cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rat i mir
Tolstojevo viđenje historije
Napoleon je vjerovao da je mogao da kontroliše tok bitke slanjem odreda, dok je Kutuzov priznavao da je sve što je mogao da da prvobitni plan, i onda da pusti tok bitke. Napoleon bi frenetično slao svoje odrede, dok bi Kutuzov mirno sjedio, a čak i spavao za vrijeme nekih bitaka. Konačno, Napoleon je napravio najveću grešku kobnom petonedjeljnom okupacijom Moskve, umjesto da u jednoj ogromnoj bici uništi rusku vojsku. Umjesto toga, njegova vojska se rasula, zbog nedostatka organizacije pravca djelovanja. General Kutuzov je vjerovao da je vrijeme njegov najbolji saveznik, i tako se i ispostavilo. On je povukao svoju vojsku iz Moskve, ostavivši je Francuzima, uz plemstvo i kmetove koji su bježeći ponijeli sve dragocjenosti iz kuća i sa imanja. Francuzi su je imali tek toliko da je slučajno zapale, pa zatim napuste krajem jeseni, da bi ih u nemilosrdnom maršu ka Francuskoj dočekala još nemilosrdnija zima. Konačno, vojska je uništena od strane Kozaka. Tolstoj primjećuje da Kutuzov nije spalio Moskvu kako ne bi ostavio neprijatelju ništa korisno, ali to nije učinio ni Napoleon. To je jednostavno bila slučajnost. U gradu od drveta, Napoleon nije dovoljno obratio pažnju na pažljivost sa kojom su Rusi brinuli o lampama i pećima, i logično je bilo da će francuskim nemarom doći do požara, a u nedostatku organizovane vatrogasne službe, požari su se proširili.
Glavni likovi u romanu
Mnogi likovi u romanu Rat i mir bili su inspirisani ljudima iz Tolstojevog života. Nikolaj Rostov i Marija Bolkonska su bazirani na Tolstojevim roditeljima, dok je Nataša oblikovana prema njegovoj sestri. Pjer i knez Andreja podsjećaju u mnogome na Tolstoja samog, i mnogi ih smatraju njegovim alter egoima. (U to vrijeme bilo je krajnje inovativno imati i jednog, a kamoli dva alter ega u romanu, koji su uz to sukobljeni po pitanju stavova, ali se dopunjuju.)
Postoji i veliki broj manjih likova, koji se doslovno pojavljuju samo u jednom poglavlju. Ali neki zaista nisu tako minorni, poput Platona Karatejeva, koji ima krucijalnu ulogu u sazrijevanju Pjera Bezuhova.
Orbitalna lansiranja u 2011
Ovo je spisak orbitalnih lansiranja izvedenih u 2011. godini.
Korisni sadržaj je odijeljen zarezima, lansiranja zvjezdicama ( * ). Letovi sa ljudskom posadom su boldirani. Nekatlogizirane greške u lansiranju su napisane italikom. Korisni sadržaji postavljeni sa druge svemirske letjelice su odvojeni (zagradama).
STX12
Sintaksin-12 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX12 sa hromosoma 1.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 276 aminokiselina, a molekulska težina 31.642 Da.
Interakcije
Pokazalo se da STX12 ima interakcije sa PLDN.
Kurkuma
Kurkuma je biljka iz familije ingvera poznat još pod nazivom žuti korijen. Potiče iz Indije i jedan je od osnovnih sastojaka Curry praška, ali se upotrebljava i samostalno, posebno za jela od riže i piletine.
Korijen se kuha, zatim suši i oguli se koža. Zatim se melje u prah. Dobija se žuti prah ljutog i blago gorkog ukusa.
Žuti korijen pripada familiji Zingiberaceae, botanički naziv mu je Curcuma longa.
Rajna
mini|lijevo|250px
Rajna jedna je od najprometnijih i najvažnijih vodenih saobraćajnica Evrope. Duga je oko 1230 km, od čega su plovna 833 km. Izvire u Švicarskim Alpama, a nastaje spajanjem dvaju manjih tokova: Prednje i Stražnje Rajne. Kao pogranična rijeka protječe kroz Švicarsku, Lihtenštajn, Austriju, Njemačku, Francusku i Nizozemsku, gdje se račva u više rukavaca i ulijeva u Sjeverno more.
Ime
Varijante imena Rajne (latinski Rhenus; francuski Rhin, italijanski Reno, romanski Rain ili Rein? /i, holandski Rijn, alemanski Ry, Ripuarian Rhing) u modernim jezicima su sve izvedene od galskog imena Rēnos, koji je prilagođen geografiji rimskog doba (1. vijek p.n e.) kao grčki Ῥῆνος (Rhēnos), latinski Rhenus.
Pravopis sa Rh- u engleskom Rhine, kao i u njemačkom Rhein i francuskom Rhin je posljedica uticaja grčke ortografije, dok je vokalizacija -i- posljedica protogermanskog usvajanja galskog imena kao *Rīnaz, preko starog Franačkog dajući staroengleski Rín, starovisokonjemački Rīn, rano srednje holandski (oko 1200.) Rijn (tada se takođe piše Ryn ili Rin).
Savremeni njemački diftong Rhein (koji se također koristi u retoromskom) Rein, Rain je srednjonjemački razvoj iz ranog modernog perioda, s alemanskim imenom R(n) koji zadržava stariji vokalizam. U Alemanskom, brisanje završetka -n u pauzi je noviji razvoj; oblik Rn je uglavnom sačuvan u lucernskim dijalektima. Rhing na Ripuarianu je diftongiziran, kao i Rhei, Rhoi na Palatinu. Dok je španski usvojio germanski vokalizam Rin-, italijanski, oksitanski i portugalski su zadržali latinski Ren-.
Galsko ime Rēnos (protokeltsko ili prekeltsko [e] *Reinos) pripada klasi riječnih imena izgrađenih od PIE korijena *rei- "kretati se, teći, trčati", također se nalazi u drugim imenima kao što je Reno u Italiji. Na albansko/ilirskom "rrhedh" takođe znači "kretati se, teći, trčati", staroslavenski ima značenje rijeka.
Gramatički rod keltskog imena (kao i njegove grčke i latinske adaptacije) je muški, a ime ostaje muškog roda u njemačkom, holandskom, francuskom, španskom i italijanskom. Staroenglesko ime rijeke bilo je na različite načine u muškom ili ženskom rodu; i njegovo staroislandsko usvajanje bilo je izraženo kao žensko.
Svjetska baština
Dolina srednje Rajne u dužini 65 km, između Bingena na jugu i Koblenza na sjeveru, od 2002. nalazi se na UNESCO-ovoj listi Svjetske baštine pod nazivom Gornja srednja dolina Rajne. Sa svojim dvorcima, historijskim gradovima i vinogradima, slikovito prikazuje dugu historiju ljudskog djelovanja u okvirima različitih prirodnih pejzaža.
