Ljepota
Grčka
thumb|100px|desno|Mermerni kip Kore od Hiosa, 520-510 p.n.e. Antička Grčka civilizacija njegovala je kult ljepote, koji je bio prisutan u mnogim sferama društvenog života. Tako je i grčka arhitektura zasnovana na konceptu ljepote zasnovanom na odnosu između simetrije i proporcije. Starogrčka riječ "καλλος" ("kallos") znači "ljepota", a povezuje se i sa ženama i muškarcima. Međutim, značenje "kallosa" u njegovoj krajnjoj dimenziji, nije riječ koja znači samo ljepota. To je ideal koji se razvio u antičkoj grčkoj misli, a izražen je kroz epske (8. vijek p.n.e.) i lirske (7. – 6. vijek p.n.e.) pjesnike i postepeno se kristalizirao u tekstovima filozofa 5 - 4 vijek p.n.e. koji je od tada pa nadalje obuhvatao kombinaciju fizičkog izgleda i vrlina duše. "kalos" kao koncept koji objedinjuje prirodnu ljepotu i mentalne vrline počinje se kristalizirati u antičkoj grčkoj filozofskoj misli tokom arhajskog (6. vijek p.n.e.), a zatim klasičnog (5 - 4 vijek p.n.e.) i na kraju helenističkog vremena (3 - 2 vijek p.n.e.). Kroz niz izuzetnih umjetničkih djela, uglavnom skulptura iz arhaičnog i klasičnog perioda, dat je prikaz ljudskog oblika i njegovog etosa. Posebno se ističe kip Kore, sa ostrva Hios (slika desno), kao i bista ženske figure sa grobnog spomenika na Rodosu. thumb|100px|desno|"Afrodita Braski", kopija iz 1. vijeka p.n.e. urađena prema zavjetnoj statui "Praksitele u Knidu" (tip "Afrodite iz Knida", oko 350–340 p.n.e.). Prema grčkoj mitologiji ljepota uvijek potječe od bogova, koji je posjeduju u apsolutnom stepenu. Čak i najljepši smrtnici smatraju se po ljepoti jednakim bogovima i nikada nisu superiorniji od njih. Također, svaki bog ima svoju osobinu u grčkoj mitologiji i s njom se pripisuje u umjetničkim djelima iz antike: Zeus veličanstvenost, Hera svečanost, Afrodita ljepota lica i tijela, Atena mudrost, Ares snaga, Posejdon moć prirode, Apolon spokoj, Artemida strogost...itd. Kallos buja i opada sa godinama. Ljepota vene, a snaga ustupa mjesto slabosti. Međutim, prema drevnoj grčkoj misli, kallos kod ljudi je svojstven svakom dobu, a zahvaljujući tome, mnogi smrtnici su postali besmrtni. Takvi primjeri su mitske i stvarne ličnosti antike, poznate po svojoj prirodnoj ljepoti, poput Adonisa ili Helene Trojanske (koja se u grčkoj mitologiji smatra najljepšom ženom) s jedne strane i Aleksandra Velikog s druge strane. Ksenofont odražava ovu percepciju, rekavši da "ne treba potcijeniti kallos jer brzo nestaje. Kako prepoznajemo ljepotu u dječaku, tako prepoznajemo i u tinejdžeru, odrasloj ili starijoj osobi". Slično mišljenje na ovu temu imao je i Aristotel, koji kaže da je "ljepota različita od doba do doba". Pohvale prirodne ljepote kod mladih ljudi, muškaraca i žena iz svakodnevnog života u staroj Grčkoj od strane njihovih savremenika daju natpisi urezani na vazne ili ispisani u boji na kamenim arhitektonskim elementima itd. Atletski kallos govori o fizičkoj i mentalnoj snazi i energiji koja čini ljude sposobnim da se nose s teškoćama i zahtjevima takmičenja, u kombinaciji sa njihovim plemenitim rivalstvom i njihovim izvrsnim sportskim dostignućima na stadionu. Riječ je o duhu samopožrtvovnosti zarad općeg dobra, o junaštvu u ratu i miru, ponekad u kombinaciji s prirodnim ljepotama. Heroji su jedan nivo iznad običnih smrtnika i često postaju polubogovi. Takvi primjeri su najveći junak starogrčke mitologije Herkul, junak Troje Ahilej, ali i Atalanta, slavni i lijepi lovac, ili velike ratnice Amazonke.