cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metalacija
Razmjena metal-halogena
Neki metali kao što su litij ili magnezij, u svom metalnom obliku reagiraju direktno sa  alkilhalogenidima, odnosno formiraju organolitij ili organomagnezij (također se naziva Grignardov reagens). To se metal-halogen. Ovo je glavna reakcija koja se koristi u industriji za pravljenje   n  - butil litija i njegovih izomera (sec-butil litij i t-butil litij). 500px|center|Primjer jednostavne razmjene metal-halogen
Deprotonacija (razmjena metal-vodik)
Uvođenje metala je moguće u organske spojeve koji imaju jedan ili više vodika, labilnom reakcijom s organometalnom bazom ili bazom koja ima metalni kation. Ovisno o slučaju, govori se radije o razmjeni metal-vodik, ako se pogleda na prirodu metala i formirane  vrste organometala,  odnosno deprotonizacije,  ako je svrha reakcije samo formiranje ugljik-aniona,  bez obzira na korišteni  metal.
Uglavnom se koriste vrlo jake baze kao što su metalni hidridi  ( NaH) od alkoksida ili amidi malih nukleofila (tBuOK, LDA) ili vrlo često  primjenjivanim organolitijevi (BuLi, sBuLi i t-BuLi).
Transmetalacija (razmnena metal-metal)
Tako ciklični procesi organolitijskog spoja mogu izvesti transmetalaciju s cinkom i bakrom. Time se može pripremiti organocinkov spoj pomoću transmetalacije litij-cink.
Čamovine
Čamovine je naseljeno mjesto u sastavu općine Vareš, FBiH, Bosna i Hercegovina.
Spisak gradova u Estoniji
Spisak gradova u Estoniji dat je u nastavku. Mnogi od navedenih gradova, pogotovo prije 1918. godine, su bili poznati po njemačkim ili ruskim nazivima koji su se uglavnom razlikovali od naziva na estonskom jeziku. Nakon sovjetske okupacije Estonije, 1940. godine, iako su se u ruskom jeziku koristili samo estonski nazivi, korištenje izvora u ruskom jeziku je značilo da su se neki nazivi gradova pogrešno navodili (npr Vilyandi ili Pylva umjesto ispravnih naziva Viljandi odnosno Põlva).
FIFO (računarstvo i elektronika)
mini|350x350px|Prikaz rada FIFO algoritma. Od 1. do 5. slike dolazak/redanje procesa, a od 6. do 10. obrada/odlazak procesa. FIFO (first in first out) red (ili samo red) je kolekcija koja se temelji na prvi ušao, prvi izašao politici. Ova politika se često susreće u svakodnevnom životu: od ljudi koji čekaju u redu u pozorištu, automobila koji čekaju u redu na naplatnoj rampi, zadataka koji čekaju da se ispune do aplikacija na računaru. Jedan temelj ove politike usluga je percepcija pravičnosti. Prva ideja koja dolazi na pamet kada većina ljudi misli o pravednosti je da onaj ko čeka najduže treba prvo biti uslužen. To je upravo FIFO disciplina. Redovi su prirodni modeli za mnoge svakodnevne pojave pa oni igraju centralnu ulogu u brojnim aplikacijama.
Strukture podataka
mini|270x270px|Prezentacija FIFO (prvi ušao,prvi izašao) reda. Ovisno o aplikaciji, FIFO se može implementirati kao hardverska smjena registra, ili koristeći različite memorijske strukture, obično kružnog buffer-a ili neke vrste liste. Operativni sistem može koristiti FIFO kao algoritam za određivanje reda I / O (ulazno/izlaznih) zahtjeva. Također FIFO se koristi i u mrežnim vezama (network connection).
Kod
Sljedeći kod je implementacija FIFO algoritma u C++:
Elektronika
mini|FIFO raspored FIFO se najčešće koristi u elektroničkim sklopovima za buffering i kontrolu protoka između hardvera i softvera. U svom hardverskom obliku, FIFO se prvenstveno sastoji od niza za čitanje i pisanje pokazivača, skladištenja i kontrole logike. Skladištenja može biti statična memorija sa slučajnim pristupom (SRAM), flip-flops ili bilo koji drugi oblik pogodan za skladištenje. Za FIFO ne-trivijalne veličine, obično se koristi dual-port SRAM, gdje jedan port služi za pisanje a drugi za čitanje. Sinhroni FIFO je FIFO gdje se koristi isti takt i za čitanje i pisanje. Asinhroni FIFO koristi različite taktove za čitanje i pisanje. Prvu poznatu FIFO implementaciju u elektronici je uradio Peter Alfke 1969. godine. Peter Alfke je kasnije bio jedan od direktora u Xilinxu.
Suprotno od FIFO  je LIFO, ( Last In, First Out ) što znači posljednji ušao, prvi izašao, gdje se prvo obrađuje najmlađi ulazak ili "vrh gomile".
Telegrafija
desno|mini| Replika optičkog telegrafa [[Claude Chappe|Claudea Chappea na Litermontu kod Nalbacha, Njemačka]] Telegrafija je prijenos poruka na velike udaljenosti gdje pošiljalac koristi simboličke kodove, poznate primaocu, umjesto fizičke razmjene objekta koji nosi poruku. Tako je semafor zastave metoda telegrafije, dok golubov stub nije. Drevni sistemi signalizacije, iako ponekad prilično opsežni i sofisticirani kao u Kini, uglavnom nisu bili u stanju da prenose proizvoljne tekstualne poruke. Moguće poruke su bile fiksne i unaprijed određene i takvi sistemi stoga nisu pravi telegrafi.
Najraniji pravi telegraf stavljen u široku upotrebu bio je optički telegraf Claudea Chappea, izumljen krajem 18. vijeka. Sistem se intenzivno koristio u Francuskoj i evropskim zemljama pod kontrolom Francuske, tokom Napoleonove ere. Električni telegraf je počeo da zamjenjuje optički telegraf sredinom 19. vijeka. Prvo je prihvaćen u Britaniji u obliku telegrafa Cookea i Wheatstonea, koji se u početku koristio uglavnom kao pomoć za željezničku signalizaciju. Nakon toga je ubrzo uslijedio drugačiji sistem koji je u Sjedinjenim Državama razvio Samuel Morse. Električni telegraf se sporije razvijao u Francuskoj zbog uspostavljenog optičkog telegrafskog sistema, ali je električni telegraf stavljen u upotrebu sa kodom kompatibilnim sa Chappe optičkim telegrafom. Morseov sistem je usvojen kao međunarodni standard 1865. godine, koristeći modificiranu Morzeovu azbuku razvijenu u Njemačkoj 1848.
Usluga telegrama je kompanija ili javni subjekt koji dostavlja telegrafske poruke direktno primaocu. Telegram usluge nisu inaugurirane sve dok električna telegrafija nije postala dostupna. Raniji optički sistemi bili su uglavnom ograničeni na službene vladine i vojne svrhe.
