cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Probavni sistem sisara
Mesožderi
Donja čeljust ne može se pokretati naprijed, a njeno kretanje s jedne strane na drugu je ograničeno. Kutnjaci imaju oštrice. Pri zatvaranju čeljusti kutnjaci klize jedni prema drugima. Tako se stvara mehanizam za trganje mesa s kostiju. Zubi mesoždera su razdvojeni tako da se na njima ne  zadržavaju komadići mesa. Sjekutići su sitni, zašiljeni. Služe za hvatanje žrtve i za sitnjenje. Očnjaci su prilično izduženi. Njima životinja ranjava, trga i ubija svoj ulov. Kutnjaci su spljošteni i u obliku trougla sa zupčastim ivicama. Zbog sposobnosti čeljusti da se rasklapa, kutnjaci gornje i donje čeljusti se spajaju od iza prema naprijed. Slina kod mesoždera ne sadrži probavne enzime. Kad mesožder sisar guta hranu, on je ne žvače. Enzimi za probavu bjelančevina ne mogu se osloboditi u ustima (postoji opasnosti da se uništi i usna šupljina - autoprobava). Mesožderi ne miješaju hranu sa slinom. Oni trgaju velike komade mesa te ih takve gutaju, bez usitnjavanja.
Biljojedi
Kod sisara biljojeda dobro su razvijeni mišići lica, koji se sastoji od debelih mesnatih usane, relativno malog uskog otvora i zadebljalog  mišićavog jezika.
Usne pomažu pri dovođenju hrane u usta. Sa mišićima lica i jezikom žvaču hranu. Spoj dviju čeljusti nalazi se iznad visine zubi. Ovaj spoj je manje stabilan nego kod mesoždera, pokretniji je a time omogućava složene pokrete čeljusti potrebne za žvakanje biljne hrane. Ovakav spoj čeljusti omogućava da se kod zatvaranja usta poklope gornji i donji kutnjaci i duž cijele čeljusti, i tako omogučava mljevenje hrane. Ovakva vrsta spoja čeljusti je važna za životinje koje se hrane biljkama.
NGC 1150
NGC 1150 (također poznat kao MCG -3-8-48 i PGC 11144) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 410 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 0,90 (107 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (72 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 31. decembra 1885. godine.
Probavni sistem sisara
Biljojedi
Sljepoočni mišić je mali i on ima majmanju važnosti. Žvačni i sponačni mišić drže gornju čeljust i njišu je s jedne strane na drugu. Donja čeljust  kreće se u  stranu. Takvo bočno kretanje čeljusti potrebno je za mrvljenje hrane pri žvakanju. Rapored zubi varira od vrste do vrste zavisno o vegetaciji kojom se ta određena vrsta hrani. Iako se te životinje razlikuju po broju i obilježjima zubi. Zubala im pokazuju neke zajedničke strukturne crte. Sjekutići su široki, spljošteni i romboidni. Očnjaci mogu biti sitni, istaknuti i potpuno odsutni. Kutnjaci su četvrtasti i spljošteni s gornje strane da bi pružili površinu za mljevenje hrane. Ne klize jedni kraj drugih okomito već klize jedni preko drugih vodoravno lomeći i usitnjavajući hranu. Površina kutnjaka se razlikuje među vrstama zavisno o biljkama kojima se hrane. Zubi su im usko grupisani. Tako sjekutići stvaraju mehanizam pomoću kojeg grizu, brste dijelove biljaka, a gornji i donji kutnjaci čine platoe za drobljenje i mljevenje hrane. Ovakva šupljina ima velike mogućnosti širenja prostora što se i realizije u toku jedenja. Pažljivo žvaču hranu, gurajući hranu jezikom i mišićima lica naprijed-natrag među zube za mljevenje i usitnjavanje. Takav temeljit proces potreban je da bi se mehanički razbila ćelijski zid biljne ćelije. Omogućava im da probavljiv sadržaj iz ćelije izađe i pomiješa se sa slinom. Miješnje hrane sa slinom je vrlo važno jer slina sisavara - biljojeda sadrži enzime za razgradnju ugljenohidrata, koji razbijaju molekule hrane dok je ona još u ustima.
NGC 1150
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Probavni sistem sisara
Želudac i tanko crijevo
Ovdje su očigledne razlike između mesoždera i biljojeda.
Mesožder
Kod mesoždera zapremina želudca predstavlja 60-70% ukupnog kapaciteta sistema za varenje. Pošto se  meso  relativno lako probavlja tanko crijevo (gdje se vrši apsorpcija molekula hrane) kod mesoždera je kratko. Dužine je 3-5 dužina tijela. Budući da ove životinje ubijaju jednom sedmično, potreban im je veliki želudac, jer im omogućava da se prežderu, trpajući u sebe što je moguće više hrane odjednom. Ova hrana probavlja dok se životinja odmara. Želudac  mesoždera ima izuzetnu sposobnost izlučivanja solne kiseline. Sposobni su zadržati pH vrijednost u želudcu na nivou 1-2 čak i ako je u želudcu hrana. to je potrebno da bi se olakšalo razlaganje bjelančevina i da bi se uništile opasne bakterije kojih ima u raspadajućem mesu.
Biljojed
Proces probave hrane kod biljojeda traje dosta duže. Imaju duži probavni sistem pa i savršenija crijeva od mesoždera. Biljojedi koji se hrane biljkama bogatim celulozom moraju svoju hranu fermentirati tj probavljati je pomoću bakterijskih enzima da bi joj zadržali hranjivu vrijednost. Biljojedi se dijele u 2 grupe: na preživare (fermentiraju hranu u prednjem dijelu crijeva) i na one koji fermentiraju hranu u stražnjem crijevu.
Preživači su biljojedi sa glasovitim višekomornim želudcem. Biljojedi koji se hrane mekom vegetacijom ne trebaju višekomorni želudac, već im potrebno jednostavno dugo tanko crijevo. Te životinje probavljaju svoje teško probavljive vlaknaste obroke u stražnjem crijevu (debelom crijevu). Mnogi od tih biljojeda usavršili su svoju probavu pomoću enzima za razgradnju ugljićnih hidrata koji se nalaze u njihovoj slini. Tanko crijevo biljojeda je prilično dugo (preko 10 dužina tijela) da bi se osiguralo dovoljno vremena i prostora za apsorpciju hranjivih tvari.
Mesožder
Debelo crijevo u mesoždera je kratko. Funkcija mu je da upija (apsorbuje) vodu i sol. Prečnik mu iznosi približno kao tankog crijeva. Kao rezervoar ograničenog je kapaciteta. Debelo crijevo je kratko i nije podijeljeno na kesice (vrećice). Mišić crijeva raspoređen je duž cijelog zida crijeva, dajući crijevu gladak cilindričan oblik. Iako su bakterije prisutne i u debelom crijevu mesoždera njihovo djelovanje je uglavnom vezano uz truljenje.
