cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polifilija
Polifilija, polifiletičnost ili polifiletska evolucija (grčki = mnogorasni, "mnogih rasa") odnosi se na evoluciju koja je obilježena pojavom jedne ili više homoplazija: konvergentni fenotipovi se vraćaju na prethodni izgled, ali nisu naslijeđeni od zajedničkih predaka. Naziv polifiletični koristi se za opisivanje više predačkih izvora, bez obzira na konvergenciju.
Naprimjer, toplokrvne životinje su se evolutivno odvojeno razvijale u precima sisara i precima ptica. Ostali primjeri polifiletskih grupa su protozoa, Lipotyphla, alge i beskičmenjaci.
Mnogi biolozi imaju za cilj da se kod grupisanja vrsta izbjegne grupna homoplazija, zbog čega je često cilj da se odstrane grupe za koje se utvrdi da su polifiletske. To je često stimulans za velike revizije klasifikacijskih sistema.
Istraživači koji su više u vezi s ekologijom nego sistematikom, mogu uzeti polifiletske grupe kao legitiman predmet proučavanja. Sličnosti u aktivnostima u okviru gljiva grupe Alternaria, naprimjer, mogu ih navesti na zaključak da je neka grupa valjan rod, dok posmatraju polifiliju.
Polifiletske vrste
Vrste imaju poseban status u sistematici, kao jedna od uočljivijih osobina same prirode i kao osnovna jedinica klasifikacije. Obično se implicitno pretpostavlja da su vrste monofiletske (ili barem parafiletske). Međutim, hibridna specijacija nesumnjivo dovodi do pojave polifiletskih vrsta. Hibridne vrste su uobičajena pojava u prirodi, a posebno kod biljaka gdje poliploidija omogućava brzu specijaciju.
Zdravko Grebo
Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Sarajevu 1970, a potom pohađao postdiplomski studij na Katedri za teoriju prava na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, gdje je 1976. i doktorirao. Od 1972. predavao je na Pravnom fakultetu u Sarajevu, a profesor je postao u januaru 1991.
Osnivač je i Helsinškog parlamenta građana za Bosnu i Hercegovinu te autor četiri knjige i više od 150 članaka. Godine 1993. dobio je nagradu od Kluba rektora Evrope "za mir i borbu protiv rasizma i ksenofobije", a sljedeće godine i medalju "Četiri slobode" u području "Sloboda od straha", koju dodjeljuje Rooseveltov institut za američke studije. Od 2011. godine, bio je javni zagovarač REKOM-a u Bosni i Hercegovini.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Jajce)
Općinski izbori za izbor načelnika i za 25 članova Općinskog vijeća općine Jajce održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 37 biračkih mjesta, a pravo glasa imalo je 25.312 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.
Načelnik
Na izborima za načelnika izašlo je ukupno 13.614 glasača (53,78% od ukupnog broja), a od toga je 12.923 (94,92%) glasova bilo važećih, te 691 (5,08%) nevažećih. Sa ukupno 7.092 glasova (54,88%) za načelnika izabran je Edin Hozan, član koalicije SDA/SBB.
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće izašlo je ukupno 13.622 glasača (53,81% od ukupnog broja), a od toga je 12.647 (92,84%) glasova bilo važećih, te 975 (7,16%) nevažećih. Birano je ukupno 25 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je koalicija Zajedno za bolje sutra Jajcu - HDZ, HDZ 1990, HKDU 5.085 (40,21% od ukupnog broja važećih glasova).
Nogometna reprezentacija Čehoslovačke
Nogometna reprezentacija Čehoslovačke (Češki: Československá fotbalová reprezentace, Slovački: Česko-slovenské národné futbalové mužstvo) je predstavljala Čehoslovačku (1920-1994) na međunarodnim nogometnim takmičenjima i bila je pod upravom nogometnog saveza Čehoslovačke.
Historija
Reprezentacija Čehoslovačke je svoju prvu službenu utakmicu odigrala 1920. godine protiv reprezentacije Jugoslavije na VII olimpijskim igrama u Antwerpenu. Svoju posljednju utakmicu reprezentacija Čehoslovačke odigrala je 17. novembra 1993. godine u Briselu protiv Belgije. U svojoj historiji Čehoslovačka je igrala na osam Svjetskih i tri Evropska prvenstva, te pet puta na Olimpijskim igrama. Najbolji uspjeh na Svjetskim prvenstvima Čehoslovačka je ostvarila 1934. i 1962. godine plasmanom u finale. Najveći uspjeh na Evropskim prvenstvima Čehoslovačka ostvaruje 1976. godine gdje su bili Evropski prvaci. Na Olimpijskim igarama najbolji rezultat je ostvaren 1980. godine na XXII olimpijskim igrama u Moskvi gdje je Čehoslovačka osvojila zlatnu olimpijsku medalju.
USP51
Ubikvitinska karboksil-terminalna hidrolaza 51 je enzim koji je kod ljudi kodiran genom USP51.
IC 4839
IC 4839 (također poznat kao ESO 184-48, IRAS 19114-5443 i PGC 62975) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 255 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Teleskop. Najveći prečnik je 2,20 (163 hiljade sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (119 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 16. septembra 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Randy Rhoads
Randall William Randy Rhoads bio je američki heavy metal gitarista i kompozitor. Tokom njegove sjajne muzičke karijere koja je trajala nešto manje od 10 godina, prvo je bio suosnivač heavy metal grupe Quiet Riot (sa samo 16 godina života), a zatim i kao prateći gitarista zaslužan za početni veoma uspješan samostalni muzički pohod Ozzy Osbourna nakon što je napustio grupu Black Sabbath. Tokom ovog kratkog, ali veoma važnog perioda u muzičkoj karijeri Ozzy Osbourna snimljena su dva veoma uspješna albuma Blizzard of Ozz 1980. i Diary of Madman 1981. godine. Randy Rhoads je dao veliki muzički doprinos tokom snimanja ova dva muzička albuma. Bio je odgojen od strane samohrane majke, koja mu je dala prve časove klasične gitare. Ovo će imati veliki utjecaj na mladog Randya pri njegovom kasnijem stvaranju jedinstvenog rock zvuka na električnoj gitari. Zahvaljujući ovome Randy Rhoads je pomogao Ozzy Osbournu u stvaranju novog stila u heavy metal muzici, objedinjujući elemente iz klasične muzike sa agresivnom rock senzibilnošću i izuzetnom vještinom sviranja električne gitare. Za samo dvije godine stvorio je muzičku ostavštinu koja je zauvijek promijenila heavy metal rock u tolikoj mjeri da su mnogi kasniji rock gitaristi slijedili njegov primjer prilikom razvijanja vlastitog stila sviranja rock gitare. Randy Rhoads je poginuo u avionskoj nesreći 19. marta 1982. godine prilikom koncertne turneje sa Ozzy Osbournom.
