cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malta
Prve kulture i antika
Nakon pada Feničanskog carstva, ovo područje je oko 400. p. n. e. potpalo pod kontrolu Kartage, bivše feničanske kolonije. U to vrijeme Kartažani su koristili Maltu za uzgoj maslina, rogača i proizvodnju tkanine. Za vrijeme Punskih ratova 218. p. n. e., Maltežani su se pobunili protiv kartagenske vlasti, te dali kontrolu nad svojim vojnim garnizonom rimskom konzulu Semproniju. Za vrijeme Sirakuske pobune, Malta je ostala vjerna Rimu, zbog čega je nagrađena naslovom Foederata Civitas, koji je značio određenu razinu autonomije unutar pokrajine Sicilije. U to vrijeme otok su nazivali Melita, a glavni grad nalazio se u središtu otoka i nosio je isto ime (današnja Mdina).
Zbog uspješnosti i važnosti Malteških otoka u rimskoj državi, car Hadrijan im je 117. p. n. e. dao status municipija. Godine 60, na sjevernom dijelu otoka koji je danas poznat kao Zaljev sv. Pavla, nasukao se brod apostola sv. Pavla. Prema pričama, on je ostao na otoku tri mjeseca, tokom kojih je širio kršćanstvo i izvodio čuda.
Raspadom Rimskog carstva na Istočno i Zapadno u 4. vijeku, Malta potpada pod kontrolu Bizantije kojom se vladalo iz Carigrada. O razdoblju bizantijske vlasti na Malti, koja je trajala četiri vijeka, malo je poznato. Postoje dokazi da su germanska plemena, uključujući Gote i Vandale, kratkovremeno preuzeli vlast nad otocima, nakon čega je Bizantija ponovno preuzela otoke i na njih postavila vojsku.
Srednji vijek
mini|desno|150px|Aragonska zastava Kraljevine Sicilije Za vrijeme bizantijsko-arapskih ratova, Malta je zajedno sa Sicilijom osvojena nakon što je admiral Eufemije izdao Bizantiju i zatražio od Aglabida zauzimanje ove teritorije. Pošto je to područje bilo dio Sicilijanskog emirata, kontrolu nad njim su 909. dobili Fatimidi. Za vrijeme arapske vlasti uveden je novi sistem navodnjavanja, neke nove kulture voća i pamuk, te sicilijsko-arapski jezik, koji se nakon nekog vremena razvio u malteški jezik. Lokalno kršćansko stanovništvo imalo je slobodu prakticiranja svoje vjere, ali je zato moralo plaćati dodatan porez vlastima. Godine 1091. Normani osvajaju Siciliju i Malteške otoke, a lokalni kršćani toplo dočekuju sicilijanskog grofa Rogerija I. Zbog oslobođenja, Maltežani nude Rogeriju I sudjelovanje u njegovim ratovima, a on je na to, prema predaji, poderao dio svoje crveno-bijele zastave i dao je Maltežanima, što je osnova današnje zastave Malte.
Jedno kratko vrijeme kraljevstvom je vladala sicilijanska dinastija Anžuvinaca, koji su zbog visokih poreza bili vrlo nepopularni na Malti, djelimično i zbog rata Karla I Anžuvinca sa Genovom, kad je 1275. opljačkan otok Gozo. Nedugo nakon ovih napada izbija pobuna poznata kao Sicilijanska večernja. Kraljevstvo se dijeli na Napuljsko i Sicilijansko kraljevstvo, koje zajedno s Maltom potpada pod vlast Aragonije. Otokom sve do 1409. vladaju rođaci aragonskih kraljeva, nakon čega postaje dio Aragonske krune. U Aragonskom kraljevstvu djeca vladara nosila su titulu kneza Malte. U ovo vrijeme malteško plemstvo doživljava procvat. Od 1397. titula kneza Malte ponovo dobija feudalni značaj, te nakon sukoba oko naslova kralj ukida taj naslov. Nakon što je ta titula ponovo uvedena, opet izbijaju svađe u kojima se malteško plemstvo pobunilo protiv kneza Gonsalva Monroya. Iako su se Maltežani bunili protiv kneza, iskazali su odanost sicilijanskoj kruni, što je razlog zbog čega ih aragonski kralj Alfons V nije kaznio, nego je obećao da nikad neće dodijeliti taj položaj nekom drugom, te ga je objedinio s krunom. Kao ishod ovih događaja, grad Mdina je dobio nadimak Città Notabile.
Malteški vitezovi i Napoleon
mini|desno|175px|[[Barokna Katedrala sv. Pavla u Mdini.]]
Godine 1530, Karlo V, car Svetog Rimskog Carstva, daje otoke viteškom redu Ivanovaca na vječno upravljanje. Malteški su vitezovi 1522. bili istjerani s Rodosa od strane Osmanlija. Godine 1565, vitezovi su, zajedno s Maltežanima, izdržali veliku opsadu Malte koju je izvela osmanska mornarica.
Nakon ove opsade, planirano je pojačanje malteških zidina, pogotovo u lučkom području gdje je izgrađen novi grad Valletta, nazvan po velikom meštru Jeanu de la Valetteu. Također, uzduž obale izgrađeni su i stražarski tornjevi (Wignacourt, Lascaris i de Redin) nazvani po velikim meštrima koji su naredili njihovu gradnju. Za vrijeme vlasti Malteških vitezova na otocima su napravljeni mnogi građevinski i kulturni projekti, uključujući ukrašavanje Città Vittoriose, izgradnju novih gradova, kao što su Città Rohan i Città Hompesch, te poboljšanje akademskog i društvenog života.
Vlast Ivanovaca doživljava kraj kad je Napoleon osvojio Maltu na svom ratnom pohodu na Egipat 1798. godine. Ovo osvajanje izvedeno je Napoleonovim lukavstvom tako da je zatražio sigurnu luku kako bi ponovo opskrbio svoje brodove, a nakon što je sigurno ušao u Vallettu, okrenuo je oružje na svoje domaćine. Veliki meštar Ferdinand von Hompesch zu Bolheim kapitulirao je, a Napoleon je nekoliko dana ostao na Malti, tokom kojih je sistemski pljačkao otok, te uspostavio sopstvenu upravu. Nakon toga je dalje otplovio za Egipat, ostavljajući znatan garnizon na Malti.
