cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
512.
Godina 512. (DXII) bila je prijestupna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Paula i Moshijana (ili, rjeđe, godina 1265. Ab urbe condita). Oznaka 512. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 1839
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Grb Liberije
Grb Liberije|200px|desno
513.
Godina 513. (DXIII) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Proba i Klementina (ili, rjeđe, godina 1266. Ab urbe condita). Oznaka 513. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Inkluzija (obrazovanje)
mini|Učenici u Gani na paradi za inkluzivno obrazovanje Inkluzija u obrazovanju se odnosi na model u kojem učenici sa posebnim potrebama većinu ili cijelo vrijeme provode sa učenicima nespecijalnih (općeobrazovnih) potreba. Nastao je u kontekstu specijalnog obrazovanja sa individualizovanim obrazovnim programom ili planom 504 u SAD, a izgrađen je na ideji da je za učenike sa posebnim potrebama efikasnije da imaju pomenuto mješovito iskustvo kako bi bili uspešniji u društvenim interakcijama koje vode daljem uspjeh u životu. Filozofija koja stoji iza implementacije modela inkluzije ne daje prioritet, ali ipak predviđa korištenje posebnih učionica i specijalnih škola za obrazovanje učenika sa smetnjama u razvoju. Modele inkluzivnog obrazovanja na snagu uvode obrazovni administratori s namjerom da se odmaknu od izolovanih modela specijalnog obrazovanja u što većoj mjeri i praktičnoj, a ideja je da je to na društvenu korist kako učenika općeg obrazovanja tako i učenika specijalnog obrazovanja. sposobniji učenici koji služe kao vršnjački modeli i oni manje sposobni kao motivacija za učenike opšteg obrazovanja da nauče empatiju.
Implementacija ovih praksi varira. Škole najčešće koriste model inkluzije za odabrane učenike sa blagim do umjerenim posebnim potrebama. Potpuno inkluzivne škole, koje su rijetke, ne odvajaju programe "općeg obrazovanja" i "specijalnog obrazovanja"; umjesto toga, škola je restrukturirana tako da svi učenici uče zajedno.
Inkluzivno obrazovanje se razlikuje od ' integracijskog ' ili ' mainstreaming ' modela obrazovanja, koji je imao tendenciju da bude zabrinut. Premija se stavlja na puno učešće učenika sa smetnjama u razvoju i na poštovanje njihovih društvenih, građanskih i obrazovnih prava. Osjećaj uključenosti nije ograničen samo na fizičke i kognitivne smetnje, već uključuje i čitav niz ljudske raznolikosti u pogledu sposobnosti, jezika, kulture, spola, starosti i drugih oblika ljudskih razlika. Richard Wilkinson i Kate Pickett napisali su: „na učinak i ponašanje učenika u obrazovnim zadacima može duboko utjecati način na koji se osjećamo, kako nas drugi vide i procjenjuju. Kada očekujemo da nas posmatraju kao inferiorne, čini se da se naše sposobnosti smanjuju." Zbog toga Cilj 4 održivog razvoja Ujedinjenih nacija prepoznaje potrebu za adekvatnom fizičkom infrastrukturom i potrebu za sigurnim, inkluzivnim okruženjem za učenje. mini|Dan harmonije (5475651018) Potpuno inkluzivne škole, koje su rijetke, više ne prave razliku između programa "općeg obrazovanja" i " specijalnog obrazovanja " što se odnosi na debate i savezne inicijative 1980-ih,  kao što je Projekt integracije zajednice i debate o matičnim školama i specijalnom obrazovanju-učionicama za redovno obrazovanje; umjesto toga, škola je restrukturirana tako da svi učenici uče zajedno. Svi pristupi inkluzivnom školovanju zahtijevaju administrativne i upravljačke promjene kako bi se prešlo sa tradicionalnih pristupa na osnovno i srednjoškolsko obrazovanje.
Procenat uključenih učenika sa smetnjama u razvoju varira u zavisnosti od mesta i vrste invaliditeta, ali je relativno uobičajen za učenike sa lakšim smetnjama u razvoju i ređe sa određenim vrstama teških smetnji. U Danskoj, 99% učenika sa smetnjama u učenju poput 'disleksije' smješteno je u učionice opšteg obrazovanja. U Sjedinjenim Državama, tri od pet učenika sa poteškoćama u učenju provode većinu svog vremena u učionici opšteg obrazovanja.
Uobičajene prakse u inkluzivnim učionicama
Nastavnici koriste brojne tehnike kako bi pomogli u izgradnji zajednice u učionici:
SADDAN
Teška ahondroplazija sa zastojem u razvoju i acanthosis nigricans ili SADDAN (eng. skr. od: Severe Achondroplasia with Developmental Delay and Acanthosis Nigricans) je vrlo rijedak genetički poremećaj. Utiče na rast kostiju i karakteriziraju ga abnormalnosti skeleta, mozga i kože. Pogođeni su izrazito male visine i obično imaju kraće ruke i noge. Osim toga, kosti nogu su često savijene i oboljeli imaju manje grudi, sa sa kraćim rebarnim kostima, zajedno sa zakrivljenim ključnim kostima. Ostali simptomi poremećaja uključuju široke prste i dodatne nabore kože na rukama i nogama. Razvojno, mnoge osobe koje pate od poremećaja pokazuju viši nivo kašnjenja i invalidnost. Također su česti i napadi, bog strukturnih abnormalnosti mozga. Pogođeni također mogu patiti od apneje, usporavanja ili gubitka daha na kraće vremenske periode.
Genetika
Mutirani gen odgovoran za poremećaj je FGFR3 gen, preciznije; Lys650Met missense mutacija gena FGFR3 je ono što uzrokuje SADDAN. Ovaj gen kodira upute za protein koji je sastavni dio razvoja i održavanja koštanog i moždanog tkiva. Mutacije ovog gena uzrokuju pretjeranu aktivnost proteina, uzrokujući mnoge karakteristike ovog poremećaja.
SADDAN je autosomni dominantni genetički poremećaj. Autosomni znači da se gen odgovoran za mutaciju i poremećaj nalazi na nespolnom hromosomu i da majka ili otac može prenijeti gen, dok dominantno znači da je potrebna samo jedna kopija gena da bi osoba imala poremećaj.
Poremećaj je vrlo rijedak i opisan je samo u nekoliko slučajeva širom svijeta. Iako može biti naslijeđen, do sada nisu zabilježeni slučajevi nasljeđivanja. Umjesto toga, od nekoliko dokumentiranih slučajeva, pogođeni je zahvaćen kao posljedica slučajne mutacije, koja se također naziva de novo mutacija, samo gena FGFR3, a ne nasljeđivanjem mutiranog gena.