Stadion Luke (Visoko)
Stadion Luke je nogometni stadion koji se nalazi u Visokom, Bosna i Hercegovina. Na njemu domaće utakmice igra nogometni klub Bosna Visoko. Smješten je u naselju Luke. Prijašnji naziv stadiona je bio ''Stadion 7. april''. Kapacitet stadiona je 5.200 sjedećih mjesta.
Velika nagrada Francuske 2018.
Velika nagrada Francuske 2018. (službeno poznata kao "FORMULA 1 PIRELLI GRAND PRIX DE FRANCE 2018") automobilska je trka Formule 1 koja se održala 24. juna 2018. na stazi Circuit Paul Ricard u Le Kasteleu, u Francuskoj. Ovo je bila osma trka u sezoni 2018. i 59. trka za Veliku nagradu Francuske.
Lewis Hamilton osvojio je treću pol poziciju ove sezone i 75. u karijeri. Pobjedu je ostvario vozač Mercedesa Lewis Hamilton što mu je treća pobjeda u sezoni. Na drugom mjestu završio je Max Verstappen iz Red Bulla, dok je treću poziciju na kraju zauzeo Kimi Räikkönen.
Prvi trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na prvom treningu.
Drugi trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na drugom treningu.
Treći trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na trećem treningu.
Biatlon na Zimskim olimpijskim igrama 2006 – štafeta (žene)
Utrka u biatlonu u štafeti 4x6 km na ZOI 2006. održana je 23. februara 2006. u Cesana San Sicariu skijaškom centru 3 km udaljenom od Torina.
Stadion Krupa na Vrbasu
Stadion Krupa na Vrbasu je nogometni stadion koji se nalazi u Krupi na Vrbasu, Bosna i Hercegovina. Na njemu domaće utakmice igra nogometni klub Krupa. Tribine su kapaciteta 3.000 sjedećih mjesta od kojih je 800 natkrivenih. Stadion ima teren sa vještačkom travom.
Biatlon na Zimskim olimpijskim igrama 2006 – štafeta (žene)
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Homo floresiensis
Homo floresiensis (čovjek sa Floresa; poznatiji i pod nadimcima hobit i Flo) izumrla je vrsta roda Homo. Prvi pronađeni ostaci, koji su pripadali jedinki visine od oko 1,1 m, otkriveni su 2003., na otoku Flores u Indoneziji. Pronađeni su skeleti devet jedinki, uključujući i jednu potpunu lobanju. Ti ostaci postali su predmet intenzivnog istraživanja u potrazi za saznanjima da li predstavljaju zasebnu vrstu od današnjih ljudi. Taj hominin bio je poseban zbog malehnog tijela i mozga i relativno nedavnog izumiranja, moguće prije samo 12.000 godina. Uz njihove ostatke pronađeni su kameni alati iz arheoloških horizonata u rasponu od prije 94.000 do 13.000 godina. Neki smatraju da je historijski H. floresiensis možda vezan za mitove o Ebu gogou, koji su česti na otoku Flores.
Pronalazači (arheolog Mike Morwood i kolege) predložili su da veliki broj osobina, i primitivnih i naprednih, identificira te jedinke kao pripadnike nove vrste, H. floresiensis, unutar taksonomskog tribusa Hominini, koji uključuje sve vrste koje su u bližem srodstvu sa ljudima nego čimpanzama. Također su predložili da je H. floresiensis na Floresu živio u isto vrijeme kao i ljudi.
Indonezijski antropolog Teuku Jacob ubrzo je izrazio sumnju da ti ostaci predstavljaju novu vrstu, pa je predložio da je lobanja LB1 pripadala modernom čovjeku sa mikrocefalijom. Dva istraživanja, koja su paleoneurologinja Dean Falk i njene kolege proveli 2005. i 2007., odbila su tu mogućnost. Falk et al. (2005) su odbacili Martin et al. (2006) i Jacob et al. (2006), ali su ga branili Morwood (2005) kao i Argue, Donlon et al. (2006).
Dva ortopedska istraživanja objavljena 2007. godine izvijestila su o dokazima koji podupiru status vrste za H. floresiensisa. Istraživanje nekoliko kostiju korijena šake pokazalo je da su postojale sličnosti sa istima kod čimpanzi ili ranih hominina, kao što je rod Australopithecus, ali i razlike sa kostima kod današnjih ljudi. Proučavanje kostiju i zglobova ruke, ramena i donjih udova rezultiralo je zaključkom da je H. floresiensis bio sličniji ranim ljudima i čovjekolikim majmunima nego današnjim ljudima.
Objava jedne kladističke analize i studija komparativnih tjelesnih mjera iz 2009. godine pružila su dodatnu podršku hipotezi da su H. floresiensis i Homo sapiens odvojene vrste.
Kritičari tvrdnje o statusu ove vrste nastavljaju vjerovati da su te jedinke Homo sapiens sa patološkim promjenama u anatomiji i fiziologiji. Druga hipoteza u toj kategoriji je da su se jedinke rodile bez funkcionirajuće tireoidne žlijezde, što je rezultiralo endemičnim kretenizmom.
Otkriće
Primjerke je otkrio jedan australijsko-indonezijski tim arheologana, na indonezijskom otoku Flores 2003, u potrazi za tragovima prvobitne migracije vrste Homo sapiens iz Azije u Australiju. Nisu očekivali da će otkriti novu vrstu i bili su iznenađeni pronalaskom gotovo sasvim potpunog skeleta hominina, kojeg su nazvali LB1 jer je iskopan u pećini Liang Bua. Daljnjim iskopavanjima otkriveno je još sedam skeleta, starih između 38.000 i 13.000 godina. Jedna kost ruke privremeno priključena vrsti H. floresiensis stara je oko 74.000 godina. Primjerci nisu bili fosilizirani i opisano je da imaju "konzistenciju vlažnog upijajućeg papira"; nakon otkrivanja, kosti su morali ostaviti da se osuše prije daljnjeg iskopavanja. Složeno kameno oruđe odgovarajuće veličine za čovjeka od oko 110 cm također je bilo prisutno u toj pećini. Otkriveno je u horizontima starosti između 95.000 i 13.000 godina i povezano je (pronađeno u istim slojevima) sa ostacima patuljastog slona iz izumrlog roda Stegodon (koji je tokom kvartara bio proširen u cijeloj Aziji). Pretpostavlja se da je slon bio plijen jedinke LB1. Homo sapiens stigla je u regiju prije oko 45.000 godina. Postojanje Homo floresiensis otkriveno je naučnoj zajednici 28. oktobra 2004. godine, nakon čega je ubrzo dobio nadimak "Hobit" prema izmišljenoj rasi iz Tolkienovog romana Hobit, a Homo hobbitus je predložen kao naučni naziv vrste. Isprva je svrstan u vlastiti rod, Sundanthropus floresianus ("čovjek sa Sundskog Floresa"), ali su istraživači smatrali da lobanja, unatoč svojoj veličini, pripada rodu Homo.
