cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hronozona
Rana upotreba bila je hijerarhijska u tome što su Harland et al." (1989.) koristili hronozon za vremenski odsjek manji od faunaske faze definirano u biostratigrafiji. Međunarodna komisija za stratigrafiju (ICS) zamijenila je ovu upotrebu.
Ključni faktor u određivanju međunarodno prihvatljive hronozone je da li je cjelokupni fosilni profil jasan, nedvosmislen i rasprostranjen. Neki prihvaćeni hronozoni sadrže druge, a određeni su veće hronozone, koje obuhvataju čitave definirane geološke vremenske jedinice, velike i male. Naprimjer, hronozona pliocen je podskup hronozona neogena, a hronozona pleistocen je podskup hronozone kvartara.
Gradišče pri Divači
mini|280px|Gradišče pri Divači, aerodrom "Divača" na lokalitetu Ležeški gabrk Gradišče pri Divači su naseljeno mjesto u sastavu općine Divača, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Gradišče.''
Faza (geologija)
Faza – u hronostratigrfiji – je sukcesija stijenskih slojeva u jednom dobu na geološkoj vremenskoj skali, koja obično predstavlja milione godina taloženja. Data faza stijene i odgovarajuće vremensko doba, prema konvenciji, imat će isti naziv i iste granice.
Serije stijena podijeljene su u faze, baš kao što su geološke epohe podijeljene na starosne dobi. Faze se mogu podijeliti u manje stratigrafske jedinice koje se zovu hronozonti. (Pogledajte tablicu desno za potpunu hijerarhiju terminologije.) Faze se također mogu podijeliti u potfaze ili se uistinu grupiraju kao puna superfaza.
Sukcesiju slojeva stijena jednog geološkog doba je na geološkoj vremenskoj skali, koja obično predstavlja milione godina taloženja. Data fazna stijena i odgovarajuće vremensko doba, prema dogovoru, imat će isti naziv i iste granice. Ponekad se koristi i termin faunska faza, što se odnosi na činjenicu da se ista fauna (životinje) nalazi u cijelom sloju (po definiciji).
Definicija
Faza je prvenstveno definiran dosljednim skupom fosila (biostratigrafija) ili konzistentnim magnetskom polarnošću (vidi paleomagnetizam) u stijeni. Obično se jedan ili više indeksnih fosila koji su uobičajeni, nalaze se širom svijeta, lahko prepoznaju i ograničavaju na jedan ili najviše na nekoliko faza koje se koriste za definiranje nihovog dna.
Tako bi, naprimjer, u lokalnoi sjevernoameričkoj potpodjeli, paleontolog koji je pronašao fragmente trilobita Olenellusa, identificirao je ležišta kao Waucobanska faza, dok su ulomci kasnijeg trilobita poput "Elrathia'' bi fazu identificirala kao albertska. Faze su bile važne u 19. i početkom 20. stoljeća, jer su bili glavno sredstvo koje je bilo dostupno za datiranje i korelaciju kamenih jedinica prije razvoja seizmologije i radioaktivnog datiranja u drugoj polovici 20. stoljeća. Mikroskopska analiza stijene (petrologija) takođe je ponekad korisna u potvrđivanju da je određeni segment stijene iz određene dobi.
Faunske faze, izvorno su bile definirane samo po regijama; međutim, kako su razvijeni dodatni stratigrafski i geohološki alati, definirane su faze i u širim i širim područjima. U novije vrijeme pridjev "faunski" je odbačen jer su regionalne i globalne korelacije sekvenata stijena postale relativno izvjesne i manja je potreba za faunskim oznakama za definiranje dobi formacija. Razvila se tendencija upotrebe evropskih i, u manjoj mjeri, azijskih scenskih imena za isti vremenski period širom svijeta, iako su faune u drugim regijama često imale malo zajedničkog sa fazom kako je prvobitno definirana.
Međunarodna standardizacija
Granice i imena faza utvrđuje Međunarodna komisija za stratigrafiju (ICS) Međunarodna unija geoloških nauka. Od 2008. godine, ICS je gotovo završio zadatak započet 1974. godine, raspodjelom fanerozojskog eonotema sa međunarodno prihvaćenim fazama koristeći dvije vrste referentnih vrijednosti. Za mlađe faze, dogovoren je odjeljak i tačka globalne granice stratotipa (GSSP), fizički izdanak stijene na površini jasno pokazuje granicu. Za starije faze, dogovoreno je globalno stratigrafsko doba (GSSA) kao apsolutni datum. Mjerila će dati mnogo veću sigurnost da se rezultati mogu usporediti s povjerenjem u određivanje datuma, a takvi će rezultati imati duži opseg od bilo kojeg ocjenjivanja temeljenog samo na lokalnom znanju i uvjetima. U mnogim se regijama lokalne pododjele i kriteriji za razvrstavanje i dalje koriste zajedno s novijim međunarodno usklađenim ujednačenim sustavom, no nakon što istraživanje uspostavi cjelovitiji međunarodni sustav, očekuje se da će lokalni sustavi biti napušteni.
Faze i litostratigrafija
Faze mogu uključivati mnoge litostratigrafske jedinice (na primjer formacije), ležišta, članovi, itd. ) različitih vtipova stijena koje su istodobno postavljene u različitim sredinama. Na isti način litostratigrafska jedinica može obuhvatati nekoliko faza ili njihovih dijelova.
Donje Postinje
Donje Postinje je naseljeno mjesto u sastavu općine Muć, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Solin.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Donje Postinje je imalo 84 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donje Postinje je imalo 96 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
NGC 4815
NGC 4815 (također poznat kao ESO 96-SC1) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Mušica. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. marta 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bolest centralnog jezgra
Bolest centralnog jezgra ('CCD), također poznata kao 'centralna miopatija', je autosomna dominantna nasljedni poremećaj mišića prisutan od rođenja koji negativno utiče na skeletne mišiće. Prvi put su je opisali Shy i Magee in 1956. Karakterizira je izgled miofibrila pod mikroskopom.
Znakovi i simptomi
Simptomi CCD-a su varijabilni, ali obično uključuju hipotoniju (nmanjeni mišićni tonus) pri rođenju, blagu kašnjenje u razvoju (vrlo varijabilno između slučajeva), i slabost mišića lica skeletne malformacije poput skolioze i dislokacije kuka. <rec Ime = Quinlivan/>U miocitima se centrano nakuplja cjelokupni ćelijski saadržaj u vidu jezgra, po čemu je bolest imenovana. CCD se obično dijagnosticira u dojenačkom dobvu ili u djetinjstvu, ali neki pacijenti ostaju asimptomski do odražavanja u srednjoj dobi. Iako uglavnom ne progresivno, čini se da je sve veći broj ljudi koji doživljavaju sporo klinički značajno napredovanje simptomatologije. Ovi slučajevi mogu biti zbog velikog broja mutacija neispravnosti rijanodinskog receptora, a sa kontinuiranim istraživanjima mogu biti kliničke varijante.