Na ovom dijelu toka Rajna prodire kroz planinske predjele, povezujući široku poplavnu ravnicu Oberrheingrabena s nizinskim bazenom Donje Rajne. Ovaj dio toka počinje od Bingenskih kapija (Binger Pforte), gdje Rajna počinje teći kroz klisuru, a djelomično i kroz kanjone široke ne više od 130 m, pri čemu je njena dubina oko 15 m.
Dio doline srednje Rajne između Bingena i Koblenza je transportna arterija. Od praistorije je služio kao veza između južne i sjeverne polovine kontinenta, omogućavajući trgovinu i kulturnu razmjenu, što je zauzvrat dovelo do osnivanja oko 60 naselja. Zgusnuti na uskom pojasu uz rijeku, ona su se kasnije spojila u lance sela i malih gradova. Već više od 1000 godina, zbog nedostatka obradivih površina, strme strane doline su pretvorene u terasaste vinograde.
Predio je isprekidan s oko 40 zamkova i tvrđava na vrhu brda, podignutih u periodu od oko 1.000 godina. Vremenom su mnogi napušteni, a kasniji ratovi u 17. stoljeća većinu su pretvorili u ruševine. U kasnom 18. i tokom 19.stoljeću, iz romantičarskih i nacionalnih razloga, veći broj tvrđava je rekonstruisan.
Brangelina
Brangelina (također nazivani Bradgelina) je neologizam koji označava superpar poznatih ličnosti, sastavljen od američkih glumaca Brada Pitta i Angeline Jolie. Pitt je glumio u preko 40 veoma poznatih filmova, uključujući: 12 Monkeys (1995), Ocean's Eleven (2001), i The Curious Case of Benjamin Button (2008), dok se Jolie pojavljuje u preko 30 poznatih filmskih ostvarenja, uključujući: Girl, Interrupted (1999), Lara Croft: Tomb Raider (2001), i Changeling (2008). Njihova veza je započela nakon što su zajedno glumili u filmu Mr. & Mrs. Smith (2005). Imaju šestoro djece: Maddox, Pax, Zahara, Shiloh, Knox, i Vivienne.
Hordom
Hordom je rijetka spororastuća neoplazma za koju se smatra da nastaje iz ćelijskih ostataka notohorda. Dokaz za to je lokacija tumora (duž nervne osovine), sa sličnim imunohistohemijskim obrascims bojenja i demonstracijom da su notohordne ćelije prvenstveno zaostale u klivusu (kosini iza sella turcica = turskog sedla) i regiji krstačnotrtične simffize, kada se ostatak notohorda povuče tokom fetusnog života.
Laički rečeno, hordom je tip karcinoma kičme.
Ispoljavanje
Hordomi mogu nastati iz kostiju u bazi lobanje i bilo gdje duž kičme. Dvije najčešće lokacije su kranijski na klivusu i u sakrumu na dnu kičmenog stuba.
Genetika
Prijavljen je mali broj porodica u kojima je više srodnika zahvaćeno hordomom. U četiri od ovih porodica otkriveno je da je za izazivanje hordoma odgovorna duplikacija brahiurijskog gena.
Predložena je moguća povezanost sa kompleksom tuberozne skleroze (TSC1 ili TSC2).
Dijagnoza
Prve konsenzusne smjernice za dijagnozu i liječenje hordoma objavljene su 2015. u The Lancet Oncology. Ovi tumori eksprimiraju brahiuriju, što se može otkriti [imunohistohemija|[imunohistohemijskom]] analizom.
Klasifikacija
Postoje tri histološke varijante hordoma: klasična (ili "konvencijska"), hondroidna i dediferencirana.
Liječenje
U većini slučajeva, potpuna hirurška resekcija praćena zračenjem nudi najbolje šanse za dugotrajnu kontrolu. Nepotpuna resekcija primarnog tumora otežava kontrolu bolesti i povećava izglede za recidiv. Odluka da li treba izvršiti potpunu ili nepotpunu operaciju prvenstveno zavisi od anatomske lokacije tumora i njegove blizine vitalnim dijelovima centralnog nervnog sistema.
Još uvijek ne postoje odobreni lijekovi za liječenje hordoma, ali kliničko ispitivanje provedeno u Italiji korištenjem PDGFR inhibitora Imatinib pokazalo je skroman odgovor kod nekih pacijenata s hordomom. Ista grupa u Italiji otkrila je da je kombinacija imatiniba i sirolimusa izazvala odgovor kod nekoliko pacijenata čiji su tumori napredovali samo na imatinibu. Zabilježeno je da su erlotinib poput EGFR inhibitora djelotvorni kod hordoma. Iako mutacija EGFR nije prisutna u hordomu, ekspresija EGFR-a može predvidjeti odgovor na erlotinib (kao što je prikazano u izvještaju dr. Sameera Rastogija).
Prognoza
U jednoj studiji, 10-godišnja stopa preživljavanja tumor bez sakralnog hordoma bila je 46%.
Epidemiologija
U Sjedinjenim Državama, godišnja incidencija hordoma je otprilike 1/ milion (300 novih pacijenata svake godine).
Zasad ne postoje poznati faktori rizika iz okoline za hordom. Kao što je gore navedeno, duplikacija brahiurijske zametne linije identificirana je kao glavni mehanizam osjetljivosti u nekoliko porodica sa hordomom.
Dok većina ljudi sa hordomom nema drugih članova porodice sa ovom bolešću, dokumentovane su rijetke pojave više slučajeva unutar porodica. Ovo sugerira da neki ljudi mogu biti genetički predisponirani za razvoj hordoma. Budući da nasljedni faktori rizika za hordom mogu postojati, naučnici s Nacionalnog instituta za rak sprovode studiju o porodičnom hordomu kako bi tražili gene uključene u razvoj ovog tumora.
Ženeva
Ženeva jest drugi grad po veličini u Švicarskoj. Nalazi se na mjestu gdje se Ženevsko jezero (na francuskom: Lac Léman) izlijeva u rijeku Ronu. Glavni je grad Ženevskog kantona. Ženeva broji 185.526 stanovnika (2004), a sa predgrađima, koji se prostiru čak i u Francusku, 645.000 stanovnika (2000). Današnji visoki međunarodni ugled grada dobijen je kroz postojanu ulogu u svjetskoj politici kao sjedište brojnih internacionalnih organizacija, uključujući evropsko sjedište Ujedinjenih nacija.
Historija
mini|lijevo|250p|Rue de la Croix-d'Or, jedna od glavnih ulica Ženeve, dio les Rues Basses Ženeva je bilo ime jednog od keltskog naselja. Ime Geneva (ili Genua) na latinskom se prvi put spominje u spisima Julije Cezara u De Bello Gallico, njegovim komentarima o Galskim ratovima. Njeno ime je vjerovatno identično s imenom ligurijskog grada Genua (današnja Đenova), koje znači "koljeno"; tj. "ugao", upućujući na geografsku poziciju grada. Nakon rimskog osvajanja, grad je postao Provincia Romana. U 9. vijeku je Ženeva postala glavnim gradom Burgundije. Iako su Ženevom vladali Burgundijci, Franci i carevi Svetog rimskog carstva, njom su praktično vladali njeni biskupi, sve do Reformacije, kada je grad postao republika.
