cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Centralni nervni sistem
Prednji ili veliki mozak (telencephalon)
Nervni centri su, u kori mozga, lokalizirani u  zone sa različitim, tačno određenim funkcijama. Tako se u potiljačnoj oblasti nalazi centar za vid, u slepoočnoj je centar za sluh itd. Pošto se nervna vlakna na svom putu ukrštaju, bilo u mozgu ili kičmenoj moždini, desna polovina mozga kontrolira  lijevu stranu tijela, a lijeva desnu. Najveću površinu kore zauzimaju tzv. asocijacijske zone. U njima su neuroni koji tvore vezu između drugih oblasti,  objedinjujući  sve impulse; to su zone psihičkih funkcija, kao što su učenje i logičnog mišljenja.
Republika Srpska
Teritorijalna organizacija
Republika Srpska je zvanično teritorijalno podijeljena na 8 gradova (Banja Luka, Bijeljina, Prijedor, Doboj, Istočno Sarajevo, Zvornik, Gradiška i Trebinje) i 64 općine. Distrikt Brčko pripada oba entiteta, a odlukom Arbitražne Komisije za Brčko stavljen pod upravu države Bosne i Hercegovine kao zaseban distrikt. Istočno Sarajevo podijeljeno je na šest općina.
Centralni nervni sistem
Međumozak
Međumozak (diencephalon) je pokriven ostalim dijelovima mozga,  tako da se vidi samo sa donje strane. U njemu je treća moždana komora. Na krovu se nalazi epifiza, žlijezda sa unutrašnjim lučenjem. Na donjoj strani, tj, podu komore, označenoj kao hipotalamus, nalazi se ljevkasto ispupčenje (infundibulum) koje je u vezi sa hipofizom. Hipotalamus je vrlo značajan refleksni centar koji kontrolita tjelesnu temperaturu, rad unutrašnjih organa, krvni pritisak, san, osećaj gladi, žeđi, straha, bijesa.
Danska kruna (valuta)
Danska kruna (dk: krone; kr.) je zvanična valuta u Danskoj. Pored toga koristi se i u autonomnim oblastima Grenlandu i Farskim ostrvima. Po standardu ISO 4217 njena oznaka je DKK. Manja jedinica je øre, 1 kruna iznosi 100 øre. Novac izdaje Danska nacionalna banka (dk. danske nationalbank).
Republika Srpska
Praznici
Praznici u Republici Srpskoj određeni su Zakonom o praznicima Republike Srpske. Dijele se na entitetske i vjerske.
Entitetski praznici
Po Zakonu o praznicima Republike Srpske, ako drugi dan entitetskog praznika, koji se slavi dva dana, pada u nedjelju, neradni se dan prenosi u ponedjeljak. Entitetski praznici su:
Centralni nervni sistem
Srednji mozak
Srednji mozak (mesencephalon) je posebno razvijen kod nižih kičmenjaka. Uzdužnom brazdom podeljen je na dva dijela, a samo kod sisara postoji i poprečna, koja ga dijeli na četiri režnja. U srednjem mozgu nema komora; tu se nalazi Silvijusov kanal koji povezuje treću i četvrtu moždanu komoru. Duž njegove osnove pružaju se snopovi vlakana koji povezuju prednji mozak sa produženom moždinom i malim mozgom.
Mali mozak
Mali mozak (cerebellum) je kod sisara podeljen na dvije hemisfere i srednji dio. Centar je ravnoteže i mišićne koordinacije pa je njegova veličina srazmjerna pokretljivosti životinje. Naročito je jako razvijen kod životinja koje se brzo i okretno kreću (kod riba su to npr. ajkule, kod ptica su to dobri letači, a kod sisara trkači). Kod vodozemaca i gmizavaca je slabo razvijen. Siva masa je na periferiji (kori) malog mozga, dok je bijela  u unutrašnjosti. Kod sisara je površina dolazi jako nabirana, pa bijela masa zalazi između nabora sive, što na poprečnom presjeku izgleda kao razgranato drvo. Usled toga se vrlo često naziva drvo života.
Produžena moždina
Produžena moždina (medulla oblongata)  je zadnji dio mozga koji se nastavlja na kičmenu moždinu. U njoj se nalazi četvrta komora, čiji je krov jako tanak, ali su pod i bokovi zadebljali i u njima se nalaze:
Danska kruna (valuta)
Novčanice
Danske novčanice se nalaze u sljedećim veličinama: 50, 100, 200, 500 i 1000 kr.
Centralni nervni sistem
Moždane komore
Kanal nervne cijevi u razini mozga obrazuje proširenja – moždane komore – koje su međusobno povezane i nastavljaju se u kanal kičmene moždine. U velikom mozgu se nalaze I i II moždana komora (u svakoj hemisferi po jedna), osim kod riba  kod kojih veliki mozak nije podijeljen n na hemisfere pa je i komora neparna. Treća moždana komora nalazi se u međumozgu, a IV je  u zadnjem mozgu (zadnji mozak  čine  mali mozak, produžena moždina i,  kod čovjeka,  i moždani most). Treća i četvrta  komora povezane su Silvijusovim kanalom (u srednjem mozgu), a treć  je,  preko otvora,  u vezi sa I i II komorom. Četvrta komora se nastavlja na kanal kičmene moždine.
Danska kruna (valuta)
Serija od 2009.
Od 2009. uvedena je nova serija novčanica koja na prednjoj strani ima naslikane poznate mostove, dok su na zadnjoj strani razni predmeti otkriveni arheološkim iskopavanjem.
Centralni nervni sistem
Moždane ovojnice i likvor
Centralni nervni sistem je obavijen vezivnim opnama (moždanim opnama ili moždanicama) kojih kod sisara ima tri:
Aziridin
Sinteza i upotreba
Aziridin formira širok spektar polimernih derivata, poznatih kao polietilenimini. Ove i srodne vrste su korisna sredstva za umrežavanje i prekursori za premaze.
CEFTA
CEFTA (eng: Central European Free Trade Association) je ekonomska organizacija. Puni naziv na bosanskom je Centralnoevropski ugovor o slobodnoj trgovini.
Misao
Teorije mišljenja
Postoje različite teorije mišljenja koje imaju za cilj da obuhvate prepoznatljive karakteristike mišljenja. Teorije koje su ovdje navedene nisu isključive: neke je moguće kombinirati bez dovođenja u kontradikciju.
Aziridin
Sigurnost
Aziridin je veoma toksičan sa LD50 od 14 mg (oralno, pacovi). Nadražuje kožu. Kao sredstvo za alkilaciju, također je mutagen. Reaktivan je prema DNK, potencijalno relevantan za njegovu mutagenost. Čini se da su spojevi koja sadrže aziridin također opasni.
