cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abraham Lincoln
General McClellan
Nakon poraza Unije u prvoj bici kod Bull Runa i povlačenja ostarjelog Winfielda Scotta potkraj 1861., Lincoln je proglasio Georgea B. McClellana komandantom svih jedinica Unije. McClellan je diplomirao na vojnoj akademiji West Point, bio je službenik na željeznici, te demokrat iz savezne države Pennsylvania. Trebalo mu je nekoliko mjeseci da isplanira i izvede svoj poluotočni napad, što je bilo više nego što je Lincoln želio. Cilj napada bilo je osvajanje Richmonda, glavnog grada Konfederacije, tako što bi brodovima prebacio Vojsku Potomaca na poluostrvo te osvojio Richmond kopnenim putem. Brojna McClellanova odgađanja i njegov stav da nisu potrebne vojne snage za odbranu Washingtona frustrirale su Kongres i Lincolna. Lincoln je zahtijevao dio McClellanovih trupa za odbranu grada. McClellan, koji je stalno precjenjivao vojnu moć Konfederacije, za neuspjeh svog napada krivio je odluku da dio snaga ostane radi odbrane glavnog grada. Lincoln je smijenio McClellana s mjesta glavnokomandujućeg u martu 1862. te postavio Henryja Wagera Hallecka nakon što je McClellan u pismu Lincolnu upozorio na oprez u vojnim naporima. To pismo razljutilo je radikale među republikancima, koji su izvršili pritisak na Lincolna da imenuje republikanca Johna Popea zapovjednikom novoformirane Vojske Virginije.
Pope se složio sa Lincolnovim strateškim namjerama da napadne Richmond sa sjevera kako bi zaštitio glavni grad. U drugoj bitci kod Bull Runa u ljeto 1862., vojska pod komandom Popea je poražena zbog nedobivanja traženih pojačanja od McClellana, koji je komandovao Vojskom Potomaca. Poraz je doveo do toga da Vojska Potomaca drugi put brani Washington. Rat se 1862. širio i na pomorske bitke. Tako je konfederalni brod CSS Virginia u bici kod Hampton Roadsa napao i uništio dva drvena broda Unije prije nego što ga je napao i oštetio USS Monitor. Lincoln je detaljno preispitao mornaričke oficire i pregledao njihove zapise iz bitke.
Iako nezadovoljan McClellanovim neuspjehom da oezbjedi pojačanja Popeu, Lincoln je bio očajan, te ga je vratio na mjesto komandanta svih vojnih snaga, na nezadovoljstvo svih političara osim Sewarda. Dva dana nakon povratka na zapovjedništvo, snage generala Roberta E. Leeja prešle su rijeku Potomac i ušle u Maryland, što je dovelo do bitke kod Antietama u septembru 1862.
Pobjeda Unije bila je jedna od najkrvavijih u historiji SAD-a i omogućila je Lincolnu da najavi da će u januaru donijeti Proglas o emancipaciji ("Emancipation Proclamation"). Kako je Proglas bio spreman i ranije, Lincoln je čekao vojni uspjeh kako proglašavanje ne bi bilo viđeno kao potez očajnika.
McClellan se suprostavio zahtjevima Predsjednika da krene za razbijenom južnjačkom vojskom u povlačenju, kao što je i general Don Carlos Buell odbio naređenje da Vojska Ohio krene na pobunjenike u istočnom dijelu države Tennessee. Lincoln je zamijenio Buella sa Williamom Rosecransom, te nakon izbora 1862. McClellana je zamijenio republikancem Ambroseom Burnsideom. Obje zamjene su bili umjereni političari i više podržavali Predsjednika.
Burnside je protivno savjetima predsjednika pokrenuo napad preko rijeke Rappahannock i teško je poražen od snaga generala Leeja kod Fredericksburga u decembru. Osim poraza, njegovi vojnici bili su nezadovoljni i nedisciplinovani. Dezertiranja tokom 1863. brojala su se u hiljadama, što se nakon Fredericksburga i povećalo. Lincoln je doveo Josepha Hookera, unatoč njegovim povremenim govorima o potrebi uvođenja vojne dikatature.
Na izborima 1862. republikanci su pretrpjeli nekoliko poraza, iako su i dalje zadržali većinu u Kongresu.
U proljeće 1863., Lincoln je bio optimističan. Vjerovao je da bi nekoliko pobjeda za redom bilo dovoljno da završe rat. Nadao se uspješnom napadu Hookera na Leeja sjeverno od Richmonda, Rosecransovom napadu na Chattanoogu, Grantovom na Vicksburg i morskom napadu na Charleston.
Hooker je u bitci kod Chancellorsvillea u maju poražen od Leeja. Hooker je ignrisao Lincolnova naređenja da podijeli svoju vojsku kod Harper's Ferrya, što bi Leeja možda prisililo da učini isto, te je Hooker podnio ostavku koju je Lincoln prihvatio. Zamijenio ga je George Gordon Meade, koji je slijedio Leeja u Pennsylvaniju u Gettysburškoj kampanji, koja je bila pobjeda za Uniju iako je Lee izbjegao zarobljavanje. U isto vrijeme nakon početnog neuspjeha Grant je započeo opsadu Vicksburga, a mornarica Unije izvela je uspješan napad na luku u Charlestonu. Nakon bitke kod Gettysburga, Lincoln je shvatio da će njegove vojne odluke biti bolje prihvaćene ako idu generalima od zapovjednika, kako generali često nisu voljeli upletanja civila.
Proglas o emancipaciji
Lincoln je shvatio da je federalna ovlast da ukine ropstvo ograničena Ustavom, koji je do 1865. odluku o ropstvu prenio na savezne države. Prije i tokom izbora isticao je da bi eventualno ukidanje ropstva spriječilo širenje ropstva na nove američke teritorije. Na početku rata poticao je savezne države da prihvate tzv. kompenziranu emancipaciju (osoba koja ukine ropstvo dobivala je od države monetarnu ili neku drugu kompenzaciju). Lincoln je vjerovao da na taj način može izbrisati ropstvo. Odbio je dva geografski ograničena pokušaja emacipacije (pokušaj generala Johna C. Frémonta u augustu 1861. i Davida Huntera u maju 1862.), zato što je smatrao da to nije unutar njihovih ovlasti i zato što nije htio uznemiravati granične robovlasničke države odane Uniji.
Dana 19. juna 1862. Kongres je donio zakon (koji je Lincoln podupro) kojime je zabranjeno ropstvo na svim federalnim teritorijima. U julu 1862. donesen je drugi zakon o zaplijeni (engl. Second Confiscation Act) koji je postavio sudske procedure kojime su mogli biti oslobođeni svi robovi osoba osuđenih za pomaganje u pobuni. Iako je Lincoln smatrao da Kongres nema ovlasti da oslobađa robove unutar saveznih država, odobrio je zakon, iako u suprotnosti sa zakonodavstvom. Smatrao je da takve ovlasti na temelju Ustava ima Predsjednik, i Lincoln je namjeravao iskoristiti ovlasti. Unutar svog kabineta Lincoln je raspravljao o nacrtu Proglasa, te je izjavio da kao prikladnu i nužnu vojnu mjeru, od 1. januara 1863. svi robovi unutar država Konfederacije će postati i zauvijek ostati slobodni.