Ženeva, ili službeno Kanton i republika Ženeva je postala švicarski kanton 1815.
Obrazovanje
Ženeva je sjedište jednog od najstarijih univerziteta na svijetu. Ženevski univerzitet osnovan je 1559., u sklopu kojeg djeluje i jedna od najprestižnijih diplomskih škola za internacionalne odnose, Diplomski institut internacionalnih studija.
Internacionalne organizacije
Ženeva je sjedište mnogim međunarodnim organizacijama, uključujući evropsko sjedište Ujedinjenih nacija i nekoliko drugih organizacija Ujedinjenih nacija, kao što su Svjetska organizacija zdravlja (WHO), Internacionalna organizacija rada, Visoki komesarijat UN-a za izbjeglice, Visoki komesarijat UN-a za ljudska prava, Internacionalna unija telekomunikacija, Svjetska organizacija meteorologa, Svjetska trgovinska organizacija (WTO). Ženeva je također sjedište Evropske organizacije za nuklearno istraživanje (CERN), Internacionalne organizacije za standardizaciju, Svjetskog saveza crkava, World Wide Web Virtual Libraryja, Svjetskog ekonomskog foruma, Internacionalnog komiteta Crvenog krsta i Internacionalnog AIDS društva.
Ženeva je bila sjedište i "Lige naroda" od 1919. do njene propasti 1946. Liga se najprije nalazila u Palais Wilson, a potom u Palais des Nations, gdje se danas nalaze Ujedinjene nacije.
Ekonomija
Mnoge multinacionalne kompanije kao Procter & Gamble, Serono, Firmenich i Givaudan imaju glavna evropska sjedišta upravo u Ženevi.
Sovići (Mostar)
Sovići su naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja
Planinica i Sovići.
Lunarni kalendar
desno|350px|mini|Pun Mjesec u vedroj noći Lunarni kalendar je baziran na kretanju Mjeseca oko Zemlje tzv. faze.
Kako se Zemlja okreće oko Sunca, tako se oko nje okreće Mjesec. Njegov ciklus, razdijeljen na faze, traje 29,5 dana. Pun Mjesec označava jednu završenu fazu. 12 faza odnosno 12 sinodnih mjeseci čini jednu lunarnu godinu. Lunarni kalendar je sa 354 dana kraći za 11 dana od Sunčevog. Prestupna godina nije fiksno određena, pojavljuje se u napravilnim intervalima.Islamski ili hidžretski kalendar je također lunarni, mjeseci imaju 29 odnosno 30 dana. Nova lunarna godina prolazi u toku od 33 sunčeve godine kroz sva godišnja doba.
Skoro svi lunarni kalendari (Hebrejski, Hinduski) su ustvari luno-solarni kalendari, pošto se moraju podesiti sa sunčevom godinom.
Lilienfeld (okrug)
Okrug Lilienfeld nalazi se u južnoom dijelu austrijske savezne pokrajine Donje Austrije, na granici sa pokrajinom Štajerskom.
Upravna podjela
mini|400px|Općine u okrugu Lilienfeld Okrug se sastoji od ukupno 14 općine. Od toga su dva grada i 6 općina sa statusom Markt. Broj stanovnika u pojedinoj općini nalazi se u zagradi.
Lou Gramm
Louis Grammatico ili Lou Gramm rođen 2. maja 1950 je američki pjevač. Najveći uspjeh je ostvario između 1976. i 2005. godine u rock'n'roll grupi Foreigner.
Canidae
Canidae su porodica unutar natporodice psolikih životinja. U tu porodicu pripadaju lisice, razne vrste poznate pod imenom "šakali", kojoti, vukovi, ali i domaći psi. Danas su rasprostranjeni na svim kontinentima, ali ih prvobitno nije bilo u Australiji, na Novom Zelandu, Novoj Gvineji, Madagaskaru i Antarktiku. Međutim, danas su gotovo svuda udomaćeni, i to uz pomoć čovjeka.
Lou Gramm
Od 1971, Lou Gramm je oformio svoj prvi bend koji se zvao Poor Heart (bos: Slabo srce). Taj bend nije mnogo trajao, ali su izdali mnogo albuma. 1976. godine Mick Jones ga je pozvao na audiciju za vokal u njegovom novom bendu. Mick Jones je do tada bio u bendu koji se zvao Spooky Tooth (bos: Plašljivi zub).
Canidae
Psi su se razvili u oligocenu na području Sjeverne Amerike od životinje koja je bila veličine lisice a i podsjećala je na nju, samo što je još mogla uvlačiti pandže.
Lou Gramm
Grupa je izdala osam studijskih albuma i dva živa album, kao i mnoge kompilacije.
1997. godine, Lou Gramm je obolio (bolest mozga), te je prestao pjevati. 2005 godine oformio je svoj bend, dok je u Foreigneru novi vokalista postao Kelly Hanson.
Canidae
Izgled i građa tijela
Građom tijela psi se na prvi pogled ne razlikuju bitno od mačaka. Svi psi su manji rastom od velikih mačaka. Tijelo im je vitko, a glava malena, izbočena njuška je tupa. Trup im je udubljen u slabinama, a noge visoke s malim šapama. Na prednjim nogama imaju pet, a na stražnjim četiri prsta. Snažne pandže ne mogu uvući u šape, pa su tupe. Rep im nije dugačak, a često je obrastao čupavom dlakom.
Imaju krupne oči, a uši su im zašiljene i veće nego mačje. Ženke imaju brojne sise na prsima i trbuhu. Plodniji su od mačaka, i najčešće imaju četiri pa do devet mladunaca, iako su poznati i izuzetni slučajevi od 18 pa i 23 mladunca u jednom okotu.
Sistematika
Porodica pasa se satoji od 35 danas živućih vrsta podijeljenih u 11 rodova. Domaći pas i dingo se, prema trenutnom naučnom konsenzusu, ne smatraju odvojenim vrstama, već podvrstama vuka Canis lupus. Lindblad-Toh i sur. (2005) svrstavaju porodicu pasa u 4 grane: vrste nalik vukovima, vrste nalik lisicama, južnoameričke vrste te siva i ostrvska siva lisica (rod Urocyon). Prve tri grupe su monofiletskog podrijekla, a siva i ostrvska siva lisica, koje se nalaze bazalno u stablu, nemaju potpuno razriješen položaj u filogeniji.
Maamme
Maamme (finski) ili Vårt land (švedski) znači "Naša zemlja" i naziv je finske himne.