Misao
Platonizam
thumb|150px|desno|Rimska kopija [[mramornog portreta Platona, kojeg je uradio najbolji grčki kipar portretist Silanion ca. 370. p.n.e. za Platonovu akademiju.]] Prema platonizmu, mišljenje je duhovna aktivnost u kojoj se uočavaju i provjeravaju platonski oblici i njihovi međusobni odnosi. Ova aktivnost se shvata kao oblik tihog unutrašnjeg govora u kojem duša razgovara sama sa sobom. Platonski oblici se vide kao univerzalije koje postoje u nepromjenjivom području različitom od čulnog svijeta. Primjeri obuhvataju oblike dobrote, ljepote, jedinstva i istovjetnosti. Prema ovom gledištu, teškoća razmišljanja sastoji se u nesposobnosti da se dokuče platonski oblici i da se razlikuju kao originali od pukih imitacija koje se nalaze u čulnom svijetu, kao naprimjer, razlikovanje same ljepote od izvedenih slika ljepote. Jedan problem za ovo gledište je objasniti kako ljudi mogu naučiti i razmišljati o platonskim oblicima koji pripadaju drugom carstvu. Sám Platon pokušava riješiti ovaj problem kroz svoju teoriju sjećanja, prema kojoj je duša već ranije bila u kontaktu s platonskim oblicima i stoga je u stanju ih zapamtiti. Međutim, ovo objašnjenje zavisi od različitih pretpostavki koje se obično ne prihvataju u savremenoj misli.
CEFTA
Članice su joj Albanija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Makedonija, Moldavija, Srbija i Kosovo. Prije ulaska u Evropsku uniju, članice su bile i Češka, Mađarska, Poljska, Slovačka, Slovenija, Bugarska, Rumunija i Hrvatska. Ugovor o osnivanju CEFTA-e potpisan je 21. decembra 1992. u Krakovu, Poljska.
Misao
Aristotelizam i konceptualizam
thumb|150px|lijevo|Mermerna bista [[Aristotela, rimska kopija prema grčkom bronzanom originalu skulptora Lizipa iz 330. p.n.e.]] Sljedbenici aristotelizma smatraju da je um u stanju da razmišlja o nečemu dopirući do suštine predmeta mišljenja.[22] Dakle, dok razmišljate o drveću, um dplazi do poimanja stabla. Ovo poimanje se ne dešava u materiji, kao što je slučaj sa stvarnim drvećem, već u umu, iako je univerzalna suština poimanja u oba slučaja ista. Za razliku od platonizma, ove univerzalije se ne shvataju kao platonski oblici koji postoje u nepromjenjivom umnom svijetu.[28] Umjesto toga, oni postoje samo u onolikoj mjeri u kojoj su shvaćeni. Um uči da razlikuje univerzalne vrijednosti kroz apstrakciju od iskustva. Ovo objašnjenje izbjegava razne prigovore iznesene protiv platonizma. Konceptualizam je usko povezan sa aristotelizmom i polazi od stanovišta da se mišljenje sastoji od mentalnih evociranja koncepata. Neki od ovih koncepata mogu biti urođeni, ali većina se mora naučiti apstrakcijom od čulnog iskustva prije nego što se mogu koristiti u mislima. .
Samara (plod)
Primjeri
U ostalim slučajevima sjemenka je s jedne strane, s krilom koje se pruža prema drugoj strani, čineći sjeme sposobnim za autorotaciju, dok pada, kao kod javora (rod Acer) i jasena (rod Fraxinus).
Misao
Aristotelizam i konceptualizam
Ovih stavovi danas se osporavaju zbog problema u tumačenju logičkog oblika mišljenja. Naprimjer, misliti da će padati ili kiša ili snijeg, nije dovoljno u poimanju suštine kiše i snijega ili podsjećati se na odgovarajuće koncepte. Razlog tome je što se disjunktivni odnos između kiše i snijega ne shvata na ovaj način. Drugi problem koji dijele ovakvi stavovi je teškoća davanja zadovoljavajućeg izvještaja o tome kako um uči poimanje suštine ili koncepta putem apstrakcije.
Teorija unutrašnjeg govora
Teorije unutrašnjeg govora tvrde da je mišljenje oblik unutrašnjeg govora. Ovo gledište se ponekad naziva psihološki nominalizam. prema kojem u razmišljanje spada tiho evociranje riječi i njihovo povezivanje u mentalne rečenice. Znanje koje osoba ima o svojim mislima može se objasniti kao oblik preslušavanja vlastitog tihog monologa. Unutrašnjem govoru se često pripisuju tri centralna aspekta: on je u značajnom smislu sličan slušanju zvukova, uz upotrebu jezika i čini motorički plan koji bi se mogao koristiti za stvarni govor. Ova povezanost s jezikom potkrijepljena je činjenicom da je razmišljanje često praćeno mišićnom aktivnošću u govornim organima. Ova aktivnost može olakšati razmišljanje u određenim slučajevima, ali općenito nije neophodna. Prema nekim tvrdnjama, razmišljanje se ne dešava na uobičajenom jeziku, poput engleskog ili francuskog, već ima svoju vrstu jezika sa odgovarajućim simbolima i sintaksom. Ova teorija je poznata kao hipoteza o jeziku mišljenja.
Teorija unutrašnjeg govora ima snažnu početnu uvjerljivost budući da introspekcija sugerira da zaista mnoge misli prate unutrašnji govor. Ali njeni protivnici obično tvrde da to nije tačno za sve vrste razmišljanja. Tvrdilo se, naprimjer, da oblici sanjarenja čine nejezičku misao. Ovo pitanje je relevantno za pitanje da li životinje imaju sposobnost razmišljanja. Ako je mišljenje nužno vezano za jezik onda bi to sugeriralo da postoji važan jaz između ljudi i životinja, jer samo ljudi imaju dovoljno složen jezik. Međutim, postojanje nelingvističkih misli sugerira da ovaj jaz možda nije tako velik i da neke životinje zaista misle.
CEFTA
CEFTA je obuhvaćala prostor od Baltičkog mora do Jadranskog i Crnog mora, te je imala tržište od približno 90 miliona ljudi. Sve članice CEFTE-e su u dobrim odnosima i mogućnostima za ulazak u EU, jer su pri potpisivanju ugovora o CEFTA-i potpisale i pristanak za saradnju s EU.
Centralni nervni sistem
Moždane ovojnice i likvor
Prostor između moždanih ovojnica je ispunjen likvorom (cerebrospinalna tečnost),  tako da cio CNS pliva u tečnosti i na taj način se štiti od potresa udara o tvrdu površinu lobanje i kičmenih pršljenova.
Kičmena moždina
Kičmena moždina (medulla spinalis) je  zadnji dio nervne cijevi, a pruža se  cijelom  dužinom  trupnog  dijela tijela. Idući ka zadnjem kraju ona se sužava. Ima cilindričo-cjevast oblika, sa  centralnim  kanalom  u sredini. Sa obje stane kičmene moždine polaze nervi koji su segmentno raspoređeni – ima ih onoliko koliko i kičmenih pršljenova. Raspored sive  i bijele mase  je obrnut u odnosu na veliki mozak: bijela je spolja, a siva  unutra. Siva masa na poprečnom presjeku daje oblik slova H ili leptira, jer  sadrži   po jedan par leđnih i trbušnih rogova. Sa leđnih rogova polaze senzitivna, a sa trbušnih motorna nervna vlakna, koja se po izlasku iz kičmene moždine spajaju u zajednički nerv. Bijelu masu čine uzlazna i silazna nervna vlakna, kojima se provode nadražaji  ka mozgu kao i impulsi od mozga ka efektornim organima.