Biljojed
Debelo crijevo kod biljojeda je visoko specijaliziran organ koji učestvuje u apsorpciji vode i elektrolita, pri proizvodnji vitamina te apsorpciji i fermentaciji biljnog vlaknastog tkiva. Debelo crijevo biljojeda je obično većeg presjeka od tankog i relativno je dugo. U nekih sisara biljojeda, debelo crijevo izgleda kao da je podijeljeno na kesice zbog načina na koji su mišićna vlakna raspoređena uz zid crijeva. Osim toga, prvi je dio debelog crijeva u nekih prilično velik i služi kao primarno ili dodatno mjesto fermentacije.
NGC 5420
NGC 5420 (također poznat kao IRAS 14012-1422, MCG -2-36-6 i PGC 50121) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 224 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,70 (111 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (46 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 6. juna 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Boris Pašalić
Biografija
Pašalić je rođen 13. oktobra 1974. u Banjoj Luci. Odrastao je u Čelincu, gdje je završio osnovnu i srednju školu.
Nakon općih izbora u Bosni i Hercegovini 2018. godine i izbora Radovana Viškovića za novog mandatara Vlade Republike Srpske, Pašalić je predložen za novog ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Narodna skupština RS izabrala ga je na tu poziciju 18. decembra 2018, a 20. decembra je i službeno preuzeo dužnost, nasljeđujući Stevu Mirjanića.
Oženjen je i otac dvoje djece.
Donji Gradac (Konjic)
Donji Gradac je naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Peter Brook
Peter Stephen Paul Brook, rođen 21. marta 1925. u Londonu, je britanski pozorišni scenarist i režiser.
Studirao je na Westminster School, Gresham's School i Oxfordu. Debitovao je na pozorištu "Birmingham Repertory" u Birminghamu 1945. godine. Najviše je radio na scenama u Londonu, Parizu i Njujorku, i sa poznatim umjetnicima, kao što su Alec Guinness, Orson Welles, Paul Scofield, Glenda Jackson, Vivien Lee, Lawrence Olivier i dr. Režirao je u teatrima "Royal Shakespeare Company", "Covent Garden" i "Metropoliten", da bi se kasnije preselio u Pariz i 1970. osnovao "Centre of Theater Research", centar za istraživanje historije pozorišta i drame. Sjedište Centra je u pozorištu "Bouffes du Nord Theatre" u Parizu.
Evropski put E81
desno|150px Evropski put E81 je jedan od puteva međunarodne mreže E-puteva. Počinje u Bukureštu, Rumunija, a zavešava u Mukačevou, Ukrajina. Put je dug 623 km (389,4 millje).
1640-e p. n. e.
Ličnosti
mini|150px|Tang od Shanga
Ogledalo
mini|200px|Venecijansko ogledalo Ogledalo je površina koja pravilno odbija svjetlost. To može biti uglačana metalna ili metalizirana staklena ploča.
Ogledala se najčešće koriste za ličnu upotrebu, dekoraciju i arhitekturu, ali i u naučnim aparatima kao što su teleskopi, laseri, kamere i sl.
Pored ravnih ogledala, postoje i tzv. kriva ogledala.
Pirati
Antički i srednjovjekovni pirati
lijevo|mini|Drakkar, brod Vikinga, pirata sjeverne Evrope Antičko doba je obilovalo piratima koji su svojim brzim galijama terorizirali sve obale Sredozemnog mora. Još od vremena drevnih Egipćana oni su pljačkali trgovačke brodove. Grci, Egipćani, Kartažani i Rimljani nisu bili u stanju osigurati prisutnost jakih flota na moru i piratske zajednice su postojale na mnogim ostrvima. Jednom prilikom je i Julije Cezar zarobljen od pirata i zadržan radi otkupa. Tek kada je rimski general Pompej Veliki 67. godine p. n. e., sa 270 brodova proveo veliko anti-piratsko čišćenje Sredozemlje je bilo sigurno za trgovinu.
Nakon pada Zapadnog Rimskog carstva kao pirati najviše su se isticali Vikinzi, pomorski narod sa sjevera Evrope. Oni su svojim brzim brodovima tipa drakkar doplovili do Britanije, Rusije, Italije, Afrike i Amerike; pljačkajući sve na svom putu nekoliko vijekova. Kasnije su se s vremenom okrenuli trgovini.
U drugoj polovini srednjeg vijeka morima sjeverne Evrope počinju ploviti pirati svih nacija i pljačkati trgovačke brodove i gradove. Nerijetko su to činili sa ovlaštenjem pojedinih vladara i time se rađa gusarstvo (eng. privateering), pljačkanje na moru ovlašteno zakonom i smatrano dijelom regularnog ratovanja. 1391. njemački pirati zauzimaju grad Bergen što dovodi do toga da trgovci i zemlje ojačavaju svoje brodove i stvaraju trgovačke i političke saveze poput Hanze što će dovesti do gušenja sjevernoevropskog piratstva.
Pirati Sredozemlja u 15. i 16. vijeku
mini|120px|Hajreddin Barbarossa (Crvenobradi), vođa sjevernoafričkih korsara, mlađi brat [[Oruk Barbarosa|Aruja Barbarosse]]
Sljez
Sljez (lat. Malva) je rod cvjetnica iz porodice Malvaceae, red Malvales, divizija Tracheophyta. To su široko rasprostranjene  jednogodišnje i dvogodišnje biljke  i trajnice. thumb|left|250px|Malva neglecta thumb|left|250px|Sljez zvani sirasti korov, [[Behbahan]]
Pirati
Korsari
Korsarima (eng. corsairs) se u početku nazivalo sve pirate i gusare koji su djelovali na Sredozemlju tokom 15. i 16. vijeka, podjednako krščane i muslimane, ali taj naziv kasnije počinje označavati samo francuske gusare. Za muslimanske korsare se počinje koristiti naziv Berberski pirati (eng. Barbary pirates) kao i Osmanlijski korsari (eng. Otoman corsairs).
Sljez
Predstavnici ovog roda rasprostranjrni su u  umjerenom, suptropskom i tropskim područjima.
Pirati
Korsari
Berberski pirati/korsari su bili stanovnici sjevernoafričkih muslimanskih područja (Berberska obala) koji su pod zaštitom Osmanskog carstva pljačkali krščanske brodove na Sredozemlju. Vodeći vjerski rat smatrali su se gusarima ali za evropske države oni su bili pirati. Koristili su brze galije i svojim brojnim posadama lako savladavali protivničke brodove. Zarobljenike su prodavali u roblje ili ih ucjenjivali radi otkupa. Na vrhuncu moći su bili u 16. vijeku da bi početkom 17. vijeka njihova snaga počela opadati da bi do 1650. gotovo potpuno nestali. Njihov najpoznatiji vođa bio je Hajreddin Barbarossa koji je imenovan admiralom u ratnoj mornarici Osmanskog carstva. Njihova najveća utočišta su bila Tripoli, Alžir i Tunis. Zanimljivo je da je među njima ponekad bilo i bivših kršćanskih gusara koji su ostavši bez posla prelezili u redove sjevernoafričkih korsara i napadali brodove svojih bivših zaštitnika.
