje neki smatraju ružnim. U nekim područjima se izbjegava uzgoj i nalazi se na zapuštenim parcelama. Neki američki autoriteti smatraju da je rod invazivna vrsta, ali u Europi se ne smatra i uzgaja se u vrtovima.
Dimenzionalno stabilna i s obzirom na njegovu ravnu strukturu i malu težinu, drvo paulovnije je izuzetno jednostavno za obradu i navodno je otporno na propadanje, uz pristojne vremenske uslove.
Drveće može sazrijeti za manje od 10 godina i proizvodi jako, lahko drvo, dobro kao ogrijevno drvo, sa čak većim odnosom čvrstoće i težine od drveta balze. Njegova gustina je niska i iznosi oko 280 kg/m 3, iako znatno više od balzinih vrlo niskih 160 kg/m3.
Fosilna nalazišta
Paulovnija je nekada rasla u Sjevernoj Americi, s fosiliziranim listovima pronađenim u tercijalnim slojevima kanjona Ellensburg u državi Washington.
Makrofosili paulovnije pronađeni su u kasnom zancleanskom stadiju pliocenskih lokaliteta u Pocapaglii, Italija , a makrofosili Paulownia caucasica su pronađeni iz slojeva seravalskog stadija miocena u Gruziji u regiji Kavkaza. Vjeruje se da bi tada klima bila pogodna za ovaj rod na cijeloj sjevernoj hemisferi.
Upotreba
U Kini je popularno za sadnju pored puteva i kao ukrasno drvo. Paulovniji je potrebno mnogo svjetla i ne voli visok nivo vode.
Kao šumska kultura, paulovnije su stroge u svojim zahtjevima, dobro se ponašaju samo na zemljištu koje dobro drenira, uz dovoljno ljetnih padavina ili dostupnost vode za navodnjavanje. Paulovnija izuzetno brzo raste; do 10 metara u jednoj godini kada je mlada. Neke vrste plantažne paulovnije mogu se sjeći za građu za samo pet godina. Jednom kada se stabla posijeku, ona se regenerišu iz svog postojećeg korijenskog sistema, zbog čega su dobila ime "drvo feniksa".
Paulovnija se također koristi u kineskim agrošumarskim sistemima, jer brzo raste, drvo joj je lagano, ali snažno, cvjetovi su bogati nektarom, listovi su dobra hrana za životinje na farmi, duboko je ukorijenjena, kasno lista i krošnja je prilično rijetka, tako da usjevi ispod nje dobivaju dovoljno svjetla za rast i zaklon. mini| Ovaj cvijetni uzorak paulovnije (go-shichi-no-kiri) simbol je Ureda premijera Japana. Također ukrašava Orden izlazećeg sunca i Orden cvijeća paulovnije i predstavlja grb zen hrama Eihei-ji. Paulovnija je poznata na japanskom kao kiri (桐), a posebno se to odnosi na P. tomentosa; poznato je i kao "drvo princeze". Paulownia je i ureda premijera, a služi i kao državni pečat Japana koji koriste Kabinet i Vlada Japana (dok je krizantema carski pečat Japana). Jedna je od igraćih karata u kartaškoj igri hanafuda, koja je povezana s mjesecom novembrom ili decembrom (neke regije mijenjaju redoslijed ova dva mjeseca).
Japan: Ilustrovana enciklopedija kaže:"Drvo paulovnije je vrlo lagano, fino zrnasto i otporno na deformacije. To je najbrže rastuće tvrdo drvo. Koristi se za sanduke, kutije i klompe (geta). Drvo se spaljuje kako bi se dobio ugalj za skiciranje i prah za vatromet, a od kore se pravi boja. Srebrno-sivo drvo rezano u furnir služi za izradu posebnih vizit karti." mini| [[Japan|Japanski Kobundō (小分銅), 95–97% zlata, oznaka "Paulownia" Kiri (桐) , amblem Kikubana (菊花) , 373,11 grama, Japan]] Važan je u Kini, Koreji i Japanu za izradu zvučnih ploča za žičane muzičke instrumente kao što su guqin, guzheng, pipa, koto i gayageum. Od nedavno se koristi i kao materijal za kućište jeftinih električnih gitara, kao jezgro za lagane turne skije, i za jezgre daski za surfanje. Koristi se u gitarama kao jezgro, a zatim se laminira ispod izdržljivijeg drveta.