Dijagnoza
Potrebna je medicinska dijagnoza. Mogu se obaviti klinički testovi, kao i molekulskogenetičko testiranje. Dostupni testovi uključuju:
Analiza sekvence cijele kodirajuće regije
Skeniranje mutacija odabranih egzona
Analiza delecija/duplikacija
Upravljanje
Život sa SADDAN-om je podnošljiv, iako će moguće potrebna terapija, operacija i doživotni medicinski nadzor.
Posebne potrebe
U kliničkoj dijagnostici i funkcionalnom razvoju, posebne potrebe (ili dodatne potrebe) odnose se na pojedince kojima je potrebna pomoć zbog invaliditeta koji mogu biti medicinski, mentalni ili psihološki. Smjernice za kliničku dijagnozu date su u Dijagnostičkom i statističkom priručniku za mentalne poremećaje i Međunarodnoj klasifikaciji bolesti 9. izdanje. Posebne potrebe mogu se kretati od osoba s autizmom, Aspergerovim sindromom, cerebralnom paralizom, Downovim sindromom, disleksijom, diskalkulijom, dispraksijom, disgrafijom, sljepoćom, gluhoćom, ADHD-om i cističnom fibrozom. Također mogu uključivati rascjepe usana i nedostajuće udove. Vrste posebnih potreba razlikuju se po težini, a učenik s posebnim potrebama klasificira se kao težak slučaj kada je njegov IQ između 20 i 35. Tim učenicima obično je potrebna pomoć u školi i imaju različite usluge da bi uspjeli u drugačijem okruženju.
U prošlosti su osobe s invaliditetom često izbjegavane i držane u izolaciji u mentalnim bolnicama ili ustanovama. U mnogim zemljama, one su viđene kao sramota za društvo, često suočene s kaznama mučenja, pa čak i pogubljenja. U SAD, nakon izrade Zakona o obrazovanju osoba s invaliditetom i mnogih drugih propisa, učenici s invaliditetom nisu mogli biti isključeni ili diskriminirani u obrazovnom sistemu.
Grb Libije
Grb Libije veoma je sličan grbu koji je korišten za vrijeme Federacije Arapskih Republika. Trenutni grb usvojen je nakon raspuštanja Federacije, 1977. Kao i na zastavi Libije, dominira zelena boja. Ona simbolizira Islam, kao i Gaddafijevu zelenu revoluciju. Ptica na grbu, soko Kurejšija, amblem je Muhamedovog plemena.
Karovići (Goražde)
Karovići su naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
Grb Madagaskara
mini|desno|200px|Grb Madagaskara Grb Madagarskara se satoji od štita na sredini grba na kojem se nalazi mapa ostrva Madagaskar. Ispid štita se nalazu glava zebua, a iznad štita zrake sunca. Na vrhu grba se nalazi natpis "REPOBLIKAN'I MADAGASIKARA" (Republika Madagaskar), a u dnu grba natpis "TANINDRAZANA, FAHAFAHANA, FANDROSOANA" (Domovina, Sloboda, Razvoj). Cijeli grb se sastoji od slijedećih boja: crvena, zelena, žuta, crna i bijela.
Oktavijanovi ilirski ratovi
Oktavijanovi ratovi sa Ilirima vođeni su u periodu 35. - 33. g. p.n.e. Nakon pobjede nad Pompejem, sređivanja situacije u Italije i učvršćivanja rimske vlasti na uskom području istočnog Jadrana, sam Oktavijan poveo je jaku vojsku na Iliriju i Panoniju u namjeri da snažnim udarcem zauvijek riješi neugodne odnose sa Ilirima. Rat se vodio na širokom frontu, od Alpa do Panona. Najviše muke Rimljanima zadavali su Salasi, prilikom čega su zahvaćeni Karni i keltski Taurisci, pa Japodi sjeverno i sjeveroistočno od Kapele i Plješivice, pa Segestani oko Siscije (Sisak), a zatim Dalmati, Desitijati i Panoni.
Najprije je M. Vipsanije Agripa, Oktavijanov vojskovođa i prijatelj, a kasnije i zet, uništio gusare na Mljetu i Korčuli, a Liburnima oduzeo sve brodove. Bila su u toj kampanji savladana i brojna manja plemena. Jači otpor su pružili Pirusti i Taulanti, Besi, Dokleati, Karni, Naresi i Glindicioni. Nakon toga u rat krenuo je i sam Oktavijan.
Borbe sa Japodima
Japodi su u predhodnih dvadesetak godina (52, 48/47. g.) dva puta iz svoje zemlje protjerali rimske posade. Često su uznemirivali, ponekad i s Panonima i Histrima, oblasti sjeverne Italije oko Trsta i Akvileje, pa je od njihovih pljačkaških napada strepila cijela sjeverna Italija.
Japodi su se na početku rata povukli u u brda i šume‚te iznenadnim napadima pružali Rimljanima snažan otpor i nanosili velike gubitke. Jak otpor su pružili i branitelji njihova glavnog „grada" Metuluma, koji je osvojen tek poslije teških borbi, u čijoj se opsadi istakao i sam Oktavijan, pružajući tako primjer vojnicima.
Ostali  japodski gradovi (oppida), svi u današnjoj Lici, nisu pružili jači otpor. U izvorima se ne spominje da li su se borbe vodile u bosanskom Pounju. Japodi su doživjeli potpuni poraz, pa se u kasnijim ustancima više ne javljaju.
Borbe sa Segestanima
Tada se Oktavijan okrenuo protiv Segestana i njihova glavnog grada Segeste na Kupi. Osam dana pustošio je njihovu zemlju, dok nije, usprkos jakog otpora, prodro do Segeste, dobro utvrđenog grada (oppidum) pri ušću Kupe u Savu kod današnjeg Siska. Oktavijan ga je osvojio nakon tridesetodnevne krvave opsade. Tada je na suprotnoj obali Kupe, na mjestu današnjeg Siska, sagradio vojno uporište Sisciju te u nju smjestio 25 kohorti (pente kai eikosi speirôn) pod zapovjedništvom Fufija Gemina. Izgradnjom Siscije bio je u dubini Panonije osiguran mostobran za dalja osvajanja Ilirije i Panonije.
Borbe sa Dalmatima
Iduće, 34. godine Oktavijan vodi borbe sa Dalmatima, i to upadom sa sjevernog pravca, sa područja Liburna, prema Promoni i odatle dalje u dalmatsku unutrašnjost. Suočivši se sa značajnim, brojnim i snažnim invazionim trupama Dalmati su primjenjivali dvostruku taktiku. Utvrdili su se u svojim gradinskim naseljima, a izvodili gerilske i partizanske napade na rimske trupe. Dalmatski vojskovođa Verzo se ulogorio sa oko 12 000 boraca u gradu Promoni na liburnskoj granici. Došavši pred Promonu, Oktavijan je prvo zauzeo okolne strateške pozicije, a onda je započeo i napad na samo naselje. Drugi dalmatski vojskovođa Testimos je krenuo u pomoć opsjednutom naselju, ali su mu Rimljani uspješno prepriječili put, i prisilili na povlačenje. I pored niza neprilika, i pojedinih uspjeha, Verzo i dalmatska vojska u Promoni na kraju su se predali.