Sljez
Listovi su naizmjenični, prstasto režnjeviti. Cvjetovi prečnika 0,5–5 cm, sa pet ljubičastih, ružičastih, lila  ili bijelih  latica. Mnoge vrste, za koje se ranije smatralo da pripadaju rodu Lavatera, premještene su u sljezove.
Pirati
Piratstvo na Karibima - "Bukanirsko doba"
Nakon Kolumbovog otkrića Amerike 1492. najveće pomorske sile toga vremena Španija i Portugal krenule su stvarati kolonije u Srednjoj i Južnoj Americi (ili Zapadnoj Indiji, kako ju je Kolumbo nazivao. Najviše kolonija je osnovala Španija dok se Portugal više orijentisao na trgovinu s Indijom i dalekim Istokom. Ipak, Portugal je osnovao nekoliko bogatih i važnih kolonija u Južnoj Americi koju je podjelio sa Španijom. Porobivši srednjoameričke domorodačke narode Inka, Maja i Asteka, Španci su stekli kontrolu nad brojnim rudnicima plemenitih metala koje su počeli dovoziti u Španiju. Zbog velikog rasta španskog bogatstva, i druge evropske države počinju osnivati kolonije u Karibima radi iskorištavanja prirodnih bogatstava Novog svijeta. Krajem 16. i početkom 17. vijeka širom Kariba nastaju kolonije Engleske, Francuske i Holandije, a krajem 17. vijeka i Danske. Međutim, u usporedbi sa španskim kolonijama sve druge su bile malobrojne i slabo razvijene. mini|lijevo|150px|Bukaniri u čamcima napadaju španski [[galion]] Suparništvo među kolonijama i želja za trgovačkom premoći dovodili su do čestih ratova. Veliko klasično doba piratstva na Karibima trajalo je od 1560. do 1720. Tokom prvh desetljeća 17. vijeka grupa odmetnika i izbjeglica gotovo svih evropskih nacija (ponajviše Francuza) naselila se na ostrvu Hispanioli. Nazivali su se bukaniri (eng. buccaneers) i prvobitno su bili lovci na divlje životinje čije su meso prodavali brodovima u prolazu. Međutim, željni brze zarade otiskivali su se na more i napadali španske brodove s blagom okrenuvši se piratstvu. Tako su bukaniri, iako zadržavši staro ime, postali pirati, a najuspješniji su bili od 1640. do 1680. Dva najpoznatija sjedišta karipskih pirata su bili ostrvo Tortuga nakon 1640. i grad Port Royal na ostrvu Jamajka nakon 1655. Do 1680. engleske i francuske kolonijalne vlasti uskraćuju potporu bukanirima i njihovo doba prolazi. Posljednja velika akcija bukanira se odigrala 1689. kada su udruženi sa francuskom mornaricom zauzeli i opljačkali bogati španski grad Cartagenu na obali Kolumbije.
Sljez
U Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim zemljama raste nekoliko vrsta:
Prema Katalogu života, u rodu Malva do sada je opisano 56 vrsta
Pirati
Tortuga
mini|Ostrvo Hispaniola i na njegovom sjeverozapadnom dijelu ostrvo Tortuga Tortuga (španski: Kornjača) je ostrvo smješteno uz sjevernu obalu ostrva Hispaniola. Tokom 17. vijeka bio je čuven kao piratsko uporište. Danas potpada pod Republiku Haiti.
1625. engleski i francuski kolonisti odbjegli iz vjerskim ratovima zahvaćene Evrope naselili su se na Tortugi i bavili se poljoprivredom. 1629. Španci su napali Tortugu pobivši gotovo sve stanovnike da bi ga odmah zatim napustili. Preživjeli stanovnici željni osvete udružili su se sa bukanirima s Hispaniole i započeli s napadima na španske brodove.
1633. Francuzi su pokušali na Hispanioli pokrenuti trgovinu crnim robljem dovedenim iz Afrike ali ona nije zaživjela i 1635. se potpuno ugasila. Iste godine Španci su opet osvojili Tortugu da bi je opet napustili jer za njih nije imala stratešku važnost. Engleski i francuski bukaniri su tada ponovno naselili ostrvo a uskoro su im se pridružili i holandski.
The Sims
mini The Sims je popularna računarska videoigra koja predstavlja simulaciju života. Glavni producent je Will Wright, a igru je izdao Maxis za Electronic Arts.
Prvi put puštena je u prodaju 4. februara 2000. Prodano je preko 6 miliona primjeraka, a zajedno s ekspanzijama prodano je više od 25 miliona primjeraka širom svijeta.
Ideja
Ideju za igru The Sims Will Wright dobio je nakon požara u Oaklandu 1991. kada je izgorjela njegova kuća, a zajedno s njom i većina njegovih stvari. Zbog toga se, zajedno s porodicom, morao preseliti i ponovno izgraditi svoj život; ti su ga događaji doveli do inspiracije za stvaranje računarske igre koja bi simulirala život. Igra se uz to temelji i na SimCityju, još jednoj računarskoj igri koju je dizajnirao Wright, a u kojoj igra upravlja gradom i njegovim građanima.
Wright je Maxisu prvi put predstavio ideju virtualne "kuće za lutke" 1993. dok je još razvijao svoju ideju, a u kompaniji su prijedlog dočekali skeptično; sredinom 1990-ih smatralo se da računarski hardware nije sposoban za izvođenje takvih simulacija. 1995. je Electronic Arts (EA) ponudio Wrightu da nastavi razvijati ideju koju će zatim objaviti EA. Razvijanje igre, koja je u početku bila poznata kao "Project X", započelo je 1995.
Ekspanzije
Ekspanzije za Simse su paketi sa novim dodacima koji uključuje predmete za odijevanje, nove opcije, objekte za igradnju kuća, nove karaktere itd... Za glavnu igru The Sims je ukupno proizvedeno sedam različitih paketa ekspanzija:
The Sims 2
Svaki Simljanin može imati jednu od sedam aspiracija koja utiče na njegove želje i strahove. Tokom životnih stadija dojenčadi i djece, svi Simljani teže odrastanju.