Vrste
lijevo|mini| Cvijeće i kora Paulownia fortunei • Paulownia kawakamii
• Paulownia tomentosa
• Paulownia catalpifolia
• Paulownia x taiwaniana
• Paulownia elongata
• Paulownia fargesii
• Paulownia fortunei — dragon tree. Potencijalne sorte, hibridne i sinonimne vrste: • Paulownia coreana
• Paulownia glabrata
• Paulownia grandifolia
• Paulownia imperialis
• Paulownia australis
• Paulownia lilacina
• Paulownia longifolia
• Paulownia meridionalis
• Paulownia mikado
• Paulownia recurva
• Paulownia shensiensis
• Paulownia silvestrii
• Paulownia thyrsoidea
• Paulownia duclouxii
• Paulownia viscosa
IC 685
IC 685 (također poznat kao PGC 34871) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 1191788640,0 sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,40 (139 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (104 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 11. aprila 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Celulaza
mini|400px|Prostorna struktura [[enzima celulaza]] 200px|mini|desno|Prikaz β-1,4-endoglukanaze, katalitičke domene Streptomyces lividans - primjer iz porodice 12 glikozidnih [[hidrolaza.]] Celulaza je enzim koji katalizira razgradnju celuloze na jednostavnije ugljikohidrate. To je biloje bilo koji od nekoliko enzima koje uglavnom proizvode gljive, bakterije, i protozoe kao katalizatore celulolize, tj. razlaganja celuloze i nekih srodnih polisaharida. Ustvri, Hidrolizira 1,4-β-D -glukozidne veze u celulozi, hemicelulozi, liheninu i β-D-glukana iz žitarica.
Celulaza razgrađuje celulozne molekule u monosaharide ("jednostavni šećeri"), kao što su β-glukoza ili kraće polisaharide i oligosaharide. Ime se također koristi i za bilo koju prirodnu mješavinu ili kompleks raznih takvih enzima, koji djeluju sinergistički, serijski ili u razgradnji celuloznih materijala. Zato to može biti jedan od slijedećih enzima: Ovaj enzim katalizira hemijsku reakciju:
Hidrolizira i 1,4-veze β-D-glukanâ koji također sadrže 1,3-veze.
Struktura
Većina gljivičnih celulaza imaju strukturu dva-domena, s jednom katalitskom i jednom celuloza-obavezujućom domenom, koje su povezane fleksibilnim linkerom. Ova struktura je prilagođen za rad na nerastvorljivoj podlozi, što omogućuje enzimu dvodimenzionzijsku difuziju na površini. Međutim, postoje i celulaze (uglavnom endoglukanaze) kojima nedostaje linker celuloznne domene.
Celulazni kompleksi
U mnogim bakterijama, in vivo celulaze su složene enzimske strukture organizirane u supramolekulske komplekse, u celulosome. Sadrže oko pet različitih enzimskih podjedinica i ustvari su endocelulaze, egzocelulaze, celobiaze, oksidacijske celulaze i celulozne fosforilaze, od kojih samo endocelulaze i celobiaze sudjeluju u stvarnoj hidrolizi β(1 → 4) veza. Celulazni kompleks Trichoderma reesei, primjerice, sadrži komponentu označenu kao C1 (57.000 daltona), koja razdvaja lance kristalne celuloze, kao endoglukanaza (oko 52.000 daltona), kao i egzoglukanaza (oko 61.000 daltona) i β-glukozidaze (76.000 daltona). U genomu bakterija identificirane su brojne "potpisne" sekvence, poznate kao dokerini i kohezini, koje proizvode celulosome. U zavisnosti od njihove sekvence aminokiselina i tercijarne strukture, celulaze su podijeljeni u klanove i porodice.