Francuske okupacijske snage bile su izuzetno nepopularne među stanovništvom, djelimično i zbog njihovog stava prema vjeri. Stanovništvo se pobunilo protiv finansijskih i vjerskih reformi, pa su se Francuzi morali sakriti unutar gradskih zidina. Velika Britanija je, zajedno s Kraljevstvom dviju Sicilija, slala vojnu pomoć Maltežanima, te su Britanci svojom mornaricom blokirali otoke.
Izolirane francuske snage, pod generalom Claude-Henrijem Belgrand de Vauboisom, predale su se 1800, te su otoci potpali pod britansku vlast na čelu s guvernerom Alexanderom Ballom. Maltežani su tada napravili deklaraciju kojom su tražili direktnu zaštitu britanskog monarha, tada Georgea III, te su zahtijevali da kralj nema pravo ustupiti otoke nekoj drugoj sili.
Britanska vlast i Drugi svjetski rat
mini|215px|lijevo|Šteta koju je napravila bomba pala u Valletti za vrijeme Drugog svjetskog rata.
Godine 1814, Pariskim mirovnim sporazumom Malta je službeno postala dio Britanske imperije. Zbog svog položaja na pola puta između Gibraltara i Sueckog kanala, Malta je bila važno pomorsko pristanište i smatrana je važnom postajom na putu za Indiju. Godine 1919, Britanske snage su pucale na grupu protestanata protiv novih poreza, ubivši četiri Maltežana. Ovaj incident doveo je do značajnog rasta podrške proitalijanskim strankama, koje su se protivile britanskm prisustvu na otoku. Ovaj dan je poznat kao Sette Giugno (Italijanski za 7. juna) i na Malti se slavi kao nacionalni praznik.
1930-ih britanska je Sredozemna flota, koja je bila važan pokretač trgovine na otoku, premještena u Aleksandriju. Malta je odigrala važnu ulogu u Drugom svjetskom ratu, zbog svoje blizine pomorskim putevima Sila Osovine. Zbog hrabrosti koje su Maltežani iskazali u dugotrajnoj borbi protiv neprijateljskih snaga, kralj George VI kolektivno je nagradio Maltežane ordenom George Cross. Replika ove nagrade danas se nalazi u gornjem lijevom uglu zastave Malte.
Nezavisnost
Nakon rata, Laburistička stranka je neuspješno probala integrisati Maltu u Ujedinjeno Kraljevstvo. Dana 21. septembra 1964. Malti je odobrena nezavisnost. Prema ustavu iz 1964, Malta je zadržala Elizabetu II kao kraljicu Malte koju predstavlja generalni guverner. Dana 13. decembra 1974. Malta je postala republika unutar Commonwealtha, na čelu s predsjednikom države. Ugovor o odbrani koji je potpisan ubrzo poslije nezavisnosti i koji je promijenjen 1972, istekao je 31. marta 1979, kada su se britanske vojne snage povukle s Malte. Zemlja je 1980. službeno prihvatila politiku neutralnosti, te je do 2004. bila članica Pokreta nesvrstanih. Godine 1989, Malta je ugostila sastanak na vrhu između američkog predsjednika Georgea H. W. Busha i sovjetskog vođe Mihaila Gorbačova, koji je signalizovao kraj Hladnog rata.
Od 2004. godine, Malta je članica Evropske unije, te se pridružila Eurozoni 1. januara 2008. godine, odnosno tada je svoju nacionalnu valutu liru zamijenila eurom.
Vlada
mini|170px|lijevo|Palata u kojoj se nalazi Zastupnički dom u [[Valletta|Valletti.]]
Prema državnom sistemu Malta je republika, čiji su parlamentarni sistem i javna uprava uveliko oblikovani prema westminsterskom sistemu. Parlament zemlje je Zastupnički dom (Il-Kamra tad- Deputati) čiji se članovi biraju javnim izborima na mandat od pet godina. Dom ranije može raspustiti predsjednik države, na savjet premijera. Zastupnički dom sastoji se od 65 zastupničkih mjesta. U slučaju da stranka koja je pobijedila na izborima nema parlamentarnu većinu, u parlament se dodaju dodatna zastupnička mjesta kako bi se osigurala parlamentarna većina. Predsjednika države bira Zastupnički dom na mandat od pet godina. Uloga predsjednika Malte je više ceremonijalna, te veću vlast zapravo ima premijer.
Glavne stranke u državi su kršćansko demokratska Nacionalistička stranka (Partit Nazzjonalista ili Nationalist Party), te socijaldemokratska Laburistička stranka (Partit Laburista ili Labour Party). Od 2008. godine na vlasti je Nacionalistička stranka s premijerom Lawrenceom Gonzijem. U državi postoji i nekoliko manjih stranka koje nisu zastupljene u parlamentu.
Sve do Drugog svjetskog rata političkim prilikama na Malti dominiralo je jezičko pitanje, gdje su glavni učesnici bile probritanske i proitalijanske stranke. Nakon rata, glavna politička pitanja odnosila su se na odnose sa Ujedinjenim Kraljevstvom, te kasnije na odnose sa Evropskom unijom.
Geografija
mini|260px|desno|Krajolik Malte mini|lijevo|260px|Satelitska snimka države
Krajolik otoka karakterišu mala brda i polja. Najviša tačka je Ta' Dmejrek (253 m) na otoku Malti, blizu Dinglija. Na otocima nema stalnih rijeka i jezera. Ponekad se potoci oblikuju nakon višednevnih padavina. Izvori slatke tekuće vode mogu se naći na otoku tokom cijele godine. Takva mjesta na Malti su Baħrija, l-Intaħleb i San Martin, dok na Gozu tekuće vode ima u dolini Lunzjata.
Iako mnogi Maltu smatraju najjužnijom tačkom Evrope, taj naslov ipak pripada grčkom otoku Gavdosu.
