cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stjepan I, kralj Ugarske
Naslijedivši svog oca 997. godine, Stjepan je morao da se bori protiv svog rođaka Kopanija, koji je podržan od strane velikog broja paganskih ratnika. On je porazio Kopanija uz pomoć stranih vitezova i krunisan za kralja 25. decembra 1000. godine sa krunom koju je poslao papa Silvester II. U seriji ratova protiv polunezavisnih plemena i starješina ujedinio je cijelu Panonsku niziju. On je zaštitio nezavisnost svog carstva prisiljavajući trupe Konrada II, cara Svetog rimskog carstva, da se povuku iz Ugarske 1030. godine.
Stjepan je osnovao jednu nadbiskupiju, šest biskupija i tri benediktinska samostana; tako je Crkva u Ugarskoj razvijena nezavisno od nadbiskupa Svetog rimskog carstva. Također je ohrabrio širenje hrišćanstva sa teškim kaznama za ignoriranje hrišćanskih carina. Njegov sistem lokalne uprave bio je zasnovan podjelom carstva na okruge koji su organizovani oko tvrđava i kojima su upravljali kraljevski službenici. Tako je Ugarska imala trajno razdoblje mira tokom njegove vladavine i postala poželjna ruta hodočasnicima i trgovcima koji putuju između Zapadne Evrope i Svete Zemlje ili Konstantinopolja.
Velika (Veljaci)
Župa Velika (poznata i kao Veljaci) sastavni je dio Huma (Humske zemlje) u razvijenom srednjem vijeku. Po nekim autorima izraz Velika je jedan od iskrivljenih oblika imena Veljaci. Župa se nalazi u području današnje zapadne Hercegovine, a obuhvata područje grada Ljubuški i dolinu rijeke Trebižat. Na istoku graniči sa župom Večerić, na sjeveru sa župom Imota, na zapadu župom Gorska, a na jugu župom Luka. Po nekim autorima, ranije je na tom području bila župa Rastoka koju pominje bizantski car Konstantin VII Porfirogenet u DAI sredinom 10. vijeka.
Stjepan I, kralj Ugarske
Preživio je svu svoju djecu. Umro je 15. augusta 1038. godine i pokopan u svojoj novoj bazilici, sagrađenoj u Székesfehérváru i posvećenoj Presvetoj Bogorodici. Njegova smrt je izazvala građanske ratove koje su trajali desetljećima. Godine 1083. kanonizovan je zajedno sa svojim sinom Emerikom i biskupom Gerardom Sagredom. Stjepan je postao popularan svetac u Mađarskoj i susjednim teritorijama. U Mađarskoj, njegov blagdanski dan (20. august) je također državni praznik dan državnosti.
Rane godine (975–997)
Stjepanov datum rođenja je neizvjestan jer nije zabilježen u savremenim dokumentima. Mađarske i poljske hronike govore da je rođen 975. godine u Esztergomu. Nakon uspostave kraljevske rezidencije u Esztergomu, njegov otac Gejza je prisilno širio hrišćanstvo među svojim podanicima, dok on nikada nije prestao obožavati paganske bogove. Titmar Merseburški u svojim hronikama opisuje Gejzu kao okrutnog monarha, ukazujući na to da je bio despot koji je nemilosrdno konsolidirao svoju vlast nad buntovnim ugarskim lordovima.
Velika (Veljaci)
Župa Velika nastala je u 12. vijeku. Tada je pominje Grgur barski u Ljetopisu popa Dukljanina. Središte župe bilo je na području sela Grab, kod zaseoka Granići, gdje se nalazio srednjovjekovni grad Visoka. Grad dominira okolinom, a imao je i svoje podgrađe. Važno središte na području ove župe je i naselje Veljaci, po kojem neki ovoj župi i daju ime. Selo Veljaci pomenuto je u povelji Stjepana Dabiše od 26. 4. 1395. Naime kralj Dabiša daruje selo Veljake svojoj kćerki Stani na uživanje za njenog života, a poslije njene smrti selo bi pripalo Jurju Radivojeviću, suprugu Stanine kćerke Vladike. Treće važno središte u župi Velika (Veljaci) je utvrđeni grad Ljubuški, koji se prvi put pominje 1444. Na području župe registriran je veliki broj stećaka, koji ukazuju na gustu naseljenost ljubuškog područja u srednjem vijeku. Župa je bila pod upravom humske vlasteoske porodice Radivojevići.
Stjepan I, kralj Ugarske
Rane godine (975–997)
Mađarske hronike govore da je Stjepanova majka bila Sarolt, kćerka ugarskog plemića Gyula koji je imao jurisdikciju nad Transilvanijom i širim područjem ušća rijeke Tise i Moriš. Mnogi historičari, uključujući Pala Engela i Gyula Kristoa, govore da je njen otac Gyula bio kršten u Konstantinopolju 952. godine i bio vjeran hrišćanstvu. Za razliku od svih mađarskih izvora, poljski izvori govore da je Stjepanova majka bila Adelaide, sestra poljskog kneza Mješka I, ali pouzdanost ovog izvora nije prihvaćena od strane modernih historičara.
Stjepan je rođen kao Vajk, čije ime potiče od turkijske riječi baj, što znači heroj. Ugarske hronike pripovijedaju da ga je krstio biskup Adalbert Praški, koji je boravio nekoliko puta u Esztergomu između 983. i 994. godine. Međutim, sveti Adalbert u svojoj hronici, koju je napisao Bruno Querfurt, ne spominje ovaj događaj. Prema tome, datum Stjepanovog krštenja ostaje nepoznat; Gyorffy tvrdi da je kršten ubrzo nakon rođenja, dok Gyula Kristo napominje da je krštenje obavio neposredno pred očevu smrt 997. godine.
Valencija (hemija)
mini|desno|200px|[[Higgins-ove čestice]] Međusobnim spajanjem atoma istog elementa nastaju molekule tog elementa, a spajanjem atoma raznih elemenata nastaju hemijski spojevi tačno određenog hemijskog sastava. Drugim riječima, međusobno se spaja tačno određen broj atoma elemenata. Ta osobina atoma nekog elementa da se spaja s određenim brojem atoma nekog drugog elementa naziva se njegovom valencijom (lat. valentia = moć ili kapacitet). Element čiji se atomi obično ne spajaju s više nego jednim atomom bilo kojeg drugog elementa nazivamo monovalentnim, tj. njegova valencija je jedan (npr. vodik). Valencije drugih elemenata možemo onda definisati brojem atoma monovalentnog elementa s kojima se spaja jedan atom tog elementa. Naprimjer, kisik u molekuli vode H2O je dvovalentan (valencija mu je dva). Jedan te isti element može biti u različitim spojevima različito valentan (npr. P2O3 gdje je fosfor trovalentan i P2O5 gdje je fosfor petovalentan).