Maamme, Suomen kansallislaulu Oi maamme, Suomi, synnyinmaa, soi, sana kultainen. Ei laaksoa, ei kukkulaa, ei vettä, rantaa rakkaampaa, kuin kotimaa tää pohjoinen, maa kallis isien. On maamme köyhä, siksi jää, jos kultaa kaivannet. Sen vieras kyllä hylkäjää, mut meille kallein maa on tää, sen salot, saaret, manteret ne meist on kultaiset. Ovatpa meille rakkahat koskemme kuohuineen, ikuisten honkain huminat, täht´yömme, kesät kirkkahat, kaikk´kuvineen ja lauluineen mi painui sydämeen. Täss auroin, miekoin, miettehin isämme sotivat, kum päivä piili pilvihin tai loisti onnen paistehin, täss Suomen kansan vaikeimmat he vaivat kokivat. Tään kansan taistelut ken voi ne kertoella, ken? Kun sota laaksoissamme soi, ja halla näläntuskan toi, ken mittasi sen hurmehen ja kärsimykset sen? Täss on sen veri virrannut hyväksi meidänkin, täss iloaan on nauttinut ja murheitansa huokaillut se kansa, jolle muinaisin kuormamme pantihin. Tääll´olo meill on verraton ja kaikki suotuisaa, vaikk onni mikä tulkohon, maa isänmaa se meillä on. Mi maailmass on armaampaa ja mikä kallimpaa? Ja tässä, täss´ on tämä maa, sen näkee silmämme. me kättä voimme ojentaa ja vettä rantaa osoittaa ja sanoa: kas tuoss´ on se, maa armas isäimme. Jos loistoon meitä saatettais vaikk´ kultapilvihin, mis itkien ei huoattais, vaan tärkein riemun sielu sais, ois tähän köyhään kotihin haluamme kuitenkin. Totuuden, runon kotimaa maa tuhatjärvinen miss´ elämämme suojan saa, sa muistojen, sa toivon maa, ain ollos, onnees tyytyen, vapaa ja iloinen. Sun kukoistukses kuorestaan se kerran puhkeaa, viel lempemme saa hehkullaan sun toivos, riemus nousemaan, ja kerran, laulus synnyinmaa korkeemman kaiun saa.
Muskatni oraščić
Muskatni oraščić (jednako kao i: Muskat ili muškat) je zimzeleni grm koji raste u ravnim tropskim šumama. Mjesto porijekla su mu tzv. Začinska ostrva u Indoneziji odakle se rasprostranio po tropskim krajevima širom svijeta. Kao začin upotrebljava se sjeme koje je u obliku oraha, a koristi se i cvijet koji ima nešto blažu aromu. Nakon zrenja muskatni oraščić se suši i kao začin upotrebljava (ribanjem) neposredno pri upotrebi ili prethodno mljeven. U velikim količinama može biti otrovan.
mini|Muskatni oraščić
Drvo je dvodomo (muški i ženski cvjetovi ratu na posebnim stablima).
Naum Ohridski
mini|desno|200px|Spomenik [[Kliment Ohridski|Svetog Klimenta i Nauma Ohridskog u Skoplju, blizu Kamenog mosta]] Naum Ohridski se spominje među prvim učenicima Konstantina – Ćirila i Metodija, zajedno sa bratom Klimentom Ohridskim, Angelarijem i Savom. Gorazd im je prišao tek u Moravskoj.
Podaci o Naumu Ohridskom nalaze se u njegovom žitiju, kojega je napisao jedan od njegovih učenika. To žitije pronašao je Jordan Ivanov 1906. u Zografskom manastiru na Atosu. Njegovo žitije dopunjavaju druga žitija, ali njihova proučavanja su i dalje otvorena.
Žitja kazuju da je Naum Ohridski iz Mizije, tj. iz Makedonije, najvjerovatnije iz okoline Soluna. Njegov brat je Kliment Ohridski. Roditelji su im bili imućni i iz plemenita roda. Oni to ipak odbacuju i pridružuju se slounskoj braći Ćirilu i Metodiju. Poslije smrti svojih učitelja, progona, zlostavljanja, zatvaranja i pljačke od strane franačko-njemačke vojske iz Moravske braća Kliment i Naum stigli su u Bugarsku. Kako kažu žitija, knez Boris ih je veoma lijepo primio u Preslavu i smjestio ih u dom jednog svog velmože Ehača. Tu su ostali sve dok Kliment nije bio upućen u Kutmičevicu za učitelja, a Naum je ostao u Preslavu. U preslavu je djelovala Preslavska književna škola, koja je zaživjela već od vremena Ćirila i Metoda. Tu su djelovali i Kliment i Naum i tu se rađala ćirilica.
Na saboru cara Simeona 893. naređena je zamjena grčkih knjiga slavenskim, ali i glagoljice ćirilicom. Tada car Simeon postavlja Klimenta za episkopa a u Kutmičevicu za na njegovo mjesto za učitelja šalje Nauma kao prezbitera. Na izlazu iz Belog jezera Naum podiže manastir sa crkvom posvećenom arhanđelima i ostaje tamo učitelj sedam godina. Po nekima taj manastir je bio Naumova škola, u kojoj je skupljao učenike, kao što je to na suprotnoj strani jezera u Ohridu činio Kliment. Poslije tih sedam godina Naum je ostao da živi jošp deset godina u tom manastiru. Pretpostavka je da se zamonašio i da je tu živio po utvrđenim pravilima kao kaluđer. Uzima se i da je uz plodnog spisatelja, brata Klimenta, i Naum pisao određena djela, ali i da ona nisu očuvana.
Nepčana kost
Struktura
Nepčana kost se nalazi na zadnjem dijelu nosne šupljine, između gornje vilice i krilastog nasravka klinaste kosti.
Konstantin Duka
Konstantin Duka (grčki Κωνσταντίνος Δούκας, Kōnstantinos Doukas) (? – 1303.) bio je vladar Tesalije.
Nepčana kost
Struktura
Ova kost gradi  zidove tri šupljine: podni i bočni zid nosne šupljine, krov usta i poda orbite; učestvuje u formiranju dvije jame: krilastonepčane i  krilaste jame, kao  i jedne pukotine: donje orbitne.
Nepčana kost pomalo podsjeća na slovo L, a sastoji se od  horizontalne i okomite ploča, sa tri dodatna nastavka, piramidni nastavak, koji je okrenut unazad i bočno od raskrsnice dva dijela, a  orbitni i klinasti nastavak, koji nadilaze  vertikalni dio, a odvojeni su dubokim klinastonepčanim usjekom. Dvije ploče čine zadnji dio tvrdog nepca i pod nosne šupljine; sprijeda, oni se spajaju sa gornjom vilicom. Dvije horizontalne ploče se međusobno zglobljavaju na zadnjem dijelu medijanog nepčanog šava,a više sprijeda sa gornjom vilicom, na poprečnom nepčanom šavu. Nepčana kost čovjeka se zglobljava sa šest kostiju: klinastom, sitastom, gornjom vilicom, donjom nosnom školjkom, vomerom i suprotnom nepčanom.