Anatomija
Najbitnije i najočitije osobine koje odlikuju H. floresiensisa su malo tijelo i zapremina moždane šupljine. Brown i Morwood su također identificirali dosta ostalih, manje upadljivih osobina koje bi razlikovale LB1 od današnjeg H. sapiens, među kojima su oblik zuba, odsustvo brade i manji ugao u glavi ramenske kosti. Naučna zajednica je strogo razmotrila svaku od tih navodnih obilježavajućihh osobina, a različite istraživačke grupe došle su do različitih zaključaka o tome da li te osobine podržavaju postojanje nove vrste ili LB1 pripada teško oboljeloj jedinki H. sapiensa.
Malo tijelo
Prvi pronađeni ostaci, LB1, odabrani su za tipski primjerak za predloženu vrstu. LB1 je prilično potpun skelet sa gotovo cijelom lobanjom, a utvrđeno je da je pripadao 30-godišnjoj ženi. LB1 je dobila nadimak Mala dama sa Floresa ili "Flo".
Visina LB1 procijenjena je na oko 1,06 m, a drugog skeleta, LB8, mjerenjem cjevanice, procijenjen je na 1,09 m. Te procjene leže izvan raspona visine normalnog modernog čovjeka i znatno su niže od prosječne visine odraslih, čak i kod onih najnižih, kao što su narodi Mbenga i Mbuti (< 1,5 m), Twa, Semang (1,37 m za odrasle žene) sa Malajskog poluotoka ili Andamanci (1,37 m za odrasle žene).
Po tjelesnoj masi, razlike između modernih pigmeja i Homo floresiensisa još su i veće. Tjelesna masa LB1 procjenjuje se na 25 kg. To je manje, ne samo od modernog čovjeka, već i od H. erectus, za kojeg su Brown i kolege predložili da je direktni predak H. floresiensisa. LB1 i LB8 također su i malo manji od australopitecina, datiranih na prije tri miliona godina. Za njih se prethodno nije smatralo da su se raširili izvan Afrike. Prema tome, LB1 i LB8 mogli bi biti do sada najmanji pripadnici šire porodice ljudi.
Osim manje tjelesne veličine, primjerci u ostalim svojstvima podsjećaju na H. erectusa, vrstu za koju se zna da je živjela u Jugoistočnoj Aziji u vrijeme kada i H. floresiensis. Te sličnosti daju osnovu za predloženu filogenetsku srodnost. Kontroverzno, isti taj tim prijavio je otkriće kamenih alata vrste H. erectus na Floresu, starih oko 840.000 godina, ali ne i ostatke samog H. erectus ili ikakve prelazne fosile.
Mali mozak
Osim malenog tijela, H. floresiensis je imao i neobično malen mozak. Zapremina mozga holotipa LB1 procjenjuje se na 380 cm3, što ga svrstava zajedno sa čimpanzama i izumrlim australopitecinima. Veličina mozga kod LB1 je upola manja od njegovog pretpostavljenog direktnog pretka, H. erectus (980 cm3). Odnos mase mozga i tijela kod LB1 leži između onog kod H. erectus i čovjekolikih primata. Kao objašnjenje redukcije u veličini mozga koristi se otočna patuljastost. Istraživači sa Prirodnjačkog muzeja u Londonu otkrili su da je redukcija veličine mozga kod izumrlog patuljastog vodenkonja sa Madagaskara u odnosu na njegove živeće srodnike veća nego smanjenje veličinie tijela, te da je slična redukciji u veličini mozga kod H. floresiensis, u poređenju sa H. erectuso.
Još jedan pokazatelj inteligencije je veličina Brodmannovog područja 10, dorzomedijalnog dijela prefrontalnog dijela kore mozga, koji je dio mozga koji je povezan s višim procesima razmišljanja. Područje 10 primjerka LB1 iste je veličine kao i kod današnjih ljudi, uprkos mnogo manjoj sveukupnoj veličini mozga.
Bez obzira na relativno mali mozak kod H. floresiensis, otkrivatelji s njim povezuju napredno ponašanje. Njihova pećina pokazuje tragove korištenja vatre za kuhanje, a kosti Stegodona imaju tragove rezanja. Primjerci hominina također su pronađeni sa kamenim oruđem iz razvijene tradicije gornjeg paleolita, koja se obično asocira sa modernim ljudima, koji imaju gotovo četverostruko veću zapreminu mozga (1310–1475 cm3) i 2,6 puta veću tjelesnu masu. Čini se da su neke od tih alata koristili u nužno kooperativnom lovu na Stegodone.
Ostala obilježja
Dodatne osobine koje idu u korist stavu da ostaci potiču od populacije prethodno nepoznatih hominida su odsustvo brade, relativno niska uvijenost klavikule, te debljina nožnih kostiju. Prisustvo svake od tih osobina potvrdili su nezavisni istraživači, ali postoje dvojbe o njihovom značaju.
Ključna kost i ramenski pojas kod H. floresiensis bili su predmet istraživanja Larsona et al. (2007). Današnji ljudi imaju vrh kosti uvijen između 145 i 165 stepeni u odnosu na ravan lakatnog zgloba. Za LB1 uvijenost je isprva ustvrđena na 110 stepeni. Larson je kasnije revidirao to mjerenje na 120 stepeni.
Tocheri et al. (2007) pregledali su tri kosti šake za koje se smatra da pripadaju jedinki LB1. Oblik tih kostiju navodno se znatno razlikovao od kostiju ručnog zgloba današnjih ljudi i više je ličio na zglob velikih afričkih čovjekolikih majmuna ili vrsta roda Australopithecus.
Stopala H. floresiensisa bila su neobično ravna i duga, u odnosu na ostatak tijela. Zbog toga su pri hodu morali savijati koljena dalje nazad nego današnji ljudi. To je stvaralo hod sa visokim koracima, a brzina hoda bila je mala. Prsti su bili neobičnog oblika, a palac je bio vrlo kratak.
Opstanak
Smatra se da je ta vrsta preživjela na Floresu sve do prije 12.000 godina, što ju čini najdugovječnijim čovjekom (pored današnjeg), budući da je preživjela mnogo duže od neandertalaca (H. neanderthalensis), koji su izumrli prije 24 000 godina.