Privatno Lincoln je zaključio kako robovska osnova Konfederacije treba biti uklonjena. Dio Lincolnove opozicije (npr. Copperhead) smartao je da je emancipacija kamen spoticanja u pokušaju mira i ponovnog ujedinjenja.
Proglas o emacipaciji izdan 22. septembra 1862., sa aktivacijom od 1. januara 1863. proglasio je slobodnim sve robove u 10 južnih saveznih država van kontrole Unije, uz izuzetak u područjima pod kontrolom Unije u dvije države. Sljedećih 100 dana Lincoln je pripremao vojsku i naciju za emacipaciju, dok su demokrati okupljali glasače i upozoravali ih na prijetnju koju predstavljaju slobodni robovi za bijelu populaciju na sjeveru. Nakon što je ukidanje ropstva postalo vojni cilj, vojske Unije su tokom napredovanja prema jugu oslobađale sve više robova, sve dok njih tri miliona u svim državama Konfederacije nisu oslobođeni. Tri dana nakon objavljivanja Proglasa 13 republikanskih guvernera na zajedničkoj konferenciji ratnih guvernera (engl. War Governors' Conference) podrzali su Proglas, ali su predložili smjenu generala Georgea B. McClellana sa mjesta komandanta svih vojnih snaga Unije. Korištenje robova u vojnim redovima postala je službena politika odmah nakon Proglasa o emacipaciji, te je Lincoln pismima poticao vojne komandante da regrutuju što više bivših robova u vojsku. Do kraja 1863. na Lincolnovu direktivu general Lorenzo Thomas regrutovao je 20 pukova robova iz doline rijeke Mississippi.
No proglas, koliko god na papiru obećavao, isprva u praksi nije imao nikakvog učinka. Mnogi su ga nazvali licemjernim jer "oslobađa" robove na području koje Unija ne kontroliše, a ostavlja ih u lancima na područjima gdje ih može osloboditi. Vojni cilj kojem se Lincoln nadao, da će se robovi na pobunjenom Jugu dići na ustanak protiv svojih gospodara, nije se ostvario. Bez obzira na sve to, Lincoln je proglasom postigao politički uspjeh jer je njime u očima Evropljana prikazao Južnjake kao barbare koji žele zadržati robovlasnički sistem. Velika Britanija i Francuska, koje su do tada simpatizirale borbu Konfederacije za neovisnost, sada okreću svoju podršku Uniji.
General Grant
Meadeov neuspjeh da zarobi Leejevu vojsku dok se povlačila sa Gettysburga i stalna pasivnost Vojske Potomaca uvjerili su Lincolna da je potrebna promjena u zapovijedanju.
Pobjeda generala Ulyssesa S. Granta u bici kod Shiloha i kampanja Vicksburg dojmile su Lincolna i Grant je postao snažan kandidat za mjesto zapovjednika Vojske Unije. Lincoln je smatrao da vojska s Grantom na čelu može neumorno koordinirano napadati na nekoliko ratišta, te imati vrhunskog komandanta koji pristaje na bivše robove u svojim redovima. Ipak Lincoln je bio zabrinut zbog mogućnosti da se Grant kandiduje na predsjedničkim izborima 1864., kao što je general McClellan. Uz pomoć posrednika ispitao je Grantove političke namjere, te kada se uvjerio da ih nema, Senatu je predložio Grantovo unaprijeđenje u zapovjednika Vojske Unije. Zadobio je pristanak Kongresa da Grant dobije čin general-pukovnika, koji dotad nije imao niko od Georgea Washingtona.
Tokom 1864. Grant je vodio krvavu kampanju Overlord, u kojoj je Unija imala brojne gubitke u bitkama poput one kod Wildernessa ili Cold Harbora. Snage Konfederacije, iako su imale odbrambene pozicije, također su trpjele velike gubitke. Konfederaciji su nedostajala pojačanja, pa je vojska bila prisiljena utvrditi se izvan Petersburga (Virginia), gdje je Grant počeo opsadu. To je omogućilo Lincolnu da posjeti Granta i dobije podatke o borbama direktno od njega i Williama Tecumseha Shermana, koji je bio u iznenadnoj posjeti Grantu. Lincoln i republikanska stranka mobilizirali su se u podršci te su brzo zamijenili Grantove gubitke.
Lincoln je dozvolio Grantu da napada infrastrukturu Konfederacije, kao što su plantaže, željeznice, mostovi, kako bi uništio moral Juga i oslabio njegovu ekonomsku moć. Grant je napadima prekinuo promet na tri željezničke pruge koje su povezivale Richmond sa ostatkom Juga, dok su generali Sherman i Philip Sheridan uništavali plantaže i gradove u dolini Shenandoaha u Virginiji. General Konfederacije Jubal Anderson Early započeo je niz napada na Sjever kako bi zaprijetio glavnom gradu. Nakon nekoliko poziva Grantu da odbrani Washington Sheridan je postavljen te je prijetnja od generala Earlyja zaustavljena.
Kako je Grant slabio Leejeve snage, započeli su napori da se pregovara o miru. Potpredsjednik Konfederacije Stephens vodio je skupinu na sastanku sa Lincolnom, Sewardom i ostalima u Hampton Roadsu. Lincoln je odbio sve pregovore u kojima je Konfederacija jednakopravna, te prekinuo sastanak. Njegov jedini razlog sastanka je bio prekid borbi.
Ubistvo
mini|230px|U predsjedničkoj kabini Fordovog pozorišta, s lijeva na desno, nalaze se atentator John Wilkes Booth, Abraham Lincoln, Mary Todd Lincoln, Clara Harris i Henry Rathbone.
John Wilkes Booth bio je dobro poznati glumac i špijun Konfederacije iz Marylanda. Iako nikada nije stupio u Vojsku Konfederacije imao je kontakte sa tajnom službom Konfederacije. Godine 1864. Booth je smislio (sličan planu Thomasa N. Conrada) oteti Lincolna i tražiti zamjenu za oslobađanje zarobljenika. Nakon što je 11. aprila 1865. slušao Lincolnov govor o planovima da robovima da pravo glasa, odlučio je ubiti predsjednika. Kada je saznao da predsjednik, njegova supruga Mary i komandant vojske Ulysses S. Grant namjeravaju posjetiti Fordovo pozorište, Booth i saradnici su smislili plan ubiti potpredsjednika Andrewa Johnsona, državnog sekretara Williama H. Sewarda i generala Granta. Dana 14. aprila, bez glavnog tjelohranitelja, Warda Hilla Lamona, Lincoln je krenuo u pozorište na predstavu "Our American Cousin". U zadnji tren Grant i supruga su odlučili otputovati u Philadelphiju umjesto na predstavu.