Barislovci
mini|280px|Barislovci, rimokatolička crkva "Sv. družina" Barislovci su naseljeno mjesto u sastavu općine Videm, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Barislovci su imali 129 stanovnika.
Chris Christie
Christopher James "Chris" Christie je američki političar i bivši, 55. po redu, guverner američke savezne države New Jersey. Christie je jedan od vodećih političara Republikanske stranke SAD.
Rođen u Newarku, New Jersey, vrlo rano se počeo zanimati za politiku, te počeo volontirati u guvernerskoj kampanji za republikanca Tom Keana 1977. godine. Diplomirao je na Univerzitetu Delawarea, te poslije toga magistrirao na Pravnoj školi Seton Hall. Nakon školovanja počeo je raditi za jednu pravnu firmu u Cranfordu, New Jersey 1987. godine, da bi 1993. godine postao partner i suvlasnik te firme sve do 2002. godine. U međuvremenu, izabran je kao legislator okruga Morris od 1995. do 1998. godine. Tokom tog perioda se uglavnom zalagao za snižavanje stope poreza i smanjenje javne potrošnje. Do 2002. godine Christie je učestvovao u predsjedničkim kampanjama za predsjednike George H. W. Busha i G. W. Busha. Mlađi Bush ga je za vrijeme svog mandata postavio za državnog javnog pravobranioca distrikta New Jersey, a Christie je tu funkciju vršio od 2002. do 2008. godine. Tokom mandata javnog pravobranioca, naglašavao je strožije krivično gonjenje u slučajevima političke korupcije, a dobijao je parnice u vezi seksualnog iskorištavanja, krijumčarenja oružja, reketiranja bandi i drugih federalnih zločina.
U januaru 2009. godine, Christie je objavio svoju kandidaturu za guvernera države New Jersey. Osvojio je republikansku kandidaturu da bi nakon toga pobijedio dotadašnjeg guvernera Jon Corzinea na općim izborima. Christie je smatran i kao jedan od mogućih kandidata za predsjedničke izbore 2012., ali se nije kandidirao. Međutim, na republikanskoj nacionalnoj konvenciji 2012. godine održao je uvodno obraćanje. Na guvernerskim izborima 2013. godine ponovno je izabran za guvernera, pobjedivši protivkandidatkinju Demokratske stranke Barbaru Buono. Izabran je za predsjednika Udruženja republikanskih guvernera 21. novembra 2013. godine, kao nasljednik guvernera Louisiane Bobbyja Jindala. Christie se smatrao jednim od ozbiljnih kandidata na izborima za predsjednika SAD 2016. godine.
Ćeće
Ćeće je nenaseljeno mjesto u sastavu općine Vareš, FBiH, Bosna i Hercegovina.
Stambena graditeljska cjelina porodice Muslibegović
Stambena graditeljska cjelina porodice Muslibegović, smještena je u mahali Brankovac, ulica Osmana Đikića, grad Mostar. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čini stambeni objekat, dvije avlije, uključujući i ogradne zidove sa kapijama i pokretna dobra: Kur'an, levhe i sablja.
Nakon rekonstrukcije, stambeni kompleks je dobrom stanju. Fondacija AKTC koristi prostor mutvaka i ostave za smještaj svojih saradnika, a objekat bivše staje za svoje kancelarije.
Historija
Potiče iz druge polovine 18. vijeka. Predstavlja jedan od najvećih i najmonumentalnijih objekata stambene arhitekture iz osmanskog perioda. Kroz istoriju kompleks je zadržao izvornu stambenu namjenu, kao i svojinu. Tokom 1871. i/ili 1872. godine vršeni su radovi na proširivanju, o čemu postoji građevinska dozvola na turskom jeziku koju je izdala mostarska beledija (općina). Kuća je izgrađena o trošku Mehmeda Muslibegovića, koji je imao mnogo zemlje posebno u Popovu polju.
Opis
Pripada objektima sa centralnim holom koji je i najvrednije rješenje dispozicije, jer je hol najmanje izložen spoljnim uticajima. Ovaj tip kuća koristio se još u anatolsko-turskoj arhitekturi u kojoj je bio korišćen za medrese, džamije i velike građevine. Od 18. vijeka počeo se primjenjivati prvo u kućama vladara, a zatim i među građanstvom.
Potreba da se hol koristi tokom cijele godine je sociološki razlog za širu upotrebu ovog tipa plana kuća. Ovakav plan je omogućio da se u prostor smjesti više soba, postavljenih jedna uz drugu.
Kur’an
Rukopisni Kur’an pisan je vrlo sitnim nesh pismom. Godina pisanja je nečitka – zato što je oštećena. Dimenzije Kur’an su 15x10,5x3 cm. Stranica na kojoj se nalazi Fatiha nedostaje. Svaka stranica rukopisnog Kur’ana je obrubljena zlatnom trakom, a početak poglavlja je pisan bijelom bojom na zlatnoj podlozi. U Kur’anu je svaka oznaka za sedždu jednaka, a za džuz je različita. Kur’an je uvezan u kožni povez ukrašen zlatotiskom. Stražnja korica poveza je produžena, te se njome preklapaju listovi Kur’ana i zatvara prednja korica. Kur’an je smješten u namjenski izrađenu kožnu torbu sa poklopcem. Na stražnjoj strani torbe u kožu je utisnut zrakasti motiv – centralni najveći i četiri manja u svakom uglu. Bočne stranice torbe su ojačane tkanim remenom pomoću koje se torba nosi preko ramena.
Levha
Uramljena je u jednostavan drveni ram. Njene dimenzije su 30,5x23,5 cm. Pisana je tušem na papiru 1855/56. godine suls i nesh pismom. Iz teksta levhe se saznaje da je ona kaligrafska diploma.
Tekstilni predmeti
U kući se čuva nekoliko vrsta tekstilnih predmeta, ručni radovi žena Muslibegovića kuće, kao što su peškiri, čevrme i jedna košulja. Tekstilni predmeti su od 1992. do 1995. godine bili pohranjeni u sef neke banke u zapadnoj Evropi i tako ostali sačuvani.
IC 3782
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
TMEM48
Nukleoporin NDC1 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom TMEM48 sa hromosoma 1.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 674 aminokiseline, a molekulska težina 76.305 Da. .
Funkcija
Nukleoporin NDC1 sidri aladin za kompleks jedarnih pora.