Patofiziologija
Bolest centralnog jezgra nasljeđuje se po autosomno  dominantnom obrascu. Većina slučajeva ima demonstrativne mutacije u rijanodinskom receptoru tipa 1 ( Ryr1 ) gen, koji su često de novo (novorazvijene). Ljudi sa CCD-om su u povećanom riziku za razvoj maligne hipertermije (MH) prilikom primanja opće anestezije.
Dijagnoza
Dijagnoza se vrši na osnovu kombinacije tipskih simptoma i pojavljivanja na biosiji (uzorak tkiva) iz mišića. Ime potiče od tipskog izgleda biopsije na svjrtlosnoj mikroskopiji, gdje mišićne ćelije imaju jezgra koja su lišena mitohondrija i specifičnih enzima. Respiratorna insuficijencija razvija se u malom udjelu slučajeva. Kreatin-kinaza obično je normalna i elektromiografija (EMG) prikazuje kratkotrajno stanje, a akcijski potencijali za motorne jedinice kratke amplitude.
Tretman
Ne postoji specifičan tretman, ali izbegava se aktiviranje anestetika, a poznati su u srodnici za "Ryr1" mutacije jer ih mogu učiniti osjetljivim na MH.
NGC 3292-2
NGC 3292-2 (također poznat kao MCG -1-27-22 i PGC 31364) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 113 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sekstant. Najveći prečnik je 0,70 (23 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (9 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lu Sjin
mini|desno|175px|Lu Sjin Lu Sjin, kineski: 鲁迅 /Lǔ Xùn/ (25. septembar, 1881. – 19. oktobar, 1936.)
Pseudonim kineskog pisca Džou Šu-žena (kineski: 周树人 /Zhōu Shùrén/). On se smatra jednim od najznačajnijih kineskih pisaca 20. vijeka i osnivačem savremene kineske književnosti na govornom, narodnom jeziku (kineski: baj-hua 白话 /báihuà/). Njegova socijalna misao i kritika tradicionalnog društva ostavila je dubok trag u Kini XX vijeka, naročito na Pokret 4. maja, a preko njega na kineske komuniste prije stvaranja Narodne republike Kine. Lu Sjin je bio i poznat prevodilac, koji je kineskoj javnosti prvi predstavio savremenu svjetsku knjižvenost.
Mladost
Rođen je u Šao-sjingu (kineski: 绍兴 /Shàoxīng/), u današnjoj provinciji Dž’-đijang (kineski: 浙江 /Zhèjiāng/). Njegova je porodica pripadala višoj klasi ali je bila osiromašena. Duga bolest i smrt njegovog oca podstakli su Lu Sjina da studira zapadnu medicinu, jer je smatrao da kineska tradicionalna medicina nije uvijek uspješna u liječenju bolesti i da se njome često bave šarlatani. Otišao je u Japan na Viši medicinski institut Tohoku (jap. /東北/) u Sendaiju. Po povratku u Kinu, 1909. godine, postao je predavač na Pekinškom univerzitetu i počeo je da piše. Prema sopstvenim riječima, spisateljsku karijeru je započeo osjetivši da je važnije da izliječi duše svojih sunarodnika nego njihova tijela.
Prva djela
LuXun1930.jpg|mini|lijevo|175px|Muzej Lu Sjina u Xiamenu. Maja 1918. godine, prvi put je upotrijebio svoj pseudonim i objavio prvu značajnu pripovjetku na govornom kineskom jeziku – Dnevnik jednog ludaka (kineski: 狂人日记 /Kuángrén rìjì/), koja je postala jedno od njegovih najznačajnijih i najpoznatijih djela. U ovoj pripovjetci on je prvi put iskazao i svoju kritiku tradicionalnog kineskog društva, i ona je jedno od glavnih djela na kojima počivaju temelji kineskog Pokreta 4. maja. Njegova druga najpoznatija pripovjetka, Istinita priča o A Q (kineski: 阿Q正传) objavljena je dvadesetih godina XX vijeka.
Književni rad
Do svoje smrti 1936. godine objavio je dvadeset dvije pripovetke u dvije zbirke (Poziv na oružje i Stare priče prepričane), poemu u prozi Divlja trava, kao i mnogobrojne eseje i prevode – posebno je cijenio Gogolja, i prvi je preveo Mrtve duše na kineski. Njegova djela sabrana su u preko dvadeset tomova.
Lu Sjin je također bio urednik nekoliko ljevičarskih časopisa, od kojih je najznačajniji bio Nova omladina (kineski: 新青年 /Xīn Qīngnián/). Također, bio je jedan od prvih pristalica esperanto pokreta u Kini.
NGC 6232
NGC 6232 (također poznat kao MCG 12-16-7, PGC 58841 i UGC 10537) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 204 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,50 (89 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (89 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 28. juna 1884. godine.
Lu Sjin
Književni rad
Njegova djela su i danas veoma značajna i popularna, posebno među omladinom, a javljaju se i u japanskim srednjoškolskim udžbenicima.
NGC 6232
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ecser
Ecser (fon. Ečer) je naseljeno mjesto u Mađarskoj. Nalazi se oko 25 kilomatara jugoistočno od Budimpešte.
Historija
Ečer se prvi put pominje 15. decembra 1315, iako je selo postojalo još 896, kada su Mađari stigli u sadašnju domovinu. Po legendi, selu je ime dao mađarski plemenski vođa Arpad. Kada je pitao seljane za ime mjesta, oni nisu imali odgovor, pa im je on rekao: "Onda ga nazovite hrast" (mađ. cser(fa)).
Tokom osmanlijske vlasti (1526-1686) selo je ostalo bez stanovništva, uglavnom kao posljedica opsade Budima. Prvi stanovnici su se doselili tek 1699. U Ratu za nezavisnost Mađarske (1703-1711) u Rakocijevoj vojsci je bilo 11 vojnika iz Ečera. U prvoj polovini 18. vijeka, vlasnik sela grof Antal Grasalkovič naselio je Slovake u ovo selo. Po popisu iz 1836. 80% stanovnika su bili Slovaci. Poslije Drugog svjetskog rata 25 slovačkih porodica se odselilo u Čehoslovačku, a tu su došli Mađari iz Slovačke.