Prema tome, kičmena moždina je sprovodnik nadražaja u pravcu mozga (uzlazna ili aferentna nervna vlakna), kao i impulsa koji se šalju iz  mozga u efektore (silazna ili eferentna vlakna). Osim toga, ona je centar za mnoge proste reflekse.
Zadnji dio nervne cijevi, kičmena moždina, prostire se cijelom dužinom tijela. Idući ka zadnjem kraju tijela ona se sužava. Cilindričnog je oblika i ima centralni kanal u sredini. Sa obje stane kičmene moždine polaze nervi koji su segmentalno raspoređeni – ima ih onoliko koliko i kičmenih pršljenova.
Raspored sive i bijele mase je obrnut u odnosu na veliki mozak – bijela masa je spolja, a siva se nalazi unutra. Siva masa na poprečnom presjeku daje oblik slova H, naime, ona obrazuje jedan par leđnih i jedan par trbušnih rogova. Sa leđnih rogova polaze senzitivna, a sa trbušnih motorna nervna vlakna pa se po izlasku iz kičmene moždine sjedinjuju u zajednički nerv. Bijelu masu čine uzlazna i silazna nervna vlakna kojima se provode nadražaji ka mozgu kao i impulsi od mozga ka raznim organima. Kičmena moždina je prema tome sprovodnik nadražaja u pravcu mozga (uzlazna nervna vlakna) kao i impulsa koji se šalju od mozga (silazna vlakna). Osim toga, ona je centar za mnoge proste reflekse.
CEFTA
Nakon cjelodnevnih konsultacija, u Bruxellesu je 10. oktobra 2006. osam od deset zemalja sudionica pregovora je parafiralo Ugovor o izmjeni i dopuni pristupanja CEFTA-i. Potpisivanje ugovora bilo je najavljeno za 19. decembar 2006. u Bukureštu. Albanija, Bugarska, Crna Gora, Hrvatska, Makedonija, Moldavija, Rumunija i UNMIK isred Kosova su parafirale ugovor. Srbija i Bosna i Hercegovina su tada odbile parafiranje jer su tražile povoljnije uslove, BiH je htjela bolje uslove, po pitanju nekoliko poljoprivrednih proizvoda, nego što ih ima u dvostranim ugovorima sa Hrvatskom i Srbijom. Srbija je tražila povoljnije uvjete za svoju duhansku industriju, nego što ih ima u dvostranim ugovorima sa ostalim državama članicama. Nakon dodatnih razgovora i usaglašavanja stavova sporazum je potpisalo svih deset zemalja sudionica pregovora i to 19. decembra 2006., kako je i predviđeno. Od 1. januara 2007. zemlje potpisnice su postale članice CEFTA-e.
Bono Benić
Fra Bono Benić (Čatići kod Kaknja, 1708 – Kraljeva Sutjeska, 27. marta 1785) bio je bosanski franjevac, ljetopisac, historičar i provincijal Bosne Srebrene.
Biografija
Rođen je u selu Ćatići kod Kaknja 1708. godine. Prvo obrazovanje je dobio u Sutješkom samostanu, gdje je kao petnaestogodišnjak stupio u Franjevački Red. Poslije toga je studirao filozofiju i teologiju u Italiji. Po završetku studija postao je lektor filozofije u Šibeniku 1731. godine, a zatim i u Zaostrogu 1733. godine. Nakon kratkog boravka u Zaostrogu prelazi u Kraljevu Sutjesku, gdje je preuzeo brigu za odgoj franjevačkih novaka. Iako još mlad, godine 1736. postaje gvardijan u Kraljevoj Sutjesci. Iza toga je bio gvardijan u Kreševu i Fojnici, a potom opet u Kraljevoj Sutjesci. Godine 1748. postao je definitorom (vijećnikom) Bosanske provincije, a 1759. godine njezinim kustosom. U tom periodu, također je bio u tri navrata župnik u Varešu (1735, 1741. i 1759. godine). Poslije je obavljao funkciju provincijala (od 1765. do 1768. i od 1774. do 1777. god.). Poznavao je tri jezika; latinski, talijanski i ponešto turskog. Umro je u Kraljevoj Sutjesci 25. 3. 1785. godine u 77-oj godini života.
Djela
mini|Primjer bosančicom pisanog teksta Ljetopisa sutješkog samostana fra Bono Benića Njegovo djelo Protocollum conventus Suttiscae je veoma važan kao izvanredan dokument za poznavanje historije i društveno-političkih događaja u Bosni u 18. stoljeću. Benić vrlo kratko prikazuje opću historiju, sliku historije Bosanske provincije u cjelini do 1757. godine i prošlost njezinih samostana do početka 18. stoljeća. Najvažniji treći dio prati događaje u Bosni i Sutješkom samostanu u vrijeme njegovog života. Ovaj ljetopis nije pisao samo jedan čovjek, nego četvorica. Prvi i glavni pisac Ljetopisa je sam fra Bono Benić. On je napisao uvod i vodio hroniku prateći događaje od 1759. pa do svoje smrti, 1785. godine. Ljetopis je nastavio pisati fra Dominik Franjić, bosanski provincijal, tek 1822. godine. On opisuje događaje od 1785. do 1802. godine. Poslije njega Ljetopis je nastavio pisati fra Stjepan Marijanović, koji je popunio događaje od 1802. do 1822. godine, a pisao ih je 1828. i dalje. Posljednji dio Ljetopisa je popunio fra Mato Mikić koji je pisao događaje od 1822. do 1838. godine.
Ariete C-1
Ariete C-1 je italijanski glavni borbeni tenk. Ariete je ne baš uspješan pokušaj italijanske vojne industrije da se probiju među tenkovsku „elitu“. Tehnička rješenja na Arietu zaostaju za modernim tenkovima zapada (Leopard 2, Leclerc, M1 Abrams, Type 90). Jedina prednost mu je relativno mala cijena od oko 3 miliona američkih dolara po tenku. Uveden je službeno u operativnu upotrebu 1995. godine.
Naoružanje
Glavno naoružanje tenka predstavlja glatkocijevni top kalibra 120 mm kompanije OTO Breda, sličan je Rheinmetall L44 topu. Top je prilagođen upotrebi većine NATO streljiva kalibra 120 mm. Iz njega se ispaljuju potkalibarni, kumulativni, dimni i osvjetljavajući projektili. Borbeni komplet se sastoji od 15 granata smještenih u kupoli tako da se mogu odmah koristiti i još 27 granata složenih u tijelu tenka. Elevacija topa stabiliziranog u dvije osi je od -9° do +20°. Sistem za upravljanje paljbom (SUP) Officine Galileo TURMS se sastoji od komandirove stabilizirane panoramske dnevno/noćne sprave, ciljanički stabilizirane optičke sprave, termovizijske kamere, laserskog daljinometra, meteorološkog senzora, indikatora istrošenosti cijevi i balističkog računara. Stabilizacija topa i kupole obavlja se uz pomoć elektro-hidrauličkog sistema što je zastarjelo rješenje.