Otoci
Glavni, te jedini naseljeni otoci zemlje su Malta (315 km2), Gozo (67 km2) i Comino (3 km2). Ostali otoci koji čine ovo otočje su: Cominotto (Kemmunett), Filfla, hrid Fungus (Il-Ġebla tal-Ġeneral), otok Manoel (dio grada Gżira, s kojim je spojen mostom), te Otok svetoga Pavla. Glavni i najnaseljeniji otok u otočju je Malta.
Ukupan popis otoka i hridi:
Klima
mini|Klimatski dijagram Valette
Malta ima mediteransku klimu (Köppenova klasifikacija klime ili Csa), s blagim, kišovitim zimama i toplim, suhim ljetima. Općenito se može reći da na Malti vladaju godišnje dva doba, zbog čega su u toplijim mjesecima otoci privlačni turistima. Ipak, u proljeće znaju puhati jaki hladni vjetrovi.
Opskrba vodom veliki je problem Malte, budući da je ljeti, kad je najveća potrošnja vode, ujedno i najmanje padavina. Tokom zime česti su brzi pljuskovi nakon kojih zemlja ne stigne upiti vodu, nego ona otječe u more. Izvor slatke vode na Malti jesu podzemne rezerve, koje se crpe sistemom tunela zvanih Ta' Kandja koji idu prosječno 97 metara ispod površine. Oko polovine pitke vode u državi proizvodi se desalinizacijom, koja je kontraverzna zbog zagađenja okoliša korištenjem fosilnih goriva.
Službeno najniža temperatura zabilježena je u Valletti 19. 2. 1895. (1.2 °C), a najviša je zabilježena na aerodromu Luqa u augustu 1999. (43.8 °C). Neslužbeno je najniža temperatura bila 1962. na uzletištu Ta' Qali, kad je zabilježena temperatura od −1.7 °C. Te je godine padao i snijeg, koji je vrlo rijetka pojava na Malti. Dosad su sniježne padavine zabilježene u februaru 1895, januaru 1905. i 31. 1. 1962. godine.
Privreda
Do XIX vijeka ekonomija Malte bila je ograničena na proizvodnju pamuka, duhana, te brodogradnju. Kasnije su brodogradilišta iskoristili Britanci za vojne svrhe. Zbog svoje strateške lokacije malteška ekonomija je cvjetala u ratno vrijeme. To je bilo uočljivo i za vrijeme Krimskog rata 1854. godine.
Otvaranje Sueckog kanala 1869 značajno je pogodovalo malteškoj privredi zbog povećanog broja brodova koji su pristajali u ovdašnje luke kako bi se ponovo opskrbili gorivom. Već je krajem XIX vijeka privreda zemlje počela slabiti, da bi do 1940-ih Malta bila u ozbiljnoj privrednoj krizi. Uzrok tome djelimično su bili i novi trgovački brodovi koji nisu morali toliko često stajati kako bi se opskrbili gorivom.
mini|lijevo|Industrijska pomorska zona u Valletti Danas su najznačajniji malteški resursi vapnenac, povoljan geografski položaj i produktivna radna snaga. Malta proizvodi samo oko 20% robe za vlastite potrebe, ima vrlo ograničenu opskrbu slatkom vodom, te nema domaćih energetskih izvora. Privreda zemlje ovisi o inozemnoj trgovini (brodski prevoz tereta), obrtništvu (elektronika i tekstil), te turizmu. Turistička infrastruktura značajno se povećala zadnjih nekoliko godina, iako je usput došlo i do preintenzivnog razvoja, koji je doveo i do uništenja tradicionalnog stambenog smještaja. Danas je Malta i sve značajnije turističko tržište. U posljednje vrijeme privredi zemlje značajno doprinosi i filmska produkcija, budući da se na Malti svake godine snimi nekoliko visokobudžetnih stranih filmova. Zemlja je danas i izvoznik usluga kao što su bankarstvo i finansije.
U politiku zemlje spadaju i velike investicije u obrazovanje. Budući da su svi nivoi obrazovanja na Malti besplatni, ona stvara mnogo visokokvalificiranih radnika koji značajno doprinose razvoju zemlje. Kako bi se pripremila za članstvo u EU, Malta je privatizirala nekoliko državnih preduzeća. Trenutno Malta i Tunis dogovaraju iskorištavanje podmorskog prostora između te dvije zemlje, najvećim dijelom radi vađenja prirodnog plina.
Stanovništvo
Maltežani čine najveći udio stanovnika Malte. Najveća manjina u državi su Britanci, od kojih su najveći broj penzioneri koji su se u kasnijoj životnoj dobi preselili na Maltu. Prema popisu stanovništva iz 2005, koji je uključivao i strance koji su na Malti minimalno godinu dana, broj stanovnika države bio je 404.039, od čega su žene činile 50,3%, a muškarci 49,7%. Prema dobnim grupama, 17,1% bili su građani ispod 14 godina starosti, 68,2% između 15 i 64 godine, te ostalih 13,7% iznad 65 godina starosti.
Gustoća stanovništva na Malti je 1.282 stan./km2, što je najveći broj stanovnika po kvadratnom kilometru u Evropskoj uniji, te jedna od najvećih gustoća stanovništva na svijetu. Broj stanovnika na Malti obično raste između svakog popisa stanovništva, a jedini koji je pokazivao negativan trend bio je onaj 1967. godine, kada je, najvećim dijelom zbog iseljavanja, broj stanovnika pao za 1,7%. Rast stanovništva je između 1985. i 1995. godine bio 9,5%, a između 1995. i 2005. smanjio se na 6,9%, što je godišnji rast od 0,7%. Broj rođenih je još uvijek veći od broja umrlih (3860 naspram 3025), iako je od popisa 1995. natalitet pao za 21,8%. Kao i u većini zemalja EU, stanovništvo Malte postepeno stari, ali je to još uvijek manje od EU prosjeka.