Sada je Rimljanima bio otvoren put u samu unutrašnjost dalmatske zemlje. Testimos je pružao otpor primjenjujući gerilsko – partizansku taktiku, pa je često i iznenadno napadao rimske trupe. Kako bi izbjeglo da bude uvučeno u klopku i uništeno, zapovjedništvo oktavijanskih trupa odlučilo je da se napreduje sporo i oprezno. Osvojena su gradinska naselja Sinodium i Andetrium, a onda je oktavijanska vojska stigla i pred Setoviju, gdje se bila ulogorila glavnina dalmatske vojske. U jednom okršaju Oktavijan je ponovo bio ranjen, a onda se i povukao u Rim kako bi preuzeo novo konzulstvo. Nakon preuzimanja konzulstva Oktavijan se vraća pred Setoviju. Opsada naselja je bila uporna i iscrpljeni branioci su na kraju, kada je u Setoviji zavladala glad bili prisiljeni da se predaju. Oktavijan je Dalmatima nanio teške uvjete. Morali su plaćati danak, vratiti bojne rimske oznake što su ih oduzeli desetak godina ranije, i dati kao taoce 700 mladića.
Za tako krupne ratne i političke uspjehe senat je Oktavijanu 27. g. p.n.e. odobrio ilirski trijumf (thriambon Illyrikon), koji je održan istovremeno kad i trijumf posvećen pobjedi u Egiptu. Ni ovim Oktavijanovim doista velikim uspjesima još uvijek nije bila učvršćena i potpuno osigurana rimska vlast u Iliriji.
Bosna i Hercegovina u Oktavijanovim ratovima
Historijsko doba današnje Bosne i Hercegovine, počinje tek s pojavom rimskih legija na njenom tlu u Oktavijanovu ratnom pohodu na Iliriju. Kako je i kada unutrašnjost Ilirije pala pod rimsku vlast, u nauci nema jedinstvenog stanovišta. Već dugo se vodi rasprava ο tome je li Bosnu i Hercegovinu zauzeo već Oktavijan, kasniji car August, u svom ilirskom ratu, ili je to učinio njegov pastorak i nasljednik Tiberije u svom panonskom ratu (Bellum Pannonicum) od 12. - 9. g. p.n.e. Stariji istraživači smatraju da je Oktavijan 35. g. dopro do Siska (Siscia) i tu osnovao jako uporište za dalja osvajanja istočne i jugoistočne Ilirije i Panonije. Oktavijan zauzeo je samo zemlje Japoda, i to ne sve, i Segestana u zapadnoj Hrvatskoj, dok je krajeve istočno od Siska, pa tako i Bosnu, pokorio tek Tiberije. Konačno su svi ti prostori okupirani u toku velikog ilirskog ustanka 6—9. g. n. e.(Batonovog ustanka).
Noviji autori, na osnovu kazivanja antičkog pisca Apijana, smatraju da je u ovome ratu pao i veći dio Bosne, pa čak i zapadna Srbija. Sam Oktavijan nije zbog ranjavanja učestvovao u kasnijim borbama, već su njegovi generali završili osvajanja.
Nakon Dalmata, rimske Oktavijanove trupe krenule su prema sjeveru, dublje u zapadnu Bosnu. Od domorodačkih naroda prvo su se sreli sa narodom pod imenom Derbanoi (Deuri), koji su Oktavijanu predali taoce i pristali na snabdijevanje trupa i isplatu danka. Pretpostavlja se da su Deuri prebivali na prostorima gornjeg Vrbasa ili u Petrovačkom polju. Isto se desilo Dicionima, Sardeatima i Mezejima Sljedeći na udaru a prije pokreta na druge Panone, koji su mu isto zadali velikih problema, su ∆αίσιοί (Daisioi). Sasvim je onda logično da se pod Daisioi kriju ustvari Dezitijati iz Gornje Bosne, jer da bi izbili u istočno panonske zemlje sjeverno od donjeg toka Save gdje im je prilaz Dunavu bio najbliži i najpristupačniji, rimske trupe su morale preći središnjo-bosansko područje. Borbe sa Dezitijatima, i pokret bez većeg otpora preko dijela bosanske unutrašnjosti, vodile su se u periodu proljeća 33. godine (kada su sigurno započele), dok su do Dunava te trupe izbile u jesen.
Da je unutrašnjost Ilirije već tada pala pod rimsku vlast, govori i formiranje triju juridičkih konvenata, a u onom u Naroni, iz kojeg se upravljalo rimskom teritorijom u današnjoj Bosni i Hercegovini, nalazilo se čak 89 plemenskih zajednica (civitates).
Svi istraživači se slažu da su Dezitijati i drugi ilirski narodi do 6. god. n. e. priznavali vrhovni suverenitet rimskog naroda. To potvrđuje i podatak da je prilikom izbijanja Batonovog ustanka, na samom početku poražena rimska formacija koja je bila stacionirana u dubokoj kontinentalnoj unutrašnjosti dinarskog pojasa
NGC 1953
NGC 1953 (također poznat kao ESO 56-SC118) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 25. septembra 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Clint Eastwood
Clinton Eastwood Jr. američki je glumac, režiser, filmski producent, kompozitor i političar. Eastwood je poznat po svojim ulogama "žestokog momka" u filmovima kao što su Prljavi Harry i vesterni. Kao režiser, Eastwood je postao poznat po dramama pesimističnog tona i visoke kvalitete, kao što su Nepomirljivi, Mistična rijeka i Djevojka od milion dolara.
NGC 4949
NGC 4949 (također poznat kao PGC 45161) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 314 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,60 (55 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (27 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 19. aprila 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bizantijski iluminirani rukopisi
thumb|200px|desno|Tetra evanđelje sa prikazom Posljednje večere s tekstom na grčkom i latinskom jeziku. Bizantijski iluminirani rukopisi bio je veoma popularan oblik ukrašavanja knjiga širom Bizantijskog Carstva, koji su rađeni u manastirima, a drugi u carskim ili komercijalnim radionicama. Vjerske slike ili ikone rađene su u bizantijskoj umjetnosti u raznim medijima: mozaici, slike, male statue i iluminirani rukopisi. Manastiri su proizveli mnoge od iluminiranih rukopisa posvećenih religioznim djelima koristeći ilustracije za isticanje određenih dijelova teksta, kao naprimjer, mučeništvo svetaca, dok su drugi korišćeni u pobožne svrhe slične ikonama. Ove religiozne rukopise najviše su naručivali mecene i koristili su se za privatno bogosluženje, ali su također poklanjani crkvama za korištenje u vjerskim službama. Minijatura iz 12. stoljeća iz Skylitzeske kronike koja prikazuje cara Teofila i njegov dvor.