IC 1633
IC 1633 (također poznat kao ESO 243-46 i PGC 4149) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 334 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Feniks. Najveći prečnik je 2,60 (253 hiljade sg) a najmanji 2,4 uglovnih minuta (233 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio James Dunlop 5. augusta 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Reno (Nevada)
Reno je grad u američkoj saveznoj državi Nevadi. Prema popisu stanovništva iz 2006, u njemu je živjelo 210.255 stanovnika, što ga čini trećim gradom po broju stanovnika u Nevadi nakon Las Vegasa i Hendersona.
Reno, koji zovu i "najvećim malim gradom na svijetu", poznat je po kockarnicama.
Eratem (geologija)
Stoga se može koristiti kao hronostratigrafska jedinica vremena koja ograničava veliki raspon godina – manja od geološkog eona, ali veća od njegovih sukcesivno manjih i rafiniranijih potpododjela (geološki periodi, epohe i geološka doba)). Do prije 3.500 miliona godina na Zemlji se razvio jednostavan život (najstariji poznati mikrobiomski fosili u Australiji datirani su ovom razdoblju). Atmosfera je bila mješavina štetnih i otrovnih plinova (metan, amonijak, sumporni spojevi itd. – takozvana smanjena atmosfera, osnova za Miller-Ureyev eksperiment, kojoj nedostaje mnogo slobodnog kisika koji je vezan u spojevima.
Ti jednostavni organizmi, cijanobakterije, vladali su još uvijek hladnom zemljom približno hiljadu miliona  godina i postepeno su transformirali atmosferu u stanje koje sadrži slobodan kisik. Ove promjene, zajedno sa tektonskom aktivnošću ostavljaju hemijske (formiranje crvenih ležišta, itd.) i  druge fizičke tragove (magnetna orijentacija, faktori formiranja slojeva) u zapisima o stijenama, a to su ove promjene zajedno sa kasnijim bogatijim fosilnim zapisima koji stručnjaci koriste za razgraničavanje ranih vremena u povijesti planete Zemlje u različitim disciplinama.
Termin erathemi se ne koriste često u praksi. Iako su eonotemi i sami podijeljeni u sisteme, prilikom procjene starosti slojeva, stručnjaci više vole finije razlučivanje manjih raspona vremena.
Erathemi imaju ista imena kao i pripadajuća periodi.
Slično tome, proterozojski eonotem je podeljen od najmlađih do najstarijih na erateme
Vanjski linkovi
{
Tartufi
Tartufi ili gomoljače (lat. Tuber) su rod gljiva iz porodice Tuberaceae. To su privredno posebno važne gljive.
Nalaze ispod zemlje na dubini od 10 do 30 cm, zbog čega ih je teško pronaći u prirodi. U tu se svrhu koriste posebno izdresirani psi i svinje koji njuhom otkrivaju mjesto gdje se mogu pronaći zrele gljive. Pošto rovenjem prave štetu, u Italiji je lov sa svinjama zabranjen.
Dvije najznačajnije vrste tartufa su bijeli (Tuber magnatum) i crni (Tuber melanosporum). Bijeli tartuf se ubraja među najkvalitetnije te postiže najveću tržišnu cijenu. Tartuf ima specifičan jak, prodoran miris po bijelom luku i starom siru.
Stanište
Tartuf je vrsta gljive koja raste na vlažnom alkalnom tlu (od 7 do 8.5 pH), do pola metra ispod zemlje, u simbiozi sa stablom domaćinom, kao što su: bukva, breza, lješnjak, hrast, bor, topola i vrba. Omogućava stablu unos fosfora, dok stablo pruža šećere koji omogućuju rast tartufa. Prosječna veličina tartufa iznosi između 2.5 i 11 cm.
Još uvijek nije otkriveno gde najbolje uspjevaju tartufi, a zbog specifičnog mjesta gde nastaju (tip zemljišta, dubina, korjenje) ove toliko tražene gljive se veoma rijetko uzgajaju – što samo još više podiže njihovu cijenu i potražnju. Tlo obično izgleda tamnije boje (kao spaljena zemlja) jer postojanje tartufa sprečava rast vegetacije oko stabla domaćina (brulee efekat).
Najpoznatija nalazišta crnog tartufa su u oblasti Perigord, u jugozapadnom dijelu Francuske. Nalazišta u Italiji su u Umbriji, oblasti u srednjem dijelu.
U Francuskoj i Italiji, najvećim potrošačima, ali i proizvođačima tartufa na svijetu, moderni uzgoj tartufa prisutan je već nekih tridesetak godina. Prve italijanske plantaže podignute su 1970. godine, i to na površini od 416 hektara. Francuzi imaju godišnju produkciju od oko 30 tona, i to većinom crnog tartufa. U novije vrijeme ovim se uzgojem pokušavaju baviti i druge države, kao što su Španija, Australija, Novi Zeland i SAD.
Nematerijalna kulturna baština
Traženje (lov) i vađenje italijanskog tartufa još uvijek je vjekovna tradicija seoskog života brojnih zajednica na italijanskom poluotoku. Podrazumijeva pronalaženje staništa na kojima raste gomoljasta biljka i uključuje širok spektar vještina i znanja (o klimi, okolišu i vegetaciji) u vezi s upravljanjem prirodnim ekosistemima. Lov se izvodi uz pomoć dresiranog psa. U sjeverozapadnoj Italiji, u Roddi, postoji pseće učilište za lov na tartufe od 1880. godine. Po pronalasku, posebnom lopaticom tartufi se vade bez narušavanja stanja tla, što osigurava sezonsku regeneraciju vrste. Lov na tartufe je često praćen s popularnim svečanostima koje obilježavaju početak i kraj sezone tartufa.
Branje tartufa je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Italiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 13. do 18. decembra 2021. u Šri Lanki.
Kozija ćuprija
Kozija ćuprija nalazi se u kanjonu rijeke Miljacke nekoliko kilometara istočno od starog centra grada Sarajeva. Put na kojem je premošćavala rijeku je čuveni carigradski drum, tj. put kojim se, u doba Osmanlijske vladavine, iz Sarajeva išlo ka istočnim dijelovima Carstva, sve do Carigrada. Kozija ćuprija je jedan od četiri stara mosta na području Grada koji su još uvijek sačuvani. Ostala tri mosta su Šeher-Ćehajina ćuprija, Latinska ćuprija i Rimski most (most na Plandištu kod Blažuja).