Zbog dubokog obližnjeg tjesnaca, Flores je ostao izoliran tokom Wisconsinskog glacijalnog perioda (posljednjeg ledenog doba), unatoč niskoj razini mora koja je ujedinila Sundaland. To je navelo otkrivače H. floresiensisa na zaključak da je da vrsta, ili njeni preci, mogla dospjeti na to izolirano ostrvo samo vodenim prevozom, te da je možda tu došla na splavovima od bambusa prije oko 100 000 godina (ili, ako je u pitanju H. erectus, prije oko milion godina). U to vrijeme toci Flores i Komodo bila su spojena, pri čemu je ostao tjesnac širine 19 km i ostrvo Komodo vidljivo sa kopna. Ideja da je H. floresiensis koristio naprednu tehnologiju i saradnju na razini modernog čovjeka inspiriralo je otkrivatelje za hipotezu da se H. floresiensis gotovo sasvim sigurno služio jezikom za komunikaciju.
Lokalni geološki pokazatelji ukazuju da je vulkanska erupcije na Floresu prije oko 12.000 godina bila odgovorna za nestanak H. floresiensisa, zajedno sa ostalom lokalnom faunom, uključujući i slona Stegodona. Gregory Forth je pretpostavio da je H. floresiensis možda duže preživio na drugim dijelovima Floresa i na kraju postao izvor mitova o Ebu Gogou među narodom Nage sa Floresa. Za Ebu Gogoa se kaže da su bili maleni, dlakavi stanovnici pećina sa loše razvijenom verbalnom komunikacijom na razini pomenute vrste. Smatra se da su ta stvorenja preživjela sve do kasnog 19. vijeka, a da su bila prisutna i kada su u 16. vijeku tu doplovili prvi portugalski brodovi.
Gerd van den Bergh, paleontolog koji je proučavao njihove fosile, čuo je mitove o Ebu Gogou deceniju prije otkrića prvog fosila. Na ostrvu Sumatra bilo je glasina o humanoidima visine između 1 i 1,5 m - Orang Pendeku koji bi možda mogao biti u srodstvu sa H. floresiensisom. Henry Gee, viši urednik časopisa Nature, spekulirao je da bi vrsta poput H. floresiensisa još uvijek mogla postojati u neistraženim tropskim šumama Indonezije.
Skandal s oštećenim primjercima
Tokom ranog decembra 2004., indonezijski paleoantropolog Teuku Jacob uklonio je većinu ostataka iz  skladišta Nacionalnog istraživačkog centra za arheologiju u Jakarti, sa dopuštenjem samo jednog direktora projektnog tima, te ih je zadržao tri mjeseca. Neki su naučnici izrazili strah da bi bitni naučni dokazi mogli biti zaplijenjeni od strane malene grupe naučnika koji ne bi omogućavali pristup ostalim naučnicima niti bi objavljivali vlastita istraživanja. Jacob je na zaprepaštenje svojih kolega vratio te ostatke, 23. februara 2005]., znatno oštećene, a nedostajale su i dvije kosti noge.
Izvještaji su naveli stanje vraćenih ostataka; "[uključujući i] duge, duboke posjekotine na donjem rubu Hobitove čeljusti sa obije strane, navodno izazvane nožem korištenim za skidanje gumenog kalupa"; "brada druge čeljusti Hobita bila je odlomljena i potom zalijepljena. Ko god da je bio odgovoran, loše je poravnao te dijelove i složio ih pod krivim uglom"; i "Karlica je bila zdrobljena, čime su uništeni detalji koji otkrivaju oblik tijela, hod i evolutivnu historiju", što je navelo vođu otkrivačkog tima Morwooda na sljedeću opasku "To je odvratno, Jacob je bio pohlepan i djelovao je potpuno neodgovorno".
Jacob je, međutim, negirao da je načinio prijestup. Izjavio je da je do oštećenja došlo prilikom transporta iz Yogyakarte nazad u Jakartu unatoč fizičkim pokazateljima koji ukazuju na to da je čeljusna kost slomljena prilikom stvaranja kalupa kostiju.
Mikrocefalija
Prije Jacobovog uzimanja fosila Dean Falk et al. su izveli CT skeniranje lobanje i napravili njen virtuelni odlivak iznutra (tj. kompjuterski generiran model unutrašnjosti lobanje). Tim je zaključio da ona nije pripadala pigmeju niti osobi sa deformiranom lubanjom i mozgom.
Kao odgovor na to, Weber et al. su iste te godine proveli istraživanje, uspoređujući kompjuterski model lobanje LB1 sa uzorcima ljudskih lubanja sa mikrocefalijom, te su zaključili da veličina lobanje LB1 pada u centar raspona veličine ljudskih primjeraka i da nije nedosljedna s mikrocefalijom. Sljedeći koji su osporili zaključke Falk et al. (2005) bili su Martin et al. (2006), koji su imali prigovore na neuspjeh uspoređivanja modela lobanje LB1 sa tipskm primjerkom mikrocefalije kod odraslih. Martin i njegovi suradnici zaključili su da je lubanja vjerovatno pripadala osobi s mikrocefalijom, tvrdeći da je mozak premalen da bi pripadao zasebnoj patuljastoj vrsti. Kada bi to bio slučaj, mozak od 400 kubnih centimetara ukazivao bi na stvorenje visoko samo jednu stopu, što je trećina visine otkrivenog skeleta. Ubrzo nakon toga je grupa naučnika iz Indonezija, Australije i Sjedinjenih Država došla do istog zaključka nakon istraživanja strukture kostiju i lubanje (Jacob (2006)).
Brown i Morwood suprotstavili su se tome tvrdeći da su skeptici došli do neispravnih zaključaka o strukturi kostiju i lubanje, te da su greškom povezali visinu H. floresiensisa sa mikrocefalijom. Falk's team replied to the critics of their study (Falk et al. (2006)). Morfolog Jungers pregledao je lubanju i zaključio da skelet "ne pokazuje tragove bolesti". Argue, Donlon, et al. (2006) odbacuju mikrocefaliju i zaključuju da ostaci zaista pripadaju novoj vrsti.