Radnja (priča pojedinih susjedstava) odvija se oko 25 godina nakon originalne igre i dijelom se nastavlja na igru The Sims. Tako se na primjer porodica Pleasant nastanila u predgrađu, a njihovo porodično stablo pokazuje njihovu povezanost sa Pleasantima iz igre The Sims. Uz to, članovi obitelji Goth su znatno ostarjeli, dok je Bella Goth misteriozno nestala (natuknuto je da se radilo o otmici vanzemaljaca).
Igra The Sims 2 nije kompatibilna sa sadržajem igre The Sims.
Trenutno postoji sedam ekspanzija za igru The Sims 2:
"Stuff pack", dodaci koji povećavaju samo količinu sadržaja kao što su predmeti i odjeća, također su pušteni u prodaju uz igru The Sims 2. Dosad je izašlo šest (+1) dodatka za igru The Sims 2:
NGC 6905
NGC 6905 je planetarna maglina i nalazi se u sazviježđu Delfin. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 16. septembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 2010 - Sjeverna i Srednja Amerika
=Rezultati i tabele / CONCACAF =
150px|lijevo| Kvalifikacije su počele 3. februara 2008. godine, a završavaju 14.oktobra 2009. godine <br style="clear:both;" />
Finale
U finalnu grupu kvalificirale su se reprezentacije SAD-a, Hondurasa, Trinidada i Tobaga, Meksika, Kostarike i Salvadora.
Zadnji put aktualizirano 15. oktobra 2009. godine
Play off Južna Amerika CONMEBOL/Sjeverna i Srednja Amerika CONCAF
Utakmice play-offa igrale su se 14. i 18. novembra. Pobjednik iz dvije utakmice kvalificira se za Svjetsko prvenstvo.
Prijaci
Prijaci su naselje u općini Bugojno, Bosna i Hercegovina.
Alois Brunner
Alois Brunner bio je pripadnik SS Hauptsturmführer, saradnik Adolf Eichmanna i jedan od odgovornih za masovne deportacije, masovna ubistva Židova u Beču 1939–41., u Grčkoj 1943., u Francuskoj 1943–44, te u Slovačkoj 1944. godine. Nakon rata bježi iz Austrije, krije se pod lažnim imenima, te u proljeće 1954. godine pod imenom dr.Georg Fischer  bježi u Siriju u kojoj navodno živi do smrti 1996. Kurt Seinitz, novinar austrijskih novina Kronen Zeitung 1987. godine u Damasku piše intervju sa Brunnerom u kom on kaže:
Sabljari
Sabljari su naselje u općini Bugojno, Bosna i Hercegovina.
Donji Nevizdraci
Donji Nevizdraci su naselje u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Logaritam
right|thumb|upright=1.35|[[Grafik funkcije|Grafik logaritma za bazu 2 presijeca x-osu (horizontalna osa) u tački 1 i prolazi dalje kroz tačke sa koordinatama (2, 1), (4, 2), i (8, 3). Naprimjer,, jer je Kriva se neprestano približava y-osi, ali je nikad ne dodiruje niti presijeca.]]
U matematici, logaritam je inverzna operacija za eksponenciju. To znači da je logaritam broja ustvari eksponent za koju određena fiksna vrijednost, baza, mora biti stepenovana da proizvede taj broj. U jednostavnim slučajevima logaritam se smatra ponovljenim množenjem. Naprimjer, baza
logaritma od
1000
jeste
3
, jer
stepenovan brojem
daje
(
); multiplikacija se ponavlja tri puta. Općenitije, eksponencija dopušta bilo kojem realnom broju da se podigne na bilo koji realan stepen, uvijek proizvodeći pozitivan rezultat, tako da se logaritam može izračunati za bilo koja dva pozitivna realna broja
b
i
x
gdje
1
. Logaritam od
za bazu
, piše se
logb(x)
, jedinstven je realan broj
y
takav da vrijedi
by = x
, onda je:
Logaritam za bazu
10
(gdje je
b = 10
) zove se opći algoritam i ima nekoliko primjena u nauci i inženjerstvu. Prirodni logaritam ima [[e (matematička konstanta)|broj
e
]] (
≈ 2.718
) kao bazu; njegova primjena je raširena u matematici i fizici, zbog svog jednostavnijeg izvoda. Binarni logaritam koristi bazu
2
b = 2
) i često se koristi u računarstvu.
Logaritme je uveo John Napier početkom 17. vijeka radi pojednostavljenja proračuna. Oni se uveliko koriste od strane navigatora, naučnika, inženjera i ostalih kako bi se računarski proračuni izvršavali mnogo lakše, koristeći logaritmar i logaritamske tablice. Zamorno višecifreno množenje mogu zamijeniti tablice s jednostavnim sabiranjem zbog činjenice — veoma važne — da je logaritamski proizvod zapravo zbir logaritama faktora: gdje su
,
svi pozitivni i
b ≠ 1
Logaritamska skala smanjuje širok spektar veličina na manje prostora. Naprimjer, decibel je mjerna jedinica jačine signala snage log-odnosa i amplitude log-odnosa (od kojih je zvučni pritisak čest primjer). U hemiji, pH je logaritamska mjera za kiselost vodene otopine. Logaritmi su uobičajena u naučnim formulama, te u mjerama kompleksnosti algoritama i geometrijskih objekata zvanih fraktali. Oni opisuju muzičke intervale, pojavljuju se u formulama brojeći proste brojeve, informišu neke modele u psihofizici, te mogu pomoći u forenzičkom računovodstvu.
Na isti način kako logaritam služi eksponenciji, kompleksni logaritam je inverzna funkcija eksponencijalne funkcije primijenjene na kompleksne brojeve. Diskretni logaritam je naredna varijanta; koristi se u asimetričnoj kriptografiji.
Eksponencija
Treći stepen nekog broja b jeste proizvod tri faktora od b. Općenitije, stepenovanjem b na n-ti stepen, gdje je n prirodni broj, radi se množenjem n faktora od b. n-ti stepen od b se piše kao bn, tako da je Eksponencija se može proširiti na by, gdje je b pozitivni broj i eksponent y je bilo koji realni broj. Naprimjer, b−1 je recipročan od b, to jeste, 1/b.
Definicija
Logaritam pozitivnog realnog broja x sa bazom b, pozitivni realan broj nejednak sa 1, jeste eksponent kojim b mora biti stepenovan da se dobije x. Drugim riječima, logaritam od x za bazu b je rješenje y za jednačinu
Primjeri
Naprimjer,, pošto je = 16. Logaritmi također mogu biti negativni: pošto je Treći primjer: log10(150) je približno 2.176, što leži između 2 i 3, kao što 150 leži između i. Konačno, za bilo koju bazu b, i logb(1) = 0, pošto važi  i, redom.
Logaritamski identiteti
Nekoliko važnih formula, ponekad zvanih logaritamski identiteti ili logaritamski zakoni, vežu logaritme međusobno.