Konstantin Duka
Nije poznato kada je rođen, a otac mu je bio Ivan I Duka (Ἰωάννης Α' Δούκας). Ivanova žena je bila Hipomona, koja je rodila Konstantina, Teodora i kraljicu Srbije Helenu.
UEFA Liga prvaka 2008/2009.
UEFA Liga prvaka 2008/09. je bila 54. izdanje evropskog premijernog klupskog nogometnog takmičenja podtrenutnim formatom UEFA Lige prvaka. Finale je odigrano na stadionu Stadio Olimpico u Rimu dana 27. maja 2009. godine To je bio osmi put da se finale Evropskog kupa održi u Italiji, a četvrti put se održalo na stadionu Stadio Olimpico. U finalu su učestvovali branioci titlule, Manchester United, i Barcelona, koja je ovaj turnir posljednji put osvojila 2006. godine. Barcelona je pobijedila rezultatom 2–0, a golove su postigli Samuel Eto'o i Lionel Messi.
Nepčana kost
Struktura
U nepčanoj kosti nalaze se dva važna otvora kroz koje prolaze živci i krvni sudovi u ovoj regiji: veliko i malo nepce. Otvor velikog nepca  se nalazi u zadnjebočnom području obje nepčane kosti, obično na vrhu  gornjeviličnog umnjaka. Kroz veći nepčani otvor prolaze veliki nerava nepčani živac i krvni sudovi. Manji otvor, koji je u blizini, otvor malog nepca, provodi mali nepčani živac i krvne sudove mehkog nepca i krajnika. Oba su otvori kanala krilastonepčanog nastavka, koji nosi silazni nepčani živac i krvne sudove iz krilastonepčane jame, ka nepcu.
UEFA Liga prvaka 2008/2009.
Kvalifikacije
Ukupno 76 ekipa iz 52 članice UEFA-e (Lihtenštajn ne organizuje domaće takmičenje) su učestvovale u Ligi prvaka u sezoni 2008/09. Države su raspoređene prema UEFA ligaškim koeficijentima iz 2007. godine rang. Automatski ulazak branioca titule nije korisšten pošto se Manchester United kvalifikovao za grupnu fazu kao prvak Premier lige.
Nepčana kost
Funkcija
Klinastonepčani foramen je otvor između klinaste kosti i orbitnog nastavka nepčane kosti; otvara se  u nosnu šupljinu i daje prolaz granama  krilastonepčane ganglije i klinastonepčane arterije iz gornjevilične arterije.
Konstantin Duka
Dok je još bio maloljetan, Konstantin je bio pod zaštitom moćne grčke plemkinje Ane Paleolog.
Nepčana kost
Ostale životinje
Kod košljoribaepčana kost se sastoji sano  od okomite ploče, koja leži na unutrašnjem rubu gornje vilice. Donja površina kosti može imati nekoliko zuba, formirajući drugi red iza gornje vilice; u mnogim slučajevima, zapravo su  veći od maksilarnih  zuba. Iako je sličan obrazac bio prisutan i kod primitivnih tetrapoda, nepčana  kost je reducirana u većini živih vodozemaca, formirajući  u žaba  i  daždevnjaka, samo uski prostor  između vomera (rila) gornje vilice.
Rani fosilni gmizavaca zadržali su  obrazac koji se  vidi u primitivnijih kičmenjaka, ali u sisara, donja površina nepca postala je isključena tokom evolucije, formirajući horizontalne ploče i spajanja  u srednjoj liniji usta. Tvorila je zadnju stranu tvrdog nepca, razdvajajući usnu i nosnu  oralne šupljinu, pomažući lakšem disanju dok jedu. Paralelni razvoj se odvijao sa različitim stepenima u mnogih današnjih gmizavaca, dostižući  najveće  mjere u krokodila. U ptica, nepčane kosti ostaju odvojene, kao duge strane zadnjeg dijela gornje vilica, a obično imaju pokretna zglobljavanja s lobanjom. Među sisarima, vodozemima i drugim vrstama, postoje brojne varijacije. Naprimjer, nepčana kost u mnogih vodozemaca, kao što su neki  tritoni,  ispoljava  se  kao posebna struktura u obliku slova V. Kod mačaka, horizontalni i vertikalni elementti se spajaju pod uglom od 45 stepeni.
UEFA Liga prvaka 2008/2009.
Kvalifikacije
Ispod se nalazi kvalifikaciona šema za Ligu prvaka 2008/09:
Konstantin Duka
Teodor je bio Konstantinov suregent.
UEFA Liga prvaka 2008/2009.
Kvalifikacije
Prva kvalifikaciona runda: (28 ekipe)
Cinkov prst
thumb|250px|right|Prikaz Cys2His2 motiva cinkovog prsta, sastavljenog od alfa heliksa i antiparalelne beta ravan ravni. Ion [[cinka (zeleno) ima koordinatne veze sa dva histidina i dva cisteina.]] thumb|250px|right|Prikaz [[proteina Zif268 (plavo) koji, u kompleksu sa DNK molekulom (narandžasto), ima tri cinkova prsta ).]] Cinkovi prsti su mali proteinski strukturni motivi koji mogu da tvore koordinatne veze sa jednim ili više iona cinka koji stabiliziraju njihovu strukturu. Svrstavaju se u nekoliko različitih strukturnih familija, tj. proteina cinkovog prsta.
Tipski cinkovi prsti su moduli koji ulaze i unterakcije sa DNK, RNK, proteinima, ili malim molekulama. Izvorno, naziv „cinkov prst“ je označavao prstolike forme na dijagramima pretpostavljenih struktura ponavljajućih jedinica vodozemca Xenopus laevis transkripcijskog faktora GTF3A.
Klase cinkovog prsta
Budući da su kompleksi iona cinka i [aminokiselina|[aminokiselinskih]] ostataka cisteina i histidina, cinkovi prsti se klasificiraju po tipu i redu ostataka koji koordiniraju cink, odnosno Cys2His2, Cys4, i Cys6. Sistematičnija je klasifikacija u različite grupe prema savijanju, tj. na osnovu sveukupnog oblika proteinske osnove. Najčešće grupe savijanja cinkovih prstiju su Cys2His2-slični („klasični cinkov prst“), trostruki ključ, i cinkova traka.
UEFA Liga prvaka 2008/2009.
Kvalifikacije
Druga kvalifikaciona runda: (28 ekipa)
Treća kvalifikaciona runda: (32 ekipa)
Grupna faza: (32 ekipe)
BT Branioci titule
Prvo pretkolo
Utakmice prvog kola Lige prvaka igraju se 15. i 16. jula, a uzvratne utakmice 22. i 23. jula 2008 godine. Pobjednici se direktno kvalificiraju u drugo pretkolo.
Drugo pretkolo
Utakmice drugog kola Lige prvaka igraju se 29. i 30. jula, a uzvratne utakmice 5. i 6. augusta 2008 godine. Pobjednici se direktno kvalificiraju u treće pretkolo.