Nisu svi bizantijski iluminirani rukopisi bili vjerski tekstovi. Također, pisani su rukopisi na svjetovne teme koje su predstavljene u bizantijskoj carskoj hronici (npr. Madridski Skilica), medicinskim tekstovima kao što su Bečki dioskuridi i nekim rukopisima grčke verzije romana o Aleksandru Velikom. Pored većine rukopisa, na grčkom jeziku, postoje i rukopisi iz Sirijske crkve, kao što su Rabbula evanđelje, kao i armenski iluminirani rukopisi koji su bili pod velikim utjecajem bizantijske tradicije.
Bogato ukrašeni iluminirani rukopisi bili su manje zastupljeni u bizantijskom svijetu nego u zapadnom hrišćanstvu, vjerovatno zbog toga što je grčka elita uvijek mogla da čita vjerske i sekularne tekstove koji su bili pisani na grčkom jeziku. Upravo ovo često nije bio slučaj sa latinskim knjigama na Zapadu, pa je stoga ovaj stil bio rasprostranjeniji na Zapadu. Međutim, postoje primjeri, kako književni (uglavnom rani) tako i vjerski (uglavnom kasniji). Ova vrsta srednjovjekovnog bizantijskog slikarstva ostala je potpuno odvojena od monumentalne umjetnosti. Bizantijski ikonoklazam zaustavio je proizvodnju figuralne umjetnosti u iluminiranim rukopisima na mnogo desetljeća, što je rezultiralo uništenjem ili oštećivanjem mnogih postojećih primjera. Sve zajedno, poznato je da postoji približno 40.000 bizantijskih iluminiranih rukopisa kao i onih koji nisu iluminirani.
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Justinijanove i Heraklijeve dinastije
thumb|250px|lijevo|Rabbula evanđelje, Uzašašće Hristovo thumb|250px|desno| [[Bečki dioskuridi , rukopis naučnog rada  De Materia Medica Pedanije Dioskoridea, crtež divlje kupine.]] Bizantinci su uživali u umjetničkim knjigama i poznavali su tehnike rukopisnog slikanja, koje su kultivisali sa istrajnošću i talentom tokom cjelokupnog postojanja Bizantijskog Carstva. Početak ove umjetnosti, koja je praktikovana u istim bizantijskim radionicama u kojoj su i sami rukopisi kopirani, vezana je za 4. i 5. vijek naše ere. Tokom 6. vijeka vrste knjiga koje su bile ukrašavane i ilustrovane slikama gotovo su isključivo biblijske - posebno evanđelja, ali iz nekog razloga i Knjiga postanka. Knjige su pisali visokokvalifikovani kaligrafi na posebno obrađenoj životinjskoj koži poznatoj kao pergament (grčki: pergamene). Najskuplja i razmetljivija obrada koju je knjiga mogla dobiti bila je da bude napisana srebrnim ili zlatnim slovima na pergamentu, koji je bio obojen bojom "purpura" koja se obično koristila za tekstil i koja je u ovom periodu bila rezervirana za carsku upotrebu. Na taj način stvoreni su novi rukopisi i kopije starijih djela, tzv. "ljubičasti rukopisi" (napisani na ljubičastom pergamentu). Značajna djela su: Rabula evanđelje i Rossano evanđelje, Bečka knjiga stvaranja, naučni radovi - bečka i napolitanska dioskura i pariski fragment Sinope. U 6. vijeku objavljena je Aleksandrijska svjetska hronika sačuvana samo u obliku fragmenta - Goleniščev papirus.
Rossano evanđelje (poznato i po svom latinskom nazivu Codex Rossannensis) je rukopis urađen na ljubičastom pergamentu, a čuva se u katedrali u južnom italijanskom gradu Rossano. Potječe iz 6. vijeka i sadrži niz novozavjetnih slika. To su najčešće figuralni prikazi ekspresionističkog karaktera, sa ukupno 188 listova. Tekst je napisan srebrnom bojom na ljubičastom pergamentu i sadrži nekoliko ilustracija na cijeloj stranici, koje dijele stranice na dva dijela. Njene slike su sakupljene zajedno kao ilustracije na početku knjige. Najkarakterističnije su scene iz Hristovog života (pogledati galeriju) koje zauzimaju gornji dio stranice, a posmatrane su iz donjeg dijela stranice od gestikuliranjućih figura koje drže svitke na kojima su napisani tekstovi. Promatrači su prepoznati kao starozavjetni autori, a tekstovi koje drže citati su iz njihovih djela koja se mogu uzeti za proricanje gore zabilježenog događaja iz Novog zavjeta. Zajedno sa Codex Sinopensis, to je najstarije sačuvano grčko ilustrirano evanđelje (Septuagint). Sadrži tekstove iz Matejevog i Markovog evanđelja. Rossano minijature oslikane su izvanrednom profinjenošću i ekonomičnošću. Poput ilustracija u Bečkoj knjizi stvaranja, oni opisuju narativnu akciju u nekoliko uvjerljivih gesta. Helenistički naturalizam preživljava u mehkom, istaknutom odjevnom predmetu, dramskoj akciji i detaljima postavljanja. Naprimjer, Hristovo suđenje prikazano je kao autentični sudski postupak. Ipak, u rukopisu je evidentno slabljenje klasične uvjerljivosti i snage. Na stranici sa prikazom svetog Marka, personifikacija i vrtni zid izgledaju spljošteno i pokazuju tendenciju ka apstraktnom uzorku. Rossanovo evanđelje je već bilo blago katedrale kad ga je napuljski novinar Cesare Malpica prvi put primijetio 1845. godine.
Bečka knjiga stvaranja je usko povezani, a možda istog porijekla i iz istog vremenskog peioda kao Rossanovo evanđelje. To je najstariji dobro sačuvani iluminirani rukopis za kojeg se zna da sadrži biblijske scene. U njemu se koristi kontinuitet friza u svitku. U kontinuiranom prikazu poput ovog, dvije ili više scena iz priče predstavljene su u jednom okviru. Ovo će postati uobičajeni oblik pripovijedanja u srednjovjekovnoj umjetnosti.
Czesław Miłosz
mini|Czesław Miłosz (prije 1983.) mini|[[Andrzej Miłosz, Czesław Miłosz (1999)]] mini|Kuća u ul. Wojciecha Bogusławskiego 6 u Krakovu, gdje je živio do kraja života (2020) mini|Poštanska marka iz Litvanije mini|Eks libris Miłosza Czesław Miłosz (fonetski: Česlav Miloš) (Šeteniai, 30. juni 1911. – Krakov, 14. august 2004.), poljski poljski pjesnik, prozni pisac, esejista, književni istoričar, prevodilac, diplomata; u godinama 1951–1993 bio je u egzilu, do 1960. u Francuskoj, zatim u Sjedinjenim Državama; u Poljskoj je bio cenzurisan do 1980. godine; dobitnik je Nobelove nagrade za književnost (1980.); bio je profesor na Kalifornijskom univerzitetu, Berkliju i Univerzitetu Harvard. Brat Andrzeja Miłosza. Smatra se najvećim poljskim pesnikom 20. vijeka.