Kalibar spregnutog mitraljeza MG 42/59 je 7,62 mm, a na krovu se nalazi još jedan mitraljez istog kalibra. Na svakoj strani kupole postavljena su po četiri bacača Galix kalibra 80 mm iz kojih se lansiraju osvjetljavajuće granate ECL, dimne granate FUM, granate LACRY punjene CS gasom, AP-DR protivpješadijske granate, AP-TCP "flash-bang" (šok) granate i LEUR IR projektili za ometanje raketa sa IC vođenjem.
Oklopna zaštita
Ariete koristi kombinaciju višeslojnog (sendvič) oklopa i homogenog čelika. Tijelo i kupola tenka napravljeni su od pancirnog čelika. Posebno ugroženi dijelovi tenka, kao što su prednja strana tijela i čeoni dio kupole, ojačani su sendvič oklopom. Na podu tenka nalazi se otvor za napuštanje tenka. Tenk je opremljen uređajem za ABH zaštitu Sekur kao i automatskim protivpožarnim sistemom. Na prednjoj strani kupole nalazi se signalizator laserskog zračenja Marconi SpA RALM koji pokriva svih 360 stepenia oko vozila.
Pokretljivost
Ariete za pogon koristi dvanaestocilindrični turbopunjivi dizelski motor Iveco V-12 MTCA, snage 956 kW (1300 KS) pri 2300 obrtaja u minuti. Automatska hidromehanička transmisija ZF LSG3000 ima četiri stepena prijenosa za kretanje naprijed i dva za kretanje nazad. Maksimalna brzina je solidnih 65 km/h, a omjer snage i težine 23,5 ks/t.
Historija
Tokom prvih godina upotrebe Ariete je pokazao neke nedostatke po pitanju motora. Origialni FIAT-Iveco MTCA koji je zapravo bio kombinacija dva V6 motora koji se se koristili kod drugih italijanskih oklopnih voila, nije se pokazao uspješnim kao njegovi zapadni konkurenti.
Da bi se zadržao omjer snage i težine, masa tenka nije smjela prelaziti 60 tona, na osnovu čega je Ariete imao manju potrošnju, lahko se transportuje i ima bolju pokretljivost u odnosu na druge tenkove (posebno prilikom prelaska preko mostova). Međutim mala masa vozila išla je na štetu njegovog oklopa, što je djelomično nadoknađeno njegovim dorbim balsitičkim oblikom, ali i dovelo do sumnje u njegovu izdržljivost u teškim borbenim uslovima.
Kasnije je kompanija Iveco napravila novi motor za tenk s povećanom zapreminom od 30 litara sa novim sistemom s direktnim ubrizgavanjem, povećanom snagom od 1.200 kW (1.600 KS). Što se tiče oklopa kompanija OTO melara je napravila dva nova različita seta koji su prvi put javno prikazani na sajmu Eurosatory 2002.
Dub (Hadžići)
Dub je naseljeno mjesto u općini Hadžići, Bosna i Hercegovina.
Jylland
mini|Jylland Jylland je jedini dio Danske koji je kopnom povezan s ostatkom Evrope.
Danski dio Jyllanda obuhvata 29.777 km2 i čini više od dvije trećine ukupne danske površine. Od Skagena na sjeveru do granice sa Njemačkom na jugu je 382 kilometra. Od najistočnije tačke kod Grene pa do zapadne obale je 191 kilometra. Na Jyllandu živi 2.528.129 stanovnika (prema popisu iz 2009).
Etimologija
Naziv Jylland potječe iz srednjevjekovnog danskog izraza Iütland. Taj izraz se sastoji od dvije riječi, naime iuthær/jótar i land. Na staronordijskom jeziku norrønt to je najvjerovatnije značilo 'zemlja ljudi', od ýtar – ljudi i land – zemlja.
Prvi hrvatski gardijski zdrug
Prvi hrvatski gardijski zdrug osnovan 1994. godine, je bila najelitnija jedinica Hrvatske vojske i jedina je od jedinica HV-a u svom sklopu integrisala raznovrsne vojne formacije: imala je padobransku bojnu, oklopno mehanizirane bojne, a, uz Hrvatsku ratnu avijaciju je imala vlastite borbene i transportne helikoptere, te vlastitu vojno-obaveštajnu službu iz koje je kasnije nastala ''350. vojno-obaveštajna bojna'' HV-a. Nakon 2000. godine Prvi hrvatski gardijski zdrug je postepeno uklopljen u ostale formacije HV-a i na kraju rasformiran.
NGC 152
NGC 152 (također poznat kao ESO 28-SC24) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. septembra 1835. godine.
Nanotehnološke organizacije
Ovo je spisak organizacija uključenih u nanotehnologiju.
NGC 152
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gnojnica
Gnojnica su naseljeno mjesto u općini Lukavac, Bosna i Hercegovina.
Dub
Bosna i Hercegovina:
Srbija:
Sportski ribolov u Bosni i Hercegovini
Sportski ribolov u Bosni i Hercegovini je dosta razvijen jer postoje dobri hidrografski uslovi kao i duga tradicija sportskog ribolova naročito ribolova mušicom. BiH posjeduje veoma veliki broj izdvojenih ribolovačkih mjesta (revira) koji spadaju u najatraktivnije u Evropi.
U BiH postoji Sportsko ribolovni savez BiH (SRSBiH) osnovan 2006. godine koga čine:
Vrste riba u Bosni i Hercegovini
Ribe i rakovi ne smiju se loviti ispod dužine mjerene pravolinijski od vrha usta do dužeg kraja repnog peraja kod riba, odnosno od oka do kraja repa kod rakova.
Tehnologija
Tehnologija je znanost i primjena metoda, postupaka i sredstava te uređaji za provedbu tih metoda a sve u svrhu dobivanja proizvoda. Ovim se kontroliše i prilagođava okolinu. Tehnologija je posljedica razvoja nauke i inženjerstva, iako su neke tehnologije napredovale i prije razvoja ova dva koncepta. Tehnologija je termin sa etimološkim porijeklom u grčkom jeziku od riječi "technologia" ("τεχνολογία") — "techne", "τέχνη" ("vještina") i "logia", "λογία" ("nauka"). Međutim, striktna definicija je eluzivna; "tehnologija" se može odnositi na materijalne objekte, kao što su mašine, hardver ili alati, ali se može odnositi i na šire teme, kao što su sistemi, metode organiziranja i tehnike. Termin se može primjenjivati generalno ili na specifične oblasti, kao što su "konstrukciona tehnologija", "medicinska tehnologija" ili "vrhunska tehnologija".