Treće pretkolo
Utakmice trećeg kola Lige prvaka igrale su se 12. i 13. augusta, a uzvratne utakmice 26. i 27. augusta 2008 godine. Pobjednici se direktno kvalificiraju u grupnu fazu Lige prvaka, dok poraženi timovi nastupaju u prvom kolu Kupa UEFA.
Grupna faza
Izvlačenje za grupnu fazu održalo se 28. augusta 2008. godine u Grimaldi Forumu, Monako, prije UEFA Superkupa, koji je odigran sljedeći dan.
Najbolji strijelci
Najbolji strijelci u UEFA Ligi prvaka 2008/09. (isključujući kvalifikacionu rundu) su sljedeći:
Konstantin Duka
Konstantin je imao suprugu i njihov sin je bio Ivan II Duka (Ιωάννης Β΄ Δούκας).
NGC 2038
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kiklop (nagrada)
Kiklop je nagrada koja se dodjeljuje svake godine u okviru Pulskog festivala knjiga i autora. "Sa(n)jam knjige u Istri" utemeljio je nagradu Kiklop 22. septembra 2004.
Nagrada se dodjeljuje u sljedećim kategorijama:
STX16
Sintaksin-16 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX16 sa hromosoma 20.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 325 aminokiselina, a molekulska težina 37.031 Da.
Interakcije
Pokazalo se da STX16 reaguje sa VAMP4.
Velika Zlatna arena za najbolji film
Velika zlatna arena za najbolji film glavna je nagrada među Zlatnim arenama, koje se od 1955. dodjeljuju svake godine na Pulskom filmskom festivalu. Od 1955. do 1990. nagrade su bile jugoslavenski kinematografski ekvivalent američkog Oscara, a u konkurenciji su mogli biti filmovi iz šest republičkih (i dviju pokrajinskih) kinematografija bivše SFRJ.
Godine 1991. festival je otkazan zbog raspada Jugoslavije, prije svega zbog rata u Hrvatskoj, ali je nastavljen 1992. kao festival hrvatskog filma (isključivši time filmove i filmaše iz današnje Slovenije, Bosne i Hercegovine, Kosova, Crne Gore, Srbije i Makedonije). Od tada se u tom formatu održava svake godine, iako nijedna nagrada nije dodijeljena na izdanju iz 1994.
Festivalski takmičarski program obično uključuje prikazivanje svih filmova lokalne produkcije u prethodnih 12 mjeseci (što je moguće zbog relativno malog broja u produkcije lokalne filmske industrije), pa svako uključen u njihovo stvaranje automatski je kvalificiran za nagrade Zlatne arene. Stoga ne postoje spiskovi nominiranih koji se objavljuju prije aktualne ceremonije dodjele nagrada kao što je slučaj s Akademijinim nagradama u SAD-u. Nagrade dodjeljuje ocjenjivački sud od pet ili šest članova koje imenuje festivalsko vijeće prije svakog izdanja festivala, a čine ga istaknuti filmaši i filmski kritičari.
Iako je festival utemeljen 1954, nagrada za najbolji film prvi je put dodijeljena 1957. Prije izdanja iz 1957. festival je imao zaseban izbor kritike i publike za nagradu za najbolji film prikazan na festivalu. Sve do 1990. nagrade su uvijek bile dodijeljene filmskoj produkcijskoj kompaniji ili više njih, osim 1981. kada je nagrada spojena sa Zlatnom arenom za režiju, pa su režiser i produkcijske kompanije dobitničkog filma (Pad Italije Lordana Zafranovića) zaslužile nagradu. Sveukupno gledajući, Jadran film iz Zagreba i Avala film iz Beograda bili su najuspješniji studiji tokom perioda postojanja Jugoslavije (1957–1990), osvojivši 11, odnosno 8 nagrada svaki.
U 1990-ima nagrada je privremeno spojena s onom za režiju sve do 1999. kada je stari format ponovo nakratko uveden. Između 2003. i 2007. filmski režiseri dobijali su nagradu za najbolji film iako su još uvijek mogli biti izabrani zasebno za nagradu za režiju (iako je u četirima od pet prilika u tom periodu isti režiser dobio obje nagrade za isti film). Od 2008. nagrada se dodjeljuje producentu filma.
1981–1990.
Godine 1981. druga i treća nagrada izostavljene su. Sljedeća tabela popisuje sve pobjednike od 1981. do 1990. Velika zlatna arena nije bila dodijeljena 1982. godine.
1991–trenutno
Raspad Jugoslavije, koji je započeo u ranim 1990-ima, i rat u Hrvatskoj utjecali su na otkazivanje festivala 1991. godine. Godine 1992. ponovo je pokrenut kao Pulski filmski festival (nasuprot Festivalu jugoslavenskog igranog filma kao što je bio poznat prije). Kategorije nagrada i njihova imena nisu promijenjene, ali je selekcija sužena samo na hrvatske filmove isključivši filmove iz ostatka SFRJ-a. To je značilo da je broj potencijalnih filmova za nagrade osjetno pao, što je čak dovelo do otkazivanja ceremonije nagrada 1994. jer je samo jedan hrvatski film produciran u prethodnih 12 mjeseci.
Otospondilomegaepifizna displazija
Otospondilomegaepifizna displazija (OSMED) je autosomno recesivni poremećaj rasta kostiju koji rezultira abnormalnostima skeleta, teškim gubitkom sluha i karakterističnim crtama lica. Naziv stanja ukazuje na to da utiče na sluh (oto-) i kosti kičme (spondilo-), te povećava krajeve kostiju (megaepifize).
Karakteristike OSMED-a su slične onima kod drugog skeletnog poremećaja, Weissenbacher-Zweymüllerov sindrom. Otospondilomegaepifizna displazija je podtip kolagenopatija tipa II i XI.
Patofiziologija
OSMED se nasljeđuje po autosomno recesivnom obrascu, što znači da se defektni gen nalazi na autosomu, a dvije kopije defektnog gena –x po jedna od svakog roditelja – moraju biti naslijeđene da bi osoba bila pogođena poremećajem. Roditelji (heterozigoti) djeteta s autosomno recesivnim poremećajem obično nisu pogođeni, ali su nositelji po jedne kopije izmijenjenog gena. Recesivni obrazac nasljeđivanja čini OSMED jedinstvenim među kolagenopatijama tipa II i tipa XI.
Dijagnoza
Karakteristična obilježja OSMED-a uključuju teške probleme s kostima i zglobovima i vrlo ozbiljan gubitak sluha. Ovaj poremećaj pogađa epifize, dijelove kosti u kojima dolazi do rasta. Ljudi s ovim stanjem često su niži od prosjeka jer su im kosti na rukama i nogama neobično kratke. Ostali skeletni znaci uključuju uvećane zglobove, kratke šake i prste, te ravne kosti kičme (pršljenova). Osobe s ovim poremećajem često imaju bolove u leđima i zglobovima, ograničeno kretanje zglobova i artritis koji počinje rano u životu. Teški gubitak sluha visokog tona je čest. Tipske crte lica uključuju izbočene oči, uvučeni nosni most, uvrnut nos sa velikim, zaobljenim vrhom i malu donju vilicu. Neka oboljela novorođenčad rađaju se s otvorom na krovu usta, koji se naziva rascjep nepca.