Lincolnov tjelohranitelj, John Parker, napustio je pozorište tokom pauze i sa Lincolnovim kočijašem otišao u obližnji Star Saloon na piće. Nečuvani predsjednik sjedio je u loži na balkonu. Booth je iskoristio trenutak, prišuljao mu se s leđa i oko 22:15, naciljao stražnju stranu Lincolnove glave i iz neposredne blizine ispalio jedan metak, smrtno ga ranivši. Oficir Henry Rathbone istog trena napao je Bootha, koji se othrvao usput ranivši oficira.
Vojni hirurg Charles Leale koji je sjedio u blizini u pozorištu priskočio je u pomoć Lincolnu. Ranjeni Lincoln jedva je disao, te je bio bez pulsa. Ljekar je ustanovio da je ranjen u glavu, a ne kako se prvobitno pretpostavljalo uboden u rame. Lincoln je prenesen na drugu stranu ulice u kuću Petersen.
Nakon što je bio u komi devet sati, Lincoln je preminuo u 07:22 15. aprila 1865. Lincolnovo tijelo omotano američkom zastavom po kišnom vremenu prenijeli su u Bijelu kuću, gologlavi oficiri, dok su sve crkve u gradu zvonile.
Nakon deset dana u bijegu, Bootha sa pronašli na farmi u saveznoj državi Virginia nekih 48 km južno od glavnog grada. Nakon kratke borbe sa snagama Unije, 26. aprila Bootha je ubio narednik Boston Corbett.
Potpredsjednik Johnson položio je zakletvu za Predsjednika u 10:00 dan nakon ubistva. Lincolnovo tijelo ležalo je u Istočnoj sobi, a nakon toga u rotundi kapitola (engl. Capitol Rotunda) od 19. do 21. aprila. Tri sedmice vozom je njegovo tijelo prevoženo gradovima Sjevera te su održave pogrebne svečanosti kojima su prisustovale hiljade, dok su brojni ljudi duž pruge pratili voz.
NGC 1896
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paul Dirac
Paul Dirac (puno ime Paul Adrien Maurice Dirac) bio je britanski fizičar i dobitnik Nobelove nagrade za fiziku 1933. zajedno s Erwinom Schrödingerom.
NGC 3386
NGC 3386 (također poznat kao MCG 1-28-10 i PGC 32284) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 470 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sekstant. Najveći prečnik je 0,50 (68 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (68 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. aprila 1828. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paul Dirac
Pored ostalih otkrića, formulisao je jednačinu, kasnije nazvanu po njemu Diracova jednačina, kojom je opisao ponašanje fermiona, što je dovelo do pretpostavke o postojanju antimaterije.
Džafer Kulenović
Džafer-beg Kulenović (17. februar 1891 – 3. oktobar 1956) bio je političar Kraljevine Jugoslavije i Nezavisne države Hrvatske. Također je bio predsjednik Jugoslavenske Muslimanske Organizacije, najveće bošnjačke stranke, na čije je čelo došao poslije smrti Mehmeda Spahe 1939. godine.
U Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenca se politički aktivirao i pristupio JMO, te je bio ministar u Vladi Kraljevini Jugoslaviji, prije početka Drugog svjetskog rata.
Došao je na poziciji zamjenika Predsjednika vlade Nezavisne države Hrvatske 7. novembra 1941. godine i ostao na toj poziciji sve do kraja rata. Na toj poziciji je zamijenio svog starijeg brata Osmana Kulenovića.
Poslije pada NDH, Kulenović se preselio u Siriju gdje je i živio do svoje smrti 3. oktobra 1956. u Damasku. Pred smrt je učestvovao u formiranju Hrvatskog oslobodilačkog pokreta. Njegov sin, Nahid Kulenović, je nastavio rad u Pokretu, sve do svoje smrti.
Vremski Britof
Vremski Britof je naseljeno mjesto u sastavu općine Divača, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Vremski Britof je imao 52 stanovnika.
Reeperbahn
mini|desno|300px|Sexshop u Reeperbahnu Poznata gradska avenija i velika turistička atrakcija u četvrti St.Pauli u Hamburgu, dobila ime po starom hamburškom zanatu vlačara užadi. Reeperbahn je posebno preko vikenda omiljeno okupljalište turista iz cijeloga svijeta, koji obilaze njegove gradske lokale, javne kuće, kockarnice i taetarske pozornice. Ovdje rezidiraju popularni Schmidts Theater, Schmidts Tivoli, St.Pauli Theater, Imperial Theater, kao i Operetenhaus,sa popularnim ABBA-mjuziklom "Mamma Mia!".Sljedeće godine (2005.) planirana je nova regulacija prometa i osmišljavanje javnog prostora kao javnog kulturno-trgovačkog okupljališta u središtu grada.
Sikoraks (mjesec)
Sikoraks (Sycorax) je prirodni mjesec planete Uran.
Svoje ime je dobio prema liku iz William Shakespearove predstave The Tempest. Ovaj mjesec je otkriven u 6. septembra 1997 od strane Brett J. Gladmana i njegovog tima. Isti tim je isti dan otkrio i mjesec Kaliban. Pri samom otkriću ovog mjeseca korišteno je privremeno ime S/1997 U 2. Sikoraks je ponekad također poznat pod imenom Uran XVII.
Sikoraks se sastoji od mješavine stijena i leda. Postoje indikacije da je ovo nebesko tijelo izvorno trans-neptunski objekat koji je upao u Uranovo gravitaciono polje.
Mary Wollstonecraft
Mary Wollstonecraft (27. april 1759 – 10. septembar 1797) bila je engleska autorica irskog porijekla i borac za prava žena.
Život i rad
U decembru 1785 putuje za Lisabon, na poziv svoje najbolje prijateljice Fanny Blood, da bi bila prisutna dok se porađala. Kad se je u januaru 1786 ponovo u London vratila, zatekla je svoju privatnu školu na rubu stečaja, koje su u njenoj odsutnosti vodile njene sestre. Da bi platila dugove postaje guvernanta u Irskoj. 1787 gubi posao guvernante, ali je u isto vrijeme već objavila svoj prvi roman Mary, pa je raspolagala s dovoljno novca da sebi priušti mali stan u Londonu. Preko Josepha Johnsonona, svog izdavača, upoznaje 1790 švicarkog pisca i slikara Johann Heinrich Füssli s kojim je imala svoju prvu vezu. Veza nije dugo držala a Füssli je bio već oženjen.
U Francuskoj Šili objavljuje svoje najpozantije djelo A vindication of the rights of woman u kojem se zauzima za ravnopravnost mušakaraci i žena. Ovo djelo je posvećeno tadašnjem francuskom parlamentarcu i kasnijem vanjskom ministru Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord, od kojeg je Šili očekivala podršku.