Ljudska rasa je počela koristiti tehnologiju sa pretvaranjem bogatih prirodnih resursa u jednostavne alate. Prahistorijsko otkriće mogućnosti kontrolisanja vatre je povećala količinu raspoloživih izvora hrane, a otkriće točka pomoglo je ljudima u kretanju, kao i kontrolisanju okoliša. Tehnološka otkrića, kao što su štamparska presa i Internet, su srušila sve barijere u komunikaciji, te su omogućila ljudima da komuniciraju jedan sa drugim na globalnoj skali. Međutim, nisu sve tehnologije iskorištene u mirovne svrhe; razvitak oružja sa sve većom destruktivnom moći tekao je kroz historiju, od palije do nuklearnog oružja.
Tehnologija je uticala na društvo na mnoge načine, i pozitivno i negativno. U mnogim društvima, tehnologija je uticala na razvitak naprednijih ekonomija, kao što je današnja globalna ekonomija, te je omogućilo izdvajanje ležerne klase. Međutim, mnogi tehnološki procesi proizvode neželjene nus-produkte, koji uzrokuju poluciju, crpljenje prirodnih resursa, kao i poremećaj Zemlje i njenog okoliša. Razne implementacije nove tehnologije utiču na vrijednost društva, te postavljajuu nova etička pitanja.
Otpočele su razne filozofske debate o sadašnjoj i budućoj upotrebi tehnologije u društvu, sa neslaganjima oko toga, da li tehnologija unapređuje stanje čovjeka ili ga ugrožava. Neo-ludizam i slični pokreti kritiziraju upotrebu tehnologije u modernom svijetu, tvrdeći da on otuđuje ljude, te da uništava kulturu; sljedbenici ideologija, kao što su transhumanizam i tehno-progresivizam, u razvoju tehnologije vide dobrobit za ljudsko društvo.
Do nedavno se vjerovalo da je razvoj i primjena tehnologije koncept, koji je vezan samo za ljudska bića, ali nedavne naučne studije pokazuju da i drugi primati (kao što su čimpanze), kao i neke zajednice delfina, razvili jednostavne alate, te su naučili prenositi to znanje na sljedeće generacije.
Definicija i upotreba
200px|mini|lijevo|Pronalazak prve [[štamparska presa|štamparske prese omogućio je naučnicima i političarima da šire svoje ideje, dovodeći do naučnog preporoda u Evropi; primjer tehnologije kao kulturološke sile.]]
Generalno gledajući, "tehnologija" je odnos koji društvo ima na svojim raspoloživim alatima i vještinama, kao i do koje mjere društvo može mijenjati svoju okolinu. Međutim, termin se, uglavnom, koristi u tri različita konteksta: kada se govori o alatu, tehnici (tj. vještini), kulturološkoj sili ili kombinaciji ova tri konteksta.
Tehnologija se definira kao jedinstvo, i materijalnog i nematerijalnog, koje je nastalo ulaganjem mentalnog i fizičkog truda, u cilju postizanja neke vrijednosti. U ovom kontekstu, tehnologija se odnosi na alate i mašine koje se koriste da se riješe ovozemaljski, stvarni problemi. To je širok pojam, koji u sebe uključuje jednostavne alate, kao što su ćuskija ili drvena kašika, ali i složene mašine, kao što su svemirska stanica i akcelerator čestica. Alati i mašine ne moraju biti materijalne; virtualna tehnologija, kao što su softver i virtualne mašine, ne ulaze u ovu definiciju tehnologije.
Prahistorija (— 5000. p. n. e.)
mini|[[Paleolitik|Paleolitičko kremeno koplje, kojeg su koristili prahistorijski ljudi za lov i borbu.]] Historija tehnologije je stara koliko i čovječanstvo. Primitivni alati su pronađeni uz skoro svako nalazište ostataka antičkih ljudi. Antropologisti su otkrili alate koje su napravili praljudi, a koji datiraju unazad više od 2 miliona godina. Najraniji alati, kao što su ručna sjekira i strugač, su uglavnom bili prisutni kako bi pomogli ranim ljudima u njihovim ulogama lovca-sakupljača. Međutim, život lovca-sakupljača, koji je bio karakterističan za rani paleolitik, uključivao je ograničenu upotrebu tehnologije, te su se te rane tehnologije oslanjale na prirodne resurse, kao što su kamen, drvo i druge vegetacije, kosti i ostale životinjske nus-produkte, da bi napravili jednostavne alate, kao što je palija.
Otkriće, upotreba, te kasnije vladanje vatrom, jednostavnim izvorom energije, koji ima mnogo primjena, je bila prekretnica u tehnološkom razvoju čovječanstva. Žar se uzimala iz vulkana ili od zapaljenog objekta nakon udara munje, te bi se iz te žari nastao plamen. Vatra, za koju se tadašnji ljudi drvo i ugalj, dozvoljavala im je da kuhaju hranu, te da se ogriju, naručito tokom zime. Vatra je, također, povećala mogućnost nastanjivanja ljudi na tada nepristupačna mjesta, te im je omogućila efikasniji lov; drvena koplja sa okaljenim vrhovima su korištena još od 250.000. godine p. n. e. Drvo, glina i kamen (uključujući i kremen) su neki od najstarijih materijala koji su obrađivani vatrom, uglavnom zbog pravljenja predmeta, kao što su oružje, grnčarija, cigle i cement.
Antika (5000. p. n. e. — 0. godine)
Dalja unaprijeđenja dovela su do razvoja peći, koje su omogućile topljenje i kovanje metala (koji su se javljali u prirodi u ralativno čistoj formi). Zlato, bakar, srebro i olovo su bili neki od tih metala. Prednosti bakarnog nad kamenim, koštanim i drvenim alatima su bile očite ranim ljudima, te se bakar počeo koristiti od ranog neolitika (oko 8000. godine p. n. e.). Bakar se ne javlja u prirodi u velikim količinama, ali bakarnih ruda ima mnogo, iz kojih se, zagrijavanjem i topljenjem, dobija metal. Na kraju, rad sa metalima doveo je do pronalaska legura, kao što su bronza i mesing (oko 4000 . godine p. n. e.). Prva upotreba željeznih legura, kao što je čelik, datira iz 1400tih godina p. n. e.
U međuvremenu, ljudi su počeli vladati i drugim formama energije. Najstarija znana upotreba snage vjetra je u jedrenjecima. Najstariji podatak o korištenju brodova nađen je u Egiptu i datira još u 3200te godine. p. n. e. Od prahistorijskih vremena, Egipćani su, vjerovatno, koristili "snagu Nila", godišnje poplave, kako bi navodnjavali svoju zemlju, da bi postepeno naučili da je kontrolišu preko izgrađenih kanala za navodnjavanje i bazena za akumulaciju vode. Slično, narodi Mezopotamije, Sumeri, su naučili da koriste rijeke Tigris i Eufrat za iste svrhe.
mini|lijevo|[[Točak je izumljen oko 4000. godine p. n. e.]] Sudeći po arheolozima, točak je izumljen oko 4000. godine p. n. e. Izumljen je, vjerovatno, na područiju Mezopotamije (današnji Irak). Tačna godina ovog događaja, prema naučnicima, nalazi se u intervalu od 5500. do 3000. godine p. n. e., ali većina stručnjaka misli da je to bilo biliže 4000. godini p. n. e. Najstariji artifakti sa slikama koje opisuju vozila sa točkovima datiraju iz 3000. godine p. n. e.; međutim, moguće je da se točak koristio čitav milenij prije nego su nastali ti crteži. Također postoji dokaz iz istog perioda da su se točkovi koristili za proizvodnju keramike. (Važno je napomenuti da prvi grnčarski točak, vjerovatno, nije bio pravilnog oblika, nego samo nepravilna okrugla drvena ploča. Nedavno, najstariji drveni točak na svijetu je pronađen u okolini Ljubljane u Sloveniji.