514.
Godina 514. (DXIV) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Kasiodora bez kolege (ili, rjeđe, godina 1267. Ab urbe condita). Oznaka 514. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Bosna i Hercegovina na Eurosongu
150px|right Bosna i Hercegovina je debitovala 1993. godine poslije prolaska kroz "Kvalifikacije za Millstreet", a posljednji put se takmičila 2016. godine.
Czesław Miłosz
Prije Drugog svjetskog rata, Miłosz je bio pjesnik katastrofizma, a vizuelni ton dočarao je stilizacijom glasa starozavjetnih proroka. Od ostalih tvoraca formacije “Żagary” izdvajao ga je kult klasicističke strogosti. Nakon rata, njegova poezija je postala intelektualnija; odnosila se na ambicije obnove trajnih vrijednosti evropske kulture, savjesti i vjere. Tada je književnost shvatao kao način da se spase osjećaj čovječnosti nakon poraza. Sedamdesetih godina prošlog vijeka počele su dominirati religiozne i kontemplativne teme. Njegove knjige su prevedene na 44 jezika.
Bosna i Hercegovina na Eurosongu
Do 1993. godine, BiH se takmičila na Eurosongu kao dio SFRJ.
Czesław Miłosz
Djetinjstvo i mladost
Veliko vojvodstvo Litvanije, na čijim je nekadašnjim prostorima odrastao Miłosz, sa svojom multikulturalnom i tolerantnom atmosferom, presudno je utjecalo na pjesnikovo stvaralaštvo, a i sam se često pozivao na uspomene iz djetinjstva (“Dolina Issy” – “U dolini rijeke Isse”). Inspirisao ga je i miran život na selu i luda putovanja sa ocem. Istorijski događaji kojima je prisustvovao takođe su imali ogroman utjecaj na pjesnika: Oktobarska revolucija i poljsko-boljševički rat. 19. septembra 1917. rođen je njegov mlađi brat Andrzej Miłosz, kasnije redatelj dokumentarnih filmova, publicista i prevodilac.
Bosna i Hercegovina na Eurosongu
Niska mjesta su značila ispadanje iz takmičenja 1998. i 2000. godine i odustala je od takmičenja 2013.godine u Malmöu zbog finansijske krize. BHRT se nadao povratku 2014. godine, ali 18.12.2013. je odlučeno da se neće vratiti na takmičenje.
NGC 238
NGC 238 (također poznat kao ESO 194-31 i PGC 2595) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 396 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Feniks. Najveći prečnik je 2,00 (230 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (184 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 2. oktobra 1834. godine.
Bosna i Hercegovina na Eurosongu
Historija BiH na Euroviziji
Najbolji bosanski rezultat je osvojen 2006. godine, kada je Hari Mata Hari osvojio treće mjesto (drugo u polufinalu). Od 2004., uvijek je bila u finalu, osim 2013. i 2014. godine, kada se država nije takmičila, i dotad nikad nije ispala u polufinalu.
Czesław Miłosz
Djetinjstvo i mladost
Miłosz je studirao na Univerzitetu Stefan Batory u Vilniusu, prvo polonistiku, a nakon kratkog vremena prešao je na pravo. Debitovao je 1930. godine u univerzitetskom časopisu "Alma Mater Vilnensis". Bio je član poznatog Akademskog kluba skitnica Vilniusa (“Akademicki klub Włóczegów Wileńskich” – AKWW). Nakon što je napustio AKWW, on i njegove ljevičarske kolege osnovali su Intelektualni klub. Bio je član grupe pjesnika “Żagary” i suosnivač istoimenog časopisa. Radio je u poljskom radiju Vilnius.
Drugi svjetski rat
Nakon izbijanja Drugog svjetskog rata, Miłosz odlazi na jug zemlje. Kada je SSSR napao Poljsku 17. septembra, pjesnik je već bio u Rumuniji. Vojske SSSR-a su zauzele Vilnius, a zatim ih predale Litvancima. Miłosz se vratio u svoj rodni grad, uzimajući litvansko državljanstvo. Međutim, već 14. juna 1940. SSSR je ušao u Litvaniju i počela je sovjetska okupacija. Pjesnik je bio jako šokiran ovim događajima, što se odrazilo i na njegovu poeziju. Napustio je Vilnius i preselio se u Varšavu koju su okupirali Nijemci, gdje je radio kao domar u Univerzitetskoj biblioteci. Učestvovao je u podzemnom književnom životu, 1940. godine, pod pseudonimom Jan Syruć, objavio je tom “Wiersze”. Nakon pada Varšavskog ustanka, Miłosz je pronašao utočište, prvo u Janislavicama, a kasnije na imanju Jerzyja Turowicza u Goszycama. Januara 1945. preselio se u Krakov. Brat Andrzej Miłosz, koji je bio u Vilniusu za vrijeme okupacije, također je bio aktivan u poljskom podzemlju. Godine 1943. Andrzej je prokrijumčario Seweryn Tross i njegovu ženu skrivene u kamionu u Varšavu. Czesław je primio obitelj Tross, pronašao im skrovište i finansijski ih podržao. Pomagao je i Jevrejkama, Felicji Wołkomińskoj, njenoj sestri i snahi, koje su pobjegle iz Varšave uoči ustanka u getu. Trossovi su poginuli u Varšavskom ustanku. Wołkomińska je preživjela i 1957. je emigrirala u Izrael. Za pomoć porodicama Tross i Wołkomiński, Czesław i Andrzej Miłosz odlikovani su od strane Instituta “Jad Waszem” titulom Pravednika među narodima (1989).