Jezici
Službeni jezici Malte su malteški jezik i engleski jezik. Malteški je nacionalni jezik države, te maternji jezik Maltežana. To je semitski jezik je koji je nastao od sicilijanskog arapskog, a ima veliki broj posuđenica iz sicilijanskog, italijanskog, nešto francuskog, te u novije vrijeme i engleskog.
Malteška abeceda sastoji se od 30 latiničnih slova gdje se nalaze i dijakritička slova ż, ċ i ġ, te slova għ, ħ, i ie, koja postoje samo u malteškom jeziku.
Italijanski je bio službeni jezik Malte sve do 1934. godine, kada ja zamijenjen malteškim i engleskim jezikom. Ovaj jezik je još uvijek snažno zastupljen u zemlji, te ga veliki dio stanovništva govori kao drugi jezik. Italijanski televizijski programi kao Mediaset i RAI su vrlo popularni na Malti.
Prema Eurobarometru 100% stanovništva Malte govori malteški, 88% zna engleski, 66% italijanski i 17% francuski. Prema ovim statistikama, ovo je jedna od zemalja s najvećim znanjem stranih jezika u Evropskoj uniji.
Religija
Crkva u Paoli|mini|lijevo
Kršćanstvo je na Maltu donio Sveti Pavao 70. godine, kada se njegov brod nasukao na ove otoke. Najranijom kršćanskom bogomoljom na otoku smatra se pećina svetog Pavla, koja se nalazi na sjeveroistoku Malte, u kojoj je on navodno bio zatočen. Ostaci kršćanskih grobova i obreda nađeni su u blizini pećine, a datiraju iz 3. vijeka. Širom otoka nalaze se katakombe iz perioda rimskih progona kršćana, od kojih su najpoznatije katakombe Svetog Pavla i Svete Agate. Također na otoku postoji nekoliko crkvi u pećinama, ukljućujući i onu u pećini kod Mellieħe, gdje je prema legendi, Sveti Luka naslikao Bogorodicu. Ovo je hodočasničko odredište još od srednjeg vijeka.
mini|desno|250px|Crkva u središtu Żejtuna Vijekovima je nadležnost nad kršćanskom zajednicom na Malti imala Palermska biskupija, osim za vrijeme Karla I Anžuvinca. To je ojačalo veze Malte sa Sicilijom i Italijom, te vjerovatno pridonijelo činjenici da je italijanski jezik vijekovima bio glavni jezik kulture na Malti. Od 1808, svi malteški biskupi bili su Maltežani. Kao rezultat normandijske i španske vladavine, kao i vladavine Malteških vitezova, Malta je postala i ostala pobožna katolička zemlja. Sveta inkvizicija je također imala dugu tradiciju na otocima od njenog osnivanja 1530. godine. Zadnji inkvizitor je napustio ove otoke 1798., nakon što su Malteški vitezovi kapitulirali pred snagama Napoleona.
Sveci zaštitnici Malte su Sveti Pavao, Sveta Agata i Sveti Juraj. Iako nije svetac zaštitnik, sv. Juraj Preca (San Ġorġ Preca) je duboko poštovan kao prvi malteški svetac. Službeno ga je kanonizirao papa Benedikt XVI 2007. godine. Mnogi Maltežani su priznati kao blaženi, kao što su Maria Adeodata Pisani i Nazju Falzon koje je 2001. beatificirao papa Ivan Pavao II
Vjernici lokalnih protestantskih crkvi u većini slučajeva nisu Maltežani, nego penzionisani Britanci koji žive na ovim otocima. Ovdje živi i oko 500 jehovinih svjedoka, te 60 pripadnika ostalih crkava, kao što su mormoni i evangelisti. Crkve ostalih kršćanskih zajednica su prezbiterijanska i metodistička crkva sv. Andrije u Valletti, anglikanska katedrala sv. Pavla i crkva u Birkirkari adventista sedmog dana.
Jevrejska zajednica Malte dosegla je svoj vrhunac u srednjem vijeku za vrijeme normanske vlasti. Godine 1479, Malta i Sicilija potpale su pod aragonsku vlast, tokom koje je 1492. donesen Alhambrijski dekret koji je prisilio sve Jevreje na napuštanje zemlje. Zen budizam i bahaizam imaju oko 40 vjernika. U državi postoji jedna džamija. Na Malti živi oko 3.000 muslimana, od kojih su većina stranci. Nedavno je otvorena i islamska osnovna škola.
Kultura
Malteška kultura je spoj mnogih raznih kultura koji su tokom vijekova bili u dodiru s Malteškim otocima. To su većinom okolne mediteranske kulture, te kulture zemalja koje su Maltom vladale prije sticanja nezavisnosti.
Književnost
Dokumentirana malteška književnost postoji preko dva vijeka, a nedavni dokazi svjedoče i o književnoj aktivnosti na lokalnom jeziku još iz srednjeg vijeka. Najznačajniji malteški pjesnik je Dun Karm Psaila koji ima status nacionalnog pjesnika. Neki od drugih važnijih malteških književnika su Rużar Briffa i Karmenu Vassallo.
Krajem 1960-ih malteška književnost doživljava izuzetne promjene u svim oblicima kniževnosti. Neki od značajnijih pjesnika u drugoj polovini 20. vijeka su Mario Azzopardi, Victor Fenech, Oliver Friggieri, Joe Friggieri, Charles Flores, Daniel Massa, Maria Ganado, Lillian Sciberras i Akille Mizzi. U prozi su se istakli Frans Sammut,Paul P. Borg i Joe J. Camilleri, a u pozorištu Francis Ebejer, Alfred Sant, Doreen Micallef i Oreste Calleja.
Darwin (operativni sistem)
Darwin je besplatni, otvoreni Unixu-sličan operativni sistem Apple Computer kompanije. Prvi put je izdat u 2000. godini. On je također osnovni dio Mac OS X operativnog sistema. U aprilu 2002. Internet Software Consortium i Apple su napravili OpenDarwin, verziju Darwina koja je namijenjena bržem razvijanju od strane zajednice. Programeri Darwina su odlučili da odaberu maskotu za njega u 2000. godini.