U zimu 1792/1793 Wollstonecraft upoznaje američkog biznismena Gilbert Imlaya s kojim je do aprila imala vezu. Shelley rađa 14. aprila 1794. u Parizu kćer Fanny. Imlay prijavljuje Shelley i zajedničku kćerku Fanny kao američke građane da bi ih zaštitio jer je još bila u toku francuska revolucija. Sheley je u ljeto 1794 pod imenom mrs. Mary Imlay proputovala kroz skandinavske zemlje. Tu su njene bilješke Letters Written During a Short Residence in Sweden, Norway, and Denmark 1796 objavljene. Budući da je Gilbert Imlay nije želio vjenčati, Sheley se 1795. s kćerkom vraća u London. Pada u depresiju i 10. oktobra 1795. vrši pokušaj samoubistva na mostu Putney Bridge. Sheley posjećuje 14. aprila 1796.anarhističkog pisca William Godwina s kojim 29. marta 1797. sklapa brak. Nakon vjenčanja sa preuzela je dvostruko prezime Mary Wollstonecraft-Godwin. U tom braku je rodila kćerku je Mary Shelley poznata i pod imenom Mary Wollstonecraft Shelley. Mary Shelley je postala čuvena po romanu Frankenstein ili moderni Prometej. 10. septembra 1797. umire Mary Wollstonecraft Shelley od posljedica dječije groznice.
Potshumno odlikovanje
Umjetnica i feministkinja Judy Chicago je unijela njen lik u svome djelu The Dinner Party, koje je stvarala od 1974-1979. Djelo se nalazi u muzeju u Brooklynu.
Kordun
Kordun je mikroregija u Srednjoj Hrvatskoj.
Geografija
Kordun je prvenstveno etnokulturalna regija s jasno određenim granicama : na jugu rijekom Koranom, na zapadu Mrežnicom, na sjeveru Kupom, te na istoku Glinom i tzv. "suhom" granicom prema BiH. Reljefno, Kordun je prelazna zona između dinarskog planinskog područja (Lika) i ravničarskog prostora Središnje Hrvatske. Teren je uglavnom brežuljkast s manjim uzvisinama (200-300 m) koje se postupno povećavaju prema Petrovoj gori, najvišem vrhu Korduna smještenom u njegovom središtu. Čitavo područje gravitira Karlovcu i predstavlja dio šire Pokupsko-kordunske regije. Najveće gradsko naselje (po nekim pokazateljima i jedino) na Kordunu je Slunj.
Ime
Naziv Kordun nastao je u razdoblju Vojne krajine i usko je povezan sa strateškim značenjem kraja. Dolazi od francuske riječi cordon koja znači niz ili red. U ovom slučaju to se odnosi na niz povezanih stražarnica i utvrđenja prema isturenom turskom području zapadne Bosne. [uredi]
Granice
Pojednostavljeno, područje Korduna je određeno okolnim rijekama Koranom, Mrežnicom, Kupom i Glinom. Međutim, postoje razlike između reljefnih i etnografskih granica. Tako se prostor Lasinje na sjeveru češće smatra dijelom Pokuplja, a Topuskog na istoku dijelom Banovine. Granice Korduna su jednom povećane diplomatskim putem : 1791. godine Svištovskim mirom je iz sastava Osmanskog carstva izdvojena pogranična zona oko Cetingrada i Drežnik Grada ( tzv. "suha međa"), koja se od tada smatra dijelom Korduna.
Uprava
Danas se u okviru Korduna nalazi jedan grad (Slunj) i pet općina (Cetingrad, Gvozd, Krnjak, Rakovica (Hrvatska) i Vojnić). Ponekad se u sastav Korduna uvrštavaju i općine Lasinja i Topusko. Sve opštine, osim Gvozda i Topuskog koji su u Sisačko-moslavačkom kantonu, pripadaju Karlovačkom kantonu.
Stanovništvo
Kordun je tokom čitavog 20. vijeka bio izrazito emigracijsko i depopulacijsko područje, što je pojačano stradanjem u ratovima. Prema popisu stanovništva iz 2001. godine ima oko 25.000 stanovnika. 1931. godine isti prostor imao je blizu 100.000 stanovnika. Po nacionalnoj strukturi riječ je o izrazito mješovitom području ( oko 52 % Hrvata, oko 40 % Srba te oko 6 % Bošnjaka). I ovdje se, kao i u Lici, mogu izdvojiti dvije zone : u južnom dijelu (Cetingrad, Rakovica i Slunj) većinsko stanovništvo su Hrvati, a u sjevernom dijelu (Gvozd, Krnjak i Vojnić) Srbi.
Historija
U okviru kraljevine Ugarske ovo područje je podijeljeno između srednjovjekovnih kantona Drežnika, Gore i Gorice. Kao feudalni gospodari nametnuli su se knezovi Nelipići, nakon njih Babonići, da bi u 14. vijeku većina Korduna prešla pod vlast knezova Frankapana. To je razdoblje guste naseljenosti ovog kraja, kada se razvija čitav niz utvrđenja, naselja i samostana. Najznačajniji frankapanski centri su bili Drežnik i Slunj. U sjevernom dijelu Korduna nalazila se Perna (današnje selo kod Topuskog) koja je već 1225. dobila gradska prava, zatim samostan Zlat (današnje selo Slavsko Polje) i cistercitska opatija Topusko.
O važnosti ovog prostora u predturskom razdolju svjedoči i to da se 1527. godine, nakon Mohačke bitke, u Cetinu kod Slunja sastao hrvatski sabor i izabrao Ferdinanda Habsburškog za hrvatskog kralja. Međutim, turska osvajanja su ubrzo zahvatila i ovo područje. Nakon pada tvrđave Drežnik 1578. godine, Kordun postaje ničija zemlja između Habsburškog i Turskog carstva, izložena stalnim pustošenjima. Iako Turci nisu uspjeli zauzeti Slunj, a 1579. je osnovana i nova tvrđava Karlovac, nezaštićeno stanovništvo okolnih naselja se gotovo u potpunosti iseljava. Kordun je tada sasvim opustio, a do novog naseljavanja će doći tek u 18. vijeku nakon protjerivanja Turaka.
Kordun je ostao u sastavu Vojne krajine (kao slunjska i djelimično ogulinska pukovnija) sve do njenog ukidanja 1881. godine, kada je priključen Riječko-modruškom kantonu. Stanovništvo koje je imalo vojnu ulogu ili se bavilo djelatnostima povezanima s vojskom nije moglo preživjeti isključivo od poljoprivrede. Već krajem 19. vijeka počinje iseljavanje, koje se nastavilo tokom čitavog 20. vijeka.