Podataka o vremenu gradnje mosta je malo, i u dokumentima se navode samo okviri nastanka. Ova ćuprija ima jedan luk sa dva kružna otvora. Duga je 42 m, a široka 4,75 m. Raspon svoda joj je 17,5 m. Zidana je od krečnjaka i sedre.
U osmanlijsko doba Kozija ćuprija bila je mjesto na kojem su se dočekivali carski namjesnici – veziri. Svakom novom veziru pravio bi se doček na mostu. Pred njega bi izašli svi viđeniji ljudi u Sarajevu, a skupio bi se i običan narod pošto je to bio jedan od značajnijih događaja. Spominje se još i to da bi u čast novog vezira neki od hrabrijih momaka skakali s ćuprije u Miljacku, a on bi ih darivao novcem (to skakanje predstavlja podvig za divljenje, jer Miljacka na tom mjestu i nema neku dubinu, a visina mosta je zaista velika).
Postoji narodna legenda o nastanku ovog mosta. Ona kaže kako je siromašni pastir čuvajući koze primijetio da se one neuobičajeno dugo zadržavaju oko nekog grmlja na rijeci. Kada je i sam malo bolje pogledao ispod tog grmlja je pronašao ćup pun zlatnika. Tim novcem je sebi platio školovanje, a nakon dosta godina, pošto je postao ugledan i bogat podanik Carevine, odlučio je da sagradi most na Miljacki, i to na istom onom mjestu gdje su mu koze ukazale na zlato.
Danas Kozija ćuprija predstavlja mjesto na koje Sarajlije mogu doći da se opuste i da uživaju u okolnoj prirodi. Do nje vodi pješački put duž Miljacke, čiji je početak na Darivi, u blizini Vijećnice.
Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 30. avgusta do 4. septembra 2004, donijela je odluku da se most proglasi nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Tu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća), Tina Wik.
NBA 1958/1959.
NBA sezona 1958-59 je bila 13. sezona NBA lige.
Istočna grupa
{|
Zapadna grupa
{|
Muzej "Alija Izetbegović"
Muzej "Alija Izetbegović" smješten je u prostoru stare gradske utvrde u Sarajevu, u vratničkim kapi-kulama Ploča i Širokac. Otvoren je 19. oktobra 2007. i posvećen je životu i djelu prvog predsjednika Predsjedništva Bosne i Hercegovine Aliji Izetbegoviću.
Prvobitno je bio otvoren kao jedan od depandansa Muzeja Sarajeva, a odlukom Skupštine Kantona Sarajevo 2009. godine postaje zasebna javna ustanova ovog kantona.
Postavke muzeja
U prostorijama muzeja, u kulama Ploča i Širokac nalazi se stalna postavka muzeja. U prvoj kuli, postavka je organizirana u devet manjih cjelina. Hronološki postavljena, govori o liku i djelu ovog državnika, od perioda mladosti, preko Sarajevskog procesa do smrti 2003. godine. U ovom dijelu muzeja izložene su i najznačajnije svjetske nagrade i priznanja koje su prvom Predsjedniku Republike Bosne i Hercegovine uručene od strane različitih državnika i međunarodnih institucija.
U drugoj kuli, postavka je posvećena ulozi Alije Izetbegovića kao Vrhovnog komandanta Armije Republike Bosne i Hercegovine i organiziranju otpora u osvitu nadolazećeg rata. Ovaj dio postavke je podijeljen u 6 cjelina. U zidnim vitrinama kule Širokac izloženi su predmeti iz perioda rata u Bosni i Hercegovini kao što su uniforme, ili priznanja koje je Alija Izetbegović dobio od vojnika.
Za razliku od stalne, pokretna postavke je pogodna da izlaganje prilikom različitih manifestacija i događaja ne samo u Sarajevu već i po potrebi širom Bosne i Hercegovine i svijeta, gdje god postoje poštovaoci života i djela ovog državnika.
Botaničko ime
Botaničko ime je formalno naučno ime u skladu s Međunarodnim kodeksom nomenklature algi, gljiva i biljaka (ICN) i, ako se odnosi na biljku kultigen, sa dodatnim epitetima kultivar ili grupa moraju biti u skladu s Međunarodni, kodeksom nomenklature uzgajanih biljaka (ICNCP). Oznaka nomenklature obuhvata „sve organizme koji se tradicijski tretiraju kao alge, gljive ili biljke, bilo fosilne ili nefosilne, uključujući plavozelene alge (cijanobakterije), Chytridiomycota, Oomycete, sluzave plijesni i fotosintske protiste sa taksonomski srodnim nefotosintetskim grupama (ali isključujući Microsporidia)”.
Svrha formalnog imena je imati jedno ime koje se prihvata i koristi u cijelom svijetu za određenu biljku ili grupu biljaka. Naprimjer, botaničko ime Bellis perennis označava biljnu vrstu koja je nađena u većini zemalja Evrope i Srednjeg Istoka, gdje je nakupila razna imena u mnogo jezika. Kasnije je biljka predstavljena širom svijeta, dovodeći je u kontakt sa više jezika. Bosanski naziv za ovu vrstu je fatimica ili tratinčica i krasuljak, engleski daisy. Kultivar Bellis perennis '’aucubifolia' je zlanno-varijegatna hortikulturna selekcija ove vrste.
Pregled
Botanički naziv je formalno ime prema Međunarodnom kodeksu nomenklature algi, gljiva i biljaka (bivši Međunarodni kodeks botaničke nomenklature). Ponekad se koristi i naziv naučni naziv; ovaj je pojam tačan, ali se koristi i za zoološko, bakterijsko i virusno ime. Botanički naziv koristi se za alge (uključujući plave alge), gljive i biljke.
Svrha botaničkog imena je pružiti taksonu jedinstvene i nedvosmislene oznake koja je identična u cijelom svijetu i koja se može koristiti za pristup svim informacijama objavljenim o tom taksonu.
Botanička imena mogu se sastojati od jednog dijela (rod i više), dva dijela ( vrste i iznad, ali ispod ranga roda) ili tri dijela (ispod ranga vrste).
Oblici biljnih naziva
Ovisno o rangu, botanička imena mogu biti u jednom dijelu (rodovi i više), dva dijela (različite situacije ispod ranga roda) ili infraspecijska imena u tri dijela (ispod ranga vrsta). Nazivi kultiviranih biljaka nisu nužno slični botaničkim imenima, jer umjesto toga mogu uključivati "jednoznačna uobičajena imena" vrsta ili rodova. Nazivi kultiviranih biljaka mogu imati i dodatnu komponentu, što donosi najviše četiri dijela.
Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka daje sve botaničke nazive u kurzivu, a nada se da će i u naučnim časopisima biti prihvaćen takav obrazac.s.