Malta
Književnost
Novu generaciju pisaca čine Guze' Stagno, Karl Schembri i Clare Azzopard, dok su u pjesništvu važnija imena Adrian Grima, Immanuel Mifsud, Norbet Bugeja i Simone Inguanez.
Postoji nekoliko malteških književnika koji su ostvarili uspješnu karijeru u inostranstvu. To su romanopisac Trezza Azzopardi, pisac knjiga za djecu Saviour Pirotta, te novinar i autor stripova Joe Sacco.
Muzika
Iako danas u Malti prevladava zapadnjačka muzika, postoji i tradicionalna malteška muzika od koje je najizraženija vrsta għana. Ovaj muzički oblik sastoji se od gitare koju naizmjenice svira nekoliko ljudi, većinom muškarci. Tekst ove muzike je uvijek improviziran i obrađuje određenu temu, a cilj je stvoriti prijateljsku, ali izazovnu atmosferu.
Gastronomija
mini|lijevo|205px|Pastizzi, tipični malteški delikates. mini|desno|210px|Vrsta malteškog hljeba, zvanog ftira. Malteška kuhinja je tipična mediteranska kuhinja koja se temelji na svježim lokalnim sezonskim proizvodima i plodovima mora. U lokalnoj kuhinji postoje brojna jedinstvena jela koja su nastala spojevima raznih kuhinja. Najveći je utjecaj italijanske kuhinje, posebno sicilijanske, ali postoje i utjecaji tuniške, španske, berberske, te u novije vrijeme britanske i francuske kuhinje.
U malteškim domaćinstvima, malteška kuhinja je i dalje vrlo popularna, kao i u restoranima. Ipak, vrlo su česti vanjski utjecaji na lokalnu gastronomiju. Tako se uz tradicionalnu kuhinju pojavljuju i elementi ne samo evropskih i afričkih, nego i azijskih i sjevernoameričkih kuhinja.
Sport
Malteški nacionalni nogometni station je Stadion Ta' Qali. Malteška nogometna reprezentacija je nekoliko puta pobijedila puno jače nogometne reprezentacije u tom sportu. Maltežani u svjetskim natjecanjima često podupiru Italiju ili Englesku, zbog kulturnih naklonosti prema tim zemljama.
Obrazovanje
Od 1946, u Malti je obavezno osnovnoškolsko obrazovanje, a od 1971. i srednjoškolsko. Sveukupno je školovanje obavezno od 5 do 16 godina života. Uz besplatno državno obrazovanje, postoji i crkveno i privatno obrazovanje. Većina učitelja u crkvenim školama prima platu od države. Od 2008. godine postoje i dvije međunarodne škole: Verdala International School i QSI Malta.
Sistem obrazovanje u državi temelji se na britanskom obrazovnom modelu. Osnovna škola traje šest godina. Sa 11 godina starosti učenici polažu ispit za drugi stepen obrazovanja, koji može biti državna ili crkvena škola. Sa 16 godina učenici opet moraju položiti ispit, te mogu nastaviti školovanje na još većem stepenu cjelokupnog obrazovanja. Ovaj oblik obrazovanja traje dvije godina, nakon čega slijedi matura. Nakon toga učenici se mogu odlučiti za visokoškolsko obrazovanje. Ovaj oblik obrazovanja u državi provodi Malteški Univerzitet.
Jezici školovanja
Malteški i engleski koriste se za predavanje na prvom i drugom nivou školovanja učenika, te su oba ova jezika i obavezni predmeti u školi. Dok se u državnim školama obično podjednako koriste malteški i engleski, privatne škole većinom se služe samo engleskim jezikom. Katedre na Malteškom univerzitetu također najvećim dijelom koriste engleski jezik, te je to i jezik najvećeg broja kolegija na fakultetima.
Od sveukupnog broja studenata koji uče strane jezike na drugom nivou obrazovanja, 51% uči italijanski, a 38% francuski jezik. Ostali izbori su njemački, španski, ruski i arapski.
Zdravstvo
Malta ima dugu historiju zdravstva. Prva bolnica u zemlji datira iz 1372. godine. Danas se zdravstveni sistem u zemlji temelji na državnom i privatnom zdravstvu.
Svjetska zdravstvena organizacija stavlja Maltu na peto mjesto po kvaliteti zdravstvenog sistema u svijetu, što je znatno iznad mnogih razvijenih zemalja u svijetu. U Malti postoji nekoliko javnih bolnica, a najnovija je Mater Dei Hospital koja je jedna od najvećih medicinskih zgrada u Evropi.
Zadnjih nekoliko godina Malta se pokušava predstaviti u svijetu kao destinacija zdravstvenog turizma. Kao takva destinacija vrlo je popularna među Britancima. U državi postoji nekoliko pružatelja usluge dolaska na Maltu radi zdravstvenih razloga.
Cestovni saobraćaj
Na Malti postoji 2.254 km cesta, od kojih je 1.972 km (87,5%) asfaltirano, a 282 km neasfaltirano (stanje 2003.)
lijevo|mini|Tradicionalni malteški autobus u [[Valletta|Valletti]] Glavno sredstvo javnog prevoza u državi su autobusi, koji jeftino i učestalo povezuju razne dijelove Malte i Goza. Najveći broj autobusa polazi sa središnjeg terminala u Valletti. Autobusi voze otokom od 1905, te su danas postali turistička atrakcija zemlje. Danas se ipak tradicionalni autobusi zamjenjuju novijim modernijim autobusima.
Nekada su autobusi bili ofarbani prema bojama ruta po kojima su vozili, nakon čega su prefarbani u zeleno. Danas su svi autobusi na Malti žute boje, s narančastom crtom, dok su autobusi na Gozu sivi, sa crvenom crtom.
Danas Maltom vozi oko 500 autobusa, od kojih je većina u vlasništvu samih vozača. Autobusi voze prema jedinstvenom rasporedu koje su odredile saobraćajne institucije. Statistički gledano, malteškim autobusima preveze se 31 milion putnika godišnje. Obično pola od ukupnog broja autobusa vozi po linijama javne prometne mreže, dok druga polovina služi za privatni i školski prevoz.