Mehanizam celulolize
mini|centar|700px|Tri tipa katalitskih reakcija celulaze: 1. Lom nekovalentnih interakcija u amorfnoj strukturi celuloze (endocelulaza) 2. Hidroliza lanca završava razlaganjem polimera u manje molekule šećera (egzocelulaza) 3. Hidroliza disaharida i tetrasaharida u glukozu (beta-glukozidaza) mini|centar|700px|Detalji mehanizma aktivnosti beta-glukosidazne aktivnosti celulaze
Upotreba
Celulaza se koristi za komercijalnu preradu hrane u kafu. Hidrolizira celulozu toom sušenja zrna. Osim toga, celulaze se naširoko koriste i u tekstilnoj industriji i proizvodnji deterdženata za pranje rublja. Oni su također, u razne svrhe, koriste u industriji celuloze i papira, a čak i u farmaciji. Celulaza se upotrebljava u fermentaciji biomase u biogoriva, iako je ovaj proces je relativno eksperimentalno u ovom trenutku. Cellulase se koristi kao tretman za phytobezoars, oblik celuloze Bezoar nalazi u ljudskom želucu.
Mjerenje celulaze
Kao i prvobitni supstrat, celuloze, je netopive u vodi polimera, tradicionalno smanjuje šećer testova pomoću ovog supstrat ne može biti zaposlen za mjerenje celulaza aktivnosti. Analitička naučnici su razvili niz alternativnih metoda.
Viskometrija
Viskozimetar se može koristiti za mjerenje smanjenja viskoznosti otopine koja sadrži tvari topive u vodi, kao što je derivat celuloze: karboksimetil celuloza, nakon inkubacije s celulaznim uzorkom. Pad viskoznosti je direktno proporcionalan aktivnosti celulaze. Iako su takvi testovi vrlo osjetljivi i specifični za endocelulaze (egzocelulaze prave malo ili nimalo promjena viskoznosti), ograničeni su činjenicom da je teško definirati aktivnost u konvencionalnim enzimskim jedinicama (mikromol hidrolizirane podloge ili proizvod nja u minuti).
Celooligosaharidne podloge
DP-oligosaharidi (DP2-6) su dovoljno rastvorljivi u vodi da se ponašaju kao održive podloge za celulazne enzime. Međutim, kako su ove podloge su i sami 'reducirajući šećeri, nisu pogodne za upotrebu u tradicijskim testovima redukcije šećera jer stvaraju visoku 'praznu' vrijednost. Međutim, njihova celulazom posredovana hidroliza se može pratiti metodima HPLC ili IC, ta sticanje vrijednih informacija o zahtjevima podloge određenog celulaznog enzima.
Reducirane celooligosaharidne podloge
U proizvodnji dgovarajućih šećernih alkohola, celo-oligosaharidi mogu biti hemijski reducirani aktivnošću natrij borohidrid a. Ovi spojevi, u testovima ne reagiraju pri redukciji šećera, ali to činr proizvodi njihove hidrolize. To čini reducirajuće borohidride celo-oligosaharida vrijednim podlogama za test od celulaze, koristeći tradicijske restove reducirajućih šećera, kao što je Nelson-Symogyi metod.
Bojene polisaharidne podloge
Ove podloge mogu se mogu podijeliti na dvije klase.