Otkriće tačka revolucioniziralo je aktivnosti poput transporta, rata i proizvodnje keramike (za šta je, vjerovatno, najprije bio i korišten). Nije trebalo dugo do otkrića da vagoni sa točkovima mogu nositi teške terete, a brzi (rotirajući) točkovi su omogućili masovnu proizvodnju grnčarije. Ali upotreba točka kao transformatora (vodenice, vjetrenjače, pa čak i mlinova) je ta koja je revolucionizirala primjenu neljudske snage.
Moderna historija (0. godine — sadašnjost)
U alate se ubrajaju i jednostavne mašine (kao što su poluga, šaraf i kotur), i složenije mašine (kao što su brava, mašina, električni generator i električni motor, računar, radio, te svemirska stanica, kao i mnoge druge).
mini|[[Integralno kolo - ključno otriće za moderne računare.]] Kako alati postaju složeniji, tako postaje i složenije znanje, koje je potrebno za rukovanje istim. Kompleksne moderne mašine zahtijevaju cijele biblioteke napisanih tehničih priručnika sa sakupljenim informacijama, koje su kontinuirano povećavali i unaprijeđivali njihovi dizajneri, graditelji, ljudi zaduženi za njihovo održavanje. Štaviše, ovi alati su postali tako kompleksni, da postoji infrastruktura od manje kompleksnih alata, procesa i prakse, koja je u funkciji prodške tim alatima, uključujući i inženjerstvo, medicinu i nauku o računarima. Kompleksne tehnike manufakture i konstruisanja, kao i organizacije, su neophodne kako bi se takvi alati konstruisali i održavali. Čitave industrije su izrasle kako bi podržale nastanak sljedećih generacija još složenijih alata.
Osama bin Laden
Osama bin Laden (10. mart 1957 – 2. maj 2011) bio je saudijski multimilioner i terorist. Rođen je u Saudijskoj Arabiji u Rijadu 1957. godine, ubijen u Abbottabadu (Pakistan) 2. maja 2011. Osumnjičen za planiranje niza terorističkih napada protiv SAD-a. 1999. FBI ga je postavio među deset najtraženijih osumnjičenika zbog njegove umješanosti u napade na američke ambasade u Keniji i Tanzaniji 1998. godine.
Porijeklo i prošlost
Majka mu je iz sirijskog glavnog grada Damaska, a otac iz Hadramevta iz Jemena. Ima pedesetčetvero braće i sestara od oca koji je bio oženjen više puta. Muhamed Avad bin Ladin, Osamin otac, porijeklom je iz Jemena, a u Džedu je došao 1940. godine. Nije prošlo mnogo godina od njegovog dolaska u Džedu, a da je od običnog lučkog nosača postao najveći građevinski poduzetnik u Saudijskoj Arabiji, vlasnik firme poznate pod imenom Bin Ladin i sinovi. Porodična firma je izvodila radove u Saudijskoj Arabiji, a i van nje, kao što su radovi u prvom proširenju dva Sveta hrama u Meki i Medini, i obnova Svetog mesdžida u Jerusalimu koji je bio izložen požaru 1969. godine. Bin Laden je umro 2. maja 2011. godine.
Odgojen je u konzervativnoj porodici i već u svojoj sedamnaestoj godini se oženio. Završio je Ekonomski fakultet u Džedi. Naslijedio je dio očevog bogatstva i pokrenuo vlastiti biznis. Svoj borački put je započeo 1979., kada su sovjetske trupe okupirale Afganistan. Prenio je svoj posao u tu zemlju, uključujući nekoliko stotina odanih radnika i tešku građevinsku mašineriju, i krenuo u rat protiv neistomišljenika. Uvidjevši da Afganistancima nedostaje i infrastruktura i ljudska snaga za vođenje dugotrajne borbe, zamislio je da riješi oba problema istovremeno. Prvi korak bio je da uspostavi organizirani program regrutovanja. Zajedno sa šejhom i bivšim članom Muslimanske braće Abdullahom Azzamom, organizirao je ured za regrutovanje Maktab El-Khidamat.
Maktab El-Khidamat se oglašavao širom arapskog svijeta poziv mladim muslimanima da se dođu boriti u Afganistanu. Kasnije analize će pokazati da je MAK uspostavio ogranke regrutnih ureda širom svijeta, uključujući SAD i Evropu. Bin Laden je platio za transport novih regruta u Afganistan, i obezbjedio uvjete za njihovo uvježbavanje. Afganistanska vlada donirala je zemlju i resurse, dok je Bin Laden doveo iz cijelog svijeta stručnjake za gerilsko ratovanje, sabotaže i subverzivne operacije. Prošlo je nešto više od godine dana, a on je imao na hiljade dobrovoljaca za obučavanje u njegovim privatnim kampovima. Procjenjuje se da je čak 10.000 boraca bilo obučeno i steklo borbeno iskustvo u Afganistanu, pri čemu je samo mali dio njih poticao iz domaće, afganistanske populacije. Skoro polovina borbene sile dolazila je iz zemlje Ladenovog porijekla, Saudijske Arabije. Ostatak je dolazio iz Alžira (otprilike 3.000), Egipta (2.000), a hiljade drugih iz ostalih muslimanskih zemalja poput Jemena, Pakistana i Sudana.
Supersila protiv supersile
Rat u Afganistanu predstavljao je pozornicu za jednu od zadnjih velikih razračunavanja između dvije supersile, SAD-a i Sovjetskog Saveza. Amerikanci su u to vrijeme imali iste ciljeve kao i Bin Ladenovi mudžahedini, potiskivanje sovjetskih trupa sa afganistanske teritorije. U jednoj od najuspješnijih diverzantskih operacija, u to vrijeme pozdravljanih od većine muslimanskih zemalja, američka CIA je pokrenula kampanju vrijednu 500 miliona dolara godišnje, koja je bila usmjerena na naoružavanje i obučavanje osiromašenih i, u oružju nadmašenih, mudžahedinskih gerila, kako bi se borile protiv Sovjetskog Saveza. Vođe gerila koje su najviše obećavale, bili su traženi i sponzorirani od strane CIA-e. Službeni američki izvori su i danas nerazumljivo neodređeni po pitanju toga da li je Osama bin Laden bio jedan od odabranih od strane CIA-e. Bin Ladenova grupa je bila jedna od sedam glavnih mudžahedinskih frakcija. Smatra se da je značajna količina visoko tehnološki razvijenog američkog oružja, uključujući i Stinger protuavionske projektile, završila u njegovom arsenalu. Izvještava se da je većina tog oružja još uvijek u posjedu pro-Kaidinih organizacija.