Reference
🇪🇺
Malgrat de Mar
Malgrat de Mar je grad u provinciji Barcelona u Katalonija, Španija.
Naseljenost iznosi 18.596 stanovnika (prema podacima iz 2010. godine). Prostire se na površini od 8,82 km2, a nadmorska visina iznosi 4 m. Gustina naseljenosti je 2.108, 06 stanovnika po km2.
GPRS
GPRS - (General Packet Radio Service) je protokol koji omogućava prijenos podataka bežičnim putem kroz GSM mrežu. GPRS je zapravo dodatak današnjim protokolima CSD (Circuit Swiched Data) i SMS (Short Message Service). Kod CSD protokola se susrećemo sa ograničenjem brzine prijenosa podataka od 9600 bit/s, a prilikom slanja SMS poruka nailazimo na ograničenje od maksimalno 160 alfanumeričkih znakova po poruci.
Bitno je napomenuti da skraćenica GPRS može da podsjeća na GPS (Global Positioning System), ali ovaj protokol nema nikakve veze sa sistemom za globalno pozicioniranje.
Semirejdž
Semirejdž, visoka, tamnooka žena, je imaginarni lik iz svijeta Točka vremena. Ona je jedna od Izgubljenih, 13 Aes Sedai koje služe Mračnog. U Dobu legendi se zvala Nemena Damendar Boan. Bila je veliki iscjelitelj, i mogla je da zaliječi skoro svaku ranu ili bolest. Međutim, ona je uživala da pacijentu nanese veliki bol kada ga iscjeljuje. One ljude koji po njenom mišljenju ne bi bili korisni, prosto bi ubijala. Ona je među prvima prešla u Sijenku. Ona je mučila zarobljenike. Proučavala je puteve bola i dostigla veliki nivo znanja. Ljudi su se radije ubijali nego da ih ona muči. Izvlačila je informacije iz zarobljenih Aes Sedai. Pokazala se kao osrednji general. Otkrila je kako Aes Sedai mogu da se magijom okrenu Sijenci. Uspjela se osloboditi iz zatvora Mračnog i njena moć raste.
Zastava Benina
mini|200px|Zastava Republike Benin
Zastava Benina je usvojena 1959. Promijenjana je nakon dolaska marksističkog režima 1975. i ponovo vraćena nakon njegovog odlaska 1. augusta 1990. Boje su tradicionalno afričke, gdje zelena predstavlja nadu, žuta bogatstvo, a crvena hrabrost.
Halštatska kultura
Halštatska kultura je bila vodeća arheološka kultura željeznog doba Evrope od 8. do 6. st. p. n. e. koja se razvila iz Kulture polja sa urnama iz 12. st. p. n. e. (kasno bronzano doba), koju je na najvećem dijelu njenog rasprostiranja naslijedila Latenska kultura. Vezuje se za populacije Predkelta i Kelta u zapadnom halštatskom području i za Pred-Ilire u istočnom halštatskom području. Ime je dobila po eponimskom nalazištu Hallstadt (bogati rudnik soli), jezerskom naselju u Austriji, jugozapadno od Salzburga.
Nalazište je otkrio Johann Georg Ramsauer 1846. god. Pronađeno je približno 1300 grobova, sa oko 2000 pokojnika, među kojima su i djeca. Samo naselje je otkriveno kasnije na strmim obroncima u jezeru. Materijal iz Hallstadt je razvrstan u 4 perioda. Hallstadt A i B pripadaju kasnom bronzanom dobu, i upotrebljavaju se za šire oblasti, dok se na željezno doba odnose Hallstadt C i D.
Rasprostranjenost i periodizacija
Zaključno sa 6. vijekom p. n. e. kultura je bila rasprostranjena na širokoj taritoriji, podijeljenoj u dvije prepoznatljive zone. Razlike su u pogrebnim ritualima, grobnim prilozima i umjetničkim stilovima. U zapadnoj zoni elita je sahranjivana sa mačevima (Ha C) i noževima (Ha D), na istoku sa sjekirama. Na zapadu su često grobovi sa kočijama. U istočnoj zoni najčešće su se prilagali šljemovi i konjska oprema. Na istoku su prilagani umjetnički keramički i metalni predmeti ukrašeni slikovitom pričom, a sami spomenici su bili veći od onih na zapadu.
Linija razgraničenja išla je približno linijom Bohemija - Donja Austrija. Zapadna zona je obuhvatala Francusku, Švicarsku, Baden i Bavarsku u Njemačkoj,  Češku, Tirol u Austriji, srednju i sjevernu Italiju, Španiju i Portugal. Halštatski kompleks se osjećao i u Velikoj Britaniji i Irskoj.
Istočna zona: Donja Austrija, Moravska u Češkoj, Slovačka dolinom Dunava, Mađarska, Slovenija, Hrvatsko Zagorje i Istra, centralna Bosna i središnji i sjeverni dio Srbije.
Periodizacija čitave arheologije je podjela prahistorijskih kultura i pojedinih perioda radi lakše komunikacije. U periodizaciji starijeg željeznog doba osnovni kriterij je tipologija metalnih nalaza. U današnje vrijeme, sa manjim dopunama, uglavnom se koristi podjela P. Reineckea U pojedinim oblastima ona izaziva dosta teškoća jer razvoj kultura u Evropi, Balkanskom poluostrvu i Panoniji nije bio identičan.
Materijalna kultura
Naselja su uglavnom bila utvrđena, često su se mogla naći na vrhovima brežuljaka, te su pretežno uključivala radionice ljudi koji su se bavili bakrom, srebrom i zlatom. Tipično naselje je Heuneburg na gornjem Dunavu, urađeno po mnogim današnjim standardima,okruženo sa 9 nekropola tumula, zatim Mont Lassois u istočnoj Francuskoj, Vix u Burgundiji i Molpir u Slovačkoj.
Sasvim je sigurno da širenje Halštatske kulture nije isključivo vezano za keltsku populaciju. U sjevernoj Italiji postojala je Golasecca kultura, kao kontinuitet iz Canegrate kulture, koja je predstavljala novi kulturni kompleks u proizvodnji keramke i metalnih proizvoda zapadne Halštatske kulture.