Zastava Marsa
mini|desno|300px|Zastava Marsa Zastava Marsa je trobojka koja predstavlja planetu Mars. Iako nije zvanična zastava ni u kakvom legalnom smislu, odobrena je od organizacija "Mars Society" i "Planetary Society". Zastava se čak vijorila i u svemiru, a nosio ju je astronaut John Mace Grunsfeld u space shuttleu Discovery. Crvena boja na zastavi predstavlja današnji Mars, zelena i plava boja predstavljaju fazu mogućeg razvijanja života na planeti. Ova zastava se vijori na nekoliko stanica za istraživanje Marsa u Kanadi i SAD-u.
Gradišče pri Materiji
Gradišče pri Materiji je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrpelje–Kozina, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Gradišče pri Materiji je imalo 144 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Gradišče.''
Tonko Šoljan
Tonko Šoljan bio je akademik, ugledni svjetski ihtiolog, autor prvog naučno zasnovanog ključa za determinaciju riba Jadrana, istraživač biologije mora, međunarodno priznat stručnjak u poznavanju i organiziranju morskog ribolova i ribarstvene tehnologije.
Biografija
Rođen je 18. aprila 1907. u Hvaru. Osnovnu školu pohađao je u Zadru i Splitu, a gimnaziju u Zadru, Dubrovniku i Šibeniku, gdje je i maturirao 1925. Studije prirodnih nauka je započeo na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, a nastavio na univerzitetima u Beču i Grazu, gdje apsolvira 1929. Ubrzo zatim je i doktorirao 1930, kada je, na poziv Srpske akademije nauka u Beogradu i Jugoslovenske akademije znanosti i umjetnosti u Zagrebu, postavljen je za kustosa novoosnovane Stanice Biološko-oceanografskog instituta u Splitu i ujedno obavljao dužnost stalnog konsultanta za morsko ribarstvo Komore za trgovinu, obrt i industriju u Zagrebu (od 1930. do 1939.).
Godine 1932. je obavio specijalizaciju iz marine biologije na Institutu za biologiju mora na Helgolandu (njemačko otočje u Sjevernom moru). Nakon polaganja ispita za profesora zoologije, botanike, mineralogije i geografije (1932.) obavlja i dužnost profesora, angažiran je u Realnoj gimnaziji u Splitu (1935. - 1941.) i direktora Gradskog prirodoslovnog muzeja, Zoovrta i Morskog akvarijuma u Splitu (1939. - 1941.). Nakon italijanske okupacije Splita u II svjetskom ratu morao je preseliti u Zagreb, gdje je preuzeo dužnost Šefa Katedre zoologije na Filozofskom fakultetu (1943. - 1945.), kao i direktora Zoološkog muzeja (1943. - 1944.). Odmah po oslobođenju Zagreba, imenovan je za načelnika Odjela za ribarstvo, a zatim šefa njegovog Odsjeka za naučno unapređenje ribarstva u Ministarstvu obalnog pomorstva i ribarstva NR Hrvatske (1945-46.) Na toj poziciji je osnovao nekoliko stanica za istraživanje mora i unapređenje ribarstva, duž jadranske obale. Zatim je 1946.- 1947 direktor Tehnološke stanice za unapređenje školjarstva u Ston, a zatim postaje direktor Instituta za oceanografiju i ribarstvo u Splitu (1947. - 1955.) Do juna 1956. je Načelnik Odjeljenja za ihtiologiju i ribarstvo u istom institutu. Krajem jula 1956. je preselio u Sarajevo, gdje je izabran za redovnog profesora zoologije na tadašnjem Filozofskom, a zatim od njega izdvojenom Prirodno-matematičkom fakultetu Univerziteta u Sarajevu, gdje je od 1957-59. i šef Katedre za biologiju. Od 1959. do kraja 1970. bio je direktor Biološkog instituta Univerziteta u Sarajevu. Istovremeno je i Načelnik njegovog Odjeljenja za ihtiologiju i ribarstvo. Organizira i vodi istraživanje morske faune zaliva Neum-Klek, afirmirajući na taj način Bosnu i Hercegovinu kao pomorsko-mediteransku zemlju - tada u okviru Jugoslavije.
U ovim institucijama je bio među pokretačima savremenih ihtioloških istraživanja u oblasti inventarizacije ribljeg fonda, biosistematike i ekologije, uključujući i tada novodolazeće metode iz oblasti fiziologije, genetike i citotaksonomije. Pod njegovom vodstvom stasale su dvije generacije uspješnih i internacionalno afirmiranih naučnika u pomenutim i drugim ihtiološkim oblastima. Akademik Tonko Šoljan bio je član većeg broja naučnih i stručnih društava. Od 1927. godine je član Hrvatskog prirodoslovnog društva u Zagrebu. Godine 1949. izabran je za saradika Jugoslavenske akadeije znanosti i umjetosti u Zagrebu (JAZU). Za dopisnog člana Naučog društva Bosne i Hercegovine izabran je 1961., a odah zatim za redovnog člana tog društva. Godine 1967. je izabran za redovnog člana Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, koja je te godine i osnovana. Za člana Society of Systematic Zoology USA izabran je 1950.. Od 1951. do 1954. bio je potprijedsjednik Stalne međunarodne komisije za Mediteran (Commision internationale pour l'exploration sceintifique e la Mer Méditerandée), sa sjedištem u Monaku, a od 1962. je član njenog radnog komiteta, Comité combiné des Vértbrés marins et des Cephalopodes, dok je od 1952. do 1956. bio potpredsjednik stalnog savjeta, Conséil général des pêches pour la Méditeranée, pri organizaciji FAO u Rimu. Od 1956. godine je član Biološkog društva Bosne i Hercegovine. Bio je, također, član i prominentni funkcioner niza drugih naučnih i stručnih društava i njihovih foruma. Od samog osniv]anja jugoslovenskog ihtiološkog društva 1967., prof. Šoljan vrši dužnost njegovog predsjednika.
Djela
Tonko Šoljan je svoj publicistički opus posvetio problemima biosistematike i ekologije riba, njihove biologije, razmnožavanja, problemima populacione dinamike, ribarstvene biologije i ribarstva uopće. Iz tih oblasti je objavio preko 170 naučnih i stručnih radova               , a prevođena su i na strane jezike. Najajpoznatije mu je Ribe Jadrana, dosad neprevaziđeni "inventar" riba ovog dijela Sredozemlja i najupotrebljavani ključ za njihovo određivanje. Nezaobilazno se citira i u svim ozbiljnijim studijama živog svijeta Jadranskog i drugih evropskih mora.