Liječenje
Liječenje je samo simptomsko, što uključuje zatvaranje rascjepa nepca, audiometriju, prilagođeno liječenje gubitka sluha i liječenje bolova u zglobovima.
Epidemiologija
Učestalost ovog poremećaja nije poznata, ali je vrlo rijetka. Prijavljeno je samo nekoliko porodica sa ovim stanjem.
Vanjski linkovi
Ovaj članak uključuje tekst iz javnog domena iz Nacionalne medicinske biblioteke SAD
Ledeno doba
Ledena doba važan su dio Zemljine prošlosti u kojem su nastali mnogi reljefni oblici, biljne i životinjske vrste, a naposljetku tada se pojavljuje i čovjek. U ono vrijeme ledena doba imala su uticaj i važnost za čovjekov život, uzrokovala su migracije te rasprostranjenost živog svijeta kakav mi danas poznajemo.
IC 242
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ledeno doba
Neposredno nakon ledenih doba oblikovali su se klimatski pojasevi poput ovih danas.
Danas se led nalazi u ledenjacima planinskih predjela ili u ledenim pokrovima na sjevernom i južnom polu.
mini|300p|Glečeri iz ledenog doba ([[Aljaska)]]
Razdoblja pojavljivanja ledenih doba
Tokom geološke prošlosti poznata su razdoblja za vrijeme kojih je dolazilo do zaleđivanja kontinenata, glacijacije (stvaranja ledenjaka) i naglog zahlađenja. Te promjene su se kroz Zemljinu prošlost dogodile nekoliko puta i poznate su pod nazivom Ledeno doba.
Po prostornom razmještaju naslaga tilita može se potvrditi već spomenuta činjenica kako su one na ta područja stigle pomicanjem kontinenata ili drugim složenim geološkim procesima. Naime, poznato je kako na nekima od tih područja danas vlada vrlo topla ili čak tropska klima, te kako na njima nema tragova novijeg ledenog doba. Pod novijim ledenim dobom smatra se ono iz pleistocena.
Uzroci pojavljivanja ledenih doba
Prva grupa bila je ona koja je uzroke ledenih doba tražila u svemiru, Suncu i međusobnom položaju Zemlje i Sunca.
Jedna od teorija iz te grupe bila je da prostor kroz koji je putovao Sunčev sistem nije uvijek bio jednake temperature i da je do razlika u temperaturi došlo zbog gasova i prašine u pojedinim područjima. Tu teoriju podupiru i neka savremena naučna dostignuća.
Druga teorija je bila da je Sunce promjenjiva zvijezda koja u nekim razdobljima isijava više, a nekima manje topline.
Iduća teorija bila je da je za tako drastične klimatske promjene bilo odgovorno premještanje Zemljinih polova. Druga grupa teorija uzroke ledenih doba tražila je na samoj Zemlji.
Jedni su smatrali da je do ledenih doba došlo zbog promjene smjera strujanja toplih, a posebno hladnih morskih struja.
Drugi su pak smatrali kako porijeklo ledenih razdoblja leži u promjeni visine kontinenata što je uticalo na pravac vjetrova i padavina. Pristalice treće grupe teorija smatrali su kako se uzrok ledenih doba krije u atmosferi Zemlje. Pretpostavljaju kako atmosferski uslovi mogu drastično uticati na dizanje i spuštanje temperature. Posebno važnu ulogu ima količina ugljendioksida i prašine u atmosferi. Smanjenjem količine ugljendioksida snizila bi se temperatura na Zemljinoj površini, dok bi povećana količina čestica prašine onemogućavala dolazak Sunčevih zraka do Zemlje i tako smanjila temperaturu unutar atmosfere.
O tačnosti ove teorije, kao uostalom i svih drugih teorija može se diskutovati i pitanje je hoće li se pravi razlozi ledenih doba ikada moći sa sigurnošću utvrditi.
Posljednje ledeno doba
Posljednje ledeno doba nastupilo je u ne tako davnoj geološkoj prošlosti, tačnije u kvartaru - prije otprilike 2 miliona godina.
Svoj je vrhunac doživjelo u pleistocenu, koji se dijeli na glacijale i interglacijale. Glacijali su bili ledena razdoblja u kojima se kontinentalni led širio daleko na jug, te se usporedno s tim snježna granica spuštala mnogo niže nego što je danas.
U kvartaru je sveukupno bilo pet glacijala i to hronološkim redom :
Ti glacijali dobili su imena po rijekama u području Alpa (Günz, Mindel i Riss) te jezeru Würm. Donau je dobio ime po rijeci Dunav, no postojanje tog glacijala je upitno.
U SAD-u su bila četiri glacijala i to redom:
Dobili su imena po američkim državama.
U Njemačkoj su bila samo tri glacijala, koji su nazvani po rijekama:
Službeni i opće prihvaćeni nazivi glacijala su oni koji potiču od naziva alpskih rijeka, dok se ostali nazivi koriste na lokalnom nivou (Njemačka, SAD) za imenovanje glacijala koji su na tom području trajali približno paralelno s alpskim glacijalima. Glacijali su bili različitog trajanja i isto tako različitog intenziteta. To isto vrijedi i za svaki interglacijal. To su bila razdoblja između dva glacijala u kojima je temperatura bila viša, a led se povlačio u visoke sjeverne predjele. Neki naučnici tvrde da mi živimo u jednom takvom razdoblju, te da će nakon određenog broja godina ponovno nastupiti glacijal.
Rasprostranjenost leda tokom posljednjeg ledenog doba
Budući da je posljednje ledeno doba bilo u razmjerno bliskoj prošlosti (s obzirom na ostala), mnogim istraživanjima utvrđen je manje-više tačan prostor koji je bio prekriven ledom.
U Sjevernoj Americi led se širio u blizini Hudsonovog zaljeva i prekrivao cijelu istočnu Kanadu, [Sjedinjene Američke Države|Novu Englesku i velika prostranstva Srednjeg zapada (područje država Illinois, Indiana, Iowa, Kansas, Michigan, Minnesota, Missoury, Nebraska, North Dakota, South Dakota, Ohio i Wisconsin). Ledeni pokrivač na tom prostoru bio je prosječne debljine oko 1500 metara.
Drugi ledeni pokrivač na tom kontinentu širio se iz centra koji se nalazio u kanadskim Stjenovitim planinama i drugim visokim dijelovima na zapadu Sjeverne Amerike. Prekrivao je dijelove Aljaske, cijelu zapadnu Kanadu te dijelove država Washington, Idaho i Montana. U Evropi se led širio iz centra koji se nalazio u Skandinaviji i na Baltiku. Prekrivao je Škotsku, najveći dio Britanskih ostrva, Dansku, Finsku i velika područja sjeverne Njemačke, Poljske i Rusije. Manja ledena kapa kojoj je centar bio u Alpama prekrila je Švicarsku te dijelove Austrije, Italije i Francuske. Osim na dva već spomenuta kontinenta, led je bio prisutan i na većini ostalih, ali u manjim količinama. Ledene površine prekrivale su Argentinu do 40° južne geografske širine, dijelove Novog Zelanda, te također područja Himalaje i Kamčatke u Aziji. Jedino u Africi nisu zabilježeni tragovi posljednje oledbe.