Privreda
Kordun je izrazito ruralno područje sa zemljištem relativno nepovoljnim za obradu. To je posebno izraženo u južnom dijelu (okolina Slunja) gdje prodiru dijelovi dinarskog krša. U istoriji je stanovništvo bilo vezano za vojnu službu u Vojnoj krajini, tako da nikada nije zavisilo isključivo o poljoprivredi. Nakon Drugog svjetskog rata, otvarani su manji industrijski pogoni u lokalnim centrima (Krnjak, Slunj, Vojnić), ali bez većeg učinka na razvoj kraja. Danas se mogućnost razvoja vidi u turizmu, posebno na slunjskom području zbog blizine Plitvičkih jezera. [uredi]
Papa Benedikt XVI
100px|mini|Papinski Grb Benedikta XVI. Papa Benedikt XVI (latinski: Benedictus PP. XVI, građansko ime Joseph Alois Ratzinger, *16. aprila 1927. u Marktl am Inn, Bavarska, Njemačka – †31. decembra 2022. u Vatikanu) bio je poglavar Rimokatoličke crkve. On je 19. aprila 2005. u četvrtom krugu izbora i poslije 26 sati konklave izabran za nasljednika Ivana Pavla II. Papa Benedikt XVI posjedovao je kako njemačko tako i vatikansko državljanstvo.
28. februara 2013. je i zvanično odstupio sa položaja. Konklava za izbor nasljednika je održana 12. i 13. marta 2013., nakon koje je izabran papa Franjo.
Ajetul-Kursi
Ajetul-Kursi, doslovno "Ajet o Prijestolju", 255. ajet sure El-Bekare, jedan je od dužih kur'anskih ajeta, a i jedan od temeljnih koji govore o utočištu i zaštiti. Oni su poznati kao Ajatul-hifz (ajeti zaštite).
Ovaj ajet uči se na arapskom kao način čovjekovog prepuštanja Božijoj volji i brizi. Vrijednost ovog ajeta spominje se i u hadisima.
Originalno arapski
اللَّهُ لَا إِلَهَ إِلَّا هُوَ الْحَيُّ الْقَيُّومُ لَا تَأْخُذُهُ سِنَةٌ وَلَا نَوْمٌ لَهُ مَا فِي السَّمَاوَاتِ وَمَا فِي الْأَرْضِ مَنْ ذَا الَّذِي يَشْفَعُ عِنْدَهُ إِلَّا بِإِذْنِهِ يَعْلَمُ مَا بَيْنَ أَيْدِيهِمْ وَمَا خَلْفَهُمْ وَلَا يُحِيطُونَ بِشَيْءٍ مِنْ عِلْمِهِ إِلَّا بِمَا شَاءَ وَسِعَ كُرْسِيُّهُ السَّمَاوَاتِ وَالْأَرْضَ وَلَا يَئُودُهُ حِفْظُهُمَا وَهُوَ الْعَلِيُّ الْعَظِيمُ
Transkripcija
(E'ūzu billāhi mineš-šejtānir-radžīm; bismillāhir-rahmānir-rahīm)
'''Allāhu lā ilāhe illāhu vel hajjul-kajum. Lā te'huzuhū sinetun ve la nevm. Lehū mā fis-semāvāti ve mā fil ard. Men zellezi ješfeu 'indehu illā bi iznih. Jā'lemu mā bejne ejdīhim ve mā halfehum ve lā juhītūne bi šejin min 'ilmihī illā bi mā šā'. Vesi'a kursijjuhus-semāvāti vel ard ve lā jeūduhū hifzuhumā ve huvel alijjul-azīm.'''
Muhammed Pandža i Džemaluddin Čaušević (1937)
Allah je samo jedan i jedini Bog, koji vječno živi i svim stvorenjima vječno vlada. San ga ne spopada i ne spava. On je Gospodar svega što je na nebesima i na zemlji. Ko može tražiti zagovora kod Njega, a bez Njegova dopuštenja. On zna, što Njegova stvorenja rade i što će raditi, šta žele i šta će želiti. Njegova stvorenja mogu znati samo ono, što On hoće, a drugo više ništa ne znaju. Znanje i moć Njegova obuhvaća nebesa i zemlju, a čuvanje njihovo Ga ne umara. Uzvišen je samo On i veliko je Biće Njegovo.
Besim Korkut (1977)
"Allah je - nema boga osim Njega - Živi i Vječni! Ne obuzima Ga ni drijemež ni san! Njegovo je ono što je na nebesima i ono što je na Zemlji! Ko se može pred Njim zauzimati za nekoga bez dopuštenja Njegova?! On zna šta je bilo i prije njih i šta će biti poslije njih, a od onoga što On zna - drugi znaju samo onoliko koliko On želi. Moć Njegova obuhvata i nebesa i Zemlju i Njemu ne dojadi održavanje njihovo; On je Svevišnji, Veličanstveni!"
Mustafa Mlivo (1994)
Allah! Samo je On Bog! Živi, Samoopstojeći! Ne obuzima Ga drijemež, niti san. Njegovo je šta je u nebesima i šta je na Zemlji. Ko je taj ko će posredovati kod Njega, izuzev s dozvolom Njegovom? Zna šta je pred njima, i šta iza njih, a ne obuhvataju ništa od znanja Njegovog, izuzev šta htjedne. Kursijja Njegova obuhvata nebesa i Zemlju, i ne umara Ga održavanje njihovo. A On je Svevišnji, Veličanstveni.
Interfejs komandne linije
mini|317x317piksel| [[PowerShell|Windows PowerShell 1.0, koji radi na Windows Visti ]] Interfejs komandne linije (eng. Command-line interface, CLI) jest način komunikacije sa kojom korisnik izdaje naredbe programu u tekstualnom obliku.
Većina operativnih sistema ima interfejs u ljusci za dvosmjerni pristup funkcijama ili servisima operativnog sistema. Takav način komunikacije je korisnicima bio uobičajen na računarskim terminalima iz sredine 1960-ih, a nastavio se koristiti tokom 1970-ih i 1980-ih na VAX/VMS, Unix sistemima i ličnim računarskim sistemima, uključujući MS-DOS, CP/M i Apple DOS.
Danas obični korisnici skoro i da ne vide komandnu liniju, već se oslanjaju na grafički korisnički interfejs. Ipak, mnogi programeri softvera, sistemski administratori i napredni korisnici i dalje u velikoj mjeri koriste interfejs komandne linije za bolje i brže izvršavanje zadataka, konfiguraciju uređaja ili pristup programima i nekim funkcijama koje nisu dostupne putem grafičkog interfejsa.
Anatomija ljuske komandne linije
Standardni šablon komandne linije je: Odzivnik komanda parametar1 parametar2 parametar3...
Jednostavni CLI prikazat će odzivnik, prihvatiti "komandnu liniju" koju je korisnik potvrdio tipkom Enter, a zatim izvršiti navedenu naredbu i pružiti tekstualni prikaz rezultata ili poruku o grešci.
Komandna linija
mini|Odzivnik BBC Micro-a nakon uključivanja ili resetiranja. Komandna linija je je niz (jednog ili više) znakova koji se koriste u interfejsu komandne linije koja pokazuje spremnost za prihvatanje naredbi. Odzivnik poziva korisnika na akciju. Odzivnik obično završava jednim od znakova,  ,  ,  ,   i često uključuje ostale informacije, poput putanje trenutnog direktorija u kojem radi i imena hosta.