Midraali
Midraali (en:Myrddraal), su imaginarna bića iz svijeta Točka vremena. Jedni su od Shadowspawn vrsta. Midraali su zla stvorenja, stvorena za vrijeme Rata Moći, i služe Mračnog. Imaju ljudski oblik, ali nemaju oči. Međutim, ostala čula su im izvanredno razvijena. Boje ih se u svim zemljama svijeta. Midraali imaju mnoga imena: Sjene, Vrebači, itd. Postoji jedna izreka: pogled Midraala je strah. Žive u Pustari. Iako su Midraali zaista užasni, neke priče o njima su pretjerivanje. Na primjer, priča se da jašu sjenke i da su visoki sedam metara. Oružje Midraala ubija jednim udarcem. Kada se ubije Midraal on ne umire odmah, njegovo tijelo nastavi da se koprca i da maše oružjem još nekoliko sati.
Shadowspawn
Tempo
Tempo je izraz u muzičkoj teoriji koji predstavlja brzinu izvođenja nekog djela ili kompozicije. U klasičnoj muzici tempo se obično označava na početku notnog sistema (linijskog sistema) i obične se mjeri u otkucajima u minuti (oum). U modernim klasičnim kompozicijama, "metronomska oznaka" sa otkucajima u minuti može dopuniti ili zamijeniti uobičajeno tempo obilježavanje, dok se u modernim žanrovima (poput elektronske plesne muzike ili poznatije pod nazivom "dance") tempo obično jednostavno izražava otkucajima u minuti (oum). Tempo se može odvojiti od artikulacije i metrike, ili se ove muzičke pojave mogu naznačiti zajedno sa tempom, što doprinosi ukupnoj teksturi. Iako je sposobnost održavanja stalnog tempa vitalna vještina muzičkog izvođača, tempo je promjenljiv. Ovisno o žanru muzičkog djela i izvedbi samog izvođača, djelo se može svirati s blagim tempo rubato ili drastičnim ubrzanjem (accelerando). U muzičkim ansamblima tempo često označava dirigent ili neko od instrumentalista, kao na primjer bubnjar. Nazivi oznaka potiču iz italijanskog jezika.
Vrste tempa počevši od najsporijeg ka najbržem su:
Žore Bokšić
Žore Bokšić bio je dubrovački trgovac i protovestijar bosanskih vladara. Žore je Dubrovčanin koji je duže vremena poslovao u Bosni kao trgovac. Naročito se isticao u trgovini olovom u Kamenici i Olovu. Organizovao je brojne karavane koji su preko Via Narenta prevozili olovo do trga Drijeva, a odatle brodovima do Dubrovnika i drugih tržišta. Koliko je to bila uhodana i prepoznatljiva praksa pokazuju primjeri da su kasniji trgovci u organizaciji trgovine olovom u ugovorima spominjali da se posao mora obavljati onako kako je to Žore svojevremeno činio.
Kao trgovac i protovestijar Žore je imao značajnu ulogu u razvoju trgovine i rudarstva u srednjovjekovnoj Bosni. Njegova umijeća prepoznali su bosanski vladari i angažirali ga da im kao protovestijar uređuje njihove financijske poslove. U poslovanju uz njega važnu ulogu imala je njegova žena Mara. Naslijedio ga je sin Nikola Bokšić, koji po sposobnostima nije bio ni blizu očevih dometa.
Zastava M70
Razvoj puške
thumb|lijevo|Sjevernomakedonski i američki vojnici na obuci. Početni razvoj jugoslovenske automatske puške domaće proizvodnje je počeo 1959. godine pod nazivom automatska puška M64 koja je imala nekoliko razlika u odnosu na AK-47, ali puška nije uvedena u vojnu upotrebu. Drugi pokušaj proizvodnje ove puške je bio uspješniji i puška je uvedena u upotrebu u JNA 1970. godine pod nazivom M70. Puška se razlikovala od AK-47 po preklopivim kundakom i koso odsječenim vrhom cijevi puške, tromblonskom nišanu, noćnom nišanu, tri šupljine za hlađenje cijevi i drvetu tikovini svijetle boje. Pojedinačnom paljbom na zemlji precizna je do 400m, a u zraku 500 m. Na kratkim rafalima preciznost joj je do 300 m, a rafalima oko 200 m. Borbena brzina gađanja je 120 metaka u minuti. Režim paljbe može biti rafalno i pojedinačno. Borbeni komplet iznosi 150 metaka. Osim metaka, može se postaviti i tromblonski nastavak. Puška ima jedan mehanički nišan i jedan tromblonski nišan.
Podaci
thumb|desno|Zastava M70AB3 thumb|desno|Hrvatski i američki vojnici na vojnoj vježbi.
Verzije puške
thumb|desno|Zastava M70A i M70B.
Korisnici
thumb|desno|Zastava M70 u rukama [[Irak|iračkog policajca.]] thumb|desno|[[Afganistanski policajci na obuci iz gađanja.]]
Tvornica duhana Rovinj
Tvornica duhana Rovinj (TDR) najveći je proizvođač cigareta u regiji Jugoistočne Evrope. Uz matično tržište Hrvatske, TDR posluje u Bosni i Hercegovini, Crnoj Gori, Kosovu, Makedoniji, Sloveniji, Srbiji, Češkoj, Italiji, Španiji i Njemačkoj, a gradnju tvornice cigareta planira i u Iranu. S godišnjim prihodima od 2,17 milijardi kuna, oko 0,54 miljardi KM u 2009. godini, oko 1000 zaposlenih i 2000 kooperanata, TDR je najznačajniji dio Adris grupe, jedne od najvećih hrvatskih korporacija.
Historija
Preteča TDR-a bio je pogon za opskrbu oficira austrougarske vojske cigarama, osnovan 1872. godine. Do kraja Prvog svjetskog rata pogon je poslovao u sastavu austrijskog duhanskog monopola, a između dva svjetska rata bio je dio italijanskog duhanskog monopola. Nakon Drugog svjetskog rata, rovinjska tvornica je opremljena novim mašinama što je rezultiralo širenjem proizvodnog asortimana i modernizacijom distributivne mreže. Osamdesetih godina nastao je Ronhill, daleko najpoznatiji brend TDR-a, a u devedesetima Tvornica duhana Rovinj postaje vodeća na hrvatskom tržištu. U januaru 2001. TDR osniva vlastitu turističku kompaniju Adria Resorts (današnja Maistra). U decembru 2003. osnovana je Adris grupa, kao krovna korporacija unutar koje TDR postaje duhanska divizija i u svoj sastav uključuje i firme Hrvatski duhani i Istragrafika.
Nova tvornica
U maju 2007. TDR je otvorio nove proizvodne pogone u mjestu Kanfanar, nedaleko Rovinja, i tako proizvodnju izmjestio iz središta Rovinja, gdje je ostala uprava kompanije. Prostori stare tvornice duhana koriste se za razne skupove i festivale, uključujući i Weekend Media Festival.
Olivier Marteel
Olivier Marteel belgijski je snukerski sudija. Rođen je u Nieuwpoortu, a trenutno živi u Gijverinkhoveu.