Dinamika objavljivanja radova, a najviše je publicirao varira i najveći u prvim godinama stvaranja. Kasnije, u srednjem razdoblju, intenzitet objavljivanja radova opada, da bi se pred kraj aktivne karijere polahko utihnuo. Međutim, s primjetnim entuzijazmom je radio na okončanju planirane krune svog stvaralaštva, pod radnim naslovom "Ribe Mediteranskog i Crnog mora".
Prvo razdoblje stvaralaštva akademika Šoljana polazi od 1927. do 1938. god. i obuhvata izuzetnu aktivnost. Tada je napisao više od 100 stručnih, znanstvenih i popularnih članaka, a sve uz prateće poslove uz izradu doktorske teze. U tom razdoblju je publicirao čak oko 10 radova godišnje.
Treće razdoblje stvaralačke aktivnosti akademika Šoljana, obuhvata slijedećih 20-ak godina (od 1958. do kaja života). Tada je objavio ukupno 15 radova.
U hronologiji publicističke aktivnosti Tonka Šoljana uočljiva je i jedna praznina: od 1958. do 1963. nije napisao nijedan rad. Međutim, 1968. u Washingtonu izlazi njegova knjiga Ribe Jadrana na engleskom jeziku, a 1975. (u Milanu) i na italijanskom. Reprint izdanje na hrvatskom jeziku objavljeno je 1995. Državne delegacije SFRJ poklanjale su je u međunarodnim kontaktima, a jedan primjerak je Josip Broz Tito lično uručio japanskom caru (Hirohito), prilikom posjete njegovoj zemlji.
Donji Muć
Donji Muć je naseljeno mjesto i sjedište općine Muć, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Trobojka
mini|desno|200px|[[Zastava Holandije, najstarija trobojka danas u upotrebi]] Trobojka je zastava koja je manje ili više podjednako podjeljena (horizontalno, vertikalno, rjeđe dijagonalno) na tri djela različitih boja. Trobojka nekada ne mora označavati samo tri boje na zastavi, jer se pored njih može naći grb ili amblem sa različitim bojama.
Donji Muć
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Solin.
Trobojka
Jedna od najstarijih trobojki i najstarija trobojka danas u upotrebi je zastava Holandije, a jedna od prvih vertikalnih trobojki je zastava Francuske.
Donji Muć
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Donji Muć je imao 541 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donji Muć je imalo 717 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Gregory House
Dr. Gregory House je glavni lik FOX-ove medicinske serije Dr. House koga glumi poznati britanski glumac Hugh Laurie. House je svojeglavi medicinski genij koji vodi tim dijagnostičara u bolnici Princeton-Plainsboro. House je opisan kao "mizantrop" i "cinik".
U seriji, Houseove neortodoksne dijagnostičke metode, radikalne terapije i pouzdana racionalnost često dovode do sukoba između njega i njegovih kolega. House je, također, prikazan kao liječnik kome nedostaje empatije i simpatije prema pacijentima, što mu daje dodatno vrijeme da pokuša riješiti njihove probleme. House je djelomično inspiriran Sherlockom Holmesom.
Biografija
House je medicinu studirao na univerzitetu Johns Hopkins, studirajući psihologiju i biheviorizam sve dok ga kolega Phillip Weber nije prijavio kako prepisuje rješenja testa od njega. Nakon izbacivanja sa Hopkinsa, House studira na univerzitetu Michigan, gdje dobija diplomu i upoznaje Lisu Cuddy, svoju buduću šeficu. Između nje i Housea postoji određen stepen seksualne tenzije, zbog jedne zajednički provedene noći.
lijevo|frame|Velika teniska loptica dr. Housea kojom se dosta često igra tokom posla. Otprilike 10 godina prije početka serije, House je bio u vezi s advokaticom Stacy Warner (Sela Ward). Pet godina nakon toga, House je dobio infarkciju u desnoj nozi, koja je ostala nedijagnosticirana puna tri dana jer su liječnici mislili da House pokazuje ovisničko ponašanje. House je na koncu sam dijagnosticirao infarkciju. Stvorila se aneurizma u desnom bedru, uzrokujući infarkciju i odumiranje kvadricepsa u desnom bedru. Mrtvi mišić mu je stavljen na premosnicu kako bi obnovio cirkulaciju u ostatku noge, riskirajući time zatajenje organa i zastoj srca. Bio je spreman trpiti nesnošljivu postoperativnu bol kako bi ponovo mogao koristiti nogu. Stacy, Houseov medicinski opunomoćenik, nije ispoštovala njegove želje, već je odobrila sigurniju metodu, nešto između amputacije i premosnice, pri kojoj mu je uklonjem mrtvi mišić. Ovo je uzrokovalo da House ne može potpuno koristiti nogu, te da trpi manju, ali svejedno jaku bol do kraja života. House nije mogao oprostiti Stacy zbog njene odluke, pa ga je ona ostavila. House sada trpi hroničnu bol i mora koristiti štap kako bi hodao. Tokom veze sa Stacy, House je na njenom tavanu našao štakora kojeg je uzeo kao kućnog ljubimca i nazvao ga Steve McQueen. Steve je trebao biti ubijen, no House ga je iskoristio kako bi otkrio uzrok bolesti na svom vratu. Do kraja te epizode House je otkrio da je uzrok mikroplazmoza, koja je nastala zbog Stacynog pušenja. Steve je, također, korišten kako bi otkrio uzrok nepoznate bolesti tokom 2. sezone. House je rekao da će Steve, ako i sam pokaže simptome (jer ga je odveo u stan zaraženog), biti udaren "predmetom u obliku štapa za hodanje". No, Steve nije pokazao simptome, tako da ga House nije ubio. Pravi uzrok bolesti, od koje je obolio i Foreman, bio je primarni amebični meningoencefalitis, a uzročnik je pronađen u lokvi vode na krovu policajčeve kuće iz koje su, osim njega, pili i golubovi koji su, također, pokazivali simptome. Od tada je Steve često viđen u kafezu u Houseovom stanu. Na službenoj stranici serije objavljeno je da je Steve uginuo. .