Svemirsko vrijeme (meteorologija)
desno|mini|300x300piksel| [[Polarna svjetlost|Aurora australis posmatrana iz Space Shuttle-a Discovery, maj 1991]] Svemirsko vrijeme je grana svemirske fizike i aeronomije, ili heliofizike, koja se bavi vremenski promjenjivim uslovima unutar Sunčevog sistema, uključujući solarni vjetar, naglašavajući prostor koji okružuje Zemlju, uključujući uslove u magnetosferi, jonosferi, termosferi i egzosferi. Svemirsko vrijeme je različito od zemaljskog vremena u atmosferi Zemlje (troposfera i stratosfera), ali je konceptualno povezano sa njim. Termin svemirsko vrijeme prvi put je upotrijebljen 1950-ih, a ušao je u uobičajenu upotrebu 1990-ih.
Tokom mnogo vijekova, efekti svemirskog vremena bili su primijećeni, ali nisu shvaćeni. Prikazi auroralnog svjetla dugo su opaženi na visokim geografskim širinama.
Godine 1724, George Graham je izvijestio da se igla magnetskog kompasa redovno skretala sa magnetskog sjevera tokom svakog dana. Balfour Stewart 1882. je na kraju pripisao ovaj efekat nadzemnim električnim strujama koje teku u jonosferi i magnetosferi, a potvrdio ga je Arthur Schuster 1889. analizom podataka magnetne opservatorije.
Pelješki most
Pelješki most je most u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, Hrvatska, a projektovao ga je slovenski inženjer Marjan Pipenbaher. Svrha mu je da osigura fiksnu vezu od jugoistočne hrvatske enklave do ostatka zemlje, zaobilazeći obalni pojas Bosne i Hercegovine kod Neuma. Most se proteže morskim kanalom između Komarne na sjevernom kopnu i poluotoka Pelješca, čime u cijelosti prolazi kroz teritoriju Hrvatske i izbjegava granične prijelaze s Bosnom i Hercegovinom u Neumu.
Svemirsko vrijeme (meteorologija)
Kristian Birkeland objasnio je fiziku aurore stvaranjem umjetne aurore u svojoj laboratoriji i predvidio solarni vjetar.
Pelješki most
Izgradnja je počela 30. jula 2018, a most je spojen 28. jula 2021. Most i pristupni putevi otvoreni su za saobraćaj u junu 2022.
Svemirsko vrijeme (meteorologija)
Uvođenje radija otkrilo je da se javljaju periodi ekstremne statičnosti ili buke. Ozbiljno ometanje radara tokom velikog solarnog događaja 1942. dovelo je do otkrića solarnih radio talasa (radio talasa koji pokrivaju širok frekventni opseg stvoren solarnom bakljom), još jednog aspekta svemirskog vremena.
Pelješki most
Karakteristike
lijevo|mini| Montaža posljednjeg rasponskog segmenta u julu 2021 lijevo|mini| Paluba i kablovi u julu 2021
Svemirsko vrijeme (meteorologija)
U 20. vijeku se proširilo interesovanje za svemirsko vrijeme kako su vojni i komercijalni sistemi postali zavisni od sistema na koje utiče svemirsko vrijeme. Komunikacijski sateliti su vitalni dio globalne trgovine. Vremenski satelitski sistemi pružaju informacije o zemaljskom vremenu. Signali sa satelita Globalnog pozicionog sistema (GPS) koriste se u širokom spektru aplikacija. Svemirski vremenski fenomeni mogu ometati ili oštetiti ove satelite ili ometati radio signale s kojima rade. Svemirski vremenski fenomeni mogu uzrokovati štetne udare u dalekovodima i izložiti putnike i posadu aviona zračenju, posebno na polarnim rutama. mini|Svi putnici u komercijalnim avionima koji lete iznad 26,000 ft obično će biti izloženi određenoj izloženosti u ovom vazduhoplovnom zračenju.
Pelješki most
Karakteristike
Osim izgradnje mosta, potrebna je izgradnja pristupnih puteva s obje strane mosta, uključujući dva tunela na Pelješcu (jedan 2170 m i drugi 450 m), kao i dva manja mosta na Pelješcu, (jedan 500 m, a drugi 50 m). Most ne može biti dio autoceste A1, koja trenutno povezuje Zagreb i Ploče, jer nema dovoljno traka. Cesta od Ploča preko mosta prema Stonu i južnije do Dubrovnika planirana je kao brza cesta sa četiri trake.
Historija
lijevo|mini| Lokacija mosta Budući da je hrvatsko kopno ispresijecano pojasom obale oko grada Neuma koji je dio Bosne i Hercegovine, čineći jedini izlaz Bosne i Hercegovine na more, fizička povezanost najjužnijeg dijela Dalmacije s ostatkom Hrvatske ograničena je na hrvatske teritorijalne vode. Bosna i Hercegovina i Hrvatska su 1996. godine potpisale Neumski sporazum kojim je Hrvatskoj omogućen neometan prolaz kroz Neum, ali sporazum nikada nije ratificiran. Sav saobraćaj koji prolazi neumskim koridorom mora biti podvrgnut graničnoj kontroli robe i lica. Stoga putnici iz dubrovačke eksklave u kopnenu Hrvatsku trenutno moraju proći dvije granične kontrole u razmaku od 9 kilometara. Ukoliko bi Hrvatska ubuduće pristupila šengenskom prostoru (što je u teoriji dužna učiniti u skladu s uvjetima pristupanja Europskoj uniji), provjere bi bile znatno strože i dugotrajnije, jer Zakon o šengenskim granicama ne zahtijeva provjere. samo pri ulasku u šengenski prostor, ali i pri izlasku iz njega. Tako bi neko ko putuje iz Dubrovnika u kontinentalnu Hrvatsku prošao tri različite granične kontrole: hrvatsku (šengensku) izlaznu, bosansko-hercegovačku ulaznu i hrvatsku (šengensku) ulaznu provjeru. Dok bosanskohercegovačke granične provjere za nosioce pasoša evropskih zemalja na turističkim lokacijama obično predstavljaju brze vizuelne provjere kako bi se potvrdilo da fotografija pasoša odgovara osobi koja daje pasoš i da pasoš nije istekao, šengenske provjere sada uključuju skeniranje svih pasoša (čak i pasoša građana s pravom na neograničeno slobodno kretanje širom EU) u različitim bazama podataka, što može trajati do 30 sekundi po pojedincu. Tako bi, na primjer, automobil u kojem su se nalazile četiri osobe mogao biti zaustavljen na dvije minute na svakoj hrvatskoj granici. U ljetnoj turističkoj sezoni takva perspektiva bi dovela do neodrživih kašnjenja na granici i zahtijevala hitno rješenje, poput mosta koji zaobilazi Neum i ostaje u Hrvatskoj.
Most je i dalje predmet rasprave i kontraverzi obzirom da se Bosna i Hercegovina protivila njegovoj izgradnji. Izgradnja Pelješkog mosta narušava pravo Bosne i Hercegovine da ima izlazak na otvoreno more. mini|Gradilište u junu 2020 Gradnju mosta javno je predložio 1997. godine Ivan Šprlje, župan Dubrovačko-neretvanske županije i član Socijaldemokratske partije (SDP). Hrvatska demokratska zajednica (HDZ) prvobitno je odbila tu ideju, ali je 1998. dobila podršku njihovog poslanika Luke Bebića. Godine 2000. most je uvršten u prostorni plan Županije i izrađeni su prvi građevinski planovi.