Karijera
Za sudiju se prvi put kvalificirao 1994, a prvi profesionalni meč sudio je na Kvalifikacijskom turniru za Masters 2006. Devet godina kasnije postao je prvi Belgijanac i drugi nebritanski sudija (nakon Jana Verhaasa) koji je sudio finale Svjetskog prvenstva, a ponovo ga je sudio 2022.
Također je sudio finale UK Championshipa 2016. i 2020. te finale Mastersa 2016. i 2018.
Osim toga što je sudija, Marteel i igra snuker. Najveći takmičarski brejk mu je 78, a na treninzima 133.
Upitan šta nosi u džepu kao sudija, odgovorio je: "Četiri markera za kugle, kovanicu od dvije funte, olovku i fotografiju mog pokojnog djeda."
Izvan snukera
Marteel je obučeni radiolog, ali za vrijeme pandemije COVID-a 19 u Belgiji radio je kao bolničar. Hobiji su mu nogomet, čitanje medicinskih knjiga i gledanje naučnofantastičnih filmova.
Mihail Botvinik
Mihail Mojsejevič Botvinik bio je jevrejski sovjetski/ruski velemajstor i dugogodišnji svjetski šahovski prvak.
Rane godine
Rođen u Kuokkali, sin zubnog tehničara, prvi put je zapažen u šahovskom svijetu sa 14 godina, kada je pobijedio svjetskog prvaka Capablanku u jednoj simultanci.
Brzo je napredovao i u 20. godini, kao ruski majstor, prvi je put pobijedio na sovjetskom šahovskom prvenstvu 1931. Kasnije je na državnim prvenstvima pobjeđivao 1933, 1939, 1941, 1945. i 1952.
Sa 25 godina Botvinik se ravnopravno nosio sa svjetskom šahovskom elitom, postižući uspjehe na najjačim međunarodnim turnirima. Bio je prvi (zajedno s Flohrom) u Moskvi 1935, ispred Laskera i Capablanke, zatim prvi (zajedno s Capablankom) u Nottinghamu 1936. i treći (iza Finea i Keresa) na prestižnom AVRO turniru u Amsterdamu 1938. Godine 1941. osvojio je turnir koji mu je donio titulu "apsolutnog prvaka SSSR-a". Botvinik je pobijedio Keresa i budućeg svjetskog prvaka, Smislova, kao i jake sovjetske velemajstore Isaka Boleslavskog i Andora Lilienthala.
Svjetski prvak
Nije iznenađenje da je Botvinik, stalno napredujući, tri puta bio svjetski prvak (1948-57, 1958-60, 1961-63). Njegova dugovječnost na šahovskom tronu pripisuje se njegovoj izuzetnoj posvećenosti izučavanju šaha. Pripreme prije i analize poslije partije bile su najjača Botvinikova strana: tehnika prije taktike i majstorstvo u završnicama ispred zamki u otvaranjima. Njegovo usvajanje i razvoj solidnih otvaranja u Nimcoindijskoj odbrani, Slavenskoj odbrani i Winawerovoj Francuskoj odbrani bile su rezultat pažljivih studija i zato se mogao usredsrediti na uzak repertoar otvaranja za vrijeme najvažnijih mečeva, često vodeći meč u pažljivo odabrane varijante. Odigrao je mnogo "tajnih" trening-mečeva s majstorima takvog kalibra kao što su Flohr, Jurij Averbah i Vjačeslav Rogozin. Objelodanjivanje detalja ovih mečeva mnogo godina kasnije omogućilo je šahovskim historičarima da steknu uvid u Botvinikovu fascinantnu šahovsku vladavinu.
Možda je iznenađujuće da Botvinik nije široko prihvaćen kao jedan od najboljih šahista svih vremena. S jedne strane, njegovi uspjesi bili su zaista impresivni i treba biti upamćeno da su svi njegovi najveći rivali, mladi Keres, David Bronštejn, Smislov, Mihail Talj i Tigran Petrosjan, bili nezaboravni igrači. On je, također, ustanovio novi trend svojim detaljnim analizama otvaranja i načinom treninga.
S druge strane, kritičari ističu njegovo rijetko pojavljivanje na turnirima poslije Drugog svjetskog rata, dok je bio svjetski prvak, i njegove prosječne rezultate u mečevima za odbranu titule – od 5 odbrana izgubio je 3 meča (od Smislova 1957, Talja 1960. i Petrosjana 1963), a u 2 je igrao neriješeno (protiv Bronštejna 1951. i Smislova 1954). On je, međutim, dobio 2 meča kao izazivač, pobijedivši vladajuće svjetske prvake Smislova 1958. i Talja 1961.
Vlada, također, opće mišljenje da se Botvinikova igra zasnivala više na korektnoj nego na intuitivnoj ili spektakularnoj igri. Ovakvo mišljenje nastalo je zahvaljujući njegovom osornom ponašanju i naizgled hladnoj, proračunatoj ličnosti, za razliku od genijalnog Talja – iako je Fine (jedan od najjačih šahista u historiji koji nije osvojio titulu svjetskog prvaka) napisao da je Botvinikova zbirka najboljih partija jedna od "tri najljepše".
Tri su faktora doprinijela njegovim neujednačenim rezultatima. Prvo, Drugi svjetski rat izbio je upravo u vrijeme kad je Botvinik bio na vrhuncu – da rat nije prekinuo međunarodna šahovska takmičenja, Botvinik bi gotovo sigurno izazvao Aljehina u meču za svjetskog prvaka početkom 1940-ih i možda bi osvojio titulu, kao što je to uradio 1948, kad se poslije Aljehinove smrti igrao meč-turnir za titulu prvaka svijeta. Drugo, on je bio jedini svjetski poznat šahist koji je imao dugu i bogatu karijeru na drugom polju, kao inženjer, za šta je dobio brojna sovjetska odlikovanja, a Fine je često isticao da je Botvinik bio posvećen inženjerstvu jednako kao i šahu. Konačno, prethodni svjetski prvaci mogli su izbjegavati svoje najjače takmace, kao što bokseri teške kategorije to čine danas; Lasker je bio poznat po tome što je držao titulu koliko je dugo mogao, izbjegavajući u nekoliko prilika mečeve s najozbiljnijim pretedentom, Capablankom. Kad je FIDE preuzela kontrolu nad svjetskim prvenstvima 1948, Botvinik je bio prvi šampion koji je bio prinuđen igrati s najjačim protivnicima svake 3 godine; čak i tada Botvinik je držao titulu duže od bilo kojeg igrača poslije njega (s izuzetkom Kasparova).