Na mnogim Unix i sličnim sistemima, odzivnik obično završava sa  ili   ako je korisnik normalni korisnik, ili kao   ako je korisnik superuser ("root" u Unix terminologiji).
Argumenti
Argument ili parametar komandne linije je podatak koji se programu pruža prilikom pokretanja. Program može imati mnogo argumenata komandne linije koji identificiraju izvore ili odredišta informacija ili koji mijenjaju rad programa.
NGC 6318
NGC 6318 (također poznat kao ESO 333-SC1) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Škorpion. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 13. maja 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vrhovlje (Sežana)
Vrhovlje su naseljeno mjesto u sastavu općine Sežana, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Marin Aničić
Marin Aničić (rođen 17. august 1989) je bosanskohercegovački nogometaš koji trenutno nastupa za kazahstanski klub Astanu na poziciji centralnog beka.
Karijera
Profesionalnu fudbalsku karijeru Marin Aničić započeo je u mostarskom klubu HŠK Zrinjskom, 2007. godine. Nakon skoro sedam godina provedenih u ekipi Zrinjskog, Aničić početkom 2014. godine prelazi u ekipu Astane iz Kazahstana.
FC Astana
U februaru 2014. godine Marin Aničić je potpisao za kazahstanski klub Astanu. Prvu utakmicu za Astanu odigrao je u sklopu prve lige Kazahstana u martu 2014. godine, protiv ekipe Zhetysua. Sezonu završava sa ukupno 27 nastupa u svim takmičenjima. Prvi gol za Astanu postigao je u remiju 2-2 protiv ekipe Benfice u novembru 2015. godine u sklopu grupne faze UEFA Lige prvaka. U sklopu prve lige Kazahstana, Aničić svoj prvi gol postiže u pobijedi Astane rezultatom 3-1 protiv ekipe Ordabasya u martu 2016. godine. Sezonu 2016. završava sa tri postignuta gola na ukupno 32 odigrane utakmice u svim takmičenjima.
Reprezentacija
Marin Aničić je bivši reprezentativac U-21 selekcije Bosne i Hercegovine. Za U21 reprezentaciju BIH ukupno je odigrao sedam utakmica. U septembru 2015. godine, selektor seniorske reprezentacije BIH, Mehmed Baždarević, uvrstio je Aničića na spisak igrača za kvalifikacijske utakmice protiv Belgije i Andore.
Svoj prvi seniorski nastup za selekciju BIH upisao je u prijateljskom meču protiv selekcije Luksemburga u martu 2016. godine, kada je BIH pobijedila rezultatom 3-0.
Ažurirano: 26. august 2016.
Nastupi za reprezentaciju
Mjesna zajednica
Mjesna zajednica je oblik mjesne samouprave za dio područja općine ili službenog grada u Bosni i Hercegovini i Srbiji. U upotrebi je bila i u Hrvatskoj dok je bila u sastavu Socijalističke federativne republike Jugoslavije.
Zakon o lokalnoj samoupravi, određene države, regulira mogućnost osnivanja mjesnih zajednica u općini, i to:
Organi mjesne zajednice
Organi mjesne zajednice su:
Predsjednik mjesne zajednice je ujedno i član Savjeta i po funkciji predsjednik Savjeta.
Članove Savjeta biraju građani s područja Mjesne zajednice na temelju općeg biračkog prava, na neposrednim izborima i tajnim glasanjem.
Organiziranje mjesnih zajednica
U skladu sa Statutom općine način obrazovanja, poslovi, organizacija i način finansiranja mjesnih zajednica detaljnije se uređuju posebnom odlukom. Inicijativu za formiranje nove MZ odnosno promjenu postojećih mogu pokrenuti: Inicijativa za odvajanje dijela MZ u posebnu MZ upućuje se vijeću postojeće MZ, a ako se on o tome negativno odredi, dužan je u roku od 30 dana organizirati referendum o tom pitanju.
Zakon o lokalnoj samoupravi kao organ mjesne zajednice predviđa vijeće mjesne zajednice, koje može brojiti najviše devet članova. Način izbora i opoziva članova vijeća utvrđuje se statutom mjesne zajednice.
Prava i obaveze mjesnih zajednica
Građani u mjesnim zajednicama mogu zadovoljiti zajedničke potrebe i interese putem: Statutom i drugim aktima mjesne zajednice može se predvidjeti zadovoljavanje i drugih potreba od neposrednog interesa za građane.
Tuzlanski kanton
Tuzlanski kanton (TK) jest jedan od deset kantona Federacije Bosne i Hercegovine, Bosna i Hercegovina. Sastoji se od grada Tuzle i još 12 općina.
Tuzlanski kanton na sjeverozapadu, sjeveroistoku i istoku graniči sa Republikom Srpskom, na sjeveru sa Brčko distriktom, te na jugu i zapadu sa Zeničko-dobojskim kantonom. Po rezultatima popisa stanovništva 2013. sa 445.028 stanovnika Tuzlanski kanton je najmnogoljudniji i sa 168 stanovnika/km2 nakon Sarajevskog kantona najgušće naseljeni kanton u Federaciji Bosne i Hercegovine, dok je sa površinom od 2.649 km2 šesti po površini u FBiH, što čini 10,14% površine Federacije i 5,17% teritorije Bosne i Hercegovine. Do 1999. godine Tuzlanski kanton je nosio ime Tuzlansko-podrinjski kanton.
Geografija
Kanton je smješten u sjeveroistočnom djelu Bosne i Hercegovine, koje na jugu karakterišu izrazito planinsko područje (Konjuh, Javornik i Ozren), doline rijeka Spreče i Tinje u centralnom dijelu, dok se od sjeverozapada prema jugoistoku kantona nalaze masivi Skipovca, Trebave i Majevice. Nadmorska većina u kantonu se kreće od 150 metara na sjeveru do 1328 metara nadmorske visine na vrhu planine Konjuh. Tuzlanski kanton ima umjereno-kontinentalnu klimu sa prosječnom godišnjom temperaturom od oko 10,1 °C i prosječnom količinom padavina sa oko 908,6 l/m. Najtopliji mjesec u godini je juli, dok je najhladniji januar.
Kroz Tuzlanski Kanton teku rijeke Spreča, Tinja, Drinjača i Sapna, koje pripadaju slivovima rijeka Drina i Bosna. Osim toga, na području Tuzlanskog kantona postoje i jezera kao Modrac, Snježnica, Bistarac, Šićki Brod, Vidara, Hazna.
Prirodne ljepote
Ovo područje se očituje velikim turističkim potencijalom. Pored rijeka, planinskih rječica i brzaka stvoreno je i egzistira nekoliko većih i manjih vještačkih jezera – Modrac, Bistarac, Hazna, Vidara, Snježnica, Mačkovac, Vijenac i novoizgrađeno Panonsko jezero.