Građevinski radovi na projektu Pelješac službeno su započeli u novembru 2005. godine svečanim otvaranjem koje je predvodio tadašnji premijer Ivo Sanader. Iako je cijena projekta mosta značajno porasla u odnosu na prvobitnu procjenu, Vlada je ustrajala na ideji o mostu.
U maju 2007. hrvatski ministar infrastrukture Božidar Kalmeta rekao je da pripreme za izgradnju mosta teku po planu i da je u pripremi inicijalni tender. Kalmeta je dodao da pitanje kada će početi radovi zavisi od toga da li će u prvom krugu biti izabran konstruktor. Hrvatske ceste su 11. juna 2007. raspisale javni tender za izgradnju mosta. Dana 28. avgusta 2007. godine objavljena je lista ponuđača: Konstruktor, Viadukt i Hidroelektra (iz Hrvatske); Dywidag (Njemačka), Strabag (Austrija), Cimolai (company) (Italija), Eiffel (Francuska); i Alpine Bau (iz Salzburga, Austrija)
Kalmeta je potvrdio da će građevinski radovi početi u jesen 2007. Izvođač je bio u obavezi da završi projekat za četiri godine. Troškovi izgradnje procijenjeni su na 1,9 milijardi kuna, što je skoro € 260 miliona. Financirale bi ga Hrvatske ceste i kredite europskih investicijskih banaka.
U junu 2007. godine, nakon raspisivanja tendera, mediji su izvještavali o ponovnom protivljenju Državne granične komisije u Bosni i Hercegovini. Bosna i Hercegovina je izjavila da će tužiti Hrvatsku ako počne jednostrano graditi most.
Dana 14. septembra 2007. godine, Ministarstvo graditeljstva najavio je da će Konstruktor / Viadukt / Hidroelektra konzorcij je osvojio takmičenje i da će potpisati ugovor za 1,94 milijarde kuna, što je otprilike € 265,000,000 u to vrijeme. Građevinski radovi na sjevernom i južnom terminusu počeli su 24. oktobra 2007. s radovima na moru koji su počeli u jesen 2008. godine.
U julu 2009. godine hrvatska Vlada pod vodstvom Jadranke Kosor objavila je da će, u sklopu nastojanja da se smanje troškovi u vrijeme ekonomske krize, izgradnja Pelješkog mosta teći znatno sporijim rokom od prvobitno planiranog. U novembru 2009. Kalmeta je pomenuo 2015. godinu kao godinu završetka. Budžeta za 2010. godinu i program za izgradnju puteva ukazuje da će do kraja 2012. godine, samo 433.500.000 kuna ili € 60 miliona će biti uloženo u most, što je manje od četvrtine od ukupnog broja.
Nakon hrvatskih parlamentarnih izbora 2011. godine, nova vlada predvođena SDP-om raskinula je postojeći ugovor o izgradnji vrijedan 1,94 milijardi kuna ( 259 eura miliona) zbog nedostatka sredstava u maju 2012. Istovremeno su napravljeni planovi da se gradilišta mosta koriste kao nova trajektna pristajališta. Razgovaralo se i o tome kako će se cijena i brzina rješenja za trajekt uporediti sa onim za poništeni most, a ministar pomorstva, saobraćaja i infrastrukture je tvrdio da će trajekt biti jeftiniji i relativno brz, kao i da će biti završen do 1. jula 2013. godine, kada je Hrvatska ušla u Evropsku uniju i kada je novi granični režim mogao postati problem.
U 2012. godini, Evropska unija odobrila Hrvatskoj iznos od € 200.000 za studiju izvodljivosti za gradnju Pelješkog mosta. Studijom bi se ispitao ne samo projektovani most, već i rješenje zatvorenog putnog koridora preko zaleđa Neuma. „Strateški cilj Vlade je efikasno povezivanje teritorija Hrvatske, što je i cilj EU, jer hrvatski teritorij treba da postane teritorij Unije. Ovaj projekat ne treba politizovati, već da vidimo koja je akcija najisplativija“, rekla je ministarka spoljnih poslova Vesna Pusić. Ona je istakla i da ratifikacija Ugovora Tuđman - Izetbegović iz 1996. godine ( Neumski sporazum ) nije uslov za dobijanje evropskih sredstava za izgradnju mosta, ali da ne bi bilo štete da se to dogodi.
Studija izvodljivosti koju je Hrvatska pripremila za analizu mogućih alternativa zaključila je da bi izgradnja mosta bila najpovoljnija opcija jer je dobila najviše bodova u višekriterijumskoj (sigurnost, utjecaj na promet, utjecaj na okolinu) i analizi troškova i koristi, u odnosu na druge opcije – koridor autoputa, trajektna veza ili izgradnja tunela. Projekat je pripremljen uz konsultacije sa vlastima Bosne i Hercegovine. Potreba za očuvanjem hrvatske prirodne baštine bila je bitan kriterij koji se uzimao u obzir u svim fazama pripreme projekta.
Evropska komisija je također dala procjenu projekta prije usvajanja nezavisnih stručnjaka u okviru Zajedničke pomoći za podršku projektima u evropskim regijama (JASPERS) u pogledu njegove izvodljivosti i ekonomske isplativosti.
Francuska studija je u decembru 2013. godine sugerisala da je most najizvodljivije rješenje, a hrvatski ministar prometa Siniša Hajdaš Dončić izjavio je da će izgradnja mosta početi 2015. U julu 2015. hrvatska vlada je saopštila da će izgradnja verovatno početi u proljeće 2016.
Dana 15. septembra 2017. godine objavljeno je da su se China Road and Bridge Corporation, austrijski Strabag i italijansko-turski konzorcij Astaldi /Içtas prijavili na tender za izgradnju mosta. Austrijanci su ponudili cijenu od 2,622 milijarde kuna, talijansko-turska ponuda bila je 2,551 milijardu kuna, dok je kineska ponuda bila 2,08 milijardi kuna. Hrvatske ceste su 15. januara 2018. godine donijele formalnu odluku prema kojoj je China Road and Bridge Corporation pobijedila na tenderu. Osim najniže cijene, CRBC je ponudio i završetak projekta šest mjeseci brže nego što je potrebno.
Zaštita okoline
Ideja da bi veliki most povezao Pelješac s kopnom izazvala je zabrinutost među ekološkim aktivistima u Hrvatskoj, koji su se tome usprotivili zbog mogućeg oštećenja morskog života u Malostonskom zaljevu, ali i marikulture. Ovim rizicima i zabrinutostima su se eksplicitno bavili konstruktori u preliminarnim studijama.