Na kraju 2. sezone čovjek po imenu Jack Moriarty ulazi u Houseov ured i nakon kratkog razgovora puca u njega. House je odveden i uspješno operiran, te nastavlja liječiti trenutnog pacijenta iz bolničkog kreveta. Nakon nekog vremena ustanovi da ima halucinacije, od kojih ga jedna skoro ubije. Uskoro saznaje da može hodati bez štapa, čak i trčati, te da je uzrok toga lijek ketamin. Kada nakon nekog vremena poveže da je ketamin uzrok halucinacija, želi da mu ga prestanu davati. House uskoro shvati da je sve što je iskusio neistina, čak i same halucinacije, pa sam izaziva jednu haotičnu halucinaciju, nadajući se da će skroz prestati halucinirati, što mu i uspije. Kraj te epizode prikazuje kako Housea odvode na operaciju i kako kaže Cameronici da mu tokom operacije daje ketamin, što je, zapravo, povratak u stvarnost. U sljedećoj epizodi House se vratio u stvarnost nakon operacije i može normalno hodati i trčati. Uzrok tome je ketamin koji mu je dan prilikom operacije. No, hronična bol se ubrzo vrati i House počne uzimati Vicodin. Nakon nekog vremena, ponovo mora koristiti i štap jer se bol vratila na isti stepen kao i prije operacije. Otada, kada ga god neko pita o tome, on ignorira pitanje ili pređe na neku drugu temu.
Stacy svoj prvi nastup u seriji ima u prvoj sezoni, gdje otkriva da je udata za školskog savjetnika po imenu Mark Warner. Iako se ona i House zbliže i ponovo povežu tokom 2. sezone, House joj na kraju kaže da se vrati svom suprugu, što nju devastira i ona odlazi iz bolnice, gdje je tada radila kao bolnički pravnik.
Pri kraju 3. sezone Houseov dijagnostički tim doživljava krizu. Nakon što Foreman ne uspije riješiti slučaj i pacijentica umre, on odluči dati ostavku, no ostaje do kraja sezone. Tokom tih nekoliko epizoda, tim, Wilson i Cuddy pokušavaju nagovoriti Housea da učini sve da zadrži Foremana. Nakon što uspije spasiti dva života u sljedećoj epizodi, svi se nadaju da će Foreman ostati, no on je i dalje ustrajan u svom naumu da se, kako on kaže, ne pretvori u Housea. U finalu 3. sezone Chase optuži Housea da se dodvorava Foremanu kako bi ga natjerao da ostane, te nakon nekog vremena dolazi u njegov ured, no prije nego što je mogao išta reći, House mu daje otkaz uz obrazloženje da je tu najduže, te da je ili naučio sve što može ili nije naučio ništa. Ovaj potez uzrokuje još veće probleme, te mu šefica naređuje da vrati Chasea natrag, no House to odbija.
Pri kraju te epizode, u kojoj Kubanac čamcem dovodi svoju suprugu Houseu kako bi je on izliječio od nepoznate bolesti, Foreman dolazi Houseu i oprašta se od njega, unatoč Houseovoj (izrazito ciničnoj, doduše) molbi da ostane. U međuvremenu, Kubančeva supruga je na premosnici i svi misle da nema više nade, te Kubanac dopušta da je skinu s premosnice i kada je želi posljednji put zagrliti, osjeti kako joj srce lupa. House je u početku skeptičan, no kad utvrdi da Kubanac ne laže, naredi obavljanje nekih testova te otkriva uzrok: njeno srce je sadržavalo nepotreban treći ostij, što se vrlo lahko može ukloniti operacijom.
Nakon toga, House se vraća u svoj ured i tu nalazi Cameronicu koja mu preda pismo u kojem piše da daje ostavku. Nakon svih "šokova", House se vraća natrag Kubancu, koji je sretan zbog konačnog ishoda slučaja, te razgovara s njim. Kad se na kraju te epizode vrati kući, pronađe veliku kutiju u kojoj se nalazila nova gitara, identična onoj koju je prije imao.
U 1. epizodi 4. sezone House nema nijednog pomoćnika, no na kraju te epizode odabire 40 kandidata za svoj novi tim. Naredne epizode sastoje se uglavnom od slučajeva koje House daje kandidatima kako bi brojku od 40 kandidata suzio na samo 3. Ovo takmičenje za posao House pretvara u neku vrstu reality showa čiji su konačni pobjednici i Houseovi novi saradnici postali Chris Taub, Lawrence Kutner i Remy Hadley, kojoj će zbog ("nesretnog") broja 13, koji je nosila u listi kandidata, ostati nadimak "Trin'eska". To troje se pridružuje Foremanu koji je, nakon što je dobio otkaz u drugoj bolnici, ponovo dobio posao kao član Houseovog tima. Chase i Cameronica nisu napustili Princeton-Plainsboro, ali rade na drugim odjelima: Chase na hirurgiji, a Cameron u Hitnoj. U epizodi Simple Explanation (5x20) Kutner izvršava samoubistvo i time završava svoj nastup u seriji i ostavlja Housea s timom od samo 3 doktora.
Tokom 5. sezone Houseu umire otac, a on u početku odbija ići na sahranu, no nakon nagovaranja ipak popusti i ode. Na sahranu ga je odveo Wilson, a tokom tog puta njih dvojica su se pomirili i Wilson se vratio na mjesto šefa Odjela za onkologiju. Tokom te iste epizode House iznosi svoju sumnju da John House nije njegov pravi otac, što se i potvrdi na kraju epizode kada House pokaže Wilsonu rezultate DNK-testa koji su, kako je sam House rekao i s 12 godina predvidio, negativni.
U posljednjim epizodama 5. sezone House je počeo imati halucinacije zbog ovisnosti o Vicodinu. U 23. epizodi vidimo kako je House na detoksikaciji koju nadgleda Lisa Cuddy, koja nakon toga s njim i spava. No, finale 5. sezone pokazuje kako je i to bila halucinacija - House je i dalje pio lijekove, a Cuddy nikad nije bila kod njega niti je spavala s njim. On tek tada shvati kako mu treba pomoć, te ga Cuddy vodi Wilsonu koji ga odvodi u psihijatrijsku ustanovu kako bi se oslobodio ovisnosti. Peta sezona završava nijemim pozdravom Wilsona i Housea kada House ulazi kroz vrata ustanove.
Početak 6. sezone bavi se Houseovim liječenjem u psihijatrijskoj bolnici Mayfield i njegovom vezom s rodicom jedne pacijentice. Na kraju epizode House biva pušten iz bolnice, te vidimo kako se vraća natrag u New Jersey. U sljedećim epizodama vidimo kako se House polahko oporavlja i navikava na staru rutinu, te opet dobija liječničku licencu. Prestao je uzimati lijekove i počeo tražiti druge načine da se nosi s bolovima. Jedan od njih bilo je kuhanje; Foreman i "Trineska" otkrivaju da je House izvrstan kuhar, pripisujući to činjenici da House posmatra sastojke sa hemijskog aspekta.
