Sovjetska_invazija_na_Poljsku
Pregovori
mini|desno|250px|Planirana i stvarna podjela Poljske, prema Molotov–Ribbentropovom paktu Sudetska kriza je u jesen 1938. godine bila formalno okončana Münchenskim sporazumom, ali su njegove odredbe prekršene sredinom marta 1939. godine kada se Čehoslovačka pod Hitlerovim pritiskom raspala, odnosno bila okupirana, a nakon toga je Hitler počeo otvoreno tražiti od Poljske da preda Danzig koristeći sudetski presedan. To je britansku i francusku vladu natjeralo da odustanu od dotadašnje politike appeasementa (popuštanja) prema Njemačkoj, odnosno da daju formalne garancije nezavisnosti Poljskoj i Rumuniji. Sa druge strane, obje države su, za razliku od Njemačke, bile relativno slabo pripremljene za rat, te Poljskoj i Rumuniji nisu mogle pružiti adekvatnu pomoć u slučaju napada. Kao alternativa počeo se nametati savez sa Sovjetskim Savezom, čija je službena politika, pogotovo posljednjih nekoliko godina, Hitlerovu Njemačku smatrala glavnom prijetnjom evropskom miru. Zbog toga je nedugo nakon njemačke okupacije Češke započelo razmjena sugestije i planove o potencijalnom političkom i vojnom sporazumu u slučaju potencijalne njemačke agresije. Poljska, sa druge strane, nije učestovala u tim pregovorima, zbog straha da bi bilo kakav sporazum između Poljske i Sovjetskog Saveza doveo do ozbiljne njemačke reakcije. Ova rasprava triju strana vrtila se oko garancija država Centralne i Istočne Evrope u slučaju njemačke agresije. Sovjeti nisu vjerovali Britancima i Francuzima u slučaju kolektivnog sigurnosnog sporazuma, pošto isti nisu djelovali protiv Nacionalista tokom Španskog građanskog rata ili zaštitila Čehoslovačku kada ju je anketirala Njemačka. Sovjetski Savez je sumnjao da bi Britanija i Francuska ostali sa strane u slučaju njemačko-sovjetskog sukoba. Zbog toga, sovjetska delegacija tražila je jedino čvrsto vojno savezništvo koja bi garantirala potporu u slučaju napada na njen teritorij. Sovjetski savez je inzistirao i na sferi uticaja od Finske do Rumunije, kao svojevrsne "tampon zone", i vojnu potporu u slučaju da neka druga zemlja napadne Sovjetski Savez ili zemlju unutar njene predložene sfere utjecaja. Sovjetski Savez je također zahetijevao i da ima pravo vojskom ući u zemlje sfere utjecaja u slučaju da je njena sigurnost ugrožena. Kada su vojni pregovori otpočeli u augustu, brzo su došli do mrtve tačke jer je sovjetska delegacija zahtijevala slobodan prolaz kroz Poljsku ako Treći Reich napadne, te su strane čekale dok su britanski i francuski službenici vršili pritisak na poljske službenike kako bi prihvatili te uvjete. Međutim, poljski službenici odbili su ulazak sovjetske vojske na poljski teritorij, jer su se bojali jednom kada Crvena armija negdje uđe, više nikada ne želi otići. Sovjeti su predložili da se ignoriše poljska strana i potpiše trojni sporazum protivno njihovim odbijanjima. Britanci su odbili jer su smatrali da bi time natjerali Poljsku da uspostavi snažnije veze sa Trećim Reichom. U međuvremenu, njemački službenici potajno su implicirali sovjetskim diplomatima da bi ponudili bolje uslove za politički pakt od Britanije i Francuske. Sovjetski Savez je započeo rasprave sa Trećim Reichom oko uspostave ekonomskog sporazuma dok je istovremeno dalje pregovarala sa trojnim sporazumom. Krajem jula 1939, sovjetski i njemački službenici dogovorili su se oko većine detalja za ekonomski sporazum, te o mogućem političkom sporazumu. Sovjete je također zabrinjavao i eskalirajući oružani sukob sa japanskim snagama na mongosko-kineskoj granici, koji bi u slučaju ulaska u sukob sa Njemačkom doveo do rata na dva fronta. Dana 19. augusta 1939. godine sklopljen je njemačko-sovjetski gospodarski sporazum prema kojem bi Sovjetski Savez davao sirovine Trećem Reichu u zamjenu za oružje, vojnu tehnologiju i civilnu mašineriju. Dva dana kasnije, Sovjeti su prekinuli trojne pregovore. Sovjetski Savez i Treći Reich potpisali su 24. augusta politički i vojni sporazum koji je pratio gospodarski sporazum, pakt Ribbentrop-Molotov. To je bio pakt o međusobnom nenapadanju Sovjetskog Saveza i Trećeg Reicha, ali je sadržavao i tajne protokole o napadanju drugih država istočne i sjeverne Evrope koji bi se trebali podijeliti na njemačku i sovjetsku sferu uticaja. Sovjeti su htjeli da im sfera uključuje i ove države: Latvija, Estonija i Finska. Dogovaralo se i o zajedničkoj podjeli Poljske. Paktom bi Sovjetski Savez dobio mogućnost vratiti teritorije koje je izgubio mirom u Rigi i stavio istočne i zapadne Ukrajince i Bjeloruse pod zajedničku sovjetsku vlast. Dan nakon potpisivanja pakta, francuski i britanski službenici hitno su tražili sastanak sa sovjetskim vojnim pregovaračem Klimentom Vorošilovom. Dana 25. augusta, Vorošilov im je saopćio: "Uslijed promjene političke situacije, nema korisnog smisla u nastavku razgovora." Istog dana, Britanija i Poljska potpisale su anglo-poljski vojni sporazum. Prema njemu, Britanija je obećala odbraniti Poljsku i njenu nezavisnost.