U oktobru 2015. godine hrvatsko Ministarstvo zaštite okoliša i prirode donijelo je Odluku kojom se potvrđuje da su provedene prekogranične konsultacije o utjecaju projekta na okoliš Bosne i Hercegovine prema Konvenciji o procjeni uticaja na okoliš u prekograničnom području.
Analiza troškova i koristi
Ideja da se umjesto toga napravi uronjena cijev kao isplativiji dizajn, koji ne ometa pristup Neumu, ismijana je i nikada nije prihvaćena od strane hrvatskih vlasti.
Kako prenosi Dnevnik Nove TV, druga mogućnost je bio koridor autoputa kroz Bosnu i Hercegovinu sa visokim zidovima i strogim nadzorom.
U procesu pristupanja Hrvatske u Europsku uniju, je hrvatska Vlada je tvrdila da će most biti "preduslov" za Hrvatsku za ulazak u šengenski prostor. Evropska komisija je ipak 2010. godine izjavila da je ovo samo jedna od nekoliko opcija za rješavanje ovog pitanja.
Međunarodno pravo i pristup Bosne i Hercegovine otvorenom moru
Gradnji mosta protivili su se i različiti politički akteri u Bosni i Hercegovini, jer bi to otežalo njen pristup međunarodnim vodama. Nekoliko bosanskohercegovačkih političara u početku se protivilo izgradnji mosta, prvobitno planiranog da bude samo 35 m visok, jer bi onemogućio ulazak velikih brodova u luku Neum. Iako neumska luka trenutno nije pogodna za komercijalni promet, a najveći dio prometa u i iz Bosne i Hercegovine ide preko hrvatske luke Ploče, u budućnosti bi mogla biti izgrađena nova, te bi izgradnja mosta bi ugrozila ovu ambiciju. Predsjedništvo BiH je u nekoliko navrata pozvalo Hrvatsku da obustavi gradnju, te je član Predsjedništva BiH, Šefik Džaferović, 2019. godine naglasio mogućnost pokretanja postupka pred Međunarodnim sudom za prava mora ukoliko se pregovorima ne dođe do rješenja.
Grupa neimenovanih bosanskohercegovačkih poslanika je u augustu 2017. godine napisala pismo visokoj predstavnici EU za vanjske poslove i sigurnosnu politiku Federici Mogherini iz Italije i visokom predstavniku za Bosnu i Hercegovinu Valentinu Inzku iz Austrije, tvrdeći da je Hrvatska u kršeći Konvenciju Ujedinjenih naroda o pravu mora i "bez dozvole" svoju zemlju odsijeca od međunarodnih voda kroz projekat Pelješkog mosta, pozivajući Hrvatsku "da prestane napadati suverenitet Bosne i Hercegovine kao pomorske države i prestane sve aktivnosti na izgradnji nelegalnog i politički nasilnog projekta mosta na lokaciji Komarna - Pelješac. Bosanskohercegovački zastupnici su napomenuli da Bosna i Hercegovina nikada nije dala formalnu saglasnost, ni od Vijeća ministara ni od Predsjedništva, na projekat mosta i njegovo finansiranje sredstvima EU.
Hrvatska tvrdi da se most nalazi isključivo na hrvatskoj teritoriji i hrvatskim teritorijalnim vodama te da stoga ima pravo prema međunarodnom pomorskom pravu izgraditi most bez potrebe za pristankom Bosne i Hercegovine. Hrvatska je također izrazila opredijeljenost da u potpunosti poštuje međunarodna prava koja uživaju druge zemlje na poluotoku Pelješcu, uključujući pravo prolaza koje uživaju sve zemlje prema Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravu mora, te pravo Bosne i Hercegovine da ima neograničen pristup otvorenom moru. Hrvatska je također podsjetila da će predviđena visina mosta od 55 m omogućiti cjelokupnom trenutnom bosanskom brodarstvu da koristi postojeću navigacijsku rutu za tranzit ispod mosta, te da u slučaju da bilo koji brod viši od 55 m bi trebao pristati u luci u Bosni i Hercegovini, umjesto toga mogao bi pristati u hrvatsku luku Ploče, u skladu sa sporazumom o slobodnom tranzitu iz 1995. godine.
Prema riječima bosanskohercegovačkog političara i poslanika Halida Genjca, "netačne su tvrdnje da Hrvatska gradi most na svojoj teritoriji jer morske vode ispod Pelješkog mosta nisu i ne mogu biti hrvatske ili unutrašnje vode, već međunarodne vode koje se protežu od teritorijalnih voda Bosne i Hercegovine do otvorenog mora."
Veza sa ratifikacijom sporazuma o demarkaciji granice
desno|mini| Granice Bosne i Hercegovine (puna linija) kod Neuma izmijenjene (isprekidana linija) prema sporazumu iz 1999. Bosna i Hercegovina i Hrvatska dogovorile su sporazum o demarkaciji granice 1998. godine. Ugovor su potpisala dva bivša predsjednika Alija Izetbegović i Franjo Tuđman, ali ga parlamenti nikada nisu ratificirali, pa stoga nikada nije ni stupio na snagu. Sporazumom je predviđena definicija teritorija dviju država, na području Pelješca koje se malo razlikuje od onoga što je prikazano na kartama, budući da je Hrvatska pristala priznati suverenitet Bosne i Hercegovine nad dva nenaseljena ostrva (Mali Školj i Veliki Školj) i vrh poluotoka Klek kod Neuma.
Predsjedništvo Bosne i Hercegovine je 17. oktobra 2007. godine usvojilo službeni stav u kojem se navodi da se "Bosna i Hercegovina protivi izgradnji [Pelješkog] mosta dok se ne riješe pitanja u vezi sa utvrđivanjem morske granice između dvije države" i traži Hrvatska neće poduzimati nikakve jednostrane radnje u vezi sa izgradnjom mosta. Bosanskohercegovački poslanik Halid Genjac izjavio je da takav zvanični stav nikada nije vraćen i da je i dalje na snazi, a da nijedan zvanični organ BiH nije dao izričitu saglasnost za izgradnju mosta. Tvrdi da su "netačne tvrdnje da Hrvatska gradi most na svojoj teritoriji jer morske vode ispod Pelješkog mosta nisu i ne mogu biti hrvatske ili unutrašnje vode, već međunarodne vode koje se protežu od teritorijalnih voda Bosne i Hercegovine do otvorenog mora“.
Član Predsjedništva Bakir Izetbegović izjavio je da smatra da Hrvatska ne treba pristupiti izgradnji mosta prije nego što se dogovori demarkacija pomorske granice, a na osnovu stava Predsjedništva iz 2007. godine, te da je sporazum o korištenju ni luka Ploče još nije ratificirana.