Falk et al. (2007) ponudili su daljnje dokaze za tvrdnju da mikrocefalski H. sapiensi nisu ubjedljivi. Istraženi su virtuelni unutrašnji odljevi još devet mikrocefaličnih mozgova i deset normalnih ljudskih mozgova, čime je ustvrđeno da su lobnje oblikom slične normalnim ljudskim mozgovima, ali i da imaju jedinstvene osobine koje su dosljedne sa onim što bi čovjek očekivao od nove vrste. Čeoni i sljepoočni režanj u mozgu hobita bili su vrlo razvijeni, što je u snažnom kontrastu sa mikrocefaličnim mozgom, te napredni na drukčije načine nego mozgovi današnjih ljudi. To otkriće također je odgovorilo na prethodne kritike da je mozak floresienzisa jednostavno bio premalen da bi bio sposoban za inteligenciju koja bi pripadnicima vrste H. floresiensis bila neophodna za pravljenje oruđa koja su pronađena u njihovoj blizini. Falk et al. (2007) zaključuju da je sada dužnost kritičara koji podržavaju tvrdnju o mikrocefaliji da iznesu primjer mikrocefaličnog mozga koji je sličan onom kod floresiensisa.
Falkin argument podržali su Lyras et al. (2008) u tome da su 3D morfeometrijske osobine lubanja H. sapiens s mikrocefalijom zaista bile unutar raspona normalnog H. sapiens, a da lobanja LB1 pada dobro izvan tog raspona. To je shvaćeno kao dokaz da se LB1 ne može, na osnovu morfologije mozga ili lobanje, klasificirati kao H. sapiens s mikrocefalijom.
Jungers et al. su 2009. u svom istraživanju predstavili statističku analizu oblika lubanje kod zdravih modernih ljudi, ljudi sa mikrocefalijom i nekolicinom ranijih ljudskih vrsta, uključujući i H. floresiensisa. Pokazali su da su se one lako mogle razdvojiti u tri grupe, gdje je H. floresiensis spadao u stare ljudske vrste, što je bio daljnji dokaz da je H. floresiensis odvojena vrsta, a ne bolestan moderni čovjek.
Uporedba unutrašnjih odlivaka LB1 sa 100 normocefalnih i 17 mikrocefalnih, koju su 2013. proveli Vannucci, Baron i Holloway, pokazala je da postoje velike varijacije u omjeru oblika mikrocefaličnih mozgova, te da se usljed tih omjera ta grupa ne može jasno razlikovati od normocefaličnih odljeva. Oblik mozga kod LB1 se ipak bolje poklapa sa mikrocefaličnim uzorkom, sa oblikom koji je na ekstremnom rubu normocefalne grupe.
Hipoteza o Laronovom sindromu
Anato Gary D. Richards uveo je novu skeptičnu hipotezu u junu 2006. godine: da bi skeleti sa Floresa mogli biti ostaci ljudi koji su patili od Laronovog sindroma, genetičkog poremećaja o kojem je prvi put izviješteno 1966. godine. Iduće godine jedan tim je, zajedno sa samim Laronom, objavio istraživanje u kojem se tvrdi da se morfološke osobine H. floresiensis u biti ne razlikuju od onih kod jedinki sa Laronovim sindromom.
Tim je smatrao da bi utvrđivanje da li su jedinke H. floresiensisa patile od Laronovog sindroma zahtijevalo testiranje prisustva defektivnih gena u njihovoj DNK, ukoliko bi uzorci DNK ikada bili dostupni. Međutim, kritičari te hipoteze istakli su da, unatoč niskom rastu, ljudi sa Laronovim sindromom uopće ne nalikuju na ostatke Homo floresiensisa, naročito u pogledu anatomije svoda lubanje.
Hipoteza o endemskom kretenizmu
Ljudi rođeni bez funkcionalne tireoidne žlijezde imaju maleno tijelo i smanjenu veličinu mozga, ali njihove intelektualne i motorne teškoće nisu toliko teške kao kod neurološkog endemskog kretenizma. Prema autorima tog istraživanja, neophodna okolina mogla je biti prisutna na Floresu prije oko 18 000 godina, što je period iz kojeg potiču LB fosili. Napisali su da razne osobine pronađene kod tih fosila, kao što su povećano hipofizno udubljenje, neobično pravi i neuvijeni vrhovi kosti nadlaktice i relativno debeli udovi, naznake te dijagnoze. Donji pretkutnjak sa dvostrukim korijenom i primitivna morfologija zgloba ruke također se može objasniti na taj način. Usmena predanja o neobičnim čovjekolikim stvorenjima isto bi se tako mogla odnositi na osobe s kretenizmom.
Falk je izazvala pretpostavku Oberndorfa et al. Istražujući kompjuterske tomografske skenove hipofiznog udubljenja kod LB1, došla je na zaključak da ono nije bilo veće od uobičajenog.
Brown (2012) je usporedio morfologiju skeleta i zuba H. floresiensisa sa kliničkim i osteološkim pokazateljima kretenizma i osobinama koje se asociralo sa ME kretenizmom kod LB1 i LB6. Zaključuje da LB1 i LB6 nisu ostaci modernog čovjeka (H. sapiens) sa kretenizmom.
Hipoteza o ranoj dugoopstajućoj vrsti roda Homo
Dokazi podržavaju tvrdnju da je Homo ﬂoresiensis rana vrsta roda Homo dugog opstanka, sa morfološkim sličnostima koje dijeli sa ranim afričkim pred-erectus/ergaster homininima. Ta hipoteza pruža racionalnije objašnjenje za H. ﬂoresiensisa od prethodno uspostavljenim hipotezama o genetičkim mutacijama, bolestima i poremećajima rasta. Ni jedno od sadašnjih objašnjenja ne obuhvata sve osobine H. ﬂoresiensisa niti pruža odgovore na pitanje zašto bi patološko stanje kod modernih ljudi u tolikoj mjeri sličilo morfologiji ranijih hominina.
Struktura kostiju
Koštana struktura ramena, ruke i zgloba ruke kod H. floresiensisa opisana je kao mnogo drukčija od one kod današnjih ljudi, te mnogo sličnija koštanoj strukturi čimpanzi ili ranih hominina. To pruža podršku ideji da je H. floresiensis odvojena vrsta ranog čovjeka, a ne današnji čovjek sa fizičkim poremećajem.
Susan G. Larson et al. analizirali su nadlakticu primjerka LB1. Otkrili su da je kod LB1 ugao uvijanja ključne kosti mnogo manji nego kod današnjih ljudi. Tu su osobinu prethodno istraživali Richards et al., koji su izjavili da je to znak populacija današnjih pigmeja, i T. Jacob et al., koji su istakli da vezivanje mišića za kost ukazuje na to da je LB1 imao slabe mišiće, što je rezultiralo slabim razvijanjem ugla uvijanja ključne kosti. Larson et al. su odbacili Richardsov zaključak, tvrdeći da je ugao uvijanja ključne kosti kod populacija pigmeja obično sličan onom kod ljudi prosječne visine. Tvrdili su da su Richards et al. citirali objavu iz 1972. u kojoj je istražen uzorak šest žena centralnoafričkih Pigmeja, te da je taj uzorak bio premalen da bi predstavljao cijelu populaciju. Larson et al. također nisu uspjeli pronaći znakove mikrocefalije na kostima koje su pregledali.