Bosna i Hercegovina na Eurosongu
Marcel Bezençon nagrade
Nagrade za pisce
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Justinijanove i Heraklijeve dinastije
Značajan rukopis iz ovog vremena je i botanička enciklopedija poznata po svom latinskom nazivu De Materia Medica u kojoj je naveden popis izgleda, svojstava i medicinske upotrebe biljaka. Napisao ju je grčki liječnik Pedanija Dioscoride, koji je najvjerovatnije putovao zajedno sa rimskom vojskom. Njegov rad bio je prvi sistematski tretman takvog materijala i u svoje vrijeme bio je visoko cijenjena naučna studija. Naredne generacije pisara i profesionalnih pisaca dokumenata kopirali su ovo naučno djelo. Knjiga je postala preteča kasnijih savremenih farmaceutskih priručnika. U srednjem vijeku knjiga je bila objavljena na latinskom (Codex Medicus Graecus), grčkom i arapskom jeziku. Mnogi ilustrirani rukopisi sačuvani su nakon mnogih prerada i napomena iz arapskih i indijskih izvora sve do danas. Jedan od najpoznatijih, bogato ilustriranih tzv. Dioscurides Costantinopolitanus (Bečki dioskurid), urađen je u Konstantinopolju između 512. - 513. godine kao prezentacija za princezu Julijanu Aniciju. Kodeks započinje serijom minijaturnih portreta (od Dioskure do princeze Anicije) i sadrži nekoliko crteža biljaka s opisima. Julijana Anicija je prikazana između dvije personifikacije, Velikodušnosti i Mudrosti. Njihov je stav jednostavan i prirodan, a likovi se ugodno ističu u tamnoplavoj pozadini. Uokvirivanje portreta je posebno lijepo urađeno. Kasnije djelo Dioscurides Neapolitanus (Napuljski dioskurid) zasniva se vjerovatno na istom izvoru kao i Bečki dioskuridi, što pruža realnije, ali i manje prikaze slabijeg kvaliteta. Ovaj trend ukazuje na pad kvaliteta bizantijske iluminacije u periodu koji je vodio do ikonoklazma.
Czesław Miłosz
Poslijeratni period
Miłosz je, između ostalog, preuzeo radi u diplomaciji komunističke poljske vlade u Sjedinjenim Državama i Parizu, kao kulturalni ataše. Godine 1951. zatražio je politički azil u Francuskoj. Dvije godine kasnije, Književni institut Jerzy Giedroyc objavio je “Zniewolony umysł” – “Zarobljeni um”, esej upućen poljskim emigrantima, s namjerom da izrazi mehanizam ljudskog mišljenja u narodnim demokratijama. Józef Mackiewicz je to nazvao "velikim iscrpljivanjem emigracione misli". U narednim godinama Književni institut je objavio većinu Miłoszevih djela.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Justinijanove i Heraklijeve dinastije
Laurentinska biblioteka u Firenci posjeduje sirijski rukopis poznat pod nazivom Rabbula evanđelje, koji je 586. godine u mezopotamskom samostanu Beth Mar Yohanna izradio monah po imenu Rabbula. Gotovo svaka stranica uokvirena je velikim arhitektonskim crtežom, visokim trijemovima poduprtim krhkim i elegantnim debelim stubovima. Na fasadi ili oko ovih građevina nalaze se grupe ptica, životinja i drveća, zatim male scene čiji se predmeti prenose iz svetih tekstova. Pred kraj rukopisa nalazi se nekoliko kompozicija većih dimenzija, od kojih jedan prikazuje jedan od prvih primjera raspeća. Teme o kojima se govori u rukopisima su brojne: mnoge pripadaju Starom zavjetu, ali i Novom zavjetu i ranoj historiji hrišćanstva (lapidiranje svetog Petra ili obraćenje svetog Pavla). Na kraju rukopisa nalazi se velika i lijepa iluminacija koja zauzima cijelu stranicu, a u gornjem dijelu nalaze se dva medaljona koji sadrže slike sv. Ane i Simeona; ispod njih je Hrist, Djevica Marija, sveti Jovan Krstitelj, sveštenik Zaharija i sveta Elizabeta. Ikonografija djela je svojstvena, a boje su živahne i dinamične.
Bizantijska iluminacija za vrijeme ikonoklazma
thumb|200px|desno|Prikaz uništavanja ikone tokom bizantijskog ikonoklazma, [[Hludov psaltir, 9. vijek. ]] Tokom ikonoklazma određeni broj umjetničkih djela, a posebno rukopisa sa prikazima Isusa, Bogorodice i svetaca uništen je. Zbog toga je došlo do velikog pada broja izrađenih iluminiranih knjiga. Unatoč tome, nekoliko rukopisa je još uvijek nastalo u periodu od 7. do sredine 9. vijeka, posebno u perifernim područjima carstva, kao što su Palestina i Italija. U potonjoj je nastala knjiga pod nazivom "Sacra Parallela" Jovana Damaskena koja sadrži više od 1600 ilustracija smještenih na marginama rukopisa. Stil je veoma daleko od antičkog modela, sa debelom crnom linijom i upotrebom zlatne pozadine. Ali upravo je u Carigradu, u monaškoj pisarnici skriptoriju, sredinom 9. vijeka naslikan Hludovski psaltir, koji je sadržavao i brojne figurativne ukrase na marginama, među kojima je i prikaz poznate scene uništenja ikona. U umjetnosti tokom ovog perioda veoma su uočljivi orijentalni, perzijski i arapski utjecaji, koji se pojavljuju ne samo kod ukrasnih ćilima, nego su korišteni u arhitektonskoj keramici i ukrašavanju rukopisa. Time je čak i u vrijeme ikonoklazma nastavljena velika bizantijska tradicija, koja potječe još iz šestog vijeka. Ikonoklazam je ostavio vidljive posljedice na bizantijsku umjetnost jer je stvorio ograničenja u pogledu onoga što umjetnici mogu predstavljati i kako ti subjekti mogu biti predstavljeni.
Czesław Miłosz
Poslijeratni period
Godine 1960. Miłosz se preselio u Sjedinjene Države, gdje je predavao slavensku književnost na Kalifornijskom univerzitetu u Berkliju i na Harvardu. U inostranstvu je pisao uglavnom poeziju, veoma raznoliku, dok su njegove političke pjesme (uključujući “Który skrzywdziłeś” – “Koje si povrijedio”) stekle najveće priznanje. U Narodnoj Republici Poljskoj, gdje je zvanično priznat kao izdajnik, osudili su ga Savez poljskih pisaca i neki autori. Do 1980. postojala je cenzura, ne samo na objavljivanje njegovih djela, već i za spominjanje njegovog imena (u neophodnim situacijama korišten je eufemizam, na primjer, autor "Ocalenia" – “Spasenja”; dok su njegovi prijevodi objavljeni pod njegovim prezimenom). Miłoszeve knjige štampane su u podzemlju, krijumčarene iz inostranstva ili dostupne rijetkima u zabranjenim odjeljenjima univerzitetskih biblioteka. Miłosza je također odbio dio poljske emigracije, optužujući ga za početnu podršku komunističkim transformacijama u Poljskoj i za boljševizam.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Makedonske dinastije
thumb|300px|desno|David svira harfu, detalj iz Pariskog psaltira
Početkom 9. vijeka prijelaz od pisanja do kurzivnog pisanja doveo je do umnožavanja kopiranih knjiga, pri čemu su bila kopirana djela i iz ozbiljne literature. Enciklopedijski duh utjecao je i na bizantijsku književnu umjetnost: tako je patrijarh Focije I u svojoj biblioteci sastavio 279 tekstova o radovima, koji se odnose na drevne, religiozne i svjetovne tekstove. Bila je to najznačajnija poznata zbirka knjiga i vjerovatno je pripadala biskupskoj (patrijaršijskoj) biblioteci, a ne njegovoj vlastitoj zbirci. Danas nije poznato je li neka od tih knjiga sadržavala iluminacije. Platon, grčki dramatičari, drevni historičari i crkveni očevi su poštovani, kako se razvijao žanr pisanja grčkog romana i historijskih knjiga.