Član Predsjedništva Dragan Čović kontinuirano podržava izgradnju mosta i izjavio da "problematiziranje izgradnje Pelješkog mosta nije službeni stav BiH. Službeni stav posljednjih godina bio je u smislu ohrabrivanja Hrvatske da nastaviti sa ovakvim infrastrukturnim projektom koji je od velike važnosti i za BiH. U ovom slučaju radi se o poziciji jedne stranke (Stranke demokratske akcije) i nekoliko pojedinaca u toj stranci. Hrvatska je ispoštovala sve postavljene uslove.”
Član Predsjedništva Mladen Ivanić izjavio je da podržava gradnju i da je potrebno osigurati da pomorski režim bude takav da brodovi mogu slobodno dolaziti u Neum.
Bitka kod Varne
Bitka kod Varne odigrala se 10. novembra 1444. blizu Varne u istočnoj Bugarskoj. Osmanlijska vojska pod vodstvom Sultana Murata II porazila je mađarsko-poljsku i vlašku vojsku koju su predvodili Vladislav III (koji je također bio kralj Ugarske), Janko Hunjadi (u ulozi komandanta udruženih kršćanskih snaga) i Mirča II. To je bila konačna bitka Varninskog križarskog rata.
Pozadina
Ugarsko kraljevstvo je ušlo u krizu nakon smrti kralja Sigismunda 1437. Njegov zet, koji je bio njegov nasljednik, kralj Albert je vladao samo 2 godine i umro 1439, ostavivši svoju udovicu, Elizabetu s nerođenim djetetom, Ladislavom. Ugarski plemići su tada pozvali mladog kralja Vladislava III da preuzme vladavinu Ugarske, očekujući njegovu pomoć u odbrani protiv Osmanlija. Nakon njegovog krunisanja za kralja Ugarske, više se nikad nije vratio u svoju domovinu, preuzevši vladavinu Ugarske kraljevine pored uticajnog plemića Janka Hunjadija.
Nakon neuspjelih ekspedicija od 1440. do 1442. na Beograd i Transilvaniju, i nakon što su ga je porazio Hunjadija od 1442. do 1443. u "dugoj kampanji", osmanlijski sultan Murat II potpisao je desetogodišnje primirje s Ugarskom. Nakon što je sklopio mir s Karamanijskim emiratom u Anadoliji u augustu 1444, odrekao se prijestola i ustupio ga je dvanaestogodišnjem sinu Mehmedu II.
Pripreme
Papinski, mletački i đenovski brodovi blokirali su Dardanele dok je ugarska armija marširala na Varnu, gdje bi se sastala s papinskom flotom i plovila niz obalu do Carigrada, izbacivši Osmanlije iz Evrope. Ugarsko napredovanje bilo je brzo, osmanlijske tvrđave su zaobiđene, dok su se lokalni Bugari iz Vidina, Orjahova i Nikopolja pridruživali armiji (Fružin, sin Jovana Šišmana je također učestvovao u kampanji sa svojom gardom). Dana 10. oktobra, blizu Nikopolja, otprilike 7000 vlaških konjanika pod vodstvom Mirče II, jednog od sinova grofa Vlada Tepeša, također se pridružilo.
Armenske izbjeglice u kraljevini Ugarskoj također su učestvovale u ratovima svoje nove države protiv Osmanlija već od bitke kod Varne 1444, kada su Armeni viđeni s kršćanskim snagama.
Postavljanje
U kasnu večer 9. novembra, osmanlijska vojska s oko 50.000 vojnika približila se Varni sa zapada. Na vrhovnom vojnom vijeću kojeg je održao Hunjadi tokom noći, papinski legat Julijan Cesarini, insistirao je na brzom povlačenju vojske. Međutim, kršćani su se našli između Crnog mora, Varnenskog jezera, strmih šumskih nagiba platoa Franga (visokog 356 m) i protivnika. Cesarini je tada predložio taktiku odbrane putem "tvrđave od zaprežnih kola" od Husita do dolaska kršćanske flote. Ugarski velikaši, hrvatski i češki komandanti su ga podržavali, ali mladi (dvadesetogodišnjak) Vladislav i Hunjadi su odbili ovu taktiku odbrane. Hunjadi je izjavio: "Pobjeći je nemoguće, predati se je nezamislivo. Borimo se sa hrabrošću i čašću." Vladislav je ovo prihvatio i dao mu je naredbu. Andreas del Palatio tvrdi da je Hunjadi komandovao "vlaškom vojskom", što je ukazivalo na veliki rumunski dio u Hunjadijevoj ličnoj vojski.
mini|250px|[[Mihael Szilágyi]]
Desni bok koji se poredao uz brdo prema selu Kamenaru brojao je oko 6500 ljudi formiranih u 5 četa. Biskup Jan Dominek iz Varadina vodio je vojsku sa svojom četom; Cesarini je predvodio četu njemačkih najamničkih vojnika i četu bosanskih. Egerski biskup vodio je svoju četu, a vojni guverner Slavonije, ban Franko Talovac, predvodio je jednu hrvatsku četu.
U centru Osmanlijske vojske bili su janjičari i regruti iz Rumelije, postavljeni oko dva tračanska tumula. Murat je posmatrao i vodio bitku s jednog od ta dva tumula. Janjičari su iskopali rovove iza jaraka i dvije palisade. Desno krilo se sastojalo od spahija iz Rumelije, a lijevo krilo se sastojalo od akindžija, spahija iz Anadolije i ostalih vojnika. Janjičarski strijelci i neke akindžije bili su postavljeni na platou Franga.
Bitka
mini|250px|Kretanje vojske tokom bitke. 250px|mini|Scena sa bitke kod Varne (1444) na djelu Kronika wszystkiego świata [[Marcin Bielski|Marcina Bielskog, izdana 1564.]]
Lahka osmanlijska konjica u jurišu je napala vojsku bana Talovca. Kršćani s lijevog boka uzvratili su napad s bombardima i zaustavili prodor konjice. Nakon toga su kršćani neorganizirano pošli u potjeru za konjicom. Međutim, spahije su ih napale s boka. Vojnici kršćanskog desnog boka pokušali su pobjeći u malu tvrđavu Galatu na drugoj strani zaliva Varne, ali većina ih je poginulo u močvarnom području oko jezera i rijeke Devnje, gdje je Cesarini također poginuo. Jedino su se vojnici bana Talovca uspjeli povući iza Wagenburga.
Vojnici drugog osmanlijskog boka napali su Mađare i Bugare Mihaela Szilágyija. Njihov prodor bio je zaustavljen, ali nakon toga su spahije napale ponovo. Hunjadi je odlučio da pomogne i savjetovao Vladislava da sačeka dok se ne vrati; zatim je krenuo naprijed s dvije konjičke čete. Mladi kralj nije poslušao Hunjadijev savjet i poveo u napad 500 poljskih vitezova prema osmanlijskom centru. Pokušali su nadvladati janjičare s ciljem da zarobe Murata i skoro su uspjeli, ali je ispred Muratovog šatora kraljev konj ili pao u zamku ili bio izboden, nakon čega je janjičar Kodja Hazar usmrtio kralja i odrubio mu glavu. Kraljeva glava je predana sultanu i kasnije odnesena na osmanlijski dvor. Osmanlije su uništile ostatak poljske konjice.