Kasnija karijera
Pošto je posljednji put izgubio titulu od Petrosjana u Moskvi 1963, Botvinik je ostao u takmičarskom šahu, pojavljujući se na nekoliko visokrangiranih turnira, nastavivši ostvarivati nezaboravne partije, ali ipak više nije želio učestvovati u utrci za titulu. Povukao se s takmičenja 1970. u 59. godini, želeći se radije posvetiti razvoju računarskih šahovskih programa i pomagati mladim sovjetskim šahistima, zbog čega je zaslužio nadimak "Patrijarh sovjetske škole šaha". Poznati "3K": Karpov, Kasparov i Kramnik bili su samo trojica od mnogih budućih velemajstora koje je podučavao Botvinik. Mladi Kasparov bio je posebno blizak sa Botvinikom; u njegovoj knjizi iz 2004. Moji veliki prethodnici II nekoliko stranica posvećeno je sjećanjima na njegovog nekadašnjeg tutora i prijatelja. Kasparovljeve bilješke, u kojima se Botvinik pojavljuje gotovo kao očinska figura, otkrivaju Botvinikovu toplu i ljudsku stranu, za razliku od njegove hladne i stroge ličnosti, kako su je uglavnom opisivali.
Botvinikova autobiografija, Ka ostvarenju cilja, objavljena je na ruskom jeziku 1978. i prevedena na engleski (Achieving the Aim) 1981. Odani komunista, Botvinik je bio uzdrman raspadom Sovjetskog saveza i izgubio je svoje pozicije u ruskom šahu u vrijeme Jeljcinove ere. Umro je od raka 1995.
Muzej
mini|Dvorana Prirodoslovnog muzeja u [[Londonu, Engleska]] mini|Ulaz u [[Muzej Međimurja Čakovec|Muzej Međimurja u Čakovcu, Hrvatska]] Muzej (od starogrčkog . μουσείο[ν], musío - sjedište Muza) je naziv za ustanovu i zgradu, u kojoj se čuvaju, proučavaju i izlažu - hronološki ili tematski - zbirke starina i umjetnina, te prirodoslovnih, tehničkih i sl. predmeta.
Dijele se na:
Po karakteru, strukturi i teritorijalnoj kompetenciji na državne, zemaljske, pokrajinske, gradske i zavičajne. Često se upotrebljavaju i nazivi umjetnička galerija (za veće zbirke slika i skulptura) i kabinet (za zbirke grafika, novaca i medalja).
Prvi muzej pojavljuje se u helenističkoj Aleksandriji, a današnji tip zbirke umjetnina i rijetkosti u doba renesanse u Italiji. I crkvene riznice imat će značajnu ulogu u sakupljanju i čuvanju vrijednih predmeta od srednjeg vijeka pa sve do danas. Iz renesansnih zbirki razvit će se muzeji i galerije. Od vremena Francuske revolucije muzeji se otvaraju javnosti (1793. godine Louvre je postao prvi nacionalni muzej u Evropi i od njegovog otvaranja kraljevske zbirke Louvrea postaju dostupne široj javnosti.), u 19. vijeku većinom dobijaju vlastite zgrade, prilagođene vlastitoj namjeni, a u 20. vijeku ustaljuju se principi za savremenu muzejsku arhitekturu.
Osim izložbenih prostorija muzej ima spremišta (čitav se inventar rijetko izlaže), prostorije za restauriranje i prepariranje muzejskih predmeta, fotografski laboratorij, prostorije za stručno osoblje, s inventarima i bibliotekom. U Drugom svjetskom ratu i drugim ratovima mnoštvo muzeja je uništeno.
Od osnivanja Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu 1888. godine počinje sistematski muzeološki rad u Bosni i Hercegovini.
Nauka koja proučava ciljeve i principe rada muzeja naziva se muzeologija. Dijeli se na opću i specijaliziranu muzeologiju. Historija muzeja predstavlja uvod u opću muzeologiju.
Gimnastika na Olimpijskim igrama 1936.
Gimnastička takmičenja na OI 1936. u Berlinu održana su od 8. do 10. augusta, a sastojala su se od ukupno osam disciplina u sportskoj gimnastici u muškoj i jednoj diciplini u ženskoj konkurenciji.
NGC 3520
NGC 3520 (također poznat kao ESO 570-4 i PGC 33648) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 960 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 1,30 (363 hiljade sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (279 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Brankovići
Historijat dinastije
Rodonačelnik dinastije bio je sevastokrator Branko Mladenović. On je imao dva sina, Nikolu Radonju (umro 1399. godine) i Vuka Brankovića (umro 1397. godine). Nikola Radonja se nakon tragične smrti žene i dvije kćeri zamonašio i živio na Svetoj gori. Vuk Branković je bio oženjen Marom, kćerkom Lazara Hrebljanovića i Milice Nemanjić.
Đurađ se ženio dva puta. Ime prve supruge nije sačuvano. Njegova druga supruga je bila Jerina Kantakuzin, praunuka bizantijskog cara Ivana VI Kantakuzina. Iz ta dva braka je imao četiri sina i tri kćeri. Kćerka Mara (1412-1487) poslana je 1435. godine u harem turskog sultana Murata II. Sinovi Grgur i Stefan su osljepljeni 1441. godine naredbom turskog sultana Murata II. Grgur se pred smrt zamonašio i kao redovnik German umro 1459. godine u Hilandaru. Iz izvanbračni veze imao je sina Vuka.
Lazar je bio najmlađi sin despota Đurđa Brankovića i jedini koji nije bio osljepljen. Bio je vladajući despot Srbije od 1456. do svoje iznenadne smrti 1458. godine. Bio je oženjen bizantijskom princezom Jelenom Paleolog, kćerkom despota Tomaša Paleologa. Imali su tri kćeri: Jelenu Branković, Jerinu i Milicu. Najstarija, Jelena, bila je udata za bosanskog kralja Stjepana Tomaševića u aprilu 1459. godine, a kao bosanska kraljica nosila je ime Marija.
Kada su Osmanlije osvojile Srbiju 1459. godine, Brankovići su izgubili vlast. Dinastija je izumrla smrću trojice unuka Đurđa Brankovića, njegovih posljednjih potomaka u muškoj liniji.
Nagrada "Žensko pero"
Nagradu "Žensko pero" dodeljuje "Politika Bazar" srbijanski ženski časopis. Nagrada se dodjeljuje književnici za najbolji roman ili zbirku priča objavljene u prethodnoj godini. Uz plaketu, dobitnici pripada i novčana nagrada od 5.000 eura.
Karavanska stanica
mini|250px|Karavanska stanica u [[Azerbejdžanu]] Karavanske stanice ili karavan-saraji su mjesta gdje su se nalazila konačišta za učesnike karavana na njihovom dužem putu. Nalazile su se pretežno u Aziji, Sjevernoj Africi i Jugoistočnoj Evropi.
Karavanske stanice smještane su na mjestima koja su obezbjeđivala odmor i prenoćište ponosnika i tovarnih životinja, skladišta za robu i zaštitu učesnika karavana. To su mjesta koja su se nalazila duž putnih pravaca. Zaustavljanje karavana značilo je mogućnost ponude smještaja za ljude i robu, okrepe, zamjene tovarnih konja, ali i razmjene robe (kupovinu i prodaju), pa su brojne karavanske stanice vremenom prerastale u trgove.
