cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xeroderma pigmentosum
Definicija
Xeroderma pigmentosum (XP) je genetički poremećaj kod kojeg postoji smanjena sposobnost popravljanja oštećenja DNK, kao što je ono uzrokovano ultraljubičastom (UV) svjetlošću. Simptomi mogu uključivati teške opekotine nakon samo nekoliko minuta na suncu, pjege na područjima izloženim suncu, suhu kožu i promjene u pigmentaciji kože. Također se mogu javiti problemi nervnog sistema, kao što su gubitak sluha, loša koordinacija, gubitak intelektualne funkcije i napadi,. Komplikacije uključuju visok rizik od karcinoma kože, pri čemu otprilike polovina ima rak kože do 10. godine bez preventivnih napora, i katarakt. Može postojati veći rizik od drugih karcinoma, kao što su kao rak mozga.
Uzrok i mehanizam
Xeroderma pigmentosum je autosomno recesivna, sa mutacijama u najmanje devet specifičnih gena koji mogu dovesti do tog stanja. Normalno, oštećenje DNK koje se javlja u ćelijama kože izlaganjem UV zračenju popravlja se popravkom ekscizije nukleotida. Kod ljudi kod xeroderme pigmentosum, ovo oštećenje se ne popravlja. Kako se više abnormalnosti formira u DNK, ćelije se oštećuju i na kraju postaju kancerogene ili umiru. Dijagnoza se obično postavlja na osnovu simptoma i potvrđuje je genetičko testiranje.
Znaci i simptomi
Znakovi i simptomi pigmentne kseroderme mogu uključivati:
Genetika
Jedan od najčešćih defekata u xeroderma pigmentosum je autosomno recesivni genetički defekt u kojem su enzimi ekscizijske popravke nukleotida (NER) mutirani, što dovodi do smanjenja ili eliminacije NER-a. Ako se ne provjeri, oštećenja uzrokovana ultraljubičastim svjetlom mogu uzrokovati mutacije u DNK pojedinačnih ćelija. Uzroci nervnih abnormalnosti su slabo shvaćeni i nisu povezani s izlaganjem ultraljubičastom svjetlu. Najnovije teorije sugeriraju da oksidativno oštećenje DNK nastaje tokom normalnog metabolizma u centralnom nervnom sistemu, te da neki tipovi ovog oštećenja moraju biti popravljene NER-om.
Molekulski defekti u ćelijama XP dovode do znatno povećane indukcije mutacija na koži izloženoj suncu pogođenih osoba. Ova povećana učestalost mutacija vjerovatno je razlog za promjene pigmentacije i rak kože. Ispitivanje mutacija u genu p53 kod tumora pacijenata XP otkriva mutacije p53 karakteristične za izlaganje UV zrakama u većini tumora. Kao i kod svih genetičkih poremećaja, genetičko savjetovanje i psihološka podrška su prikladni za porodice, kako bi razgovarali o vjerovatnoći pojave u budućim trudnoćama, osjećaju izolacije i zabrinutosti za izglede za karijeru. Ne postoji lijek za pigmentoznu kserodermu. Najčešća sudbina osoba sa XP-om je rana smrt od raka.
Liječenje
Ne postoji lijek za poremećaj; svo liječenje je simptomsko ili preventivno. Simptomi se mogu izbjeći ili kontrolirati potpunim izbjegavanjem izlaganja sunčevoj svjetlosti, bilo boravkom u zatvorenom prostoru ili nošenjem zaštitne odjeće i korištenjem krema za sunčanje na otvorenom. Keratoza također može biti tretirana korištenjem krioterapije or fluorouracila. U težim slučajevima XP-a, čak i male količine UV-zraka, naprimjer, iz pokrivenih prozora ili fluorescentnih sijalica, mogu biti vrlo opasne i izazvati simptome.
Dana 10. septembra 2020., Clinuvel Pharmaceuticals je objavio da istražuje upotrebu svog vodećeg lijeka pod imenom Scenesse, koji je odobrila FDA za potencijalno liječenje i povećanje bezbolnog izlaganja svjetlu za pacijente sa xeroderma pigmentosum.
Prognoza
Prosječni očekivani životni vijek osobe sa bilo kojom vrstom XP-a i bez neuroloških simptoma je otprilike 37 godina, a 29 godina ako su prisutni neurološki simptomi.
U Sjedinjenim Državama, vjerovatnoća da osobe s ovim poremećajem prežive do 40 godina života može biti i do 70%, ako nikada u životu nisu bile izložene sunčevoj svjetlosti.
U Indiji, mnogi pacijenti sa XP umiru u ranoj dobi od karcinoma kože. Međutim, ako je osoba rano dijagnosticirana, nema teške nervne simptome i poduzima mjere predostrožnosti kako bi u potpunosti izbjegla bilo kakvo izlaganje UV-zračenju i sunčevoj svjetlosti, možda će moći preživjeti do srednjih godina.
Euripid
mini| Ευριπίδης Euripid (Ευριπίδης; Salamina, 480. p. n. e. - Aretusa, Makedonija, 405. p. n. e.) bio je starogrčki dramatičar. Dio je velike trojice, uz Eshila i Sofokle. Smatralo ga se i sljedbenikom sofista.
Napisao je oko 90 drama (neki izvori tvrde 74, a neki 92). Na naticanjima je pobijedio četiri puta i jednom posmrtno. Prvi je put pobijedio 441. p. n. e. nepoznatom tetralogijom. Njegov je istoimeni sin prikazao tetralogiju i poslije očeve smrti te je njome još jednom pobijedio. Sastojala se od djela „Ifigenija u Aulidi”, „Alkmeon u Korintu” (nesačuvano djelo) i „Bakhantice” („Bakhe”). Sačuvano je 17 njegovih tragedija, a autentičnost osamnaeste tragedije „Res” nije potvrđena:
Život
Euripid je bio vrlo obrazovan i prilično imućan. Bio je jedan od prvih ljudi koji su imali privatnu biblioteku. Često se kao njegovi učitelji spominju Arhelaj, Anaksagora i Sokrat. 408. p. n. e. dolazi u Pelu, jer ga je makedonski kralj Arhelaj pozvao na svoj dvor zajedno s ostalim velikim umjetnicima, gdje na posljetku i umire, najvjerovatnije od hladne makedonske zime.
Zasluženo je priznanje dobio tek poslije smrti, a i danas je jedan od najvećih pjesnika, dramatičara, tragičara i pisaca svih vremena.
Dramske inovacije
Euripid lišava moći svemoguće bogove koji postaju puko dramsko sredstvo. Bitna je deheroizacija ljudi i antropomorfiziranje bogova koji nisu savršeni nego dobijaju ljudske vrline i mane. Zbog toga ga je pratio glas uništavača tragedije, što se pokazalo dalekim od istine.