Kombinacija enzimskih reagenasa
thumb|center|700px|Za specifično mjerenje prisustva endocelulazne aktivnosti  pomoćne β-glukozidaze mogu se upotrebljavati  kolourimetrijski i  fluorimetrijski supstrati celulaze Nedavno su razvijeni novi reagensi koji omogućavaju specifično mjerenje  end -celulaza. Ove metode uključuju funkcionalno korištenje oligosaharidnog supstrata u prisustvu pomoćnih enzima. U primjeru je prikazano da je celulazni enzim ju stanju prepoznati trisaharidni fragment celuloze i razložiti ove jedinice. Pomoćni enzimi koji su prisutni u reagens smjesi (β-glukozidaze), zati hidroliziraju fragment koji sadrži hromofore ili fluorofore. Ovaj test se prekida dodavanjem osnovne otopine koja zaustavlja enzimske reakcije i deprotonira oslobođenu fenolne spojeve za proizvodnju vrsta fenolata. Uzorak celulazne aktivnost je direktno proporcionalna količini  oslobođenih fenolata,  koji se mogu mjeriti pomoću spektrofotometra. Acetal funkcionalizacija nereucirajućeg kraja trisaharidne podloge sprječava akciju pomoćnih β-glukozidaza  na roditeljskoj podlozi.
IC 2334
IC 2334 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Kornjače
Kornjače (Testudinata,Testudines, ranije i Chelonia) postoje već duže od 250 miliona godina. Na Zemlji postoji više oko 300 različitih vrsta, od toga su sedam morskih, 180 vrsta živi u slatkoj vodi, a ostatak živi na kopnu. Kornjače se ubrajaju u reptile i bile su na Zemlji još prije nego što su se razvili veliki dinosaurusi. Sposobnost prilagođavanja kornjača, čiji su najbliži srodnici krokodili i ptice, osigurala im je postojanje do današnjih dana. Konkretno, termin "kornjača" može označavati red u cjelini, kao u sjevernoameričkom SAD-u.
IC 2334
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kornjače
Životinje iz tog reda veterinari, naučnici i konzervatori često nazivaju heloncima. Naziv Chelonia, koji je sada sinonim za red, zasnovan je na grčkoj riječi za kornjaču, χελώνη - helone, χέλυς helys = kornjača i koristi se za formiranje imena mnogih taksona kornjača. Naziv reda Testudines bazira se na latinskom terminu testudo za kornjače. Na kopnu su galapagoske kornjače dostigle dužinu od 1,87 m i težinu od preko 417 kg. Najveća poznata kornjača bila je  Archelon ischyros, kasnokredna morska kornjača duga do 4,6 m.
Rasprostranjenje
Sa izuzetkom polarnih područja, kornjače žive na svim kontinentima, u pustinjama morima, rijekama, močvarama i na kopnu, a najviše ih ima u područjima umjerene klime, i tropa. Naročito su brojne vrste u Sjevernoj Americi i Jugoistočnoj Aziji.
Obilježja
Ishrana: Savremene kornjače nemaju zube. Raspolažu snažnim "aparatom" za hranjenje koji se razvio od čeljusnih kostiju. fosilne kornjače još imaju zube, ali su se tokom evolucije izgubili, a zamijenjeni su preoblikovanim čeljustima. Kao i svi drugi reptili, ni kornjače ne žvaču hranu nego ustima otkidaju komade, pomažući si pri tome prednjim udovima.
Veličina: Pored velikog broja vrsta čija se veličina kreće između 10 i 30 centimetara, tu su još i morske kornjače, i divovske kornjače s otočja Galápagos i sa Sejšela, čija dužina oklopa može doseći i više od metra.
Čula:
Oglašavanje: Osim tokom parenja, kornjače su uglavnom nijeme. Izuzetak je reakcija na strah: uvlači glavu u oklop i pritom ispušta siktav glas koji potsjeća na frktanje. Razlog tog zvuka je naglo izbacivanje zraka iz pluća. Kad traže mjesto pogodno za polaganje jaja, ženke se glasaju slično kao mužjaci tokom parenja. Taj glas nalikuje stenjanju.
Inteligencija: Spoznajne sposobnosti kornjača mogu se mjeriti s onima drugih reptila. Tako pamte mjesta s hranom, kao i putove za bijeg. Imaju izražen i osjećaj za orijentaciju, ali ne tako dobro kao sisari.