Karavanske stanice u srednjovjekovnoj Bosni
Prevoz karavanima uz pogodne uslove iz Podvisokog i Olova do Dubrovnika trajao je pet dana. Zimi i više. Put karavana od Dubrovnika, preko Drijeva do Vrapča i Konjica trajao je tri dana. Put do Goražda trajao je sedam dana. U isto vrijeme putovanje noću bilo je rizično. Često se pominju klanci kod Vrapča i Vratara kao pogodni za presretanje karavana.
Eazy-E
mini|desno|Eazy-E Eric Lynn Wright ili bolje poznat pod svojim umjetničkim imenim Eazy-E je bio američki hip-hop umjetnik. Rođen je 7. septembra 1964. godine u Compton,California. Rođen je kao dijete Richarda i Kathie Wright. Nakon što je izbačen iz škole zbog dilovanja droge postao je reper. Pridružio se grupi N.W.A. u kojoj su bili Dr. Dre i Ice Cube sa kojima je snimio pjesmu Boyz 'n da Hood.1988 objavljuju album Stright Outta Compton koji je najkontroverzniji album. Nakon što je izašao iz N.W.A. posvađao se sa Dr. Dreom i njegovom izdavačkom kućom Death Row Records.U pjesmi Real Matherfucking G's ismijava Dr.Drea i Snoop Dogga. Umro je 26. marta 1995. godine, deset dana nakon što se počeo liječiti od AIDS.Bio je sa dosta žena i imao je sedmero djece od šest različitih majki. Njegov najstariji sin Eric Wright ili bolje poznat kao Lil Eazy E je nastavio stopama svoga oca.
Valencia
Položaj
Valencia je smještena na istoku Španije, na obali Sredozemnog mora. Prostire se na površini od 134.65 km2.
Historija
Valenciju je osnovao rimski konzul Junije Brut kao Valentia Edetanorum 137. p. n. e. Grad se nalazio u rimskoj vojnoj koloniji Edetiji u provinciji Hispania Tarraconensis. Nazvan je prema latinskoj riječi za vrijednost (snagu) "valentia". Nakon pada Rimskog carstva gradom su vladali Vizigoti.
Klima
Valencia ima mediteransku blagu i vlažnu klimu. Prosječna godišnja temperatura u Valenciji u toku dana je 22,3 °C i 13,4 °C tokom noći. Zime u Valenciji su veoma blage. Decembar, januar i februar su najhladniji mjeseci. Temperatura prelazi 20 °C samo nekoliko dana u toku zime. Zbog veoma blage temperature u zimskom periodu, najveći dio vegetacije ostaje zelen tokom cijele godine. Ljeta u Valensiji su duga i topla. Ljetnja sezona traje oko osam mjeseci, od aprila do novembra.
Kultura
Valencijska kultura predstavlja spoj uticaja različitih naroda koji su u historiji naseljavali njenu teritoriju. Kao posljedica toga nastao je veliki broj mjesta i građevina koji su od izuzetnog značaja za cjelokupnu svjetsku kulturnu baštinu. Ali ti uticaji su prisutni i u mnogim drugim aspektima i spoj su tradicionalnog i savremenog. Najpoznatije turističke atrakcije u gradu su:
Sport
Najpoznatiji sportski klub u gradu je fudbalski klub Valencia. Takmiči se u prvoj španskoj ligi. Domaće utakmice igra na stadionu Mestalla. Pored Valencije u gradu djeluje još jedan fudbalski klub, Levante, koji se također takmiči u prvoj španskoj ligi. Pored ova dva kluba tu su još i Huracán Valencia, te Valencia Club de Fútbol Mestalla koji igraju u nižem rangu.
Veliku popularnost u gradu ima i košarkaški klub Valencia. Takmiči se u španskoj prvoj ligi.
Od 2008. do 2012. godine na ulicama Valencije vožene su trke Formule 1.
2011. i 2014. godine Valencia je bila domaćin finalnih utakmica Kupa kralja, između Barcelone i Real Madrida.
Međunarodni odnosi
Valencia je ostvarila internacionalna prijateljstva sa nekoliko svjetskih gradova:
Apia
Apia je glavni grad Samoe. Ima 35 700 stanovnika. Meteorološka je i vulkanološka stanica. Od sredine 19. vijeka važno trgovačko središte južnog dijela Tihog okeana. Bila je njemački posjed od 1899. do 1914., kao i sjedište novozelandskog mandatnog područja od 1914. do 1962.
Pisac Robert Luis Stivenson je proveo dio života u Apiji, i sahranjen je u blizini grada.
Sofomorov san
U matematici, sofomorov san je naziv koji se koristi za identitete
koje je otkrio Johann Bernoulli 1697. godine.
Potom se vrši postepena integracija. I prvi identitet se dokazuje na sličan način.
Gordana Ćirjanić
Gordana Ćirjanić je književnica iz Beograda rođena 1957. godine. Prevodila sa španskog i engleskog jezika djela Luisa Cernude, Juana Octavia Prenza, Juan Rulfo i Oscara Wilda. Za roman Pretposlednje putovanje dobila je Nagradu "Žensko pero" za 2000. godinu, a za roman Poljubac istu nagradu 2007. godinu. Za roman „Ono što oduvek želiš“ dobila je NIN-ovu nagradu za 2010. godinu.
Nostradamus
Michel de Nostradame, poznatiji po svom latiniziranom imenu Nostradamus, rođen 14. decembra 1503. godine u mjestu Saint-Rémy-de-Provence u francuskoj pokrajini Provance. Nostradamus je bio francuski astrolog, liječnik i poznati vidovnjak jevrejskog porijekla. Njegovo najpoznatije djelo je Proročanstva (francuski "Les Propheties"). Ova knjiga je zbirka od 942 poetska stiha (kvatrena), koji navodno predskazuju buduċe događaje. Prvi put je objavljena 1555. godine i do danas je prevedena na gotovo sve jezike svijeta. Zahvaljujući svojim proročanstvima Nostradamus je kroz historiju stekao veliki broj poklonika, jer mnogi koji su čitali njegova djela vjeruju da je imao sposobnost predviđanja budućnosti. S druge strane, oni koji misle dugačije tvrde da se radi o tendecioznom prevodu ili tumačenju njegovih djela.