Uvodi psihološku karakterizaciju likova, prvi je na pozornicu uveo ženu kojoj je razotkrio njenu unutarnju psihu, a također i robove prikazuje kao pametne ljude. Općenito ga se smatra tvorcem psihološke drame.
Također uvodi dulji monolog u prologu i deux ex machina sistem, božanstvo koje nenadano raspleće dramski čvor. Posebnom se napravom spušta bog na pozornicu koji svojim naredbama i intervencijom razrješava ili sprečava katastrofu. Uvodi govor savremenih ljudi, izbjegava suhoparnost, ukrašavanje i apstrakciju te se time približava gledateljima.
Karakteristike
Kod Euripida radnjom ne upravljaju bogovi, nego neobrazloženi i često okrutni postupci bogova. Euripid se suprotstavlja tradicionalnim i antropomorfnim bogovima koji su moralno nedosljedni i prevrtljivi te ne mogu ni biti moralni uzor ljudima. Euripid najviše pažnje posvećuje psihologizaciji likova te se smatra začetnikom psihološke drame.
Tragičnu radnju Euripidovih drama pokreću iracionalne sile strasti koje obuzimaju njegove junake. Prikazuje kako osjećaji postupno prerastaju u strasti koje junaci više ne mogu kontrolirati. Prvi na pozornici prikazuje tragičnu ljubav sa svim njenim strastima. Otkrivajući ljudsku dušu prikazuje i njene tamne strane, njenu patologiju. Euripid govori da se borba za sreću odvija u čovjeku, a ne izvan njega. Za Euripida je Sofokle rekao da prikazuje ljude kakvima jesu, a da ih on sam prikazuje kakvima bi trebali biti.
Građu preuzima iz mitologije; njegovi su junaci mitski kraljevi i kraljice i ljudi visokog roda. No, lišeni su mitske snage i veličine te su prikazani kao obični ljudi, slični Euripidovim savremenicima, sa svim manama i vrlinama. U mitsku građu unosi građanske probleme te tako svojim dramama daje aktualnu socijalnu i političku dimenziju i pokreće religiozna i etička pitanja.
Smatrali su ga ženomrscem, a on je prvi put na pozornicu izveo ženu kao psihološki problem i pozabavio se njenom specifičnom duhovnošću. Žena čak i postaje dominantniji i jači spol, primjerice, Medeja pobijedi Jazona, a Hekaba natjera muškarce da se priklone njenoj volji.
Svojim je realizmom i dramskim obradama erotike sablažnjavao svoje savremenike. Aristofan ga je smatrao rušiteljem morala, a Aristotel najtragičnijim od svih pjesnika.
Često koristi postupak prepoznavanja kao sredstvo stvaranja novih situacija ili za postizanje dramskih efekata. Ovu je tehniku prvi uporabio Eshil u svojim „Hoeforama” („Žrtvonoše”), a o njoj i Aristotel raspravlja u svojoj „Poetici” te govori da je to prijelaz iz nepoznavanja u poznavanje, a zatim u prijateljstvo ili neprijateljstvo s onim osobama koja su određena za sreću ili nesreću
515.
Godina 515. (DXV) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Florencija i Antemija (ili, rjeđe, godina 1268. Ab urbe condita). Oznaka 515. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Brzo klizanje na Zimskim olimpijskim igrama 2014 – 500 m (muškarci)
100p|desno
Takmičenje u brzom klizanju na 500 m u muškoj konkurenciji na Zimskim olimpijskim igrama 2014. u Sočiju održalo se u kompleksu za brzo klizanje Adler arena 10. februara 2014.
Kvalifikacije
U ovoj disciplini moglo je sudjelovati četrdeset klizača, te najviše po četiri iz jedne zemlje. Dvadeset najboljih nakon četiri utrke Svjetskog kupa u brzom klizanju u sezoni 2013/14. osiguralo je sudjelovanje, dok je ostalih dvadeset mjesta određeno na temelju svih rezultata ostvarenih u Svjetskom kupu u ovoj disciplini i na Svjetskom prvenstvu u sprintu u brzom klizanju 2014. godine.
Satnica
Sva vremena su po moskovskom vremenu.
Rezultati
RS = rekord staze, DNS = nije startovao
Osna simetrija
Izometriju u kojoj su sve tačke prave  nepokretne i poluravan sjedne strane prave a preslikava  se u poluravan  s druge strane prave a  naziva se osnom (axijalnom, lat ax-os) simetrijom prema pravoj a. ovu simetriju nazivamo još ogledanje (zrcanje) na pravoj a.
Simetrija čija je os simetrije prava a označavamo sa s0
sa(X) = X1 ili sa:X = X1
Konstruktivni zadatak
Za datu tačku X konstruisati tačku sa:X = X1 Ako je tačka X na pravoj a znamo da je X = X1.
Neka tačka X nije na pravoj a. Na osi a uzmimo dvije proizvoljne tačke A, B. Imamo A =  A1 i B = B1. Pošto je sa izometrija rastojanja između tačaka i njihovih slika moraju biti jednaka, tj AX = AX1  i BX = BX1 tačke X  i X1 jednako su udaljene  od tačaka A i B, tj one leže  na kružnicama k1 ( A, AX) i  k2(B, BX). znaći tačke X i X1 su presječne tačke kružnica k1 i k2. One se zaista sijeku jer imaju zajedničku tačku X van zajedničke prave a. Tačke X i X1 leže sa raznih strana prave a pa je druga presječna tačka X1 kružnica i k1 i k2 slika tačke X.
Izometrija u kojoj su sve tačke jedne prave nepokretne i poluravan s jedne strane te prave se  preslikava na istu poluravnu  je identična izometrija.
Neka je sa(X) = X1 Tda je tačka X slika X1   u istoj izometriji, tj to znaći da su izometrija  sa i njoj obrnuta izometrija   (sa) −1 jedna ista permutacija.
Ako za figuru F postoji prava a tako da je sa(F) = F  figura se preslikava sasvojom simetričnom slikom, kažemo da je  F simetrična  prema pravoj a  za koju kažemo da je os simetrije. Ili simetrala figure F.
Odnosno: prava a je os simetrije figure F, ako je figura F nepokretna u preslikavanju sa.
Za pravu prazličitu od prave a kažemo da je normalna (upravna, okomita, ortogonalna)n na pravu a ako se simetrijom prava p preslikava na samu sebe.
Za duž ili polupravu koja leži na pravoj  p koja  je okomita na pravu a kazačemo da je normalna  na pravu a, također na duž ili polupravu koja se sadrži u  pravoj a.
Duž XX 1 koja spaja par tačaka X i X1 simetrićnih prema pravoj a  preslikava se simetrijom na samu sebe., tj a je  simetrala te duži. Duž je X X1 je okomita na pravu a  i prava a  prolazi sredinom  duži X X1.