Larson et al. su također istraživali relativno kratku ključnu kost i neobičnu formaciju ramenskog pojasa. Usporedili su svoje otkriće sa skeletom dječaka iz Turkane (kojeg neki klasificiraju kao H. ergaster, a drugi kao H. erectusa) i predložili su da je ramenski pojas H. floresiensisa bio prelazni stadij u evoluciji ramena kod ljudi.
Dok neki specijalisti, kao što je paleoantropolog Russell Ciochon, podržavaju taj zaključak, drugi, među kojima je i Eric Delson, ističu da je nedavni uzorak jedinki H. floresiensis premalen i da se Larsonovo istraživanje zasniva na samo jednoj kosti ramena.
Tocheri et al. (2007) (uključujući Morwooda, Larsona i Jungersa) uporedili su tri kosti šake, za koje se smatra da su pripadale primjerku LB1, sa kostima šake današnjeg čovjeka, nekih ranijih hominida i afričkih čovjekolikih majmuna. Zaključili su da kosti pešća iz pećine Liang Bua podsjećaju na one kod čovjekolikih majmuna i da su znatno drukčije od kostiju H. sapiens, Homo neanderthalensis, pa čak i Homo antecessor, te da se mogu usporediti sa onima kod vrsta roda Australopithecus. Kosti đaake H. floresiensis nisu imale osobine koje su se razvile kod predaka današnjeg čovjeka, prije barem 800.000 godina. Te osobine javljaju se već tokom embriogeneze i, prema tome, Tocheri et al. tvrde da je nevjerovatno da je oblik kostiju zgloba ruke kod H. floresiensis mogao biti posljedica razvojne bolesti. Ti dokazi također ukazuju na to da H. Florensiensis nije današnji čovjek sa nedijagnosticiranom bolešću ili defektom rasta, već da predstavlja vrstu poteklu od homininskog pretka, koja se odvojila prije porijekla kladusa u koji spadaju današnji ljudi, neandertalci i njihov posljednji zajednički predak.
Taj zaključak izazvali su Robert Martin, vodeći zastupnik hipoteze o mikrocefaliji nakon Jacobove smrti, i Alan Thorne. Martin je naglasio da nikada nije provedeno istraživanje o zglobu ruke ljudi sa mikrocefalijom. Thorne je smatrao da su razlike bile malene i da bi se slične varijacije mogle pojaviti kod današnjih ljudi. Također je istakao da su kosti šake pronađene raštrkane u pećini i da nije sigurno da li su sve pripadale istoj jedinci. Morwood, vođa projekta, suprotstavio se tako što je istakao da su postojale i druge osobine, poput visine, tjelesnih proporcija, veličine mozga, ramena, karlice, čeljusti i zuba, koje su ukazivale na to da je H. floresiensis odvojena vrsta koja je evoluirala u izolaciji na tom ostrvu.
Protivljenje multiregionalista
Pristalice vrste H. floresiensis, kao što su Chris Stringer i Dean Falk, pripisuju opoziciju djelomično činjenici da postojanje te vrste izaziva teorije multiregionalista, koji vjeruju da je Homo sapiens bio jedina živeća vrsta hominina i da se pojavio u isto vrijeme u različitim regijama (u vrijeme kada su jedinke sa Floresa bile žive). Među rane multiregionalističke kritičare spadaju Alan Thorne i Maciej Henneberg.
Izolacija DNK
Oko 2006., dva tima su pokušala izolirati DNK iz zuba otkrivenog 2003., ali oboma to nije uspjelo. Neki su smatrali da se to desilo jer su ciljali dentin; nova istraživanja također predlažu da cement sadrži više koncentracije DNK. Štaviše, toplota stvorena velikom brzinom bušilice možda je denaturalizirala DNK.
Nadimak "Hobit" i Tolkien Estate
U oktobru 2012, Tolkien Estate je jednom novozelandskom naučniku saopštio vijesti da neće smjeti koristiti riječ "hobit" (naslov Tolkienovog romana The Hobbit) tokom javnog predavanja o Homo floresiensisu u svrhu promoviranja tog predavanja.
Američki studio The Asylum, koji stvara niskobudžetne "mockbuster" filmove, 2012. je planirao pustiti film naslova Age of the Hobbits, koji predstavlja "miroljubivu" zajednicu H. floresiensisa "koju porobljavaju Javanci, rasa mesoždera koji jašu zmajeve." Filmom su namjeravali iskoristiti uspjeh filma Petera Jacksona The Hobbit: An Unexpected Journey. Onemogućena je objava filma zbog pravnog spora o korištenju riječi "hobit." The Asylum je tvrdio da taj film ne krši Tolkienova autorska prava zato što se radi o H. floresiensisu, "koji se podjednako naziva i hobitom u naučnoj zajednici." Film je kasnije preimenovan u Clash of the Empires.
Filogenija
Otkrivatelji su predložili da razne osobine, primitivne i izvedene, identifikuju ove osobe kao pripadnike nove vrste,  H. floresiensis. Na osnovu ranijih procjena datuma, predložili su također da je  H. floresiensis živio istovremeno sa modernim ljudima na otoku. Prije objavljivanja, razmišljali su o smještaju LB1 u sopstveni rod, kao vrstu  Sundanthropus floresianus ("čovjek sa Sunda iz Floresa"), ali recenzenti članka preporučili su da je, uprkos veličini, stave u rod Homo.
U 2009. kladistička analiza našla je da se H. floresiensis vrlo rano odvojio od moderne ljudske linije,  malo prije ili malo nakon evolucije  vrste  H. habilis  prije 1,96–1,66 miliona godina. U 2009. američki antropolog William Jungers i kolege otkrili su da stopalo H. floresiensis  ima nekoliko primitivnih znakova i da bi mogli biti potomci mnogo ranije vrste od H. erectus. Analiza pristrasnosti iz 2015. pronašla je najveću sličnost sa  Australopithecus sediba, Homo habilis i primitivnim H. erectus georgicus, povećavajući mogućnost da su preci H. floresiensis napustili Afriku prije pojave H. erectus, a možda su bili i prvi hominini koji su to učinili. Međutim, H. floresiensis ima nekoliko zubnih sličnosti sa H. erectus, što bi moglo značiti da je H. erectus bila predačka vrsta.