Prilikom povratka, Hunjadi je uporno pokušavao povratiti kraljevo tijelo, ali sve što je uspio uraditi je organizirati povlačenje ostatka svoje vojske; u vojsci je stradalo hiljade žrtava i bila je praktično uništena. Kraljeva glava i tijelo nikad nisu pronađeni. Dvorski pjesnik Michael Beheim napisao je pjesmu na osnovu priče Hansa Mergesta koji je proveo 16 godina u osmanlijskom zatočeništvu poslije bitke.
Posljedice
mini|desno|240px|Memorialni centar bitke kod Varne, sagrađen na drevnom [[Tračani|tračanskom tumulu, nazvan po poginulom kralju.]] Nakon smrti Vladislava, na vlast kraljevine Mađarske došao je četverogodišnji kralj Ladislav. Naslijedio ga je Kazimir IV nakon trogodišnjeg interregnuma (vrijeme od smrti ili silaska s prijestolja jednog vladara pa do stupanja na prijestolje drugog vladara).
Osmanlijske žrtve bile su toliko velike da je Muratu trebalo tri dana da shvati da je pobijedio u bici. Stoga, osmanlijska pobjeda kod Varne, popraćena pobjedom na drugoj bici kod Kosova 1448. odvratila je evropske države od slanja pomoći Bizantijskom carstvu tokom osmanlijskog pohoda na Konstantinopolj 1453.
Pobjedom u bici, sklonjene su prepreke koje su spriječavale osmanlijsko širenje u istočnu i centralnu Evropu; daljnim bitkama veliki dio jugoistočne i istočne Evrope došao je u vlast Osmanlijskog Carstva.
Glomerul
Glomerul je mreža malih krvnih sudova (kapilara) poznatih kao klupko, smještenih na početku nefrona, u bubregu. Klupko je strukturno podržano mezangijem – prostorom između krvnih sudova – koji se sastoji od intraglomerulskih mezanglijnih ćelija. Krv se filtrira preko kapilarnih zidova ovog snopa kroz glomerulsku filtracijsku barijeru, koja obavlja filtraciju vode i rastvorljivih supstanci do vrećice slične čaši poznate kao Bowmanova čahura. Zatim filtrat ulazi u bubrežni tubul nefrona.
Glomerul se snabdijeva krvlju iz uzlazne (aferentne) arteriole bubrežne arterijske cirkulacije. Za razliku od većine kapilarnih ležišta, glomerulski kapilari izlaze u silazne (eferentne) arteriole, a ne u venule. Otpor eferentnih arteriola uzrokuje dovoljan hidrostatski pritisak unutar glomerula da stvara silu za ultrafiltraciju.
Glomerul i njegovo okruženje, Bowmanova čahura, čine bubrežno tjelašce, osnovnu filtracijsku jedinicu bubrega. Brzina kojom se krv filtrira kroz sve glomerula, a time i mjera ukupne funkcije bubrega, je brzina glomerulske filtracije (GFR).
Struktura
thumb|400px|Bubrežno tjrlašce sa glomerulom i njegovim kapilarima thumb|500px|right| Slika 2: (a) Dijagram [[jukstaglomerulski aparat|jukstaglomerulskog aparata: ima specijalizirane ćelije koje djeluju kao jedinica koja nadzire sodijukstaglomerulski aparat: ima tri vrste sadržaja tekućine u distalnom savijenom tubulu (nije označeno – to je lijevi tubul) i prilagođava brzinu filtracije i oslobađanja renina. (b) Mikrografija prikazuje glomerul i okolne strukture.]] .
thumb|240px|Snimak unutrašnje površine otvorenog (slomljenog) kapilara sa vidljivim fenestrama, pod skenirajućim elektronskim mikroskopom (uvećano 100.000x)
Obloga
Glomerulski kapilari obloženi su endotelnim ćelijama. Sadrže brojne pore – zvane fenestre – u prečniku od 50–100 nm. Za razliku od ostalih kapilara sa fenestrama, ove nisu obuhvaćene dijafragmama. Omogućuju filtriranje tečnosti, rastvorenih supstanci i proteina krvne plazme, istovremeno sprečavajući filtraciju crvenih krvnih zrnaca, bijelih krvni ćelija i trombocita.
Glomerul ima glomerulsku baznu membranu (GBM), koja se sastoji uglavnom od laminina, kolagena tipa IV,  agrina i nidogena, koje stvaraju i izlučuju i endotelne ćelije  i podociti: tako je GBM stisnut između glomerulskih kapilara i podocita. GBM je debljine 250–400 nm, što je deblje od oblagajućih membrana drugog tkiva. To je prepreka proteinima u krvi kao što su albumin i globulin.
Dio podocita u kontaktu s GBM-om ie nastavkom podocitnog stopala, zvani pedikul (slika 3): postoje razmaci izmeđunastavaka stopala, kroz koje se odvija filtracija i ulijeva u prostor Bowmanove čahure.. Prostor između susjednih natavaka podocitnih stopala obuhvaćen je prorezanom dijafragmom, koja se sastoji od proteinske obloge, uključujući podocin i nefrin. Pored toga, nastavci imaju negativno nabijeni omotač (glikokaliks) koji odbija negativno nabijene molekule, kao što su serumski albumini.
Mezangij
Mezangij je prostor koji je kontinuiran sa glatkim mišićima arteriola. Nalazi se izvan kapilarnog lumena, ali okružen je kapilarama. Nalazi se u sredini (mezo) između kapilara (angis). Sadrži ga obložna membrana koja okružuje i kapilare i mezangij.
Mezangijum uglavnom sadrži:
Prokrvljavanje
thumbnail|Dijagram cirkulacije jednog glomerula, povezanim tubulom i sabirnim sistemom. Glomerul se snabdijeva krvlju iz aferentne (uzlazne) arteriole bubrežne arterijske cirkulacije. Za razliku od većine kapilarnih ležišta, glomerulski kapilari izlaze u eferentne arteriole, a ne u venule. Otpor eferentnih arteriola uzrokuje dovoljan hidrostatski pritisak unutar glomerula da stvori silu za ultrafiltraciju.
Krv izlazi iz glomerulskh kapilara pomoću eferentne arteriole, umjesto preko "'venule'", kao što se to vidi u većini kapilarnih (slika 4). Ovo omogućava strožiju kontrolu nad protokom krvi kroz glomerul, jer se arterioli šire i stežu lakše od venula, zahvaljujući njihovom debelom kružnom glatkom mišićnom sloju (tunica media). Krv koja izlazi iz eferentne arteriole ulazi u bubrežnu venulu, koja zauzvrat ulazi u bubrežnu interrežanjsku, a zatim u bubrežnu venu.