Ako je prava p paralelna osi a onda je njena slika paralelna osi a.
Simetrična slika kružnica
Na osnovu činjenice da je osna simetrija izometrija imamo;
Osnom simetrijom kružnica k se preslikava na kružnicu k1( (O 1.,r) čiji je centar .O1 simetričan centru O  prve kružnice  i radius jednak radiusu prve kružnice
Ako kružnica k i os simetrije a imaju zajedničkih tačaka onda te tačke pripadaju toj kružnici.
Simetrala kružnica
Svaka prava koja prolazi kroz centar kružnice je njena os simetrije. To znači da kružnica  ima beskonačno mnogo  oso simetrije. Dijametralno raspoređene tačke A i B u kojima os simetrije siječe kružnicu  so nepokretne, a svaka druga tačka kružnice  preslikava se u sebi simetričnu  tačku kružnice, koja leži s drugre strane  osi a.
Simetrija para kružnica
Presječne tačke dviju kružnica su simetrične prema zajedničkoj  centralnoj pravoj  c. Prava koja prolazi kroz te dvije tačke normalna  je na pravu c. Prava c je zajednička simetrala  zajedničke tetive tih  kružnica.
Grb Mauritanije
mini|desno|Grb Mauritanije Grb Mauritanije se bazira na zastavi Mauritanije usvojenoj 1. aprila 1959. Grb se sastoji od zelene boje koja predstavlja Islam i zlatne koja predstavlja Saharu. Oko grba se nalazi natpis "Islamska Reublika Mauritanija" napisan na arapskom i francuskom.
IC 143
IC 143 je dio galaksije i nalazi se u sazviježđu Trokut. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 28. oktobra 1889. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6387
NGC 6387 (također poznat kao IRAS 17275+5735 i PGC 60355) je kompaktna galaksija koja je udaljena oko 390 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 0,30 (34 hiljade sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 22. jula 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kazagići (Goražde)
Kazagići su naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
516.
Godina 516. (DXVI) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Petra bez kolege (ili, rjeđe, godina 1269. Ab urbe condita). Oznaka 516. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Grb Maroka
mini|desno|200px|Grb Maroka Grb Maroka je usvojen 14. augusta 1957. Sastoji se od štita na kojem se nalazi zeleni pentagram na crvenoj pozadini (kao na zastavi Maroka), iznad kojeg se nalazi planina Atlas i izlazeće sunce. Iznad štita je kraljevska kruna, a pored dva lava. Ispod štita je citat iz Kurana (Ako pomogneš Bogu i on će tebi).
München
München (fonetski: Minhen) jest glavni grad njemačke savezne pokrajine Bavarske. Nakon Berlina i Hamburga, treći je grad po broju stanovnika u Njemačkoj i slovi za jedno od najvažnijih privrednih, saobraćajnih i kulturnih centara Njemačke.
Geografija
München je površinom jedan od najvećih gradova Njemačke (310,43 km2). Tačka s najvećom nadmorskom visinom iznosi 579 m dok najniža tačka iznosi 482 m (prosjek 519 m n/m).
Raspon
Ukupna površina grada Münchena iznosi 31.043 ha; time je München nakon Berlina, Hamburga, Kölna, Dresdena i Bremena po površini šesti grad u Njemačkoj. Oko 44% površine zauzimaju zgrade i pripadajuća slobodna područja, 16,9% otpada na poljoprivredno zemljište, 16,5% na saobraćajne površine, 14,7% na rekreacijske površine, 4,4% na šume, 1,2% na vodene površine te daljnjih 2,2% na ostale površine. Dužina granice koja okružuje München iznosi 117,4 km. Najveći raspon područja grada iznosi 20,9 km u pravcu sjever–jug te 26,8 km u pravcu istok–zapad.
Klima
Grad München leži na prijelaznom području između vlažne atlantske i suhe kontinentalne klime. Značajni faktor po utjecaju na vrijeme su i Alpe koje predstavljaju srednjoevropsku i Dunav koji predstavlja regionalnu klimatsku granicu. Na temelju ovih pretpostavki vrijeme je relativno promjenjivo. Vjetar fen kroz cijelu godinu neredovno donosi tople, suhe zračne struje s juga. Povezano s time je i dobra vidljivost, a posebno i poznato bavarsko, plavo nebo, tako da se i Bavarske alpe vrlo jasno vide. Dosada najviša službeno izmjerena temperatura iznosila je 37,2 °C izmjerenih u julu 1983. München je zbog svoje blizine Alpama i snijegom najbogatiji veliki grad Njemačke. Statistike su pokazale da je južni dio grada najsunčaniji, sjeverni je maglovitiji, a zapadni dio je suši od istočnog. To je uglavnom zbog visinskih razlika unutar grada koje generišu određenu mikroklimu, kao i zbog podjele grada u smjeru istok-zapad rijekom Isar.
Stanovništvo
München ima približno 1,6 miliona stanovnika. Broj nezaposlenih se kreće oko 82.000 (podaci iz sredine 2005.) Udio stranaca iznosi oko 23% (293.376, 31. decembra 2004.) od kojih je najveći broj Turaka (43.110), Hrvata (25.104), Srba (24.086) i Grka (22.781).
Historija
München se u dokumentima prvi puta spominje 1158, kad je Heinrich der Löve, vojvoda Bavarske i Saske, pored već postojećeg samostana na mjestu današnjeg Ludvigovog mosta sagradio most kod otoka na Isaru. Heinrich je u jednoj svađi oko prevlasti srušio već postojeći most biskupa iz Freisinga koji je bio kod Unterföringa, kako bi izvukao korist od trgovine solju. S mostom, a time i trgovinom soli, München je odlukom cara Friedrika Barbarosse dobio status trgovišta, pravo ubiranja carine i pravo na kovanje vlastitog novca. Već nepunih dvadeset godina kasnije, 1175., Münchenu je dodijeljen status grada te su oko njega sagrađeni prvi odbrambeni bedemi. Kad je 1180. Heinrich pao u nemilost cara, Bavarska je pripala porodici Wittelsbach a München je dobio biskup iz Freisinga. 1240. je i München došao u posjed Wittelsbachovih i već 1255., nakon prve podjele zemlje, postao sjedište vojvodstva.
Vojvoda Ludwig V. 1314. je postao njemački kralj, a od 1328. i car, pa je München, kao njegovo sjedište, opasan i drugim krugom zidina, što ga je značajno povečalo. Od tog vremena boje Münchena su crna i zlatna, kao i boje starog carstva. Krajem 14. vijeka počinju pobune građanstva protiv vojvoda, pa se sjedište vlade premješta iz Starog dvora u novu rezidenciju na rubu grada. Godine 1442. su Jevreji protjerani iz grada.