Proizvod, koeficijent, stepen i korijen
Logaritam proizvoda jeste suma logaritama brojeva koji se množe; logaritam odnosa dva broja jednaka je razlici logaritama. Logaritam od p-tog stepena broja je p puta logaritam samog broja; logaritam od p-tog korijena je logaritam broja podijeljen sa p. Slijedeća tabela pokazuje ove identitete sa primjerima. Svaki od ovih identiteta može biti izveden nakon smjene definicije logaritma ili  na lijevoj strani.
Izmjena baze
Logaritam logb(x) može biti izračunat iz logaritama od x i b uzimajući u obzir proizvoljnu bazu k preko sljedeće formule: Obični naučni digitron računa logaritme sa bazama 10 i konstantom e. Logaritmi s obzirom na bilo koju bazu b mogu se odrediti korištenjem bilo kojih od dva logaritama preko prethodne formule: Neka je dat broj x i njegov logaritam logb(x) za nepoznatu bazu b, baza je data sa:
Određene baze
Slijedeća tabela pokazuje česte notacije za logaritme za ove baze i polja gdje se koriste. Dosta disciplina piše log(x) umjesto logb(x), kada se izabrana baza može odrediti iz konteksta. Notacija blog(x) također se pojavljuje. Kolona "ISO notacija" pokazuje preporuke od ISO organizacije, (ISO 31-11).
Historija
Historija logaritama u Evropi u 17. vijeku jeste otkriće nove funkcije koja je proširila stvarnost analize iza opsega algebarske metode. Metodu logaritama je javno objavio John Napier 1614. godine, u knjizi naslova Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio (Opis čudesnog pravila logaritama). Prije Napierovog izuma, postojale su slične tehnike sličnog opsega, kao što su prostafereza ili korištenje tablica progresije, koje je ekstenzivno razvio Jost Bürgi oko 1600. godine.
Opći logaritam broja je indeks onog stepena od deset koji je jednak tom broju. Govoreći o broju koji zahtijeva mnogo cifara jeste grubi nagovještaj općeg logaritma, kojeg je spominjao Arhimed kao "red broja". Prvi realni logaritmi bile su heurističke metode koje su pretvarale množenje u sabiranje, čime se olakšava brzo računanje. Neke od tih metoda koristile su tablice izvedene iz trigonometrijskih identiteta. Takve metoda se naziva prostafereza.
Izum funkcije sada poznate kao prirodni logaritam počeo je kao pokušaj da se obavi kvadratura pravougaone hiperbole od Gregoire de Saint Vincenta, belgijskog Jezuita koji je boravio u Pragu. Arhimed je napisao Kvadraturu hiperbole u 3. vijeku p.n.e, ali kvadratura za hiperbolu izmicala je svima naporima dok Saint-Vincent nije objavio svoje rezultate 1647. godine. Veza koju pruža logaritam između geometrijske progresije u svom argumentu i aritmetičke progresije vrijednosti, podstakla je A. A. de Sarasa da napravi vezu između Saint-Vincentove kvadrature i tradicije logaritama u prostaferezi, što je dovelo do pojma "hiperbolni logaritam", sinomnim za prirodni logaritam. Uskoro je nova funkcija cijenjena od strane naučnik: Huygensa, Pataviija, i Jamesa Gregoryja. Notaciju Log y je uveo Leibniz 1675. godine, a sljedeće godine on ju je povezao sa integralom
Logaritamke tablice, logaritamska skala i historijske primjene
thumb|360px|right|Objašnjenje logaritma iz 1797. godine, [[Encyclopædia Britannica]]
Pojednostavljenjem teških proračuna, logaritmi su doprinijeli razvoju nauke, naročito astronomije. Bili su značajni za napredak u anketiranje, nebeskoj navigaciji i drugim domenama. Pierre-Simon Laplace nazivao je logaritme:
Ključni alat koji je dopustio praktičnu upotrebu logaritama prije digitrona i računara bile su logaritamske tablice. Prvu takvu tablicu kompajlirao je Henry Briggs 1617. godine, odmah nakon Napierovog izuma. Naknadno, napravljene su tablice sa povećanim opsegom. Ove tablice su listale vrijednosti od logb(x) i bx za svaki broj x u određenom opsegu, sa određenom preciznošću, za određenu bazu b (često b = 10). Naprimjer, Briggsova prva tabela sadržavala je opće logaritme svih cijelih brojeva u nizu 1–1000, sa preciznošću od 14 cifara. Kako je funkcija inverzna funkcija od logb(x), bila je nazvana antilogaritam. Proizvod i koeficijent od dva pozitivna broja c i d bili su rutinski računari kao suma i razlika njihovih logaritama. Proizvod cd ili koeficijent c/d dolazio je od uzimanja antilogaritma zbira ili razlike, također preko iste tabele: i
Analitička svojstva
Dublji studiji logaritama zahtijevaju koncept funkcije. Funkcija je pravilo koje, kada mu se da broj, proizvodi neki drugi broj. Primjer je funkcija koja proizvodi x-ti stepen od b za bilo koji realan broj x, gdje je baza b fiksni broj. Ova se funkcija piše kao
Logaritamska funkcija
Da bi se opravdala definicija logaritama, potrebno je pokazati da jednačina ima rješenje x i da je rješenje jedinstveno, pod uvjetom da je y pozitivan i da je b pozitivan i različit od 1. Dokaz ovog slučaja zahtijeva teoremu o srednjoj vrijednosti iz elementarnog kalkulusa. Ova teorema drži da neprekidna funkcija koja proizvodi dvije vrijednosti m i n također proizvodi bilo koju vrijednost koja leži između m i n. Funkcija je neprekidna ako ne "skače", tj. ako se njezin grafik može nacrtati bez podizanja olovke.
Ovo svojestvo može biti prikazano da važi za funkciju f(x) = bx. Pošto f uzima proizvoljno velike i proizvoljno male pozitivne vrijednosti, bilo koji broj y > 0 leži između f(x0) i f(x1) za odgovarajući x0 and x1. Stoga, teorema o srednjoj vrijednosti osigurava da jednačina f(x) = y ima rješenje. Štaviše, postoji samo jedno rješene za ovu jednačinu, jer je funkcija f strogo rastuća (za b > 1), ili strogo opadajuća (za 0 < b < 1).
Jedinstveno rješenje x je logaritam od y za bazu b, logb(y). Funkcija koja dodjeljuje y svoj logaritam zove se logaritamska funkcija ili logaritmična funkcija (ili samo logaritam).
Funkcija logb(x) je u suštini okarakerisana formulom proizvoda iznad Preciznije, logaritam za svaku bazu b > 1 je samo rastuća funkcija f od pozitivnih realnih brojeva do realnih brojeva koji zadovoljavaju f(b) = 1 i
IC 2303
IC 2303 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Košarkaška reprezentacija Hrvatske
Košarkaška reprezentacija Hrvatske predstavlja Hrvatsku na međunarodnim košarkaškim takmičenjima i njom upravlja Košarkaški savez Hrvatske (HKS).