Djetinjstvo
Michel de Nostradame rođen je 14. decembra 1503. godine u mjestu St Rémy de Provence u francuskoj pokrajini Provance. Otac mu se zvao Jaume, a majka Reyniere de Saint Rémy. Naslov de Notredame upućuje, čini se, na porodičnu mjesnu župu, a ime Nostradamus skovano je u kasnijim godinama. Jaume de Nostredame naslijedio je uspješan porodični posao kao trgovac žitom. Njegovi roditelji bili su skromnog porijekla iz okoline grada Avignona. Kako je doba u kojem je Nostradamus živio bilo i doba Inkvizicije, njegovi roditelji prešli su sa judaizma na katoličanstvo kada je Nostradamusu bilo devet godina. Bio je najstariji od petero djece (premda se u nekim izvorima javlja podatak da ih je bilo sedam ili osam, ali svaki i dalje tvrdi kako je Nostradamus bio najstarije dijete). O prva tri njegova brata nisu dostupni opširniji podaci (bračni par de Notredame nije imao kćerki). Najmlađi brat, César, postao je zastupnik u skupštini provansalskog parlamenta (Procureur du Parliament de Provence). Nostradamusovo školovanje bilo je u rukama njegova djeda sa majčine strane Jeana (inače liječnika koji je mnogo znao o ljekovitom bilju), a koji ga je podučavao osnovama latinskog, grčkog i hebrejskog jezika kao i matematici te astrologiji. mini|Nostradamus
Studentske godine
Godine 1522, roditelji Nostradamusa šalju na studij medicine u Montpellier. Nakon tri godine dobija ljekarsku licencu te odlazi u seoske dijelove Francuske kako bi pomagao žrtvama kuge koja je u to doba harala Francuskom. Nakon četiri godine vraća se u Montpellier kako bi odbranio svoj doktorat. U Montpellieru je ostao oko godinu dana, ali njegov posve nov pristup liječenju pacijenata dovodio ga je u neugodne situacije, te stoga odlazi u Toulouse gdje će se baviti ljekarskim zvanjem.
Brak i ljekarske godine
Negdje oko 1534. godine Nostradamus se oženio mladom i veoma lijepom djevojkom iz visokog društva. Njeno ime ostalo je nepoznanica do danas. Ona mu je rodila sina i kćerku. Uskoro slijedi serija tragedija. Kuga dolazi u Agen, mjestu u kojem je Nostradamus živio sa porodicom i uprkos svim njegovim naporima, Nostradamusova supruga i njihovo dvoje djece umiru od kuge. Činjenica da nije mogao pomoći vlastitoj porodici unatoč svom ljekarskom znanju, imala je strahovito razočaravajući uticaj na Nostradamusa. Nakon smrti supruge njena je porodica tužila Nostradamusa tražeći povrat miraza. Povrh svega, godine 1538. je optužen i za herezu, što je u to doba bio veoma ozbiljan prestup koji ga je mogao koštati života. Nakon toga otputovao je u Lorraine, a potom u Veneciju te na Siciliju.
Zrelo doba
mini|lijevo|[[Londonsko izdanje Nostradamusovih "Proročanstava" iz 1672. godine]] Godine 1554. Nostradamus se nastanio u Marseilleu. U novembru te godine Provance je doživjela jednu od najtežih nesreća u svojoj historiji - izbila je epidemija kuge koja se širila nevjerovatnom brzinom. Nostradamus je tada nesebično pomagao ne bi li spasio što više ljudskih života. Kada je epidemija zaustavljena Nostradamus se nastanio u mjestu Salon gdje je odlučio živjeti do kraja života. U novembru je oženio Anne Ponsart Gemelle, bogatu udovicu (kuća u kojoj je tada živio još uvijek postoji). U Saloni, stanovnici baš nisu bili gostoljubivi prema Nostradamusu - pred njegovom kućom spalili su lutku sa njegovim likom. Godine 1550. objavio je "Almanah", a nakon 1554. "Predviđanja" - knjigu koja je imala određen uspjeh koji ga je ohrabrio da se ozbiljnije pozabavi proročanstvima. Jednu od prostorija u kući pretvorio je u sobu u kojoj je, kako kaže u "Proročanstvima", radio noću okružen okultnim knjigama. Glavni izvor njegovih magičnih inspiracija bila je knjiga zvana "De Mysteriis Egyptorum". Do 1555. godine Nostradamus je završio prvi dio svojih proročanstva koja su sadržavala predviđanja počevši od njegovog vremena pa do navodnog kraja svijeta. Iste godine Macc Bonhomme je u Lyonu objavio prva Nostradamusova djela. Od tada su izdanja Nostradamusovih proročanstava uvijek bila rasprodana. Malo se autora, osim sastavljača biblijskih tekstova, može pohvaliti takvom popularnošću u tako dugom vremenskom razdoblju.
Posljednje godine i smrt
Svoje najpoznatije djelo "Proročanstva" pisao je u stihovima. Stihovi su pisani zagonetnim, dvosmislenim stilom upotrebom francuskih, provansalskih, italijanskih, grčkih i latinskih riječi. To je činio sa razlogom, jer postojala je opasnost da ga proglase vještcem, a također je želio da neupućenima tajne proročanstva ostanu nepoznate. Knjiga, iako još nedovršena, štampana je 1555. godine i sadržavala je prve tri centurije i početak četvrte. Čuvši za Nostradamusa, kraljica Katarina de Medici pozvala ga je na Dvor. Dana 15. avgusta Nostradamus je unajmio sobu u gostionici St. Michel, a već narednog dana kraljica ga je primila u posjetu. Kada su se sreli, Nostradamus i kraljica u razgovoru su proveli dva sata. Kraljica se interesirala za kvartenu u kojoj se opisuje kraljeva smrt. Dva nedjelje kasnije, kraljica je ponovo pozvala Nostradamusa i tada mu je dala u zadatak da napravi horoskope za njenu djecu čija je tragična sudbina već bila opisana u "Proročanstvima". Nedugo nakon toga, Nostradamus je čuo da se pravosudni organi u Parizu raspituju o njegovim magijskim ritualima te se vratio u Salon. Od tada patio je od kostobolje i artritisa, te se čini da nije puno radio osim što je izradio nekoliko horoskopa za svoje ugledne goste i dovršio pisanje "Proročanstava". Godine 1564. kraljica Katarina, sada kraljica regent, odlučila je proputovati kroz Francusku. Putujući posjetila je i Nostradamusa i tom prilikom ga je proglasila dvorskim ljekarom.
Oko 1566. godine, Nostradamusov giht koji ga je mučio dugo vremena i otežavao mu kretanje pretvorio se u edem. Nostradamus je osjećao da mu se bliži kraj. Stoga je 17. juna 1566. godine pozvao svog advokata i sastavio detaljnu oporuku kojom svoju imovinu ostavlja supruzi i djeci. Već 1. jula pozvao je mjesnog svećenika kako bi mu dao posljednju pomast. Kada ga je sluga napuštao te noći rekao mu je da ga ujutro neće vidjeti živa. Bilo je kao što je i predvidio.
Nostradamus je sahranjen uspravno u zidu salonske crkve, a njegova supruga Anne dala je napraviti spomen-ploču. U doba Revolucije Nostradamusov grob oskrnavili su praznovjerni vojnici. Sačuvani ostaci sahranjeni su u drugoj salonskoj crkvi, crkvi Saint-Laurenta, gdje se njegov grob i portret još uvijek mogu vidjeti. Dvije godine nakon njegove smrti - 1568. u cijelosti su štampana njegova knjiga "Proročanstva". Možda je zanimljivo spomenuti da je još kao mladi student podržao Kopernikovu teoriju da je Zemlja okrugla i da se okreće oko sunca - 100 godina prije nego što će Galileo biti suđen za isto uvjerenje. Na Nostradamusovu grobu stoji ovaj epitaf:
Djela
Nostradamus za života nije objavio mnogo djela, a postao je poznat zahvaljujući tek jednom od njih:
Zanimljivosti
Nostradamusova djela često su prenošena netačno ili čak namjerno mijenjana kako bi se “dokazalo” da je stvarno imao sposobnost predviđanja budućnosti. Neil Marshall, student sa Brock University, St. Catherines, Ontario, Kanada, u svom radu iz 1997. godine pod naslovom "Kritička analiza" o Nostradamusu (A Critical Analysis of Nostradamus), kako bi pokazao da jedno proročanstvo nije validno, napisao je:
Očigledne su aluzije na 11. septembar 2001. godine. Međutim niti je ovo katrena a još manje je Nostradamusova.