U vrijeme kasne gotike grad ponovo doživljava vrijeme kulturnog procvata, a 1506. godine, nakon ponovnog ujedinjenja zemlje opet postaje glavni grad čitave Bavarske. Nakon toga dolazi do opadanja utjecaja građanstva, a Wittelsbachovi preuzimaju odlučivanje o razvoju grada. München postaje centar renesanse, ali i protivreformacije. U vrijeme vojvode Maximiliana I. Bavarskog München postaje 1623. sjedište kneza izbornika, ali je 1632. bio prisiljen pretrpjeti okupaciju švedskih trupa. Da izbjegne uništenje, München je morao platiti veliku otkupninu i dati taoce. Kad je 1648. završio Tridesetogodišnji rat, grad se otvorio italijanskom baroku.
U vrijeme Španskog rata za nasljedstvo 1704. München na više godina dospijeva pod okupaciju Habsbuga, jer se knez izbornik Maximilian II. stavio na stranu Francuske. Jedan ustanak građana i seljaka je završio Sedlingerskim krvavim Božićem, a nakon što je knez izbornik Karl VII. Albrecht bio okrunjen za cara, habsburške trupe su 1742. ponovo zaposjele grad.
Iako je u Münchenu još od 1328. bila carska rezidencija, njegov uspon ka velegradu je počeo tek 450 godina kasnije. Pred kraj 18. vijeka je počeo naglo rasti, što je još ubrzano 1806. kad je postao glavni grad Napoleonove Kraljevine Bavarske. Oko 1700-te imao je jedva 24.000 stanovnika, ali uskoro se broj udvostručavao svakih 30 godina tako da je 1871. bilo već 170.000 a 1933. je u Münchenu živjelo 840.000 stanovnika.
U vrijeme vladavine Ludwiga I, kralja Bavarske (1825 - 1848) München postaje šire poznati grad umjetnosti i kulturni centar. Klasicisti Leo Klenze i Friedrich von Gärtner oblikovali su Ludwigovu ulicu, Königsplatz i Rezidenciju. Max II (1848 - 1864) je posebno podsticao duhovne neuke, ali se bavio i građevinarstvom. U novoj maniri koja podsjeća na englesku gotiku zasnovao je "Maximilijanstil" u kojem su sagrađene zgrade u Maximilianstraße, danas jedna od najprestižnijih ulica za kupovanje na kontinentu.
U vrijeme njegovog brata princa regenta Luitpolda (1886. - 1912. u Münchenu se odvija ogroman privredni i kulturni napredak. Između ostalog, grade se Ulica Princa regenta i Pozorište Princa regenta. U vrijeme prijelaza vijeka Schwabing doživljava procvat kao umjetnička četvrt, u njega redovno svraćaju mnogobrojni poznati pisci i slikari. 1896. prvi put izlazi minhenski časopis za kulturu Jugend a po njemu i umjetnički pravac tog vremena dobija ime Jugendstil. 1911. se osniva udruženje umjetnika Der Blaue Reiter (Plavi jahač). Thomas Mann je u svojoj pripovjetki Gladius Dei nadahnuto nazvao to razdoblje "München blista".
Po završetku Prvog svjetskog rata propala je, kratko nakon pada monarhije, u Münchenu komunistička revolucija (vidi: Bavarska sovjetska republika), a u godinama koje su slijedile München sve više postaje mjesto okupljanja i organizovanja nacionalsocijalističkih aktivnosti. 1923. je pred Feldherrnhalle propao Hitlerov puč, ali je 1933. nakon preuzimanja vlasti, München obuzdan kao i mnogi drugi gradovi. 1938. je sklopljen Münchenski sporazum kojim je odobreno Njemačkom Reichu da priključi Čehoslovačku. Kao i većina njemačkih velikih gradova, i München je pretrpio ogromna razaranja Savezničkog bombardovanja velikih površina tzv. "tepih" bombardovanjem u Drugom svjetskom ratu.
Nakon obnove koja se uglavnom orijentisala na obnovu historijskog izgleda grada, München se nakon Drugog svjetskog rata razvio kao High-Tech područje, a osim toga, tu su se razvile i mnoge firme uslužnih djelatnosti, kao naprimjer mediji, osiguranja i banke. I turizam je, potaknut značajnim muzejima (naprimjer Stara, Nova i Pinakoteka Moderne) i drugim znamenitostima doživio značajan rast. 1972. je München bio domaćin XX. ljetnih Olimpijskih igara koje su bile zasjenjene atentatom palestinskih terorista. Za potrebe Olimpijskih igara je značajno proširen javni prijevoz koji od tada podzemnom i nadzemnom željeznicom povezuje i šire područje grada. Centar historijskog dijela grada je tada preuređen u pješačku zonu.
Pred vratima grada je 1992 otvoren novi aerodrom, stari aerodrom München-Riem je zatvoren a na njegovom području je izgrađen sajamski grad Riem. Na tom sajamskom području je 2005. postavljena izložba vrtlarstva.
Politika
Kao glavni grad pokrajne, München je sjedište Bavarskog parlamenta i vlade. München je i sjedište nekoliko nižih regionalnih uprava. Tradicionalno u Münchenu preovladavaju stranke lijevog centra, što u Bavarskoj predstavlja gotovo rijetkost. Od 1993. Münchenom upravlja gradonačelnik Christian Ude (SPD). Münchensku gradsku vijećnicu trenutno predvodi koalicija SPD-a, Stranke zelenih i jedan vijećnik s Roza liste.
Gradovi partneri
mini|desno|Maria
Kultura
München je međunarodno poznat po svojoj zbirci stare i klasične umjetnosti. Tako naprimjer Stara i Nova pinakoteka kao i Pinakoteka Moderne uz Lenbachhaus spadaju u svjetski najpoznatije umjetničke muzeje. Njemački muzej dijelom s jedinstvenim tehničkim izlošcima koje godišnje posjeti više od milion posjetilaca spada u najposjećenije muzeje Evrope. Ali i druge zbirke spadaju među najpoznatije u Njemačkoj, kao Etnološki muzej (Völkerkundemuseum), Arheološka državna zbirka (Archäologische Staatssammlung), Münchenski gradski muzej na trgu Svetog Jakova. Nadalje, u centru su još i Bavarska državna opera, Bavarsko državno glumište koje ima svoju glavnu pozornicu u nekadašnjem Rezidencijalnom pozorištu kao i Münchenske komorne igre koje su jedan od vodećih ansambala na njemačkom govornom području. Međuregionalno su poznate i druge kulturne priredbe, kao što su Operne svečane igre i Filmski festival. Poznati Münchenski Oktoberfest na livadi Theresienwiese je najveća narodna zabava, a posjećuju ju turisti iz cijelog svijeta.
