Josip_Broz_Tito
Pozicioniranje u međunarodnoj zajednici
Isprva su zapadni Saveznici sukob sa Staljinom smatrali "fintom", a kada su shvatili da se stvarno radi o svađi, planirana je invazija na oslabljenu Jugoslaviju, a CIA je 1949. poslala grupu četnika, koji bi trebali vratiti kralja Petra II na prijestolje. UDBA je grupu razbila, pa su Amerikanci shvatili da moraju tražiti drugi put za suradnju s Jugoslavijom. Propagandna ofanziva protiv Staljina u inostranstvu je započela govorom Kardelja pred Općom skupštinom UN 1949. godine, kada je najavio neovisnu jugoslavensku poziciju u međunarodnim odnosima. Istovremeno je Jugoslavija 1950, uprkos sovjetskom protivljenju postala nestalna članica Vijeća sigurnosti. Tomu je pomogla i podrška islamskih zemalja, jer je jedna reprezentativna delegacija jugoslavenskih muslimana otišla na hadž i posjetila više bliskoistočnih zemalja. Ekonomski se odnosi pojačavaju prema Zapadu, pa je sklopljen trgovinski ugovor s Velikom Britanijom, američkim je tvornicama ponuđen bakar i olovo u zamjenu za strojeve, a u martu 1950. godine Tito traži zajam od SAD-a od 500 miliona dolara. U augustu je američki Kongres odobrio pomoć Jugoslaviji, a istovremeno inicijativom američkog predsjednika Harryja Trumana, poslata je pomoć u hrani. Tito potpisuje ugovor sa SAD o vojnoj pomoći, a uskoro uspostavlja diplomatske odnose i sa SR Njemačkom. thumb|250px|desno|Osnivačka konferencija [[Pokret nesvrstanih|Pokreta nesvrstanih održana septembra 1961. godine u Beogradu.]] Razvoj suradnje sa SAD-om, podstaknut je isporukom sovjetskog jurišnog aviona MiG-15, čiji je pilot prebjegao u Jugoslaviju. Avion je rasklopljen i predat CIA-i. Istovremeno Tito napada sovjetsku politiku nazvavši je "sovjetski imperijalizam". Zbog inteniziviranja Hladnog rata, Tito često govori o "borbi za mir", protiv blokovske podijeljenosti svijeta, ali podržava revolucionarne pokrete Ho Ši Mina u Vijetnamu, kao i Mohameda Mosadika u Iranu, a kasnije podržava i alžirske ustanike u borbi protiv francuske vlasti. U ljeto 1950. godine započinjanjem Korejskog rata, jasno je stao na američku stranu, što bi značilo da bi u slučaju međunarodnog sukoba Jugoslavija teoretski zaratila sa SSSR-om. Politički sukob prema Zapadu izbio je u oktobru 1953. kada je postalo jasno da će se Zona A s Trstom pripojiti Italiji, mada je Tito bio svjestan nemogućnosti da Trst ostane u Jugoslaviji, ipak je na narodnim mitinzima isticao pravo na Trst, te čak i pripremao planove ulaska JNA u Trst. U Zoni B su održani vojni manevri, a u Beogradu su u demonstracijama demolirane američke i britanske institucije. U oktobru 1954. godine potpisivanjem Londonskog sporazuma, Zona B i manji dio Zone A je pripao Jugoslaviji, a do oružanog sukoba nije došlo. Tito u martu 1953. godine, na poziv Anthonyja Edna kao prvi komunistički lider posjećuje London, a doplovio je kroz Temzu brodom Galeb, te se ponovo susreo s Churchillom. Jugoslavija je već ranije od Velike Britanije dobila vojnu pomoć u vidu 130 lovačkih mlaznih aviona North American F-86 Sabre. 1953. godine sklapa Ankarski sporazum sa Turskom i Grčkom, da bi slijedeće godine sklopio Balkanski pakt s istim državama, koji je imao defenzivni karakter, ali kako su Grčka i Turska od 1952. godine bile članice NATO-a, Jugoslavije je time postala de facto pridružena članica. U desetodnevnoj posjeti 1955. godine Tito je primio grčki kraljevski par kralja Pavla i kraljicu Frederiku, a u maju 1956. je posjetio Francusku i susreo se s predsjednikom Renéom Cotyjem i premijerom Guyem Molletom. Početak poboljšavanja odnosa sa SSSR-om bilo je potisivanje Austrijskog državnog ugovora 1955. godine. nakon čega je Nikita Hruščov 26. maja posjetio Beograd. Hruščov se već na aerodromu ispričao za događaje oko Rezolucije Informbiroa, a na kraju posjete potpisana je Beogradska deklaracija o poštivanju suverenosti, neovisnosti integriteta i ravnopravnosti u uzajamnim odnosima s drugim državama. U februaru 1956. poslao je pismo na Dvadeseti kongres KPSS-a, čime ponovo povezuje KPJ sa sovjetskim komunistima. Istovremeno je radio na približavanju zemljama Trećega svijeta a u početku Egiptu i Indiji, gdje je poslao najsposobnije diplomate Josipa Đerđu, Jožeta Vilfana i Gojka Nikoliša.