Modrac je akumulaciono jezero u Bosni i Hercegovini sa površinom od 17 km2, udaljeno 10 km od Tuzle. Ulaganjem privatnog i državnog kapitala, jezero Modrac pretvoreno je u mjesto za odmor u kontinentalnom dijelu Bosne i Hercegovine. Izgrađeni su mnogi turistički objekti, pješčana plaža sa igralištima za odbojku, tenis i nogomet. Jezero daje mogućnosti za bavljenje sportovima na vodi, ribolovom, plivanjem.
Na području općine Kladanj datira veliki šumski potencijal, preko planine Konjuh. Također, postoje dvije poznate pećine: Djevojačka i Debravska pećina. Jezero Hazna se nalazi u Gradačcu, blizu centra grada, posjeduje plaže, restorane i igrališta. Atrakcije Srebrenika su kombinacija šumsko-planinskog, ravničarskog i riječnog potencijala, a ističu se kupališta, ribogojilišta, kao i prelijepa planina Majevica. Velika blaga područja čine mineralni i termalni izvori od kojih su neki iskorišteni za banjska lječilišta – Slana banja u Tuzli; Banja Ilidža u Gradačcu; Kladanjska voda kod Kladnja.
Historija
mini|Kula u [[Srebreniku]] Na prostoru današnjeg Tuzlanskog kantona, ljudi su živjeli još u paleolitu. To potvrđuje arheološki nalazi: Kamen kod ušća Usore u Bosnu, Makljenovac kod Doboja, Krčevine kod Brijesnice, Barice kod Gornje Orahovice. Iz vremena neolita otkriveno je više lokaliteta naselja u Gornjoj Tuzli, Tuzli, Korića Hanu kod Gračanice, Ražljevu, Tramošnici i Skugriću kod Gradačca. Ova nalazišta su pripadala vinčanskoj kulturnoj grupi. Najpoznatije nekropole stećaka su sačuvane na području Kladnja, Banovića, Kalesije, Živinica, Lukavca, Tuzle, Teočaka i Sapne.
Mnogi stećci na ovim lokalitetima su obogaćeni zanimljivom i vrijednom ornamentikom i predstavljaju zanimljiv umjetnički izraz toga vremena. Najčešći motivi na stećcima su: polumjesec, zvijezda, ljiljan, sunce, križ, štit i mač. Natpisi na pojedinim stećcima su pisani bosančicom.
Postoje franjevački samostani (izgrađeni su u periodu od 1378. do 1460. godine) u Gornjoj Tuzli, Tuzli, Teočaku, Koraju i drugim lokalitetima.
Historija današnjeg Tuzlanskog kantona počinje kao Tuzlansko-podrinjski kanton 18. marta 1994, potpisivanjem Vašingtonskog sporazuma. Pet godina kasnije, Tuzlansko-podrinjski kanton dobiva svoje današnje ime - Tuzlanski kanton.
Politika i administracija
Tuzlanski kanton je prema zakonu jedan od deset kantona Federacije Bosne i Hercegovine, koji je jedan od dva entiteta Bosne i Hercegovine. mini|[[Tuzla, glavni grad kantona.]] mini|Općine i gradovi u kantonu Tuzlanski kanton ima vlastitu zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Kao i svaki od kantona u FBiH, Tuzlanski kanton posjeduje vlastiti ustav, skupštinu, vladu, simbole, te mu pripadaju niz isključivih nadležnosti (policija, obrazovanje, korištenje prirodnih resursa, prostorna i stambena politika, kultura), dok su neke nadležnosti podijeljene između kantonalne i federalne vlasti (zdravstvo, socijalna zaštita, promet).
Građani Tuzlanskog kantona svake četiri godine na općim izborima glasaju za ukupno 35 zastupnika u Skupštini Tuzlanskog kantona. Na osnovu rezultata općih izbora 2014. godine trenutnu vladu Tuzlanskog kantona sačinjava koalicija između Stranke demokratske akcije (SDA), Saveza za bolju budućnost (SBB), Bosanske patriotske stranke (BPS), Stranke za Bosnu i Hercegovinu (SBiH) i Narodne stranke - Radom za boljitak (NS-Radom za boljitak).
Na lokalnom nivou građani Tuzlanskog kantona glasaju svake četiri godine na lokalnim izborima za lokalnu vlast u 7 općina i 6 gradova.
Stanovništvo
Tuzlanski kanton prema popisu iz 2013. godine ima 445.028 stanovnika, čime je najmnogoljudniji kanton u Federaciji Bosne i Hercegovine, dok je sa gustoćom od 168 stanovnika/km2 nakon Sarajevskog drugi po gustoći u FBiH. Osim Kladnja, kojeg odlikuje brdsko-planinsko područje i veoma rijetko naseljen te Čelića, mjesto koje je srednje naseljeno, Tuzlanski kanton čine veoma gusto naseljena područja, od kojih je glavni grad Tuzla najnaseljeniji.
2016. godine učešće osoba starijih od 65 godina iznosi 10,4%, udio radnog kontingenta stanovništva 71,5% i udio osoba između 0-14 godina iznosi 18,1%.
Privreda i infrastruktura
mini|[[Tuzlanska termoelektrana]]
Privreda
Sa preko miljardu tona rezervi mineralnih sirovina i 100-godišnjom tradicijom eksplotacije, Tuzlanski kanton je najznačajaniji rudarsko-industrijski bazen u Bosni i Hercegovini. 2009. godine u rudnicima Tuzlanskog kantona je proizvedeno oko 4,6 miliona tona uglja, od čega najviše u rudnicima Kreka (2,7 miliona tona). Većina tog uglja se sagorjeva kasnije u Termoelektrani Tuzla, koja je sa instalisanom snagom od 715 MW najveće energetsko postrojenje Bosne i Hercegovine. Taj sektor ekonomije broji i veoma značajne investicije, kao što su izgradnja novog bloka TE Tuzla ili planiranje izgradnje termoelektrane u Banovićima. mini|Pregled rudnika u tuzlanskom bazenu Osim energetske industrije i rudarstva, značajne privredne grane su sa više od 4000 radnika metalna industrija (npr. Cimos u Gradačcu ili TTU u Tuzli), drvna industrija sa oko 2700 zaposlenih (npr. Isowood u Gračanici ili Izazov u Kalesiji), prehrambena industrija i poljoprivreda sa 2000 zaposlenih (npr. Pivara ili Bony iz Tuzle), tekstilna industrija (npr. Intral BH) i hemijska industrija sa 2400 zaposlenih (npr. Sisecam Soda u Lukavcu ili Solana Tuzla, koja je jedina solana u BiH). Sa 114.102 hektara poljoprivrednog zemljišta, što čini 49% ukupne teretorije kantona, poljorprivreda je također veoma važan sektor u TK.
Prosječna plata u Tuzlanskom kantonu iznosi 739 KM. Najveća plata isplaćena je u Tuzli (874 KM), a najmanja u Doboj Istoku (532 KM).