Značajne zgrade
Marienplatz se smatra centrom Münchena i smješten je, okružen Novom- i Starom vijećnicom upravo u centru historijskog srca grada. Na svega nekoliko koraka od ovog trga nalazi se Petrova crkva u Münchenu, najstarija crkva starog dijela grada čija prva gradnja potiče još iz romanike. Južno od toga je Asamova crkva, čija je unutrašnjost opremljena raskošnim rokokoom. Zaštitni znak grada je u blizini sagrađena gotička Frauenkirche sa svoja dva markantna tornja. Odavde su mnoge znamenitosti vrlo blizu, kao npr. Michaelskirche, najveća renesansna crkva sjeverno od Alpa, rezidencija i tržnica.
Južno od rezidencije, ispred opere, počinje Maximilianstraße, u 19. vijeku zamišljena kao paradna ulica, a vodi od centra historijskog dijela grada prema istoku preko Isara u pravcu Maximilianuma, sjedištu bavarskog parlamenta. Danas je to ulica luksuznih trgovina.
Na sjeveru centra grada, neposredno ispred rezidencije, nalazi se Odeonsplatz s Feldherrnhalle i baroknom Theatinerkirche. Odavde prema sjeveru vodi druga raskošna ulica Münchena, Ludvig-Leopoldova ulica, pored Univerziteta Ludwig Maximilians i Triumfalnih vrata kroz Schwabing van iz grada.
Nedaleko od Njemačkog muzeja i Kulturnog centra Gasteig nalazi se, u Au Milerovo javno kupalište, otvoreno 1901. nakon četiri godina gradnje, sagrađeno u jugendstilu. To je najstariji javni bazen u Münchenu.
Još jedno važno mjesto je sjeverozapadno od starog centra grada, Königsplatz s gliptotekom i Državnom antičkom zbirkom.
mini|220px|[[Allianz arena, novi fudbalski stadion sagrađen zbog Svjetskog fudbalskog prvenstva koje se 2006. godine održavalo u Njemačkoj. Sagrađen je u ovalnom obliku, a noću je osvijetljen u boji kluba koji je domaćin utakmice; crvena kada je domaćin FC Bayern, plava kada je domaćin TSV München 1860, odnosno bijela boja kada se igraju neke druge utakmice ili održavaju drugi događaji]]
Nešto dalje od centra u smjeru zapada je dvorac Nymphenburg koji je jedinstvena kompozicija parkova i zgrada, a bio je i ljetna rezidencija Wittelsbachovih. Parkovi se neposredno nadovezuju na botanički vrt s njegovim klijalištima. Iza zidina dvorca je i kasnogotički dvorac Blutenburg.
mini|lijevo|220px|Pogled s Olimpijskog tornja na olimpijski kompleks: stadion, dvoranu, plivalište i u pozadini Biciklistički stadion
U sjevernom dijelu grada nalazi se Olimpijski park sagrađen za potrebe Ljetnih Olimpijskih igara 1972. Arhitektonska kompozicija olimpijskog stadiona, dvorane s bazenima i olimpijske dvorane, posebno je radi krovne konstrukcije, koja se izvanredno uklapa u brežuljkastu okolinu parkova, svjetski poznata. Tu se nalazi i još 1969. otvoren Olimpijski toranj.
Sljedeće značajno sportsko mjesto je i na sjevernom rubu grada 2005. otvorena Allianz arena u kojoj se održavaju domaće fudbalske utakmice klubova FC Bayern Münchena i TSV 1860 Münchena.
U Münchenu ima oko 1200 fontana, od toga je oko 700 gradskih. Najstarija je Fischbrunnen na Marienplatzu. Još jedna značajna fontana je Wittelsbacher Brunnen na Lenbachplatzu, koju je projektovao Adolf von Hildebrand.
Parkovi
mini|Hofgarten Vrlo poznat je Engleski vrt koji se proteže od centra grada do njegove sjeverne granice, i sa svojih 3,7 km2 je veći od Central parka u New Yorku. Značajan je i Olimpijski park, koji uz nekoliko jezera sa svog brežuljka pruža izvrstan pogled na grad. Pored toga, postoje i drugi brojni parkovi i zelene površine, kao naprimjer Westpark ili Schlosspark Nymphenburg koji ljeti grad čine vrlo zelenim. Na sjevernoj ivici grada su tri barokna dvorca u parku Schloss Schleissheima.
Dolina Isara je uska i dugačka zelenilom obrasla parkovna površina koja je u okviru priprema za vrtnu izložbu 2005. djelimično renaturirana. Cijeli grad se može prijeći od sjevera na jug dolinom Isara pješice ili biciklom. Područje uz Isar oko Njemačkog muzeja je omiljeno izletište za roštilj i kupanje.
Za vrtnu izložbu 2005. su na istočnom dijelu grada uređeni prostrani novi parkovi.
Privreda
mini|300px|Minhenski privredni gigant - [[BMW - Bayerische Motoren Werke AG. Jedan od vodećih proizvođača automobila na svijetu. Upravna zgrada simbolizuje 4 cilindra, a pored nalazi se BMW muzej.]]
Prema jednoj uporednoj studiji, između 50 najvećih njemačkih gradova, München ima najveću privrednu snagu i najviši kvalitet života. Privredni magazin Kapital je rangirao gradove prema privrednim perspektivama. Na prvom mjestu je München, a slijede Stuttgart, Düsseldorf i Hamburg. U broju 2/2005 Kapital je objavio ranglistu kako ju je izradio Institut za istraživanje privrede Feri iz Bad Homburga istražujući kako će se rasti zaposlenost, broj stanovnika i kupovna snaga u 60 najvažnijih njemačkih gradova.
Saobraćaj
1992. je otvoren Aerodrom München Franz-Josef-Strauss u Erdinger Moosu, 29 km od grada. Aerodrom je 2004. sa 26,8 miliona putnika bio drugi u Njemačkoj a osmi u Evropi. Nakon što je Lufthansa odlučila uz Frankfurt na Majni paralelno razviti i München, on je sve bolje međunarodno povezan. Zbog velikog rasta broja putnika, izgrađen je novi terminal i otvoren 2003. Odluka da se do 2011. sagradi i treća uzletno-sletna staza se još uvijek osporava. Nastojanje da se München sa aerodromom poveže transrapid prugom, što podržavaju Savezna pokrajina Bavarska i Savezna vlada, Gradska skupština Münchena odbija prihvatiti zbog velikih troškova. Takva bi veza skratila vožnju do aerodroma na 9 minuta, a i povezala bi ga s mrežom Njemačke željeznice.
München je dobro povezan s međunarodnom mrežom željezničkih pruga. Sa Münchenske glavne željezničke stanice kreću ICE-vozovi u svim smjerovima, a postoje i još dvije međunarodne odnosno međugradske željezničke stanice, željeznička stanica München-Pasing i München-Ost. Za saobraćaj roba postoji i ranžirna željeznička stanica München-sjever. I mreža autoputeva je oko Münchena vrlo gusta. Prema i iz Münchena vodi niz od osam autoputeva u svim smjerovima.