Korini nefroni u blizini kortikomedularnog spoja (15% svih nefrona) nazivaju se jukstamedulski nefroni. Krv koja izlazi iz eferentnih arteriola ovih nefrona ulazi u vasa recta, koje su ravne kapilarne grane koje dovode krv u bubrežnu medulu. Ove vaze pravo kreću uz silaznu i uzlaznu Henleovu petlju i učestvuju u održavanju medulskog sistema protivstrujne razmjene.
Drenaža filtrata
Filtrat, koji je prošao kroz troslojnu jedinicu za filtriranje, ulazi u Bowmanov prostor. Odatle teče u bubrežni tubul – nefron – koji prati put u obliku U do sabirnog kanala, konačno izlazeći u bubrežnu čašu kao urin.
Filtracija
thumb|380px|Shema filtracijske barijere: Barijera omogućava strožiju kontrolu nad protokom krvi kroz glomerul, jer se arteriole šire i stežu lakše od venula, zahvaljujući njihovom debelom kružnom [[glatki mišić|glatkom mišićnom sloju 1. lamina rara interna 2. lamina densa 3. lamina rara externa C. Podociti: 1. enzimski i strukturni proteini 2. filtracijski otvor 3. dijafragma]]
Glavna funkcija glomerula je filtriranje plazme, kako bi proizveo glomerulski filtrat koji prolazi duž nefronskog tubula da bi formirao urin. Brzina kojom glomerul stvara filtrat iz plazme (brzina glomerulske filtracije je mnogo veća nego u sistemskim kapilarama, zbog posebnih anatomskih karakteristika glomerula. Za razliku od sistemskih kapilara, koji primaju krv iz visoko otpornih arteriola i odvode je u nisko otporne venule, glomerulskie kapilar su na oba kraja povezani sa visokootpornim arteriolama: aferentna i eferentna arteriola. Ovakav raspored dvije arteriole u nizu određuje visok hidrostatski pritisak na glomerulskim kapilarama, što je jedna od sila koja favorizira filtriranje do Bowmanove čahure. Ako je supstanca prošla kroz glomerulske kapilarne endotelne ćelije, glomerulsku baznu membranu i podocite, tada ulazi u lumen tubula i poznata je kao glomerulska filtrat. U suprotnom, izlazi iz glomerula kroz eferentnu arteriolu i nastavlja cirkulaciju kao što je objašnjeno u nastavku i kao što je prikazano na slici.
Propusnost
Strukture slojeva određuju njihovu selektivnu permeabilnost (semipermselektivnost). Faktori koji utiču na selektivnost su negativni naboj bazne membrane i podocitnog epitela i efektivna veličina pora zida glomerula (8 nm). Kao rezultat toga, veliki i/ili negativno nabijeni molekuli proći će daleko rjeđe od malih i/ili pozitivno nabijenih molekula. Naprimjer, mali ioni poput natrija i kalija slobodno prolaze, dok veći proteini, poput hemoglobina i albumina praktčno uopće ne prolaze.
Onkotski pritisak na glomerulske kapilare jedna je od sila koja se opire filtraciji. Budući da je propustljivost za velike i negativno nabijene proteine mala, ne mogu se lahko filtrirati u Bowmanovu čahuru. Stoga koncentracija ovih proteina ima tendenciju povećanja kako glomerulski kapilari filtriraju plazmu, povećavajući onkotski pritisak duž glomerulskog kapilara.
Starlingova jednadžba
Brzina filtracije od glomerula do Bowmanove kapsule određuje se (kao u sistemskim kapilarama) pomoću Starlingove jednadžbe:
Regulacija krvnog pritiska
Zidovi aferentne arteriole sadrže specijalizovane glatke mišićne ćelije koje sintetiziraju renin. Ove jukstaglomerulsje ćelije imaju glavnu ulogu u sistemu renin – angiotenzin, koji pomaže u regulaciji količine krv] i pritiska.
Klinički značaj
Oštećenje glomerula zbog bolesti može omogućiti da kroz barijeru glomerulske filtracije prolaz crvenih krvnih zrnaca, bijelih krvnih zrnaca, trombocita i krvnih proteina, kao što su albumin i globulin. Osnovni uzroci povrede glomerula mogu biti upalni, toksični ilimetabolički. To se može vidjeti u urinu (analiza urina) mikroskopskim i hemijskim ispitivanjem. Primjeri su dijabetska bolest bubrega, glomerulonefritis i IgA nefropatija.
Zbog veze između glomerula i GFR, GFR je klinički značajan kod sumnje na bolest bubrega ili u slučaju nekog stanja s poznatom bubrežnom bolešću, ili kada se riskira razvoj bubrežnog oštećenja kao što su početni nefrotoksični lijekovi. .
Belavšek
Belavšek je naseljeno mjesto u sastavu općine Videm, regija Podravska, Slovenija.
Glomerul
Historija
Italijanski biolog i anatom Marcello Malpighi je 1666. prvi put opisao glomerule i pokazao njihov kontinuitet s bubrežnom vaskulaturom (281.282). Otprilike 175 godina kasnije, hirurg i anatom William Bowman detaljno je razjasnio kapilarnu arhitekturu glomerula i kontinuitet između njegove okolne čahure i proksimalnog tubula.
Belavšek
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Belavšek je imao 77 stanovnika.
Budoželje
Budoželje je naseljeno mjesto u sastavu općine Vareš, FBiH, Bosna i Hercegovina. Naselje Budoželje udaljeno je od Vareša oko 10 km vazdušne linije u pravcu jugoistoka.
U srednjem vijeku područje Vareša ulazilo je u sastav župe Trstivnica i župe Vidogošća. Imena toponima kao što su: selo Sasine, Šaški Do i kroz njega tekući Šaški potok upućuju na zaključak da su na području Vareša u srednjem vijeku bili prisutni i Sasi. Pojedini izrazi koji su se upotrebljavali u rudarskoj i kovačkoj terminologiji npr. rudokop tj. rupa iz koje se vadila ruda u Varešu zvala se orat (od njem. ort) što ide u prilog činjenicama o prisustvu Sasa.
Na širem području naselja evidentirana su na četiri lokaliteta, nekropole sa stećcima i starim nišanima. Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 20. do 26. januara 2009. godine, proglašene su za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. U središtu naselja na lokalitetu Glavica ili Hrid smještena je nekropola sa 36 stećaka (34 sanduka i 2 sljemenjaka). U pravcu sjevera na udaljenosti od nekropole do 30 m vazdušne linije, na lokalitetu Gromile nalaze se tri stara nišana.