Grčki proizvodi su potvrđeni keramikom sa crnim figurama u kneževskim tumulima kasne Halštatske kulture. Tamo su dospjeli preko grčke kolonije Massilia (današnji Marsej). Uvozio se skupocjeni nakit i vino.
Početno željezo je bilo poprilično egzotično i skupo, te se uglavnom koristilo kao prestižni materijal za nakit. Željezni mačevi pojavili su se tek u kasnijim periodima ove kulture, od 8. stoljeća pa na dalje, a alati još kasnije. Brzorotirajuće keramičko kolo pojavljuje se tek na samom kraju kulture.
Na kraju perioda HallstadtD, život na većini nalazišta zamire i u potpunosti nestaje na brojnim nalazištima. Velika naselja kao što su Heuneburg i Burgstallkogel bila su razvaljena ili napuštena, sahranjivanje u tumulima sa bogatim prilozima je nestalo, a ona stara opljačkana. Navode se dva razloga: pritisak Germana sa sjevera i želja za novim teritorijama. Kulturu je naslijedila mlađa, Latenska kultura.
Socijalno raslojavanje
Halštatska kultura bila je bazirana na poljoprivredi, ali je rad s metalima bio značajno napredan za to vrijeme, pa je do kraja vrlo duge trgovine unutar područja, te sa ostalim mediteranskim kulturama, bio od znatnog ekonomskog značaja. Zbog tog ekonomskog rasta društvene razlike postepeno su postajale sve veće, te su se počele pojavljivati i izdvajati od ostalog stanovništva elitne klase poglavara. Da bi stabilizovali položaj i  autoritet i da bi ga objedinjavanjem  plemenskih zajednica proširili na susjedna područja, elita koristi novi društveni sloj, sloj radnika. Proces socijalnog raslojavanja i nastanak društvenih sistema spremnih za širenje, dobro se vidi u primjeru ilirskog plemena Autarijati i njihovom potčinjavanju okolnih Ardijejaca i Tribala.
O tom procesu  najbolje svjedočanstvo pružaju kneževski grobovi, bogati i raznovrsni materijal pronađen u njima i veličina pojedinih  naselja kojima  gravitiraju veće nekropole tumula i one sa  kneževskim  grobovima. Već početkom 7. stoljeća na Glasincu završen je proces formiranja složene hijerarhijske moći, koncentrisane oko lokalnih kneževa. Svojom političkom i ekonomskom moći držali su monopol nad regionalnom trgovinom, ali najvjerovatnije i karavanskim putevima kojima je roba iz kolonijalnih centara stizala do Glasinca i dalje.
Bočac (Banja Luka)
Bočac je naseljeno mjesto u gradu Banjoj Luci, Bosna i Hercegovina. Bočac je također i mjesna zajednica koja obuhvata naselja Bočac i Tisovo Selo.
IC 1818
IC 1818 (također poznat kao PGC 970700) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 209 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,50 (30 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Herbert Alonzo Howe 6. januara 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Letalnica
mini|250px|Zona doskoka mini|250px|Zalet mini|250px|Letalnica tokom finala Svjetskog kupa 2009. Letalnica (puno ime: Letalnica bratov Gorišek), poznata i kao Velikanka, skijaška je letaonica smještena u slovenskoj Planici. Ponekad je zovu i "majkom svih skakaonica". Najveća je od osam skakaonica u Nordijskom centru Planica.
Demografija Han-Pijeska
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Han-Pijesak imala je 6.348 stanovnika, raspoređenih u 26 naselja.
Letalnica
Historijat gradnje
Prva skakaonica u Planici izgrađena je prije 1930. na padini planine Ponca. Godine 1934. Stanko Bloudek konstruirao je veću skakaonicu, Bloudekovu velikanku. Na njoj je Austrijanac Sepp Bradl 1936. ostvario prvi skok preko 100 m u historiji.
Godine 1969. izgrađena je nova letaonica K-185, a konstruktori su bili braća Vlado i Janez Gorišek. Od 1985, kad je Matti Nykänen doletio na 191 m, pa do 2012, kad je letaonica u Vikersundu renovirana, čime je postala najveća na svijetu, novi svjetski rekordi uvijek su postavljani na Letalnici. Međutim, i Letalnica je proširena 2015. i sada su ona i Vikersundbakken zajednički najveće letaonice na svijetu.
Demografija Han-Pijeska
Popis 1991.
ukupno: 6.348
Popis 1981.
ukupno: 6.879
Letalnica
FIS-ova takmičenja
Rezultati takmičenja održanih pod okriljem FIS-a: – Svjetsko prvenstvo 1994. istovremeno se računalo i za Svjetski kup. Zbog jakog vjetra prvog dana takmičenja održane su samo dvije od četiri planirane serije.
Demografija Han-Pijeska
Popis 1971.
ukupno: 7.804
Nacionalni sastav po naseljenim mjestima, 1991.
Apsolutna etnička većina:
Letalnica
Svjetski rekordi
* Izjednačenja svjetskog rekorda (1974. i 1979. rekordi su bili izjednačeni s drugim letaonicama).
Prava na TV-prijenos
(Za takmičenja u Svjetskom kupu)
HRT F1
HRT F1 (prethodno Hispania Racing i Campos Meta 1) jest španki F1 tim koji je imao prvi nastup u 2010. sezoni Formule 1. Takmičio se u sezonama 2010, 2011, 2012.
Zastava Bangladeša
mini|desno|200px|Zastava Bangladeša Zastava Bangladeša je zvanično usvojena 17. januara 1972. Osnova joj je slična zastava koja se koristila u vrijeme Rata za oslobođenje Bangladeša 1971. Ova zastava je imala na sebi kartu Bangladeša preko crvenog sunca. Kasnije je ova karta uklonjena sa zastave. Današnja zastava je slična zastavi Japana s jedinom razlikom da se crveno sunce nalazi na zelenom polju, a ne na bijelom. Crveni krug predstavlja sunce koje se diže iznad Bengala ali i krv onih koji su umrli za nezavisnost Bangladeša. Zelena je simbol bogate vegetacije ove zemlje.