Czesław Miłosz
Poslijeratni period
Godine 1993. pjesnik se definitivno preselio u Poljsku, gdje je odabrao Krakov za svoje mjesto boravka, kako je tvrdio da je "najbliži Vilniusu"; živio je u kući u ul. Wojciecha Bogusławskiego 6, gdje je živio do kraja života i gdje je umro 14. avgusta 2004. godine u 93. godini. Sahranjen je 27. avgusta 2004. godine u kripti zaslužnih građana u Skalki.
Lični život
Czesław Miłosz se oženio 1944. Janinom Dłuskom. Nakon završetka Drugog svjetskog rata, ona se sa suprugom preselila u Sjedinjene Američke Države, gdje je živjela do kraja života (1986.). Nakon njene smrti, Czesław Miłosz napisao je pjesmu “Na pożegnanie mojej żony Janiny” – “Za oproštaj od moje supruge Janine”. Imali su dva sina: Anthonya (rođen 1947) i Piotra (rođen 1951). Američka istoričarka Carol Thigpen-Miłosz postala je druga supruga Czesława Miłosza 1992. godine. Miłosz je nadživio i svoju drugu ženu.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Makedonske dinastije
Psaltiri, tekstovi u kojima su grupisani psalmi, često su bili ilustrirani, a postoje dvije vrste: samostanski, s mnogim malim rubnim ilustracijama, i aristokratski, poput Pariskog psaltira (10. vijek), koji se čuva u Nacionalnoj biblioteci Francuske. Pariski psaltir predstavlja jedno od programskih djela iz bizantijskog perioda s početka 10. vijeka. Poput ranijih Rabbula evanđelja, i na Pariskom psaltiru (psaltir: tumačenje psalma) nalaze se scene postavljene u okvire na stranicama bez teksta. Knjiga je velikog formata ukrašena mnogim živopisnim i šarenim ilustracijama uokvirene okvirnim ornamentima koji se drugdje ne ponavljaju. Glavne likove u djelu uglavnom prate alegorijske figure drevnih žena (a ponekad i muškaraca) koje simboliziraju kvalitete poput mudrosti ili moći ili su nositelji druge simbolike. Rad sadrži 449 stranica sa 14 iluminacija na svakoj cijeloj stranici, što je samo dio originalnog skupa. Prva slika posvećena je Davidu, kralju Izraela, tradicionalnom autoru starozavjetne knjige psalma. Kao izvorni materijal za ovaj psaltir, iluminatori su se okrenuli ranijim klasičnim ilustracijama. Idealizirane, masivne, trodimenzionalne figure obitavaju u pozadinskom prostoru s bujnim lišćem i vijugavim potokom koji kao da su izravno prevezeni iz rimskog "svetog krajolika". Arhitektura grada i memorijalni stupac vezan vrpcom potječu iz konvencija grčke i rimske pogrebne umjetnosti, a na drevni način ilustrator je personificirao apstraktne ideje i pejzažne značajke, koristeći umjetničku tehniku poznatu kao alegorija. Ženska figura boginje Melodije ležerno se naslanja na Davidovo rame. Njena figura je čvrsta i graciozna, a njena haljina ostavlja ruke i dio grudi izložene pogledu. Glava joj je nagnuta na pola i nježni osmijeh oživljava ljepotu njenog lica. Na istoj slici, druga žena (možda šumska nimfa Eho) izviruje iza stuba. Mladić koji se naslanja u donjem prednjem planu personifikacija je Betlehememske gore, kako saznajemo iz njegovog natpisa. Pas koji pazi na ovce i koze, dok njegov gospodar svira harfu, sugerira na klasičnog junaka Orfeja, koji muzikom očarava divlje životinje. Okolni krajolik je hladan i sjenovit. Predmet je daleko od vrsnih kompozicija koje su se često ponavljale u bizantijskoj umjetnosti, a čini se da je umjetnik pokušao ukloniti sve što nalikuje veličanstvu, dajući prednost etičnosti u potrazi za milošću života samo u nadnaravnom. Bez znanja o sadržaju rukopisa, malo ko bi pretpostavio da je u njemu prikazan biblijski prizor. Ostali važni naslikani prizori su: Jona, Izaija, prolazak Jevreja preko Crvenog mora, Anina molitva, Mojsije s deset zapovijedi i drugi prizori s Davidom. Suptilno modeliranje obrazaca, integracija figura u trodimenzionalni prostor i upotreba atmosferske perspektive pojačavaju klasični ukus slike. Kao i uvijek, stil umjetničkih djela iz ovog perioda obilježavaju drevni utjecaji, kao što je ikonografija: veliki značaj se daje alegorijama, poput "Noći i zore" koji okružuju Izaiju u "Izaijinom proročanstvu".
Czesław Miłosz
Lični život
Imao je seksualnu inicijaciju sa 15 ili 16 godina, tokom odmora u Krasnogrudu, sa prelijepom udatom ženom Irenom, koja je, pošto joj je bilo dosadno na ljetovalištu, provodila dosta vremena sa njim i učila ga da igra tango. Tokom studija se, između ostalih, zabavljao sa poljskom studenticom filologije Klementynom Sołonowicz (kasnije majkom glumca Daniela Olbrychskog), Tolom (koju je upoznao tokom ljetnog raspusta dok se pripremao za jesenji popravni rok), Nikom Kłosowskom (koja je bila u braku dve godine i zbog koje ga je gazdarica izbacila iz stana) i studenticom pozorišnog studija u Vilniusu, Irenom Górskom (kasnije majkom glumaca Macieja i Damiana Damięckog).
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Makedonske dinastije
Sačuvano klasificirano iluminirano djelo je i Biblija kraljice Kristine koja se čuva u Vatikanu. Narudžbu za izradu ovog djela dala je Patricia Lev preko "sakealaria" (dvorski blagajnik) 940. godine. Klijent je prikazan na naslovnici nudeći svoj žrtveni dar Djevici Mariji, koja ga lijevom rukom predaje Hristu. Ova knjiga dimenzija 41 x 27 cm mogla je biti poseban dar Manastiru Svetog Nikole, jer se svetac s druge strane posvete, uzdiže nad Leovim bratom Konstantinom, osnivačem manastira, i opatom manastira Makarijem, klečeći pred nogama sveca. Položaj klečanja (proskineza) može se naći u bizantijskoj umjetnosti u različitim varijantama. U klasičnoj rimskoj umjetnosti ono obično karakterizira poraženog i poniženog neprijatelja, ali u 9. i 10. stoljeću izražava ili pokajanje (naprimjer, prikaz na mozaiku iznad carskog ulaza u Haja Sofiju, gdje car Lav VI kleči pred Isusom) ili, što je češće, kao dokaz vjere donatora. U sličnom stilu je i Vatikanski psaltir kao i različiti savremeni evangelistički tekstovi.