Putevi
Kroz Tuzlanski kanton prolaze sljedeći magistralni putevi:
Sa zapada na istok: Magistralni put M4 (Bosanski Novi-Karakaj) i M19.2 (Kladanj-Vlasenica)
Sa juga na sjever: Magistralni put M1.8 (Orašje-Tuzla) i M18 (Bijeljina-Šćepan Polje)
Ukupna dužina magistralnih puteva u Tuzlanskom kantonu iznosi 249,89 km.
Željeznica
Kroz Tuzlanski kanton prolaze pruge Doboj-Tuzla (kroz Lukavac i Tuzlu), pruga Tuzla-Zvornik (kroz Kalesiju i Tuzlu) i pruga Brčko-Banovići (kroz Banoviće, Živinice, Tuzlu i Srebrenik).
Aviopromet
Međunarodni aerodrom Tuzla (TZL), smješten u Gornjim Dubravama 15 kilometara od Tuzle, je nakon Sarajevskog aerodroma drugi najprometniji aerodrom u Bosni i Hercegovini, sa ukupno 311.398 putnika (2016).
Javni prijevoz
Centar javnog prijevoza Tuzlanskog kantona je Tuzla. Sa više od pola miliona putnika na godišnjem nivou i ukupno 35 prijevoznika koji operatuju preko nje, tuzlanska autobuska stanica je najveća u TK i jedna od najvećih u Bosni i Hercegovini. Sa autobuskih stanica TK postoje brojne autobuske linije prema inostranstvu i drugim gradovima u Bosni i Hercegovini.
Iako kroz TK prolaze ukupno tri pruge, nakon ukidanja željezničke linije Sarajevo-Beograd 2012. godine samo još na pruzi Doboj-Tuzla postoji redovan putnički promet, pa su tako samo Lukavac i Tuzla u okviru lokalne linije Tuzla-Doboj spojeni na putničku mrežu Željeznica Federacije Bosne i Hercegovine. Iz Doboja postoji mogućnost presjedanja u mrežu brzih vozova BH Voz prema Banjoj Luci i Sarajevu (pa iz Sarajeva preko Mostara dalje prema Čapljini), čime su Lukavac i Tuzla spojeni sa svim najvećim gradovima u Bosni i Hercegovini.
Zdravstvo
Glavna bolnica u TK je Univerzitetski klinički centar Tuzla, koja je jedna od pet ustanova tercijarnog nivoa zdravstvene zaštite u Bosni i Hercegovini. Pored toga, postoji još jedna opća bolnica u Gračanici, specijalna bolnica "Centar za srce BH" (jedna od pet u BiH) te brojni domovi zdravlja.
Kantonalna skupština
Skupštinu kantona na osnovu Općih izbora u BiH 2022. sačinjava 35 zastupnika.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
NGC 7826
NGC 7826 (također poznat kao ESO 538-**19) je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Kit. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. decembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Doping
Doping je način na koji sportisti zloupotrebom hemijskih sredstava, ali i drugim vrstama medicinskih intervencija (npr. zamjena krvi), pokušavaju da nadmaše u rezultatima ostale sportiste ili sopstvene najbolje rezultate na štetu sopstvenog zdravlja.
Osim ljudi doping se koristi i kod konja i pasa u trkama.
Brodsko-posavska županija
Brodsko-posavska županija u Hrvatskoj smještena u južnom dijelu slavonske nizine.
Administrativna podjela
Županija je podijeljena na 2 grada i 26 općina.
Stanovništvo
thumb|300px|Starosna piramida Brodsko-posavske županije prema popisu stanovništva iz 2011. g.
Privreda
Nekoliko je privrednih djelatnosti po kojima je županija poznata. Holding Đuro Đaković, jedna od najvećih i najpoznatijih metalurških kompanija smještena je u Slavonskom Brodu. Poljoprivredna proizvodnja, među kojom se ističe ratarstvo i stočarstvo također je značajna grana brodskoposavske privrede.
Vanjski linkovi
Službena stranica županije
Vrhpolje (Hrpelje–Kozina)
Vrhpolje su naseljeno mjesto u sastavu općine Hrpelje–Kozina, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Vrhpolje su imale 68 stanovnika.
Orofaciodigitalni sindrom 1
Orofaciodigitalni sindrom 1 (OFD1), također zvani Papillon-Leagueov i Psaumeov sindrom, je X-vezani urođeni poremećaj, obilježen malformacijama lica, usne šupljine i prstiju sa policistasta bolest bubrega i promjenjivim zahvatanjem centralnog nervnog sistema.
Uzrok
Orofaciodigitalni sindrom tipa 1 uzrokovan je mutacijama u genu OFD1. OFD1 se nalazi na centrosomima i baznim tijelima unutar ljudske citogenetičke ćelijske strukture. Ovo sugerira da ovaj sindrom može spadati u široku kategoriju ciliopatijacilijskih bolesti. cilijske organele prisutne su u mnogim tipovima ćelija u ljudskom tijelu. Defekti cilija negativno utiču na brojne kritične razvojne signalne puteve bitne za ćelijski razvoj.
Ostali tipovi uključuju:
Odnos prema drugim rijetkim genetičkim poremećajima
Nedavni nalazi u genetičkim istraživanjima sugeriraju da veliki broj genetičkih poremećaja i genetičkih sindroma i nasljednih bolesti, koji ranije nisu identificirani u medicinskoj literaturi kao povezani, može biti, u stvari, veoma povezano u genotipskom osnovnom uzroku ovih široko varirajućih fenotipski-opaženih poremećaja. Utvrđeno je da je orofaciodigitalni sindrom ciliopatija. Druge poznate ciliopatije uključuju primarnu cilijsku diskineziju, Bardet-Biedlov sindrom, policistastu bubrežnu bolest i policistastu bolest jetre, nefronoftizu, Alströmov sindrom, Meckel-Gruberov sindrom i neke oblike degeneracije mrežnjače.
Dijagnoza
Orofaciodigitalni sindrom tipa 1 dijagnosticira se putem genetičkog testiranja. Neki simptomi orofaciodigitalnog sindroma tipa 1 su oralne karakteristike kao što su rascjep jezika, benigni tumori na jeziku, rascjep nepca, hipodoncija i druge dentalne abnormalnosti. Ostali simptomi lica uključuju hipertelorizam i mikrognatiju. Tjelesne abnormalnosti kao što su isprepleteni, kratki, spojeni ili abnormalno zakrivljeni prsti na rukama i nogama također su simptomi orofaciodigitalnog sindroma tipa 1. Najčešći simptomi su pomoćni oralni frenulum, široki alveolni greben, prednja izbočina, visoko nepce, hipertelorizam, režnjevit jezik, srednji rascep usne i široki nosni most. Genetički skrining gena OFD1 koristi se za službenu dijagnozu pacijenta koji ima ovaj sindrom, što se otkriva kod 85% osoba za koje se sumnja da ga imaju.