Sveukupno, za vrijeme posljednjeg ledenog doba, led je prekrivao 24 miliona kvadratnih kilometara Zemljine površine koja je danas bez leda. Samo na evropskom kontinentu ležalo je u to doba 70 miliona kubnih kilometara leda.
Da bi se stvorile tako velike količine leda, iz okeana je izvučeno toliko vode da se razina svjetskog mora spustila za oko 180 metara. Zbog toga su mnogi današnja ostrva bili sastavni dio kopna (npr. Britanska ostrva). Na prostorima morskih prolaza nastale su prevlake koje su bitno uticale na rasprostranjenost životinjskih vrsta i čovjeka.
Geološke promjene za vrijeme posljednjeg ledenog doba
Raspored kontinenata i okeana u kvartaru bio je gotovo identičan današnjem. Razlike su bile jedino u klimi i visini reljefa. Na njih su djelovali mnogi geološki procesi (npr. tektonskim promjenama sve današnje planine postižu današnju visinu). No, najvažnije promjene, posebno klimatske, vezane su uz pojavu ledenih doba. Klimatske promjene su znatno uticale na riječne sisteme. Izmjene toplih i hladnih razdoblja odražavala je tekuća voda. Povremeno bi imala veću snagu zahvaljujući kojoj je erodirala tlo (razarački djelovala na njega) te tako povećala svoje korito. To se događalo za vrijeme interglacijala, dok bi za vrijeme glacijala, kada bi većina tekuće vode prešla u led, imala snagu koja je bila dovoljna samo za odnošenje raznog materijala koji se onda taložio u riječnim dolinama. Za vrijeme glacijacije, iznad velikih, ledom prekrivenih kontinentalnih prostora formiralo se dugotrajno polje visokog atmosferskog pritiska, anticiklona, a putanje vlažnih okeanskih zračnih masa potisnute su prema jugu. To je u područjima koja nisu bila pod direktnim uticajem sjevernih ledenih pokrova uspostavilo izrazito vlažna razdoblja - pluvijale. Neka od tih područja, tokom ledenog doba bogata padavinama, danas su velike pustinje. Takođe, izmjena toplih i hladnih razdoblja uzrokovala je povremeno širenje i povlačenje ledenih pokrova i pojedinačnih ledenjaka. To je doprinijelo stvaranju brojnih reljefnih oblika, te taloženju glacijalnih sedimenata (morene).
U Evropi najdeblje glacijalne naslage nalazimo u Holandiji (do 600 metara). U BiH ima ga u području brojnih planina kao što su Bjelašnica, Visočica, Čabulja, Velež, Šator, Troglav i dr. Morenskog materijala također ima dosta u Sloveniji u Radovljiškoj kotlini, u Kranjskom i Sorškom polju, u Ljubljanskom polju te u dolini Soče. Morena ima i u Crnoj Gori na Durmitoru i Prokletiji, u Makedoniji na planinama Šara i Korab, te u Srbiji na Kopaoniku, te Staroj i Suvoj planini. U Hrvatskoj je glacijalni materijal prisutan na Rujanskoj Kosi i na Krasnom polju na Velebitu.
Osim na ovim prostorima glacijalni materijal nalazimo na svim mjestima gdje su bili prisutni pleistocenski ledeni pokrovi i ledenjaci.
Život u vrijeme posljednjeg ledenog doba
Živi svijet u ledeno doba najviše su obilježile promjene. Životinje su često mijenjale stanište, tražeći bolje životne uslove. Te su seobe bile moguće za vrijeme glacijala kada se spuštao nivo mora te je bio otvoren put do ostrva ili čak drugih kontinenata. Zajednice živog svijeta također su prolazile kroz mnoge evolucijske promjene prilagođavajući se na taj način životnim uslovima.
Životinjski svijet
Životinje koje su naseljavale Zemljinu površinu tokom ledenog doba vrlo su zanimljive i neobične. U mnogobrojnoj grupi životinja posebno su se isticali sisari. Oni su u ledenom dobu bili rasprostranjeni u svim klimatskim pojasima. Zahvaljujući svojim fiziološkim osobinama sisavci su se mogli prilagoditi najrazličitijim životnim uslovima, čak i onim najkritičnijim uz rubove kontinentskog leda.
Jedan od najimpresivnijih sisavaca ledenog doba bio je vunasti mamut (Mammuthus primigenius). Živio je u posljednjem glacijalu ledenog doba, za vrijeme najvećeg zahlađenja.
U područjima tundre također je boravilo i mošusno govedo (Ovibos moschatus), koje i danas živi u najhladnijim prostorima Kanade, na Grenlandu, Islandu i u sjevernoj Norveškoj.
Još jedna životinja koja je boravila u hladnim predjelima je polarna lisica (Alopex lagopus). Ovaj grabljivac i danas živi u hladnijim područjima.
Na prostorima južnije od tundre, na područjima stepe također su živjele razne životinje. Jedna od njih bila je stepski bizon (Bison priscus), predak današnjih bizona.
Vrlo česta životinja u stepskim travnatim područjima bilo je izumrlo govedo (Bos primigenius). Bilo je vrlo slično današnjem domaćem govedu, ali mnogo veće.
Jedna od najzanimljivijih životinja tih prostora bio je veliki jelen (Megaceros gigantens). Pripadao je jednoj od najvećih vrsta jelena koja je ikad živjela na Zemlji. Imao je ogromne lopataste rogove, raspona i do četiri metra, a svaki je rog bio oko 40 kilograma težak. Ta vrsta izumrla je prije desetak hiljada godina.
Još neke od životinja koje su živjele na stepskom području ledenog doba su glodari, stepska zviždarka, saiga antilopa, divlji konj, los i mnoge druge životinje. Sve one i danas postoje, a nalazimo ih u hladnijim područjima Sjeverne Amerike i Evroazije.
Pojedini sisavci ledenog doba problem nepovoljnih klimatskih uslova rješavali su tako što su veći dio godine provodile u pećinama. Neke od tih životinja su pećinski medvjed (Ursus Spaeleous), pećinska hijena i pećinski lav. Sve te životinje su sa završetkom ledenih doba izumrle.
Čovjek
Pojava humanizacije, tj. nastajanja čovjekolikih stvorenja starija je od kvartara, no pojava čovjeka manje-više sličnog današnjem vezana je uz pleistocen. Od samog početka tog razdoblja žive razne vrste hominida (čovjekovih predaka) koje se vjerovatno nadovezuju na neogenski rod Ramapithecus.