Sličan primjer (očigledna aluzija na dolazak George W. Busha kao predsjednika Sjedinjenih Američkih Država):
Sljedeći primjer govori o događaju od 15. aprila 1986. godine kada je pukovnik Gadafi naredio lansiranje dva projektila na američku bazu smještenoj na ostrvu Lampedusa (projektili su promašili bazu za samo 2 km.).
NGC 2033
NGC 2033 (također poznat kao ESO 56-SC157) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1835. godine.
NGC 329
NGC 329 (također poznat kao MCG -1-3-48 i PGC 3467) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 242 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,50 (106 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (42 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 27. septembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kaizen
Termin kaizen („unaprijeđenje“ ili „promjena nabolje“) je riječ usvojena iz japanskog jezika koja se odnosi na filozofiju ili praksu usmjerenu ka kontinuiranom poboljšanju i napretku sfera proizvodnje, inženjeringa i poslovanja. Ovaj princip se također primjenjuje i u medicini, psihijatriji, bankarstvu i drugim državnim i privatnim sektorima. Kaizen je prvi put implementiran u nekoliko japanskih preduzeća tokom oporavka zemlje poslije Drugog svjetskog rata, a od tada se proširio i na poslovanje širom svijeta. Japanska riječ kaizen znači prosto poboljšanje, te nisu bitni dodaci ili japanska filozofija. Riječ se odnosi na svako poboljšanje, bilo jednokratno ili kontinuirano, veliko ili malo.
Kaizen je suštinski svakodnevna aktivnost, čiji cilj prevazilazi jednostavno poboljšanje produktivnosti. To je proces koji, kada se uradi pravilno, humanizuje radno mjesto, eliminiše pretjerano težak rad muri (無理) i uči ljude kako da vrše ispitivanja sopstvenog rada (koristeći naučne metode) i eliminišu škart u procesa poslovanja. Filozofija kaizena može se definisati kao vraćanje misaonog toka u automatizovano proizvodno okruženje.
Kibla
Kibla () jest arapska riječ za smjer prema kojem bi trebao biti okrenut musliman tokom molitve. Većina džamija ima mihrab u zidu koji pokazuje smjer kible.
Kibla igra ulogu ne samo u namazu nego i svakodnevnim vjerskim ceremonijama. Glava životinje koja se kolje mora biti okrenuta prema kibli, kako bi se ispunio jedan od preduvjeta da bi meso te životinje bilo halal, odnosno dozvoljeno po islamskim normama. Nakon smrti muslimani se ukopavaju tako da im je desna strana tijela okrenuta prema kibli.
Lokacije
U počecima islama smjer kible bio je u pravcu Mesdžidul-akse, odnosno Bejtul-Makdisa u Jerusalemu. Ovo je trajalo samo 17 mjeseci, nakon čega je kibla promijenjena u Mesdžidul-haram (Kaba) u Mekki. Prema Poslanikovim savremenicima, promjena se desila iznenada tokom popodnevnog namaza (većina historičara slaže se da je to bilo tokom ikindije). Muhammed je predvodio molitvu kada je primio objavu od Allaha da treba uzeti Kabu kao kiblu. Prema historijskim zapisima, čim je primio objavu, Muhammed se okrenuo prema Kabi, a slijedili su ga i ostali vjernici. mini|lijevo|175p|Vjernici okrenuti prema kibli u džamiji u [[Damasku]] Muslimani se ne okreću prema Kabi zbog toga da bi se klanjali samoj Kabi ili sadržaju Kabe; Kaba je, jednostavno, fokusna tačka za klanjača, mjesto prema kojem se treba okrenuti u molitvi.
U starim vremenima muslimani koji su putovali često su koristili astrolab da bi pronašli smjer kible.
Određivanje smjera kible
175p|mini|desno|Geometrijsko računanje kible mini|Kibla
Tradicionalna metoda
U posljednjih 1000 godina nekoliko muslimanskih matematičara i astronoma, kao što je El-Biruni, raspravljali su o pravom načinu određivanja smjera kible sa bilo kojeg mjesta na Zemlji. Svi se slažu da postoje dva trenutka u godini kad je Sunce direktno iznad Kabe, što znači da će sjenka bilo kojeg predmeta na bilo kojem mjestu na Zemlji pokazivati smjer suprotan od Kabe. Ovo se dešava svakog 28. maja u 9:18 i 16. jula u 9:27 po GMT-u.
Uz ovo ide i primjedba, s obzirom na oblik Zemlje, da je smjer kible u onom smjeru u kojem je najkraći put od date tačke do Mekke.
Nesuglasica
U novije vrijeme neki muslimani iz Sjeverne Amerike prijavili su problem kod tradicionalnog određivanja smjera zbog toga što se dešava situacija da je, npr, na Aljasci kraći put do Mekke sjeverno od Aljaske nego jugoistočno (što predstavlja poziciju Mekke u odnosu na Aljasku).
Ovi muslimani smatraju da je jedini ispravni način određivanja pravog smjera kible crtanje linije s tog mjesta prema Mekki na Merkatorovoj projekcionoj mapi, a da pravilo da je potrebno da to bude najkraći put prema Mekki s tog mjesta nema osnova.
Bilo kako bilo, samo okretanje prema kibli jeste s ciljem da je ummet ujedinjen u tome te kako bi se razlikovali od ostalih konfesija.
Najveći broj programa za računanje smjera kible koriste tradicionalističku metodu.
Budući problemi
U aprilu 2006, Angkasa, malezijska svemirska agencija, sponzorirala je naučnike da pokušaju riješiti problem određivanja smjera kible iz orbite. Ovo nije samo hipotetički problem otkako je Ruska federalna svemirska agencija odlučila da će 2007. poslati malezijskog astronauta u orbitu, koji će najvjerovatnije biti musliman.
Instrumenti
Za određivanje pravca kible kada se ne nalaze u blizini džamije ili mjesta boravka gdje im je uobičajeno poznavanje tog smjera, muslimani za određivanje položaja kible koriste razne instrumente. Kibla-kompas je jedna vrsta magnetnog kompasa koji sadrži tabelu ili listu uglova (za pojedina veća mjesta) za određivanje pravca kible. Elektronska verzija upotrijebljava satelitske koordinate za automatsko izračunavanje i određivanje tog pravca. Kibla kompasi postoje još od oko 1300. godine i dopunjavani su podacima o uglovima za pojedine gradove koji se često navode na samom instrumentu. Neki hoteli i druga mjesta gdje privremeno odsjedaju i borave muslimani, u određenim prostorijama imaju, na različit način naznačen pravac kible. U novije vrijeme, sa pojavom smart telefona dostupne su mobilne aplikacije koje se koriste za određivanje pravca kible.