Mudžahedini su bili jako uspješni. Za deset godina surove borbe pobijedili su Sovjetski Savez. Ono što je počelo kao rascjepkana armija plemenskih ratnika završilo je kao dobro organizirana i opremljena moderna armija, sposobna da porazi supersilu. Sovjetske trupe u povlačenju su ostavile Afganistan u posjedu ogromnog arsenala sofisticiranog oružja i hiljada iskusnih ratnika iz različitih zemalja.
Afganistanski veterani
Neki od ovih veterana su se vratili u vlastite zemlje i nastavili sa svojim životima. Drugi koji su se vratili u svoje zemlje podsticali su fundamentalizam i volju da se obore vlade pod zapadnjačkim uticajem. Koristili su znanje stečeno u afganistanskom ratu za uspostavljanje gerilskih i terorističkih ćelija. U Egiptu i Alžiru, afganistanski veterani, kako su ih nazivali, pomagali su lokalne borce u njihovoj borbi protiv sekularnih vlada. U većini arapskih zemalja, veterani uopće nisu bili dobrodošli, i vlade su ih neprestano držale pod prismotrom. Međutim, u nekim je arapskim zemljama, afganistanskim veteranima izražena topla dobrodošlica. To je bio slučaj u Sudanu, gdje im je vlada dala zaposlenja, pomogla u uspostavljanju kampova za obučavanje, i neke postavila na pozicije u vladi. Čak je i Bin Laden proveo jedno vrijeme u Sudanu (od 1992 sa prekidima do 1996) gdje je njegova firma gradila autoputove i izvodila još neke značajne razvojne projekte.
Većina mudžahedinskih kampova u Afganistanu nikada nije prestala sa radom, obezbjeđujući tako dobrovoljce za dolazeće sukobe u mnogim zemljama. Afganistan je i dalje smatran uporištem mudžahedina, odakle su obučeni ratnici mogli biti slani u borbu gdje je god zatrebalo. Mudžahedinski veterani počeli su se pojavljivati u sukobima na mjestima kao što su Somalija, Kosovo i Čečenija.
Rat protiv terorizma
Nakon Zaljevskog rata, činjenica da se američke snage nalaze na afganistanskom i iračkom tlu i potpora Izraelu potiču ga na organiziranje teških napada protiv Zapada. Nakon napada 11. septembra 2001. američke su snage pokrenule Rat protiv terorizma koji je izbacio teroriste iz Afganistana i srušio talibansku vladu koja je podržavala bin Ladena.
Beton
Vrste betona
Osim moguće podjele betona prema vrsti primjenjenog veziva, te prema vrsti agregata, beton možemo podjeliti i prema zapreminskoj masi i to na: lahke betone (zapreminska masa do 1900 kg/m3), obične (1900 do 2500 kg/m3) i teške (preko 2500 kg/m3).
CLCN5
Gen CLCN5 kod ljudi, nalazi se na hromosomu X. Kodira hloridni kanal Cl-/H+ izmjenjivač ClC-5. ClC-5 koji se uglavnom eksprimira u bubregu, posebno u proksimalnim tubulama, gdje učestvuje u preuzimanju albumina i proteina niske molekulse težine, što je jedan od glavnih fiziološka uloga ćelija proksimalnih tubula. Mutacije u genu CLCN5 uzrokuju X-vezano recesivnu nefropatiju pod nazivom Dentova bolest (Dentova bolest 1 MIM#300009) okarakterizirana prekomjernim gubitkom proteina niske molekulske težine i kalcijem u urinu (hiperkalciurija), nefrokalcinoza (prisustvo agregata kalcij-fosfata u tubulskom lumenu i/ili intersticiju) i nefrolitijaza]ma urinarnom traktom. (kamen u bubregu).
Struktura
Ljudski CLCN5 gen (MIM#300008, referentna sekvenca NG_007159.2) je lokalizovan u pericentromernom regionu na hromosoma X, sekvenca Xp11.23. Proteže se na oko 170 Kb genomske DNK, ima kodirajuću regiju od 2,238 bp i sastoji se od 17 egzona, uključujući 11 egzona (od 2 do 12). Gen CLCN5 ima 8 paraloga (CLCN1, CLCN2, CLCN3, CLCN4, CLCN6, CLCN7, CLCNKA, CLCNKB) i 201 ortologa među viličastim kičmenjacima (Gnathostomata). Otkriveno je pet različitih CLCN5 genskih transkripata, od kojih dvije (varijante transkripta 3 [NM_000084.5] i 4 [NM_001282163.1]) kodiraju kanonski 746-aminokiselinski protein, dvije (varijante transkripta 1 [NM_001127899.3] i 2 [NM_001127898.3]) NH2-terminalni prošireni protein od 816 aminokiselina a jedna ne kodira nijedan protein (varijanta transkripta 5, [NM_001272102.2]). Pet prim neprevedena regija (5'UTR) CLCN5-a je složena struktura i nije u potpunosti razjašnjena. Predviđeno je da će dva jaka i jedan slabi promotor biti prisutni u genu CLCN5. Several different 5’ alternatively used exons have been recognized in the human kidney. Tri promotora pokreću sa različitim stepenom efikasnosti 11 različitih iRNK, pri čemu transkripcija počinje sa najmanje tri različita početna mesta.
Lokalizacija i funkcija
ClC-5 pripada porodici hloridnih kanala koji su regulatori ekscitabilnosti membrane, transepitelnog transporta i volumena ćelija u različitim tkivima). Na osnovu homologija sekvenci, devet ClC proteina sisara može se grupisati u tri klase, od kojih se prva (ClC-1, ClC-2, ClC-Ka] ] i [[CLCNKB|ClC-Kb) prvenstveno eksprimira u plazmamembranama, dok su druga dva (ClC-3, ClC-4 i ClC-5 i ClC-6 i ClC-7) prvenstveno eksprimirana u organelskim membranama. ClC-5 je eksprimiran u malim do umjerenim razinama u mozgu, mišićima, crijevima, ali visoko u bubrezima, prvenstveno u ćelijama proksimalnih tubula segmenta S3, u alfa interkaliranim ćelijama korteksa sabirnih kanala i u korteksmom i medulskom debelom uzlaznom nastavku Henleove petlje.  Ćelije proksimalnih tubula (PTC) su glavno mjesto ekspresije ClC-5. Pomoću procesa receptorom posredovane endocitoze, preuzimaju albumin i proteine niske molekulske težine koji slobodno prolaze kroz glomerulski filter. ClC-5 se nalazi u ranim endosomima PTC-a, gdje se kolokalizira s elektrogenom vakuolskom H+‐ATPazom (V‐ATPaze). ClC-5 u ovom odjeljku doprinosi održavanju intraendosomske kiselosti pH. Zakiseljavanje okoline je neophodno za disocijaciju liganda od njegovog receptora. Receptor se zatim reciklira u apikalnu membranu, dok se ligand transportuje do kasnog endosoma i lizosoma, gdje se razgrađuje. ClC-5 podržava efikasnu acidifikaciju endosoma, bilo obezbjeđivanjem Cl− provodljivosti kako bi se uravnotežila akumulacija pozitivno nabijenog H+ upumpanog V-ATPazom, ili direktnim zakiseljavanjem endosoma u paralelno sa V-ATPazom. Eksperimentalni dokazi potvrđuju da endosomna koncentracija Cl−, koju ClC-5 podiže u zamjenu za protone akumulirane od strane V-ATPaze, može igrati ulogu u endocitozama, neovisno o endosomnoj acidifikaciji, ukazujući tako na drugi mogući mehanizam kojim disfunkcija ClC-5 može poremetiti endocitozu. ClC-5 se takođe nalazi na površini ćelije PTC-a, gdje vjerovatno ima ulogu u formiranju/funkcionisanju endocitnog kompleksa koji također uključuje megalin i kubilin/amnionske receptore, natrij-vodik antiporter 3 (NHE3) i V-ATPaza. Pokazano je da se na C-terminalu ClC-5 vezuje za aktin-depolimerizirajući protein kofilin. Kada se formira endosom u nastajanju, regrutovanje kofilina od strane ClC-5 je preduslov za lokalizovano rastvaranje aktinskog citoskeleta, čime se dozvoljava endosomu da prođe u citoplazmu. Moguće je da na površini ćelije veliki unutarćelijski C-kraj ClC-5 ima ključnu funkciju u posredovanju u sklapanju, stabilizaciji i rastavljanju endocitnog kompleksa, putem interakcija protein-protein. Stoga, ClC-5 može ostvariti dvije uloge u endocitozi posredovanoj receptorima: 1) vezikulska acidifikacija i reciklaža receptora; 2) učešće u neselektivnom unosu proteina male molekulske težine bez megalina-kubilina-amniona na apikalnoj membrani.