Najveći uspjeh Hrvatska je ostvarila na Olimpijskim igrama 1992. u Barceloni gdje su stigli do finala protiv Sjedinjenih Američkih Država i osvojili srebrnu medalju. Također su osvojili bronzanu medalju na Svjetskom prevnstvu 1994, te dvije bronzane na evropskim prvenstvima (1993, 1995).
Hrvatski igrači Krešimir Ćosić, Dražen Petrović, Dino Rađa, Mirko Novosel i Toni Kukoč su članovi Košarkaške Kuće slavnih. Ćosić je primljen 1996, Petrović 2002, Rađa 2018. i Kukoč 2021, svi kao igrači. Novosel je primljen 2007. kao trener. Petrović, Ćosić, Kukoč i Novosel su također članovi i Kuće slavnih FIBA-e. Ćosić je također jedini Hrvat koji je primio FIBA Orden zsluga. Ćosić međutim nikad nije igrao za hrvatsku reprezentaciju. Bio je član reprezentacije Jugoslavije, te drži rekorde po broju osvojenih medalja (uključujući olimpijsko zlato) i po broju odigranih utakmica kao igrač.
Trenutni sastav
Sastav za EuroBasket 2022. koji se održava u septembru 2022.
NGC 2499
NGC 2499 (također poznat kao MCG 1-21-3 i PGC 22366) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 449 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali pas. Najveći prečnik je 0,80 (105 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (65 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 25. marta 1864. godine.
Informatika
Informatika i računarstvo nisu potpuno iste stvari, iako su veoma usko vezane jer se bave istim ili sličnim tematikama. Informatika se danas uglavnom ubraja u inženjerske ili tehničke nauke. Ona ima nezanemariv dio tema koje su isključivo teoretske prirode. Informatika je, kao i matematika, mnogo širi pojam u odnosu na računarstvo. Postoji problem i sa terminima u raznim jezicima zbog uske vezanosti informatike i računarstva, tako da se termin informatika često odnosi na računarstvo. Informatika je više teoretske prirode, ali se zato detaljno bavi softverom i strukturiranjem, obradom, pretvaranjem, pohranjivanjem i prijenosom informacija.
NGC 2499
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Informatika
Teoretska informatika
Bitne teoretske osnove informatike su nastale još u 19. vijeku. Sa razvijanjem booleove algebre nastala je bitna osnova današnjih računarskih sistema. Na nekim matematičkim osnovama informatike u četrdesetim godinama radio je Alan Turing, engleski matematičar. On je tokom Drugog svjetskog rata pokušavao dešifrovati zloglasnu nacističku "Enigmu", mašinu koja je kodirala njemačke poruke. Uz pomoć tih istraživanja nastala je Turingova mašina, jedna od osnova teoretske informatike. Turingova mašina nije mašina kao takva, nego zamišljeni uređaj kojim se, na neki način, definiše način razmišljanja računara i algoritama.
Krajem četrdesetih godina, Claude E. Shannon je radio na pojmu informacije i njenog sadržaja. U njegovom djelu "A Mathematical Theory of Communication" (1948.), pokušao je naći mjeru za informacijski sadržaj jedne diskretne poruke. U tom smislu je razvijen pojam entropije kao mjere informacijskog sadržaja.
Noam Chomsky je sa svojim istraživanjima na polju lingvistike, i razvijanju hirarhije formalnih gramatika utjecao na razvijanju formalnih jezika i time programskih jezika.
Mate Boban
Mate Boban (Sovići, 12. februara 1940. - 7. juli 1997.), bosanskohercegovački i hrvatski političar. Prvi predsjednik samoproglašene Hrvatske Republike Herceg-Bosne. U optužnicama pred Tribunalom u Hagu je označen kao dio udruženog zločinačkog poduhvata, koji je podrazumijevao stvaranje hrvatske države od područja BiH u Hercegovini i Srednjoj Bosni, etničkim čišćenjem bošnjačkog stanovništva.
Biografija
Rođen je 12. februara 1940. godine u mnogočlanoj porodici, u selu Sovići kraj Gruda, u zapadnoj Hercegovini. Osnovnu školu završio je u Sovićima. Nakon toga pohađa sjemenište u Sinju i gimnaziju u Đakovu. Godine 1958, nakon što je postao punoljetan, postaje član Saveza komunista Jugoslavije. Školovanje nastavlja u Zagrebu, gdje na Univerzitetu u Zagrebu stiče zvanje magistra ekonomskih nauka. Nakon kraćeg posla u Grudama, 1966. godine zapošljava se u Imotskom. Tu je bio na čelu trgovačkog poduzeća Napredak, koje postiže dobre rezultate.
Zbog privrednog kriminala, dvije godine provodi u istražnom pritvoru u Splitu. Kraj 1980-ih dočekuje kao predstavnik Tvornice duhana Zagreb, relativno situiran, sa ženom, troje odrasle djece i nekoliko unučadi.
Osniva Hercegovačku demokratsku zajednicu 1991, ali ubrzo stupa u kontakt sa čelništvom HDZ-a u Zagrebu. Predsjednik Republike Hrvatske Franjo Tuđman mu povjerava secesiju i formiranje hrvatskih općina u BiH kako bi bile što nezavisnije od bosanskohercegovačkih vlasti u Sarajevu.
U februaru 1992. Franjo Tuđman šalje izaslanika Stjepana Mesića da smijeni Stjepana Kljujića s položaja predsjednika HDZ-a BiH. Na njegovo mjesto kraće vrijeme dolazi v. d. predsjednika Milenko Brkić, da bi ga na kraju zamijenio Mate Boban. Boban je ovaj puč u stranci komentirao tim da je "Kljujić previše Bosanac, a premalo Hrvat."
Mate Boban je tada pozvao borce HOS-a da se pridruže HVO-u. Ante Prkačin, novi načelnik štaba HOS-a koji je bio poslan od čelništva HSP-a da spriječi sukobe HVO-a i HOS-a je prešao na stranu Mate Bobana i potpisao sporazum kojim je raspustio HOS u BiH. Mnogi HOS-ovci, bez energičnog vodstva, nisu se mogli oduprijeti pritiscima Mate Bobana. Bili su prisiljeni priključiti se HVO-u. lijevo|200px|Ulica Mate Bobana u Grudama desno|200px|Memorial Spomen Ppolča u Grudama
U ljeto 1993, Katolička crkva u Bosni i Hercegovini kritikuje Bobana i njegovu politiku prema Bosni i Hercegovini. Hrvatski katolički vrh, kardinali Franjo Kuharić i Vinko Puljić, biskup Franjo Komarica i čelnik franjevačke provincije Bosne Srebrene fra Petar Anđelović "odrješito i smjelo osuđuju zločine hrvatskih religioznih nacionalista" i podržavaju nacionalno i religijski pluralističku Bosnu i Hercegovinu. Mate Boban i Gojko Šušak šalju pismo upozorenja kardinalu Kuhariću i upozoravaju ga da se crkveno vodstvo ostavi pitanja koja ih se ne tiču. Mostarsko-duvanjski biskup Ratko Perić i fra Jozo Zovko također navode da je rat u Bosni i Hercegovini političke, a ne religijske naravi.