Osobnost
mini|desno|250px|Hugh Laurie, glumac koji tumači dr. Housea Dr. House često pokazuje svoju lukavu i podbadajuću narav, voli rastavljati ljude, te se često ruga njihovim slabostima. House vrlo precizno procjenjuje ljudske motive i prošlosti prema njihovom fizičkom izgledu i ponašanju. Wilson je jednom prilikom rekao da dok većina liječnika ima kompleks mesije, tj. moraju "spasiti svijet", House ima Rubikov kompleks, tj. on mora riješiti zagonetku. House uglavnom odgađa susret s pacijentima što duže može. Kada se ipak susretne s njima, House ih zbunjuje svojim odnosom prema njima i neortodoksnim tretmanima, no u isto vrijeme ih iznenađuje brzim dijagnozama njihovih stanja, iako se naizgled čini da ih ne sluša i da ga ne zanimaju. Ova sposobnost viđena je tokom 1. sezone kada House postavi tačne dijagnoze punoj sobi za čekanje u manje od minutu tokom svog izlaska iz klinike. Kritičari su za lik rekli da je "ćudljiv", "gorak", "antagonističan", "mizantropičan" , "ciničan", "prgav", "nepokoran" i "čangrizalo". Global Language Monitor odabrao je ovu posljednju riječ kao onu koja najbolje opisuje lik.
Laurie je Housea opisao kao osobu koja se "protivi uobičajenim pijetetima modernog života" i koja se nada rijetkoj dijagnozi pri svakom slučaju. Kao protagonist serije, House ime mnoge odlike koje se ne mogu naći niti se očekuju kod uobičajenih liječnika. Producentica Katie Jacobs opisuje Housea kao statičnog lika koji je naviknut na mizeran život. Ona je, također, rekla da Wilson, Houseov jedini prijatelj, i sam House izbjegavaju ozbiljne veze, što ih još više zbližava. Robert Sean Leonard, koji tumači Wilsona, rekao je kako je njegov lik jedini koji dobrovoljno održava prijateljsku vezu s Houseom jer ima slobodu kritizirati ga.
Njegova mrzovoljnost uglavnom je pripisivana hroničnoj boli u desnoj nozi, zbog koje mora nositi štap za hodanje. Stacy Warner, njegova bivša djevojka, rekla je kako je House i prije infarkcije bio isti, a njegova šefica Lisa Cuddy nakon operacije je rekla da je House "egomanični, narcisoidni gad - isto kao i prije." House svaki dan pije Vicodin kako bi ublažio bol u nozi, no to je uzrokovalo ovisnost o lijeku. On priznaje ovisnost, no govori kako ona ne predstavlja problem jer mu ne remeti posao. Na kraju 5. sezone House odlazi na odvikavanje i njegova ovisnost se povlači, takoreći. U 1. epizodi 6. sezone zaista izgleda da se House riješio ovisnosti. Shore je u izjavi za Seattle Times 2006. godine rekao da Vicodin "postaje sve manje i manje koristan alat u borbi protiv boli i da je to nešto čime će se (scenaristi) nastaviti baviti, nastaviti istraživati".
House otvoreno priča i često referira na pornografiju. U jednoj sezoni on uzvraća flertovanje maloljetne pacijentice, a u jednoj drugoj epizodi može se vidjeti kako unajmljuje prostitutku.
House je poliglot, no uvijek dodaje komentare kako bi umanjio oduševljenje onih koji tek saznaju za njegov poliglotski status. Tokom serije House se može čuti kako govori engleski, portugalski, španski, mandarinski i hindski jezik, no često se zna našaliti kako je možda, nesvjesno, pitao gdje je klozet.
House je prikazan kao ateist i nihilist,, te zbog toga često ismijava i kritizira svoje kolege i pacijente koji pokazuju i najmanji znak religioznosti. U epizodi Three Stories House je izjavio kako ne vjeruje u život nakon smrti jer bi to život učinilo "testom". Međutim, u epizodi 97 Seconds (4x03) izražava dovoljno interesa za mogućnost postojanja zagrobnog života i skoro se ubija strujom kako bi to ispitao; na kraju je ipak bio nezadovoljan rezultatom. Ovo je, također, primjer Houseove sklonosti da eksperimentira sam na sebi i podvrgne se riskantnim medicinskim postupcima u ime istine. Tokom serije on, npr., pobija djelotvornost jednog lijeka za migrenu tako što je izazove kod sebe i kontrolira njene efekte drugim lijekovima/drogama, zatim se podvrgava transfuziji kako bi pomogao u dijagnozi, potom se predozira fizostigminom kako bi poboljšao svoje pamćenje nakon pretrpljenih povreda glave, što je izazvalo zastoj njegovog srca, a uskoro nakon toga podvrgava se i dubokoj stimulaciji mozga.
House, također, često govori kako svi lažu, no u finalu 1. sezone, našalio se da je lagao kad je to rekao. House kritizira društvena pravila zbog nedostatka racionalnog smisla i beskorisnosti. U jednoj epizodi čak i govori kako zavidi jednom autističnom pacijentu jer mu društvo dopušta da zaobiđe neke formalnosti koje on, kao zdrav čovjek, mora obavljati. Kasnije, tokom te iste epizode, Wilson sugerira da House možda ima Aspergerov sindrom zbog mnogih simptoma koji su očiti kod njega, kao što je neprihvaćanje društvenih normi, nedostatak brige za fizički izgled i opiranje promjenama, no kasnije je objasnio kako se ni sam ne slaže s tim i da je ta tvrdnja bila dio plana da se omekša Cuddycino mišljenje o Houseu.
House je snažan nonkonformist i ne mari previše za to šta drugi misle o njemu. Tokom cijele serije House pokazuje sardoničan odnos prema autoritetima, kao i skoro konstantan nemar prema vlastitom izgledu, te na posao redovno dolazi odjeven u košulju i sako, noseći farmerice, ne mareći za odjevni kodeks liječnika. Nošenje liječničke kute izbjegava kako ga pacijenti ne bi prepoznali kao liječnika.
Unatoč Houseovom sarkastičnom karakteru, Lisa Edelstein (dr. Lisa Cuddy) kaže da je House osoba ovisna o ljudima oko njega. Ona kaže da je ta osobina otkrivena u 3. sezoni, tokom perioda u kojem je njegov posao ugrožen istragom detektiva Michaela Trittera, koji je Housea, zbog lošeg odnosa prema njemu, kazneno gonio zbog posjedovanja narkotika. Houseov problem završava se kad Cuddy krivo svjedoči na sudu u Houseovu korist.