Njihovi preci su možda stigli na otok prije milion godina. In 2016, fossil teeth and a partial jaw from hominins assumed to be ancestral to H. floresiensis were discovered na Mata Menge, udaljen oko 74 km od Liang Bua. Datiraju od prije oko 700.000 godina a  za australijski arheolog Gerrit van den Bergh primijetio je da su čak i manji od kasnijih fosila. Na osnovu toga, predložio je da je H. floresiensis izveden iz populacije  Homo erectus  i brzo se smanjio. U časopisu Phylogenetic comparative methods (Filogenetski uporedni metodi) objavljena je  2017. sugestija da je H. floresiensis potekao je od istog (pretpostavlja se Australopithecinae) pretka kao i  H. habilis , što ga čini sestrinskim taksonom za H. habilis. Na osnovu ove klasifikacije, za H. floresiensis pretpostavlja se predstavlja dosad nepoznatu i vrlo ranu migrantsku grupu iz Afrike. Sličan zaključak predložen je u studiji iz 2018., koja datira kamene predmete pronađene u Shangchenu, centralna Kina, na prije 2,1 miliona godina.
Evolucijsko stablo, prema studiji iz  2019:
Svjetski kup u biatlonu 2020/2021.
Svjetski kup u biatlonu 2020/21. (zvanično: BMW IBU World Cup Biathlon) je bilo 44. po redu takmičenje biatlonaca za Svjetski kup u biatlonu u organizaciji Međunarodnog biatlonskog saveza (IBU). Niz takmičenja počeo je 27. novembra 2020. u finskom Kontiolahtiju, a završio je 21. marta 2021. u Östersundu. Vrhunac takmičenja bilo je Svjetsko prvenstvo u biatlonu 2021. u slovenskoj Pokljuki. Rezultati sa SP 2021. su se bodovali za plasman u Svjetskom kupu. Titule pobjednika Svjetskog kupa osvojili su: po treći put, nakon sezona 2018/2019. i 209/2020. ponovo Norvežanin Johannes Thingnes Bø, a kod žena Norvežanka Tiril Eckhoff. Za vrednovanje i pravo učestvovanja korišteni su rezultati IBU kupa 2018/19. Od ove sezone uvedeno je takmičenje za biatlonce mlađe od 25 godina (U25), koji u utrkama imaju plavu pozadinu startnog broja.
Bodovanje
Od sezone 2008/09. koristi se novi sistem bodovanja u kome pobjednik dobija 60 bodova, drugi 54, treći 48 itd. Ovaj sistem je zamijenio sistem od sezone 2007/08. po kojem je pobjednik dobijao 50 bodova, drugi 48, treći 46 i svaki slijedeći plasman tri, dva ili jedan bod manje.
Egipatska funta
Egipatska funta (arapski:جنيه مصرى, oznake E£ i ISO koda: EGP) je valuta koja se koristi u Egiptu. Dijeli se na 100 piastera (qirsha) ili na 1000 malima.
Historija
thumb|330px|Prva novčanica od 1 funte (E£1) izdata [[1899. godine]] 1834. godine Kedivalovom uredbom naređeno je izdavanje egipatske funte na osnovu bimetalne baze, odnosno valute koja se zasniva na zlatu i srebru. Uvedena je egipatska funta, poznata kao ginei, koja je zamijenila egipatski piaster (qirsh) kao glavnu jedinicu valute. 1885. godine, piasteri su se dodatno podijelili na desetinke koje su se 1916. godine nazvale malime. U periodu između 1885 i 1914. godine u Egiptu je uveden de facto zlatni standard pri čemu je odnos bio: 1 £ = 7,4375 grama čistog zlata. Početkom 1. svjetskog rata, egipatska funta je vezana za britansku funtu sterlinga i to u omjeru:  1 GB£ = 0,9751 EG. Egipatska funta se također koristila u englesko-egipatskom Sudanu između 1899. i 1956. godine, i u Kirenaici kada je bio pod britanskom okupacijom, a kasnije i nezavisni emirat u periodu između 1942. i 1951. godine. Narodna banka Egipta je 3. aprila 1899. godine po prvi put izdala novčanice.
Kovanice
U periodu između 1834. i 1836. godine u opticaj su puštene bakarne kovanice od 1 i 5 para, srebrne u apoenima od 10 i 20 para i zlatne od 5, 10 i 20 piastera i 1 funte kao i zlatna kovanica od 50 piastera izdata 1839. godine, pri čemu je odnos bio 1 para=1/40 piastera. 1853. godine uvedena je bakarna kovanica od 10 piastera iako je zadržana i srebrna istog apoena. Zlatna kovanica apoena 25 piastera je puštena u promet 1867. godine. Nove kovanice od bronze apoena od 1/4, 1/2, 1, 2 i 5 piastera su uvedene u platni promet 1885. godine kao i srebrne od 1, 2, 5, 10 i 20 piastera dok su se zlatne praktično prestale koristiti izuzev manjeg broja kovanica u apoenu od 5 i 10 piastera. 1916. i 1917. godine uvedene su nove kovanice i to: bronzana kovanica od 0,5 malima sa rupom u sredini i kovanice na bazi bakar-nikl u apoenima od 1, 2, 5 i 10 malima. Srebrne kovanice od 2, 5, 10 i 20 piastera su se nastavile koristiti dok je puštena u opticaj i zlatna kovanica od 1£. U periodu između 1922. i 1923. godine uvedene su zlatne kovanice i u apoenima od 20 i 50 piastera kao i od 1 i 5 funti. 1944. godine izdate su i srebrne, šestougaone kovanice od 2 piastera. 1950-tih su uvedene kovanice pojedinih apoena na bazi aluminij - bronza ali su zamijenjene aluminijskim kovanicama 1972. godine. 1992. godine su puštene u opticaj mesingane kovanice od 5 i 10 piastera dok su poslije uvedene iste takve sa rupom u sredini. Kovanici od 5 piastera je smanjena veličina 2004. godine a kovanicama od 10 i 25 piastera 2008. godine.
Novčanice
1899. godine, Nacionalna banka Egipta pustila je u platni promet novčanice u apoenima od 50 piastera i E£1, E£5, E£10, E£50 i E£100. 1961. godine, Centralna banka Egipta izdaje novčanice u apoenima od 25 i 50 piastera a 1976. godine i u apoenima od 1£, £5, £10 i 20£. Zatim 1978. puštena je u opticaj novčanica od 100£, 1993. godine od £50 a 2007. godine i novčanica od 200£.
Sve egipatske novčanice su dvojezične, sa arapskim jezikom i arapsko-indijskim brojevima na prednjoj i engleskim jezikom i arapskim brojevima na zadnjoj strani novčanice. Trenutno važeće novčanice egipatske funte date su u slijedećoj tabeli.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Dobretići)
Općinski izbori za izbor načelnika i za 11 članova Općinskog vijeća općine Dobretići održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 4 biračka mjesta, a pravo glasa imalo je 2.146 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.