Czesław Miłosz
Lični život
U periodu dok je živio u Parizu, Jeanne Hersch, švicarska državljanka poljskog porijekla, filozof i predavač na Univerzitetu u Ženevi, odigrala je važnu ulogu u životu pjesnika. Postala mu je važan intelektualni partner, s kojim je vodio filozofske i književne rasprave. Ona ga je inspirisala da napiše roman za konkurs koji je organizovala Evropska kulturna fondacija (“Zdobycie władzy” – "Oduzimanje moći"), koji je prevela na francuski. Čak je razmišljao i o tome da napusti Janku i djecu. Međutim, turbulentna veza sa posesivnom Jeanne brzo se raspala. Miłosz je doveo svoju ženu i djecu u Francusku i prihvatio uslove koje mu je žena postavila. Njihova dugogodišnja veza je učvršćena crkvenim vjenčanjem u poljskoj crkvi u ul. Saint Honoré u Parizu, 13. januara 1956.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine Makedonske dinastije
Među prototipima svetaca zastupljenih u rukopisima iz ovog razdoblja primjetan je trend u smjeru bizantijske umjetnosti, jer se može reći da neke figure i dalje (ili opet) potječu iz antike, dok su druge monaške prirode. Prvi tip su sveti ratnici, a obično su prikazani kao grčki ratnici. Zahvaljujući svojim redovnim značajkama i elegantnim, fleksibilnim tijelima, oni nalikuju mladim sportašima sa Panatenejskog festivala. Nasuprot njima su Inasketski sveci koji sa svojim sumornim i udovima prikazanim pod oštrim uglovima, sirovim i ukočenim crtama podsjećaju da je ovozemaljska ljepota osuđena među crkvenim ocima. Ipak, sveti ratnici i asketski sveci često se Intérieur de Limbourg.jpg jedni pored drugih, kao što je to slučaj, naprimjer u mjesecoslovu Bazilija II., odnosno na zidovima bizantijskih i postbizantijskih hramova. Time se potvrđuje raznolikost i suprotnost elemenata koji čine bizantijsku umjetnost predstavljajući njenu snaga i upornost drevnih koncepta kalokagatije i religiozni utjecaj monaške misli.
Czesław Miłosz
Lični život
Druga Miłoszeva velika ljubav bila je tajanstvena "Ewa", novinarka iz Poljske, koja je u jesen 1979. dala seriju intervjua s njim u Berkliju. Fasciniran djevojkom koja je bila 31 godinu mlađa od njega, ponudio joj je mjesto asistenta. Rezultat tog odnosa bio je tom “Nieobjęta ziemia" – “Nedostižna  zemlja" objavljen 1984. godine, koji je, kako je pesnik priznao, napisan "u potpunosti pod znakom Ewe", jer se zahvaljujući njoj "otvorio prema ličnoj dimenziji ljudskih poslova”. Konstanty Jeleński je nagovarao svog prijatelja da se razvede od svoje žene, ali se pokazalo da Miłosz „apsolutno nesposoban da napusti svoju bolesnu ženu“. Veza je trajala tri godine. Partnerka nije pristala da otkrije svoje lične podatke, iako će je, prema biografima, ljubitelji pjesnikovog djela lako identificirati. Fascinirana njegovim radom, sastavila je i uredila zbirke pjesnikovih pjesama, prevela njegova djela na engleski i objavila knjigu o njemu.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine dinastije Komnen
thumb|250px|desno|Šest homilija Uznesenja svete Marije redovnika Jakova iz Kokkinabafe U kaligrafiji umjetnost samo ponavlja svoj vrhunac. Nova umjetnička djela više se ne stvaraju samo u radionicama, već i u brojnim manastirima (do tada bizantijski manastiri u većini slučajeva nisu imali sličan obrazovni i umjetnički karakter kao na Zapadu). Vizualne umjetnosti nisu dostigle realizam književnosti iz 12. vijeka, ali su barem ukazale na oslobađanje bizantijskog mentaliteta - neki dotad relativno još uvijek ikonični prikazi su se promijenili. Broj ilustracija u knjigama se smanjuje. Među važnijim djelima su: Evanđelje iz Parme, Propovijedi Gregorija Nazianskog ili Evanđelje iz Firence, Laureancija i Ljetopis Jovana Skilice.
Czesław Miłosz
Poezija
Pjesme Czesława Miłosza su intelektualne, a metafore koje koristi su sugestivne. Njegov rad iz 1930-ih, prije Drugog svjetskog rata, zasićen je katastrofizmom. U njemu dominiraju zamah, metaforičnost, ritmičnost i vizije apokalipse. Pjesme napisane tokom rata nemaju više toliki patos. Mnogo su manje dekorativne. Pjesnik se fokusira na komunikativnost pjesme – na razumljivost njenog filozofskog i intelektualnog sadržaja. Miłosz neke od ovih pjesama posvećuje okupiranoj Varšavi (“Miasto” – “Grad”, “Błądząc” – “Lutajući”), gdje je proveo gotovo cijeli rat. U Miłoszevim radovima koji pripadaju ratnom periodu, može se uočiti i svjesno udaljavanje od teme rata. Pronalazimo pjesme koje opisuju čistu ljepotu svijeta koji, čini se, nikada nije poznavao rat. Tako je u pjesmi “Piosenka pasterska” – “Pastirska pjesma” ili u seriji “Świat” – “Svijet” (naivne pjesme) iz 1943. Godine.
Bizantijski iluminirani rukopisi
Bizantijska iluminacija za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Većina rukopisa iz 12. vijeka ima neujednačen oblik i njihova umjetnička vrijednost ima tendenciju opadanja. Iluminacija je često ograničena na mala ukrasna zaglavlja ili male scene. Uzrok tome proizlazi iz činjenice da dok su u prethodnom periodu ilustracije iz Novog zavjeta uglavnom ukrašavali lektori (predavači) za oltarima, krajem 11. i početkom 12. vijeka to su češće bila manja jevanđelja, tačnije psaltiri za ličnu upotrebu. Kao rezultat toga, i cijena radova je bila niža. U ove dvije vrste knjiga, prednja iluminirana strana uglavnom je prikazivala sliku deisisa s darodavcem - malu figuru koja kleči pred Hristovim nogama ili lik darodavca zajedno s evanđelistima (multifiguralni deisis).