Klinički značaj
Dentova bolest je uglavnom uzrokovana gubitkom funkcije, mutacijama u "CLCN5" genu (Dent disease 1; MIM#300009). Dentova bolest 1 pokazuje izraženu alelnu heterogenost. Do danas je opisano 265 različitih patogenih varijanti "CLCN5". Mali broj patogenih varijanti pronađen je u više od jedne porodice. Oko 48% su skraćene mutacije (nonsensne, okvirne ili složene), 37% neskraćene (misensne ili unutar okvira insercije/delecije), 10% mutacija na mjestu prerade i 5% drugih tipova (velike delecije, Alu inseercije ili 5'UTR mutacije). Funkcionalna istraživanja u oocitima Xenopus laevis (afrička kandžasta žaba) i ćelijama sisara. enabled these CLCN5 mutations to be classified according to their functional consequences. Najčešće mutacije dovode do defektnog sklapanja proteina i obrađivanja, što rezultira sa endoplazmatskkoretikulumskim zadržavanjem mutantnog proteina za dalju degradaciju putem proteasoma.
DNK testiranje i genetičko savjetovanje
Klinička dijagnoza Dentove bolesti može se potvrditi molekulskim genetičkim testiranjem koje može otkriti mutacije u specifičnim genima za koje je poznato da uzrokuju Dentovu bolest. Međutim, oko 20-25% pacijenata sa Dentovom bolešću ostaje genetički neriješeno. Genetičko testiranje je korisno za određivanje statusa zdravog nositelja kod majke oboljelog muškarca. U stvari, budući da je Dentova bolest X-vezano recesivno oboljenje, muškarci su češće pogođeni nego žene, a žene mogu biti heterozigotne zdrave nositeljice. Zbog X-inaktivacije, žene nositeljice mogu imati neke blage simptome Dentove bolesti, kao što su niske molekulske težine (proteinurija ili hiperkalciurija). Nositeljice će prenijeti bolest na polovinu svojih sinova, dok će polovina njihovih kćeri biti nositeljice. Oboljeli muškarci ne prenose bolest na svoje sinove jer na muškarce prenose hromosom Y, ali sve njihove kćeri će naslijediti mutirani hromosom X. Preimplantacijsko i preneonatusno genetičko testiranje se ne preporučuju za Dentovu bolest 1, jer je prognoza za većinu pacijenata dobra i nedostaje jasna je korelacija između genotipa i fenotipa.
Poljane pri Podgradu
Poljane pri Podgradu su naseljeno mjesto u sastavu općine Hrpelje–Kozina, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Poljane pri Podgradu su imale 6 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Poljane.''
Ishak-beg Kraljević
Sigismund Tomašević Kotromanić ili Ishak-beg Kraljević (rođen između 1450. i 1456. godine) bio je bosanski princ iz 15. vijeka.
Mladost
mini|desno|Šimunov otac, [[Stjepan Tomaš, kralj Bosne.]] Sigismund Tomašević je bio najstariji sin kralja Stjepana Tomaša i kraljice Katarine Kosače-Kotromanić. Imao je starijeg polubrata, Stjepana Tomaševića, sina njegovog oca i krstjanke Vojače, te mlađu sestru Katarinu.
Historičari se ne slažu oko godine njegovog rođenja. Jedni kažu da je Sigismund u trenutku pada Bosne imao između 12 i 14 godina (što bi značilo da je rođen oko 1450. godine), a drugi da je imao sedam (što bi značilo da je rođen oko 1456. godine).
Tursko osvajanje Bosne
Osmanske osvajačke sile su nadirale s istoka i kralj Stjepan Tomašević je okončao svoj život braneći svoje prijestolje. Bježeći pred Osmanlijama, Sigismundova majka Katarina je u Dubrovniku pohranila mač svog muža. Taj mač je pohranila "pod zavjetom, da se on dadne njenom sinu Sigismundu, kad se oslobodi turskog ropstva", kako bi se borio za oslobođenje svoje zemlje. Kraljica Katarina je morala otići iz Dubrovnika i došla je u Rim, gdje je boravila sve do svoje smrti 1478. godine. mini|desno|[[Mehmed II, osmanski sultan koji je osvojio Bosnu, bio je dobar prijatelj Ishak-bega Kraljevića. ]] Kraljica Katarina je u svojoj oporuci napisala kako svoju zemlju Bosnu ostavlja svojoj djeci u nasljedstvo pod uslovom da se vrate katoličkoj vjeri. Ukoliko se ne vrate katoličkoj vjeri, prema oporuci zemlja bi pripala Vatikanu, koji može njom upravljati po svojoj mudrosti.
Karijera u Osmanskom Carstvu
Sigismunda su Osmanlije odveli na dvor u Istanbul, gdje je primio islam. Sigismund je u Osmanlijskom carstvu napravio veliku karijeru i dobio je titulu sandžak-bega od Karesija. Prelaskom na islam uzeo je ime Ishak, ali je i nakon toga po ocu nazivan "Kraloglu", što na turskom jeziku znači "Kraljević". Nikada se nije vratio kršćanstvu. Sultanu Mehmedu II je bio iznimno drag, te je, zbog svog humora i sirovih šala, često bio pozivan na druženja sa sultanom.
Europäische Stammtafeln navodi da Ishak-beg Kraljević ima potomke, ali ne daje nikakve informacije o njima.