Dužina života: Kornjače mogu živjeti jako dugo. Divovske kornjače s otočja Galápagos mogu doživjeti i više od 200 godina. Neke američke kornjače žive duže od 100 godina i time, s razlogom, uživaju glas Metuzalema u svijetu životinja. Neki primjerci su dokazano doživjeli starost od 180 godina.
Način života
Tipični dan jedne kornjače sastoji se od potrage za hranom i, kod gotovo svih vrsta, izlaganja Suncu. Ovo zadnje služi regulisanju tjelesne temperature kao i prihvaćanju UV-zračenja. Za reptile najvažniji dio spektra je UVB jer pomoću njega se vrši sinteza D3 vitamina. U klimatski umjerenom području pa sve tamo do pustinjskog godišnja doba određuju životni ritam kornjača. One se zimi zakopavaju ili već prema vrsti traže sklonište pod vodom, gdje iduće mjesece provode dijelom ukočene, "smrznute". Neke se vrste jednako tako povlače i za vrijeme velikih ljetnih vrućina.
Polaganje jaja slijedi nekoliko sedmia nakon oplodnje, ili, u umjerenim klimatskim područjima, u proljeće. Njihova jaja se svojim osobinama značajno razlikuju od vrste do vrste. I broj jaja je jako različit. Od samo tri jaja kod jedne vrste, pa sve do više od 100 jaja kod morskih kornjača. Polaganje jaja se događa isključivo na kopnu. Kad skotna ženka pronađe odgovarajuće mjesto, iskapa jamu i u nju polaže jaja. Zatim zatrpava leglo zemljom, pijeskom ili biljnim materijalom.
Kod gotovo svih vrsta kornjača temperatura u leglu za vrijeme inkubacije određuje spol mladunaca. Ta okolnost se pokazala značajnom kod umjetnog uzgoja koji se provodi u cilju očuvanja pojedinih vrsta kornjača. Nakon što se izvale iz jaja, kornjačice ostaju u leglu dok u potpunosti ne potroše zalihu hrane iz žumanjca prije nego što počmu s grebanjem prema površini. Na najsjevernijoj granici rasprostranjenosti kornjača, mladunci koji se izlegu u kasno ljeto i iznenadi ih rani početak zime, ostaju zakopani u leglu do proljeća. Majke ne pružaju nikakvu pomoć u valjenju ili uzgoju mladunaca. Do spolne zrelosti prolazi puno godina. Spolna zrelost kornjače ne ovisi o njenoj starosti nego o veličini.
Neprijatelji
Neprijatelji kornjača su različiti od vrste do vrste, a jako ovise i o njenoj starosti. Dok su legla kao i tek izležene kornjačice bespomoćno izloženi na milost i nemilost čak rakovima i pticama, za ozbiljno ugrožavanje odrasle kornjače potreban je neko velik i snažan kao krokodil. Kornjače ozbiljno ugrožavaju i ljudi. U nekim dijelovima ljudi jedu morske, slatkovodne i kopnene kornjače. Osim toga, ljudi pljačkaju i jedu i kornjačina jaja. Danas je to gotovo posvuda krivolov, no populacije se, zbog dugog razdoblja do spolne zrelosti, sporo oporavljaju pa se neke vrste nalaze na rubu izumiranja. Pored toga, u nekim kulturama se još i danas od kornjačevine (ploče leđnog dijela oklopa) izrađuju različiti upotrebni i ukrasni predmeti.
Sistematika i evolucija
Danas postoje dvije glavne moderne grupe (podreda) kornjača:
Historija fosila
Zoolozi su pokušali objasniti evolucijsko porijeklo kornjača, posebno njihovog jedinstvenog karapaksa. U 1914., J. Versluys je predložio da se koštane pločice u dermi, osteoderme, stapaju na rebra ispod njih. Teorija se zadržala i u 21. stoljeću, kada je Olivier Rieppel predložio hipotetskog pretka kornjače, čija su leđa prekrivena koštanim oklopnim pločicama u dermisu, a koji je nazvao "Predak u toačkicama" (Polka Dot Ancestor). Teorija je objasnila evoluciju fosilnih pareisaura od oblika Bradysaurus do Anthodon, ali ne i kako su rebra mogla biti pričvršćena za koštane kožne ploče.