I prigradski je saobraćaj vrlo dobro razvijen. Postoji 10 linija prigradske željeznice, 8 linija podzemne, 12 tramvajskih i veliki broj autobusnih linija.
Treći punski rat
Treći punski rat je naziv posljednjeg u nizu ratova između Rimske Republike i Kartage a vođen je od 149. do 146. godine p. n. e. Iako je Rim porazio Kartagu u Drugom punskom ratu, pedeset godina kasnije i nametnuo restriktivne uslove za opstanak Kartage tokom godina dogodile su se određene promjene. U Hispaniji i Grčkoj glas protiv Rima bio je sve glasniji a Kartaga se od završetka prethodnog rata uspjela ponovo obogatiti i razviti novu vojnu silu.
Do tada, Kartaga bez sopstvene vojske teško se mogla odbraniti od upada iz susjedne Numidije a ti konflikti se se rješavali arbitracijom od strane Rimskog Senata. Međutim, Numidija je tada imala povlašten položaj u Rimu pa su se i arbitracije donosile u korist Numidije. Nakon pedeset godina Kartaga je smatrala da više nije ništa dužna Rimu, iako se Rim s time nije slagao, pa je prvo ponovo okupila neveliku armiju i krenula protiv Numidije i - izgubila, tako da je ponovo postala nečiji dužnik, ovaj put Numidiji.
Ponovni pokušaj jačanja vojne moći Kartage uzbunio je Rimljane i oni su počeli zagovarati njeno uništenje. Prvo je Rim pokušao uvući Kartagu u otvoreni konflikt postavljanjem nemogućih uslova poput traženja da se tri stotine djece velikodostojnika preda Rimu kako taoci. Na kraju, kada je Rim postavio nemoguć uslov tražeći da se grad ukloni sa mjesta na kojem je bio i ponovo sagradi dalje od mora, dublje u Afrički kontinent, Kartaga je odbila a Rim objavio novi rat.
U prethodnim ratovima Kartaga se oslanjala na vojske plaćenika a sada su i sami njeni građani morali preuzeti aktivnu ulogu u odbrani grada. Uspjeli su napraviti na hiljade komada priručnog oružja koristeći i žensku kosu za pravljenje struna u katapultima i odbaciti prvi napad rimljana. Zatim je Scipio Emilijanus poveo drugu ofanzivu i stavio Kartagu pod trogodišnju opsadu i naposljetku razbio njene zidine, opljačkao grad i spalio ga do temelja 146. godine p. n. e.
Građani Kartage su se veoma hrabro borili ali ipak nisu mogli odoljeti rimskoj vojnoj nadmoći. Tokom opsade mnogi Kartaginjani umrli su od gladi a još više u posljednjih šest dana borbi. Na kraju je 50.000 preživjelih, tek mali dio prijeratne populacije, pretvoreno u roblje, kao što je to već i bio običaj to vrijeme. Hroničari su zapisali da je grad gorio 10-17 dana i u tom požaru sve zgrade, zidine i luka su bili potpuno uništeni.
Dinamika
Newtonovi zakoni kretanja
Postoje tri Newtonova zakona kretanja:
Baton
Baton (Bato I) je bio vođa ilirskog plemena Dezitijati (Daesitiates). Vodio je veliku pobunu protiv Rimske Imperije u periodu od 6.-9. godine n. e.
Treći punski rat
Preostale teritorije koje je imala Kartaga Rim je pripojio sebi a kasnije izgradio novi grad na mjestu gdje je bila Kartaga.
Baton
Opis
Rođen je vjerovatno između 35. i 30. godine p. n. e. na području "gornje" Bosne. Pripadao je Dezitijatima koji su naseljavali područja današnje centralne Bosne i Hercegovine. Od 33. godine p. n. e. Dezitijati su bili pod Rimskom vlašću sa statusom polu-nezavisnog civitas peregrini (naziv za slobodno stanovništvo koje je imalo određenu administrativnu i teritorijalnu autonomiju ali bez statusa građana Rima). U dato vrijeme navedene teritorije su bile dio rimske provincije Ilirikum čije je sjedište bilo u Saloni, na obali Jadranskog mora. Smatra se da je Batonova porodica bila uticajna a da je on kao odrastao muškarac bio politički i vojni zvaničnik Dezitijata (princeps).
Revolt
Za vrijeme Batonovog ustanka nekoliko ilirskih plemena iz Panonije i Dalmacije pobunili su se protiv rimske vlasti zbog visokih poreza i prisilne regrutacije. Naime, Rimljani su planirali napasti germansko pleme Markomani te je s tim ciljem na umu Cezar Augustus naredio mobilizaciju među Ilirima. U proljeće 6. godine n. e. Dezitijatima iz centralne Bosne s Batonom na čelu uskoro su se pridružili Breuci čije se vođa također zvao Baton. U jesen iste godine, dva Batona su skupa vodili ujedinjenu armiju pobunjenika. Veoma brzo, rimske trgovačke rute su bile prekinute a vojne jedinice uništene. Za samo nekoliko sedmica cijela teritorija na kojoj je današnja Bosna bila je izgubljena za Rim. Umjesto daljih osvajanja Rim je gubio teritorije, što je vjerovatno stvorilo veliku uznemirenost. Historičar Suetonijus je opisao ovaj veliki ilirski ustanak (Bellum Batonianum) kao najteži po Rim još od vremena Punskih Ratova, oko dva stoljeća ranije, a vjerovatno najveći u Augustovo vrijeme.
Dakle, Rim je morao poslati desetak legija i približan broj pomoćnih trupa (auxiliares), saveznike iz Trakije i plaćenike koko bi ugušio ustanak. Vrhovni komandant ovih snaga bio je budući imperator Tiberije. Baton je pokušao osvojiti Salonu (očigledno je imao podršku Dalmata ili bar slobodan prolaz) ali nakon što ga je porazio Marcus Valerius Messalla Messallinus, guverner Ilirikuma, povukao se sjevernije, gdje se sastao sa Breucima i njihovim Batonom. Nakon dvije godine gerilskih borbi po bosanskim planinama i močvarama Panonije, u ljeto 8. godine n. e. Baton Breučki se predao Tiberijusu (vjerovatno potkupljen) na obali rijeke Bathinus (Bosna).
Nedugo zatim, dezitijatski Baton je zarobio breučkog Batona i odlučeno je da se on pogubi. Naredne godine, Tiberije i Germanicus su pokrenuli završne ofanzive protiv Dezitijata. U septembru 9. godine n. e. (samo nekoliko dana prije bitke u Teutoburškoj šumi) dogodile su se vjerovatno najteže bitke nakon kojih su Dezitijati morali prihvatiti poraz.