Pred kraj rata situacija u BiH se promijenila. Međunarodna zajednica bila je izričito jasna da BiH mora ostati cjelovita, stoga Boban više nije bio potreban HDZ-u. Tuđman, koji ga je postavio na vodstvo HDZ-a BiH sada vrši pritisak na njega da to mjesto napusti. Vodstvo HDZ-a u BiH preuzima Dario Kordić a čelnik Herceg-Bosne postaje Krešimir Zubak. Boban priznaje da se osjećaj izdanim i napuštenim. Kraće vrijeme živi u hotelu "Interkontinental" u Zagrebu radi u INI.
Umire u Sovićima 7. jula 1997. u 57. godini života od moždanog udara.
2130-e p. n. e.
Događaji
Mezopotamija
Egipat
Telur
Telur ( - Zemlja) jeste rijetki hemijski element sa simbolom Te i atomskim brojem 52. U periodnom sistemu nalazi se u 6. glavnoj grupi tj. 16. grupi po IUPAC-u i 5. periodi, pa se stoga ubraja u halkogene elemente. Njegova rasprostranjenost se otprilike može mjeriti sa rasprostranjenošću zlata, s kojim također može graditi i razne spojeve koji se nalaze u prirodi u vidu minerala. Kristalni telur je srebreno-bijeli, polumetal s metalnim sjajem, koji izgledom sliči kalaju i antimonu. Na mehaničko opterećenje, telur reagira vrlo krhko i lomljivo, pa se stoga vrlo lahko može pretvoriti u prah. U hemijskim spojevima sa nemetalima, on ima dosta sličnosti sa sumporom i selenom, dok u legurama i međumetalnim spojeva pokazuje veoma izražene (polu-)metalne osobine.
Historija
thumb|200px|lijevo|Tipski uzorak samorodnog telura thumb|200px|lijevo|Martin Heinrich Klaproth Telur je 1782. otkrio austrijski hemičar i mineralog Franz Joseph Müller von Reichenstein (1740–1825) tokom ispitivanja rude zlata iz rudnika Fata Baii (mađ. Faczebaja) u blizini rumunskog gradića Zlatna, nakon što je iz rude izdvojio manje zlata od očekivanog. Na istraživanje te rude potaknuo ga je naučni rad Nachricht vom gediegenen Spiesglaskönig in Siebenbürgen (bos. Vijest od samorodnom mineralu "Spiesglaskönig" iz Transilvanije), Ignaza von Borna (1742–1791). Tim pojom Spiesglaskönig označavan je samorodni antimon, dok je Spiesglas bio stari naziv za mineral antimonit Sb2S3. Von Born je smatrao da je samorodni metal iz ruda zlata zapravo antimon, a svoje mišljenje je zasnivao na malim izdvojenim uzorcima spojeva zlata sa antimonom. S tim mišljenjem nije se slagao Müller von Reichenstein, koji je mislio da se radi o "zasumporenom" bizmutu. Poslije naknadnih ispitivanja, čije rezultate je objavio između 1783. i 1785 u raspravi u četiri dijela, isključio je mogućnost da se radi o bizmutu, jer ovaj metal za razliku od antimona i bizmuta, gotovo nikako nije reagirao sa sumpornom kiselinom. On je metalnoj fazi ovog elementa dao naziv metallum problematicum (također i aurum problematicum odnosno aurum paradoxum). Prema današnjim saznanjima, ovaj uzorak se, pored samorodnog telura, sastojao i iz minerala nagyágita (AuPb(Pb,Sb,Bi)Te2–3S6) i silvanita ((Au,Ag)Te2). Müller von Reichenstein je pretpostavljao, da problematični metal možda sadrži neki novi, do tada još nepoznati, polumetal. Njegovu pretpostavku potvrdio je švedski mineralog i hemičar Torben Olof Bergman (1735–1784). Godine 1783. von Reichenstein je Bergmanu poslao uzorak ove rude na mišljenje, međutim konačni odgovor od njega nije dobio. Bergman je umro naredne godine, a von Reichenstein je ispitivanja problematičnog metala završio 1785. godine.
Nezavisno od von Reichensteina i Klaprotha, mađarski hemičar i botaničar Paul Kitaibel također je otkrio telur 1789. prilikom ispitivanja ruda zlata iz rudnika kod Nagybörzsönya u Mađarskoj. U svom objavljenom radu Klaproth je naveo samo von Reichensteinova otkrića, iako je o tome 1796. imao dostupna saznanja i od Kitaibela. U jednom pismu upućenom Kitaibelu, Klaproth je objasnio da mu je bio dostupan sadržaj njegovih rukopisa, ali pri proučavanju von Reichensteinovih ruda nije uočio sličnost s njegovim radom. Napokon, Klaproth je ubijedio Kitaibela da otkriće telura treba u potpunosti pripisati von Reichensteinu, jer je on nekoliko godina ranije proveo ista istraživanja na novom elementu.
Simbol elementa Te predložio je 1814. Jacob Berzelius, a koristi se do danas. Prvo objašnjenje strukture kristalnog telura pomoću rendgenske difrakcije načinjeno je 1924. godine.
Fizičke
Kristalni telur je intrinsički direktni poluprovodnik sa širinom poluprovodne vrpce od 0,334 eV. Električna provodljivost kao i kod svih drugih poluprovodnika može se povećati putem povišenja temperature ili osvjetljenjem, mada je kod telura zabilježen vrlo malehni rast provodljivosti. Električna provodljivost i toplotna provodljivost kod telura zavise od pravca, tj. anizotropno. Kristalni telur je relativno mehak (Mohsova tvrdoća 2,25) i krhak materijal, koji se vrlo lahko može pretvoriti u prah. Povećanjem pritiska telur prelazi u druge kristalne modifikacije. Iznad 450 °C telur se topi u crvenu tekućinu, koja se pri temperaturi iznad 990 °C isparava u žuti dijamagnetični gas sastavljen iz dvoatomnih molekula Te2. Na temperaturama iznad 2000 °C molekula Te2 se raspada na pojedinačne atome.