Načelnik
Na izborima za načelnika izašlo je ukupno 903 glasača (42,07% od ukupnog broja), a od toga je 895 (99,11%) glasova bilo važećih, te 8 (0,89%) nevažećih. Sa ukupno 533 glasa (59,55%) za načelnika izabran je Ivo Čakarić, član Hrvatske seljačke stranke Stjepana Radića (HSS SR).
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće izašlo je ukupno 903 glasača (42,07% od ukupnog broja), a od toga je 886 (98,12%) glasova bilo važećih, te 17 (1,89%) nevažećih. Birano je ukupno 11 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je Koalicija "Za Pougarje" - HSS SR, HSP 496 (55,98% od ukupnog broja važećih glasova).
FK Kauno Žalgiris
FK Kauno Žalgiris je profesionalni nogometni klub iz Kaunasa, Litvanija. Takmiči se u Prvoj nogometnoj ligi Litvanije.
Klub je zvanično osnovan 2004. godine. Tradicionalne boje su bijelo i zelena. Domaće utakmice igra na Dariaus ir Girėno Stadionu.
Trenutni sastav
''Posljednja izmjena: 30. 03. 2023''
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Spisak generala i admirala JNA
125px|desno
U ovom članku nalazi se spisak osoba koje su u imale generalske i admiralske činove u Jugoslavenskoj narodnoj armiji (JNA), od uvođenja činova u NOV i POJ, maja 1943. do nestanka JNA, maja 1992. godine.
Napomena: Generalski (činovi Kopnene vojske JNA i RV i PVO), odnosno admiralski činovi (činovi Jugoslovenske ratne mornarice), u JNA su bili: general, general-armije (admiral-flote), general-pukovnik (admiral), general-potpukovnik (vice-admiral) i general-major (kontra-admiral).
Napomene
<references group="N"/>
Ateistička opklada
Ateistička opklada je ateistički odgovor na Pascalovu opkladu te se tiče postojanja Boga. Formulirao ju je filozof Michael Martin, te ju je objavio u svojoj knjizi iz 1990. godine "Atheism: A Philosophical Justification", odnosno "Ateizam: Filozofsko obrazloženje".
Jedna varijanta opklade ukazuje na to da, pošto dobro i brižno božanstvo nagrađuje dobra djela, osobe bi trebale živjeti dobar život bez religije, te da i ako Bog ne postoji dobra djela bi i dalje bila cijenjena. Još jedna varijacija predlaže da će Bog nagraditi iskrene nevjernike umjesto neiskrenih vjernika.
Objašnjenje
Opklada predlaže da, kada bi se proučile mogućnosti o tome kako živjeti život, moglo bi se doći do jednog od sljedećih ishoda:
Sljedeća tabela prikazuje vrijednosti svih mogućih varijanti:
Dobar Bog postoji
Dobar Bog ne postoji
Sudeći po ovim vrijednostima, Martin smatra da je očigledno bolje živjeti u dobroti bez obzira da li bilo koja osoba vjeruje u Boga.
Argumenti protiv opklade
Pascalova opklada je zasnovana na biblijskom principu spasenja pomoću vjerovanja. Ishodi su samim time zasnovani na vjeri, kako je to prikazano na tabeli ispod:
Ateistička opklada se zasniva na vjerovanju da će dobar Bog nagraditi nevjernike ako žive život u dobroti. Pretpostavka je da ako osoba živi život u dobroti i ako postoji dobar Bog, doći će do +∞ (beskonačan dobitak) ishoda.
Pascalova opklada pretpostavlja da ako osoba živi život u dobroti a ne vjeruje u Boga, a da Bog postoji, da će završiti sa -∞ (beskonačan gubitak) ishodom. Samim time, ateistička opklada ne odgovara na Pascalovu jer smatra da je Bog u potpunosti drugačiji od Pascalovog.
Alternativna varijanta opklade
Ovaj citat se najčešće pogrešno prisvaja Marku Aureliju. Tačan izvor nije pronađen.
Malo drugačiji, i znatno manje formalnija varijanta opklade (prikazana iznad) se javila na raznim internetskim blogovima te se najčešće pogrešno prisvaja Marku Aureliju. Razlikuje se u tome što se bavi mogućnošću da mogu postojati nepravedna božanstva u vidu služenja. Također pretvara pitanje u politeističko zato što se koristi termin "božanstva" umjesto "Bog". Treba također ukazati da se postavljaju dva zaključka bez preispitivanja: da će se dobar život pamtiti i da se dobar život jednostavno ne završava.
Važno je spomenuti da se obe varijante ne bave konceptom da je bogosluženje sastavni i posljedični čin vjerovanja u božanstva. Ovo je pogotovo učigledno u Pascalovoj opkladi gdje se navodi da je samo vjerovanje u Boga dovoljno za beskonačan dobitak (spasenje kroz vjeru), te ignorira mogućnost u postojanje Boga za koga je nedovoljna sama vjera, već zahtjeva neku vrstu bogosluženja u vidu obreda ili sličnih radnji kako bi se izbjegla kazna u nekom smislu (ova se pretpostavka može lako naći u većini "većih" religija poput rimokatoličanstva, hinduizma, islama i drugih).
Na kraju svega, sve tri opklade ignoriraju još jednu mogućnost: ako neka osoba vjeruje u postojanje Boga, te se većina religija sastoji od raznih bogosluženja na koje se troši vrijeme, energija i resursi umjesto na druge vrste rada, a taj Bog ne postoji ili taj Bog ne podržava metode na kojima se vršilo bogosluženje, onda nije došlo do poboljšanja svijeta, nego do značajnog traćenja vremena, resursa i energije.
Donji Kukuruzari
mini|280px|Donji Kukuruzari, novoizgrađena rimokatolička crkva "Sv. Antun Padovanski" Donji Kukuruzari su naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Sisačko-moslavačkoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Kostajnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Donji Kukuruzari je imala 1.634 stanovnika, od čega u samim Donjim Kukuruzarima 297.
Općina Donji Kukuruzari
Napomena: ''Nastala iz stare općine Kostajnica koja je 1992. promijenila ime u Hrvatska Kostajnica.''
Donji Kukuruzari (naseljeno mjesto)
Napomena: ''Naselja Donji Kukuruzari i Gornji Kukuruzari iskazuju se od 1900. Do 1890. iskazivano je naselje Kukuruzari. Za to bivše naselje podaci su sadržani u naselju Donji Kukuruzari.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donji Kukuruzari je imalo 301 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
IC 3218
IC 3218 (također poznat kao MCG 1-32-26 i PGC 40067) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 48 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,40 (5 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (5 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Friedrich Carl Arnold Schwassmann 28. novembra 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.