Moral Ilira zadivio je i same Rimljane. U posljednjoj velikoj bici, kada su Rimljani opkolili posljednji Batonov bedem otpora, grad Arduba (Vranduk?), rimski hroničari zabilježili su slijedeće: "Ponosne ilirske žene sa djecom u naručju bacaju se za zidina grada u vatre koje plamsaju svud okolo. One se ne predaju Rimljanima, a Ilirski ratnici oduzimaju sebi život svojim mačevima..."
Depigmentacija
Depigmentacija je posvjetljivanje kože ili gubitak pigmenta. Depigmentacija kože može biti uzrokovana nizom lokalnih i sistemskih stanja. Gubitak pigmenta može biti djelomičan (povreda kože) ili potpun (uzrokovan vitiligom). Može biti privremena (od tinea versicolor) ili trajna (od albinizma). Najčešće se depigmentacija kože povezuje s osobama rođenim s vitiligom, koji proizvodi različite dijelove svijetle i tamne kože. Monobenzon takođe uzrokuje depigmentaciju kože.
Sve češće ljudi koji nisu oboljeli od vitiliga eksperimentiraju s nižim koncentracijama monobenzonskih krema u nadi da će ravnomjerno posvijetliti ten svoje kože. Alternativni metod posvjetljivanja je korištenje hemijske supstance mekinola tokom dužeg vremenskog perioda. I monobenzon i mekinol proizvode dramatično izbjeljivanje kože, ali reaguju vrlo različito. Mekinol ostavlja kožu izuzetno blijedom. Međutim, sunčanje je i dalje moguće. Važno je napomenuti da koža neće vratiti prvobitnu boju nakon prekida tretmana mekinolom. Mekinol ne bi trebalo da koriste osobe koje su alergične na bilo koji sastojak mekinola, u slučaju trudnoća, ekcema, nadražene ili upaljene kože, povećanog broja bijelih krvnih zrnaca ili ako je osoba osjetljiva na sunčevu svjetlost ili mora da boravi vani produženi vremenski periodi. Mekinol se u Europi koristi u koncentracijama 2–20% i odobren je u mnogim zemljama za liječenje solarnih lentigina. Monobenzon primijenjen lokalno u potpunosti uklanja pigment na dugi rok i korisnik se mora pridržavati stroge zaštite od sunca doživotno, kako bi se izbjegle teške opekotine od sunca i melanomi. Ljudi koji koriste monobenzon, a da prethodno nisu imali vitiligo to rade jer standardni proizvodi koji sadrže hidrokinon ili druge agense za posvjetljivanje nisu efikasni za njihovu kožu i zbog cijene i jačine aktivnog sastojka. Međutim, monobenzon se ne preporučuje za kožna oboljenja osim vitiliga.
Za tvrdokorne pigmentirane lezije mogu se koristiti pilinzi Q- preklopljeni rubinski laser, krioterapija ili TCA, kako bi se osiguralo da koža ostane bez pigmenta.
NGC 239
NGC 239 (također poznat kao IRAS 00420-0401, MCG -1-3-7 i PGC 2642) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 174 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,00 (51 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (25 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Legenda o Ali-paši
Legenda o Ali-paši je djelo bosanskohercegovačkog književnika Envera Čolakovića.
O autoru
Enver Čolaković (1913. Budimpešta - 1976. Zagreb) studirao je matematiku i fiziku u Beogradu i Budimpešti, a historiju u Zagrebu. Pisati je počeo kao dječak, i to na dva jezika: hrvatskom i mađarskom. U periodu do 1945. objavio je više pripovijedaka i eseja te roman Legenda o Ali-paši (1944).
Radnja
U ovoj knjizi se radi o hamalu Aliji, njegovom putu do bogatstva i ujedno o njegovoj velikoj ljubavi. Alija je mladi hamal dobrog srca koji svima pomaže, dobio je nadimak Alija Lepir zbog njegovog dobrog karaktera i ljubavi prema Suncu. Uvijek je veseo i radostan i osoba koja je uvijek rado viđena i veoma znana. Alija je zaljubljen u Almasu, kćer Mehage bakala, ali se nikada nije usudio pokazati joj svoju ljubav, te se ona udaje za drugog, Ismet-efendiju. Međutim, Almasa nije bila sretna u tom braku prvenstveno zbog Ismetove teške bolesti, za koju joj on nije rekao prije braka. U tom periodu Aliji se za pomoć obratio mrzovoljni i škrti Mula-Hasan dedo koji mu je jednom prilikom pokazao svoje skriveno blago. Jedno vrijeme Alija je bio u Travniku, gdje ga je poslao Ali-hodža, čovjek koji ga je volio kao vlastitog sina. Tamo je patio za svojom Almasom, ali se brzo vratio kući i našao dugo traženu sreću. Nakon smrti dede, Alija kupuje dedinu kuću u kojoj pronalazi bogatstvo. Vjenčava se sa Almasom, koja se nešto prije razvela od Ismet-efendije, koji je otišao iz Sarajeva i postaje Ali-paša. Osvojio je svoju voljenu i postao bogat, ali je njegova duša ostala ista. Volio je pomagati drugima, pogotovo nakon što je stekao puno novca. Ovo je topla ljudska priča o čovjeku koji je našao dugo traženu sreću, i dobio sve što je želio, zahvaljujući svojoj dobroti.
517.
Godina 517. (DXVII) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Agapita i Paula (ili, rjeđe, godina 1270. Ab urbe condita). Oznaka 517. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Kinematika
Kinematika je dio mehanike u kojem se proučavaju zakoni kretanja tačke i tijela pri čemu se ne uzimaju u obzir sile kao uzročnik promjene stanja kretanja. Drugim riječima, kinematika proučava geometriju kretanja tačke ili tijela u toku vremena. Kinematika se može podijeliti na: Osnovne veličine u kinematici su dužina [L] sa osnovnom jedinicom 1 metar, i vrijeme [T] sa osnovnom jedinicom 1 sekunda.
Rotirajući sistem
Gdje je r(t) radijus-vektor, tj. zakon puta; X,Y,Z nepomični koordinatni sistem; x,y,z je rotirajući koordinatni sistem; dok je ω brzina rotacije ili ugaona brzina.
Zupčanici i diskovi (bez klizanja)
Gdje je r oznaka za radius, z za broj zubaca na zupčaniku, a ω je ugaona brzina.
Javne škole Hamtramck
Javne škole Hamtramck (engl. Hamtramck Public Schools (HPS)) je distrikt javnih škola sa sjedištem u gradu Hamtramck, Michigan, SAD u širem području Detroita.
Distrikt ima program škola po izboru, koji omogućava učenicima koji ne pripadaju distriktu da se u upišu u škole u ovom distriktu. Prema podacima iz 2011. godine, zvanični procenat diplomiranja iznosio je 62%. U 2011. godini organizacija United Way for Southeastern Michigan je predložila program koji je finansirala fondacija General Motorsa sa 27,1 milion US$, a u svrhu povećanja procenta završavanja školovanja i diplomiranja.