Prve permske kornjače
Nedavna fosilna otkrića porijekla kornjača pružaju drugačiji, ali "sveobuhvatan scenarij" evolucije ljuske kornjače. Fosil koji je možda kornjača iz perma u Južnoj Africi, Eunotosaurus, imao je kratko široko truplo i kućište proširenih i donekle preklapajućih rebara, što sugerira rana faza u stvaranju ljuske/oklopa.
Trijaska evolucija kompletnog oklopa
Matična kornjača iz srednjeg trijasa,  Pappochelys , imala je izrazito proširena rebra, u presjeku u obliku slova T. Kasnotrijasna kornjača iz Guizhou, Kina, Eorhynchochelys, mnogo je veća životinja, bila je duga do 1,8 m, s dugim repom i proširena, ali sa nepreklapajućim rebrima; kao i raniji fosili, imala je male zube. Također u kasnom trijasu, slatkovodna  Odontochelys semitestacea, Guangling na jugozapadu Kine imala djelimičnu ljusku, koja se sastojala od cjelovitog koštanog plastrona i nepotpunog karapaksa. Razvoj ljuske završava se kasnim trijasom i oblikom Proganochelys. Nedostajala mu je sposobnost da uvuče glavu u školjku, a imao je dugačak vrat i dugačak, šiljast rep koji se završavao palicom, pomalo poput ankilosaura.
Jurska adaptivna radijacija uspješnog plana građe
Kad je postavljena kompletna školjka oklopa, kornjače su ušle u adaptivnu radijaciju u juri, što je uveliko povećalo broj i raznolikost fosilnih vrsta. Na nekoliko mjesta, paleontolozi su otkrili veliki broj kostura iz jure ili krednih kornjača nakupljenih na jednom području, kao što je formacija Nemegt u Mongoliji, groblje kornjača u Sjevernoj Dakoti, slojevi Crnih planina kornjača u Wyomingu i Shanshan Countyju, Xinjiang, gdje je preko hiljadu drevnih slatkovodnih kornjača uginullo nakon posljednje vodene rupe na isušenom području tokom velike suše  Dokumentirani su fosili izlijeganja i gnijezda.
Vanjska filogenija
Prvu filogenetičku analizu širom genoma dovršili su Wang et al. (2013). Koristeći nacrte genoma Chelonia mydas i Pelodiscus sinensis, tim je ponovo zaključio da su kornjače vjerovatno sestrinska skupina krokodila i ptica (Arhosauria). Ovakav raspored unutar diapsida sugerira da je loza kornjača nekada imala lobanju nalik diapsidama s sljepoočnim otvorima iza očne duplje, dok kornjače sada imaju lobanju sličnu anapsidama bez takvih otvora. Vanjska filogenija kornjača prikazana je na donjem kladogramu.
Interna filogenija
Thompson et al. komentiraju da postojeće kornjače imaju vrlo malu raznolikost, s obzirom na starost grupe. Raznolikost se neprestano povećavala u njihovoj analizi, a specijacije su se dešavale većom brzinom od izumiranja, osim jednog brzog porasta oko granice eocena i oligocena, prije nekih 30 miliona godina i velikog regionalnog izumiranja otprilike u isto vrijeme. Oni sugeriraju da su globalne klimatske promjene uzrokovale oba događaja, jer je zahlađenje i sušenje prouzročilo sušenje kopna, a kornjače da su tamo izumrle, dok su nove kontinentalne margine izložene klimatskim promjenama stvorile staništa za druge vrste. Kladogram prema Crawford et al. 2015, predstavlja unutrašnje odnoseu filogeniji reda Testudines do razine porodica. Analiza Thompsona i sur. 2021. podržava istu strukturu do porodičnog nivoa.