John Deacon
John Richard Deacon (rođen u Leicesteru, Engleska, Ujedinjeno Kraljevstvo 19. augusta 1951) bivši je basist grupe Queen, odgovoran za hitove kao što su "Another One Bites the Dust", "You Don't Fool Me" i pop-klasik "I Want to Break Free". Grupi Queen pridružuje se kao posljednji i najmlađi član, nakon niza audicija za basista. Freddie Mercury ga je uvijek smatrao za mlađeg brata i prema njemu se ponašao zaštitnički. Još od malih nogu bavio se sviranjem klavijatura, sve dok se krajem šezdesetih nije uhvatio bas-gitare i ostao zapamćen kao član grupe Queen. Ističe se i u drugim Queenovim pjesmama prožetim bas-gitarom kao što su "Under Pressure", "You're My Best Friend", "These Are the Days of Our Lives", "A Kind of Magic" i na mnogim drugim.
Učestvovao je u raznim projektima drugih izvođača, no kao s naprimjer Eltonom Johnom, na albumu Leather Jacket. Zadnji nastup s grupom Queen održao je 1997. u Parizu gdje je Queen nastupio kao grupa iznenađenja Eltonu Johnu, a tada odlazi u penziju i odbija učestvovati u novim Queenovim projektima kao što su oni s Paulom Rodgersom.
John je također poznat i kao najšutljiviji član grupe Queen koji je smatrao da je njegov glas ružan te je prilikom javnih nastupa njegov mikrofon bio isključen.
Abuja
Abuja je od 12. decembra 1991. glavni grad Nigerije, koji je time zamijenio dotadašnji glavni grad Lagos. Abuja ima 776.298 stanovnika (Procjena: 2006.)
Nigerijska vlada je nakon proglašenja nezavisnosti države često razmišljala o preseljenju glavnog grada iz Lagosa, koji je jedan od najvećih afričkih gradova i u to doba se brzo povećavao. Nigerijska vlada je smatrala da će preseljenjem glavnog grada smanjiti pritisak stanovništva na Lagos i da će on prestati brzo rasti. Nastao je problem oko izbora lokacije novog glavnog grada s obzirom na to da Nigerija ima mnogo raznih etničkih skupina i pojavilo se pitanje na čijoj teritoriji će biti izgrađen glavni grad.
Izabrana je teritorija u središtu države, koja je izdvojena kao Savezna teritorija glavnog grada (Federal Capital Teritory), i na njoj je krajem 1970-ih godina počela izgradnja novog glavnog grada. Pozvan je jedan od najpoznatijih svjetskih arhitekata, Kenzo Tange iz Japana, koji je dizajnirao osnovnu strukturu grada. Saćinjen je konzorcijum američkih kompanija koji je planski gradio grad. U novi grad su brzo počeli dolaziti doseljenici, tako da se vrlo brzo širio. Veći dio grada je sagrađen do 1980., a 1991. je službeno postao glavni grad. Abuja je izabrana za sjedište Ekonomske zajednice zapadnoafričkih zemalja (ECOWAS).
Geografija
Grad je udaljen oko 480 km sjeveroistočno od Lagosa. Nalazi se u centralnom dijelu države u kraju zvanom Čukuku na nadmorskoj visini od 360 metara. To je uglavnom savansko područje.
Klima
Abuja ima vlažnu tropsku i suhu klimu. Sezona kiša traje od aprila do oktobra, kada dnevne temperature dostižu od 28 °C do 30 °C, a noćne temperature padaju od 22 °C do 23 °C. U sušnoj sezoni dnevne temperature mogu narasti i do 40 °C, a noćne temperature mogu pasti na 12 °C.
Abu Simbel
mini|desno|300px|Hram Ramzesa II u Abu Simbelu Abu Simbel  je lokalitet dva hrama koja je sagradio Ramzes II na lijevoj obali Nila u južnom Egiptu pored današnje sudanske granice u XIII vijeku p. n. e. Hramovi su bili urezani u stijenu. Otkriveni su 1813. godine. Obzirom da je izgradnja Asuanske brane 1969. godine ugrozila hramove oni su isječeni u blokove i ponovo rekonstruisani na 65 m višem nivou. Akciju je vodio UNESCO. Sada se Abu Simbel nalazi na jezeru Naser.
Hramovi
Dva hrama sačinjavaju kompleks u Abu Simbelu. Prvi, veći hram je posvećen Amonu, Ptahu i Ra-Harakhtu. Manji hram je posvećen boginji Hator, a grobnica je kraljice Nefertari.
Veliki hram
Među najvećim i najznačajnijim građevinama koje je podigao Ramzes II je svakako hram Abu Simbel u Nubiji. Na samom ulazu u hram, s desne i lijeve strane, sede četiri velike figure Ramsesa II - po dve sa svake strane vrata, visoke 18 metara. Oko nogu figura nalaze se puno manje isklesanih figure njegovih žena. Ovaj građevinski kompleks je morao, u XX veku (radi izgradnje Asuanske brane), premešten na višu nivo da ne bi bio potopljen. Hram je, 60 metara uklesan u brdo, a na njegovom unutrašnjem kraju sede 4 statue - Amon Ra, Ramzes II, Ra Harakhti i Ptah. Unutrašnjost hrama je oslikana prizorima iz bitke s Hetitima kod Kadeša, ratova u Siriji i Libiji i dr., te prizorima iz života faraona. Hram Abu Simbel je otkriven 1813. godine, a do tog vremena je bio zatrpan velikim slojevima pijeska. Po otkriću hrama se uvidela sva njegova lepota, monumentalnost i proglašen je za „čudo egipatskog graditeljstva“, pored ostalog i zato što je njegova orijentacija tako savršeno izračunata da sunčeve zraci dvaput godišnje (20. februara i 20. oktobra) prodiru kroz hram do statua i osvijetli samo tri. Četvrta - bog Ptah, ostaje uvijek u sjenci jer je on božanstvo povezano sa podzemnim svijetom i mrakom.
Mali hram
Manji hram kraljice Nefertari posvećen je boginji Hator.
Galerija
= Reference =
Mlazni motor
Mlazni motor je motor koji kreće velikim brzinama ispuštajući plin, ostvarujući tako silu potiska. Stvorene sile akcije i reakcije djeluju prema trećem Newtonovom zakonu. Dijelimo ih na turbo-mlazne, turbo-ventilatorske, turbo-elisne i turbo-osovinske motore. Svi oni su u stvari plinske turbine. Ti motori proizvode mlaz plinova koji velikom brzinom izlazi iz ispušne cijevi.