Počev od 8. septembra 2009. godine, učenici od 1. do 8. razreda u distriktu su obavezni nositi školske uniforme. Počev od 2010. godine, učenici srednjih škola također moraju nositi školske uniforme
Abdulah Kantamirija
'''Abdulah ef. Kantamirija''' (?, Sarajevo – 1774, Sarajevo) bio je bosanskohercegovački hroničar, muderis u Misrijinoj medresi, vaiz, pjesnik i kaligraf. Osnovao je javnu biblioteku, poznata i pod njegovim imenom: Kantamirijina biblioteka, jedne od tri javne orijentalne biblioteke u Sarajevu u vrijeme osmanske vladavine.
Biografija
Abdulah-efendija Kantamirija je rođen u Sarajevu krajem 17. stoljeća. Otac mu se zvao Ahmed, djed hadži Muhamed (negdje hadži Mehmed), a pradjed Halil Kantamiri. Živio je u Jakub-pašinoj mahali na Magodi (današnji Alifakovac). Ne zna se puno o njegovom obrazovanju. Slovio je kao ugledni Sarajlija što je ostalo zabilježeno u Ljetopisu njegovog savremenika Mula Mustafe Bašeskije za kojeg kaže: "Abdulah-efendija Kantamirija, veoma star, baba, muderis, vaiz i baš-katib u mehkemi, veoma uredan čovjek. Nije mu se niko sviđao.
Poznavao je islamsko pravo (fikh), tefsir, hadis, epistolarnu i lijepu književnost (sak i divan). Bavio se prepisivanjem knjiga i mnoge je orijentalne rukopise prepisao za svoju biblioteku. U jednom njegovom rukopisu se “tuži na svoju samoću u dubokoj starosti, čiju je tegobu oblažavao mnogim prepisivanjem knjiga”, zbog toga što je čitava njegova porodica, osim maloljetnog unuka hafiza Mustafe, umrla od kuge dok je on još bio živ. Pored toga, bavio se i pisanjem pjesama na turskom jeziku. Između ostalog, napisao je i jednu pjesmu o boju pod Banja Lukom iz 1737. godine. Osim za svoju biblioteku, prepisao je i kompletirao nekoliko rukopisa za Osman Šehdijinu biblioteku i biblioteku Misrijine medrese, u kojoj je radio kao muderis.
Na Atmejdanu, prekoputa Misrijine medrese i Bakr-babine džamije, u neposrednoj blizini Ćumurije mosta, Abdulah Kantamirija je podigao 1774/75. godine biblioteku, koja je bila četverougana od tesanog kamena. Kantamirija je uvakufio sve svoje knjige za biblioteku i svoju kuću na Magodi u korist Misrijine medrese i svoje biblioteke. Kantamirijina biblioteka je sadržavala 136 kodeksa rukopisa, odnosno 218 djela različitog jezičkog i tematskog sadržaja. Najviše djela je iz islamskog prava, potom iz gramatike arapskog i turskog jezika, književnosti, drugih islamskih nauka (hadisa, tefsira i akaida) te djela iz islamske etike. Osim toga, biblioteku Abdulaha Kantamirije odlikuje znatan broj djela iz drugih nauka kao što su leksikografija, filozofija, disputacija, astronomija i sufizam.
Zgrada biblioteke porušena je 1897. godine prilikom regulacije lijeve obale rijeke Miljacke. Njezine knjige su prenesene u Osman Šehidijinu biblioteku, a potom u Gazi Husrev-begovu biblioteku.
Umro je 1774. godine i sahranjen je uz Bakr-babinu džamiju, u blizini njegove biblioteke i Misrijine medrese. Natpis na njegovom nišanu spjevao mu je sarajevski pjesnik Mehmed Mejlija.
“Ah, žalosti, Kantamirija, taj poznati i učeni čovjek,
Napusti ovaj svijet i odluči se za kuću spasa.
Njegovu ličnost bijaše odbarena znanostima:
Fikhom, tefsirom, hadisom, sakjom i lijepom književnosti.
Život je proveo u predavanju raznih nauka i vrlina,
Pa zar na Sudnjem danu da mu Stvoritelj ne oprosti (grijehe) ?
Bog se smilovao njegovoj starosti,
I neka ga na Dan sudnji skloni u hlad Arša.
Grb Namibije
mini|desno|Grb Namibije Grb Namibije proglašen je 21. marta 1990, dobijanjem nezavisnosti. Na štitu se nalazi zastava Namibije, dok se na vrhu nalazi afrički ribarski orao. Sa obje strane štita nalaze se oriks antilope, koje predstavljaju hrabrost, eleganciju i ponos. Ispod štita nalazi se flora pustinje. Na samom dnu nalazi se moto na engleskom jeziku "Unity, Liberty, Justice" (Jedinstvo, Sloboda, Pravda).
Abdulah Kantamirija
Biografija
Mejlila mu s dubonik uzdahom izreče kronogram smrti:
Abdulah-efendija je postigao raj Firdevs za boravište.
Godine 1188” (1774).
Vertikalni hitac
mini|desno|400px|Idealno kretanje projektila pod različitim uglovima. Vertikalni hitac je kretanje tijela u vertikalnom smjeru, najčešće se podrazumjeva da se to kretanje odvija na Zemlji (tj. u aproksimativno-homogenom polju). Pri vertikalnom hitcu tijelu dajemo početnu komponentu brzine u vertikalnom smjeru v_{0y}. Jednačina kretanja za vertikalni hitac glasi:
Grb Nigera
mini|200px|Grb Nigera Grb Nigera se sastoji od štita na kojem sa nalaze sunce, koplje, dva mača, tri stabljike prosa i glava zebua. Oko štita se nalaze četiri zastave sa nacionalnim bojama Nigera. Ispod štita je traka sa natpisom "République du Niger" (Republika Niger).
Toyota Corolla
Toyota Corolla je linija kompaktnih automobila koje proizvodi Toyota. Predstavljena 1966, Corolla je već 1974. bila najprodavaniji automobil na svijetu. Od tada je Corolla bila jedan od najprodavanijih automobila, a 1997. postala je najprodavaniji model na svijetu ikad, nadmašivši Volkswagen Bubu. Toyota je u 2016. prodala 44 milionitu Corollu.
Naziv Corolla dolazi od naziva za njihovo veće auto Toyota Crown (crown znači kruna), dok je "corolla" latinski za "malu krunu". Od 2006. do 2018. u Japanu i većini ostatka svijeta, a od 2018. u Tajvanu, model hatchbacka kojeg je Toyota prodavala se zvao Auris. Od 2018. Toyota je odlučila ponovo vratiti naziv Corolla na većini tržišta u svijetu. lijevo|mini| Toyota Corolla prve generacije