Hemijske
Kristalni telur je nerastvorljiv u vodi i vrlo slabo rastvorljiv u mineralnim kiselinama poput hlorovodične i sumporne kao i u alkalnim rastvorima. Međutim, vrlo dobro je rastvorljiv u dušičnoj kiselini, koja je inače vrlo snažno oksidacijsko sredstvo te oksidira elementarni telur do telurata sa stabilnim oksidacijskim stanjem +4. Tečni telur napada bakar, željezo pa čak i hrđajuće plemenite čelike.
U spojevima sa nemetalima, telur se ponaša slično kao i lakši član iz njegove grupe u periodnom sistemu, selen. Pri sagorijevanju u zraku, telur gori zeleno-plavim plamenom dajući telur-dioksid TeO2: Sa halogenim elementima telur spontano reagira dajući halogenide. Pri tome je zanimljivo da, za razliku od lakših homologa selena i sumpora, telur gradi termodinamički stabilne jodide, između ostalih telurjodid, TeI sa oksidacijskim stanjem +1. Sa neplemenitim metalima, naprimjer cinkom, telur reagira vrlo burno dajući odgovarajuće teluride.
Izotopi
Najveći udio u prirodnom telura oko jedne trećine sačinjava izotop 130Te koji ima pretpostavljeno vrijeme poluraspada od 7,9 · 1020 godina, a slijedi ga izotop 128Te. Prosječna atomska masa prirodne smjese izotopa iznosi 127,6 te je tako veća od sljedećeg (monoizotopskog) elementa u periodnom sistemu, joda, koji ima 126,9. 128Te se smatra za izotop sa najsporijim raspadom među svim nestabilnim sličnim elementima. Ovaj posebno spori raspad sa vremenom poluraspada od 7,2 · 1024 godina (7,2 kvadriliona godina tj. u 1 kg se svakih 18 mjeseci raspadne jedan atom) može se dokazati samo na osnovu detekcije proizvoda raspada (128Xe) u nekim izuzetno starim uzorcima prirodnog telura.
Od ostalih izotopa, ima i nuklearni izomer 121mTe koji sa 154 dana ima najduže vrijeme poluraspada. I kod izotopa 127Te i 129Te vremena poluraspada izomera prelaze ona kod njihovih osnovnih stanja. Kao traser u nuklearnoj medicini najčešće se koristi izotop 127Te, a slijedi ga 121Te. Izotopi 127Te i 129Te se javljaju kao proizvodi cijepanja jezgara u atomskim reaktorima.
Rasprostranjenost
thumb|200px|lijevo|Telur na [[silvanitu sa Fidžija, širina slike: 2 mm]] Telur je slabo rasprostranjen element. Njegov udio u Zemljinoj kori iznosi približno 0,01 ppm (grama po toni). Vrlo rijetko se može naći samorodan sa zlatom, odnosno u elementarnom obliku, a u podređenom obliku i sa srebrom, bakrom, olovom i bizmutom, kao i sa platinskim metalima.
Samorodni telur kao mineral pripada grupi elementata, tačnije polu- i nemetalima i u sistematici minerala po Strunzu klasificiran je pod brojem I/B.03-40 (8. izdanje sistematike) odnosno brojem 1.CC.10 (9. izdanje), dok je u sistematici po Danau podveden pod broj 1.3.4.2.
Samorodni telur može sadržavati selen, a raspon njegovog udjela može se kretati od tragova do veoma velikih količina (selentelur). Iako je telur rijedak element, poznat je veliki broj njegovih minerala, iako telur gradi i vlastite minerale, vrlo rijetko su oni ugrađeni u sulfide ili selenide odnosno sulfate ili selenate. Za njih, kristalna rešetka njegovih lakših homologa je isuviše velika. Nasuprot toga, oba njegova lakša homologa se nalaze mnogo češće od telura na njegovim mjestima rešetke u kristalnim strukturama telurovih minerala.
Od svih elemenata, telur iskazuje najviši afinitet prema zlatu, pa se u prirodi vrlo često javlja u obliku zlato-telurida, minerala sa teluridima (Te2−) odnosno ditelurid aniona (Te22−). Pored zlata i drugih plemenitih metala, najčešće olovo i bizmut grade ostale prirodne teluride, često prateći (u paragenezi) teluride samorodnih metala i ruda zlata. Dosta rjeđi su minerali sa kationima Te4+ u kristalnoj strukturi, pri čemu je najvažniji oksid telura, telur-dioksid TeO2 koji se u prirodi javlja u dvije modifikacije: kao ortorompski telurit i tetragonalni paratelurit.
Kod drugih minerala sa kationima telura(IV) radi se o oksoteluratima(IV) (telurit) koji sadrže komplekse aniona [TeO3]2−- ili [TeO4]4−. Minerali sa kationima Te6+ u obliku oktaedarskih [TeO6]6− kompleksih aniona su izuzetno rijetki, a poznat je 21 takav mineral koji najvećim dijelom sadrže bakar i olovo. Osim navedenih minerala u prirodi se javljaju i minerali telura s miješanom valencijom, između ostalih kalcij-oksotelurat(IV,VI) karlfrisit CaTe3O8 s odnosom Te4+:Te6+ od 2:1. Kod minerala sa kationima Te4+ i Te6+ radi se o sekundarnim mineralima, koji su nastali atmosferskim djelovanjem na samorodni telur i teluride.
Minerali koji sadrže telur nisu od velikog značaja za tehničko dobijanje ovog elementa, jer su vrlo rijetki i praktično ne postoje njihova ekonomski isplativa nalazišta. Među najpoznatijim nalazištima samorodnog telura odnosno minerala sa sadržajem ovog elementa ubrajaju se pored tipskog lokaliteta Zlatna (Transilvanija, Rumunija) također i Moctezuma u Meksiku, Cripple Creek (Colorado), Kalgoorlie u Australiji i Calaveras u Kaliforniji. Do 2012. bilo je poznato 154 minerala sa sadržajem telura, od čega samo pet (dilitium, imgreit, kurilit, sztrokayit, protojoseit) do sad nisu priznati od strane Međunarodne mineraloške organizacije (IMA) kao zasebni minerali odnosno diskreditirani su kao takvi. Pregled poznatih minerala telura sa različitim oksidacijskim stanjima prikazan je u sljedećoj tabeli:
Dobijanje
thumb|340px|Svjetska godišnja proizvodnja telura u 2006. Godišnja svjetska proizvodnja telura u svijetu između 2007. i 2011. iznosila je prosječno 121,6 tona godišnje (t/god). Među glavne proizvođale ubrajaju se SAD 50 (t/god), Japan (prosječno 44,8 t/god), Peru (14 t/god) i Kanada (12,8 t/god). Pregled proizvedenih količina po pojedinim državama prikazan je u tabeli. I druge industrijske nacije također vjerovatno proizvode telur, međutim podaci o tim količinama nisu objavljeni.