Aleksandar I, car Rusije
Aleksandar I (ruski: Aleksandr Pavlovič; 23. decembar 1777. - 1. decembar 1825.) je bio car Rusije od 1801. do 1825. godine. Bio je prvi ruski kralj Poljske (1815. - 1825.), kao i prvi ruski veliki vojvoda Finske.
U vanjskoj politici, uključio je Rusiju od neutralnog mirotvorca i saveznika Napoleona do Napoleonovog neprijatelja. Pridružio se Britaniji u ratu Treće koalicije protiv Napoleona 1805. godine, ali nakon poraza u bici kod Austerlitza formirao je savez sa Napoleonom potpisavši sporazum u Tilzitu 1807. godine. Borio se u pomorskom ratu protiv Britanije (1807. - 1812.). Sa Napoleonom se nikada nije mogao složiti oko Poljske i savez je propao 1810. godine. Carev najveći trijumf je bio 1812. godine, kada je Napaleonova invazija na Rusiju doživjela totalnu katastrofu. Kao dio pobjedničke koalicije protiv Napoleona stekao je plijen u Finskoj u Poljskoj. Formirao je Svetu alijansu kako bi suzbio revolucionarne pokrete u Evropi koje je vidio kao prijetnju legitimnim hrišćanskim kraljevima. Aleksandar je pomogao Austrijancu Klemensu von Metternichu u suzbijanju svih nacionalnih i liberalnih pokreta. Za vrijeme vladavine osvojio je današnju Gruziju, Dagestan i Azerbejdžan od Perzije, nakon Rusko-perzijskog rata (1804. - 1813.). Naslijedio ga je njegov mlađi brat Nikolaj I.
Porodica i školovanje
Aleksandar je bio sin cara Pavla i Marije Fjodorovne, rodom princeze od Wurttemberga. Njegova nana je bila Katarina II Velika, za vrijeme čije vladavine se on i rodio. Bez obzira što je imao još devetero braće i sestara, on je bio nanin miljenik, što je kod njegovog oca stvorilo paranoidni strah da će biti izbačen iz reda nasljeđivanja krune.
Tokom školovanja učitelj mu je bio švicarski humanist, Frédéric-César de La Harpe, koji ga odgaja u liberalnom duhu. Kao i većina mladića on u adolescentskoj dobi simpatizira francuske revolucionare i poljske borce za slobodu. Otac ga je naučio da može voljeti čovječanstvo, ali da se treba plašiti ljudi, te da može simpatizirati sa revolucionarima, ali da mora voditi prije svega računa o interesima države. U skladu s tako dva potpuno različita principa školovanja budući car će biti vječito podijeljena osoba između želja i realnosti.
Udar
Osnovni primjer takve realnosti postaje državni udar kojim će stupiti na vlast. Njegov otac zbog svoje politike nikad nije bio popularan među plemićima. Njegovo zahtijevanje moralnog ponašanja kao i povećanja prava seljaka njima je bilo nešto potpuno neprihvatljivo. Pavle je također imao običaj davati otkaze časnicima zbog ponašanja koje nije u skladu sa njihovim činom, što je njih i plemiće navelo da počnu razmišljati o zavjeri protiv cara. Tu mogućnost odlučila je iskoristiti Velika Britanija, kad je postalo očito da će joj trenutni car objaviti rat. Srce te zavjere postali su britanski general u ruskoj službi, Levin August, i Olga Zubov, preko koje je navodno stigao novac.
Ratovi
mini|lijevo|Aleksandar I u doba mira Prva mjera novog cara tada postaje zahvaljivanje Velikoj Britaniji na kruni, zbog čega odmah u aprilu 1801. godine zaključuje s njom mir. Do novembra te godine, u skladu s politikom Londona, on ulazi u savez protiv Napoleona Bonaparte sa Prusijom i Austrijom.
Kratkotrajni mir koji će početi u Evropi u novembru 1801. godine ipak zaustavlja Rusijin ulazak u rat protiv Francuske. Do novog rata se nije trebalo dugo čekati. On počinje u aprilu 1805. godine kada Petrograd i London potpisuju sporazum o borbi za slobodu Holandije i Švicarske. Najveća bitka ove prve godine rata postaje ona kod Austerlitza, gdje su ruska i austrijska vojska pred očima svojih careva, Aleksandra i Franje I, potučene od strane Napoleona. Taj poraz izbacuje Austriju iz rata dok se Aleksandar povlači u pokušaju da zaliječi rane svoje vojske. Sljedeću godinu Prusija doživljava katastrofalni vojni poraz bez ikakve mogućnosti da je spasi Rusija. Zadnje bitke ovoga rata postaju one u Istočnoj Prusiji 1807. godine u kojima je ruska vojska ponovno potučena. Nakon ovog poraza Aleksandar je zatražio i dobio mir.
Ličnost
Aleksandar je bio glavni zagovornik modernizacije države. On se tokom prvog dijela vladavine divio Napoleonovim reformama, iako ga je smatrao evropskim gospodarom rata. U tim svojim željama za promjenom on daje mogućnost ministrima da izlažu prijedloge za poboljšanja života, ali kada njegov glavni savjetnik,Mihajlo Speranskij, predlaže uvođenje parlamenta, on najprije govori da je ideja dobra, ali da "danas nije vrijeme za to". Godine 1810. Aleksandar će svojom odlukom u potpunosti ukinuti mogućnost ostvarivanja toga projekta.
Ekalaka
Ekalaka se nalazi na 45°53′21″S (sjever) 104°32′59″Z (zapad)﻿ / ﻿45.88917°S (sjever) 104.54972°Z (zapad)﻿ / 45.88917; -104.54972 (45.889231, -104.549716)[2].
Aleksandar I, car Rusije
Kraj Napoleona
mini|300p|Aleksandar I [[1812. godine ]]
Ekalaka
Po podacima Statističkog biroa SAD, gradić ima ukupnu površinu od jedne kvadratne milje (2.7 km2).
Aleksandar I, car Rusije
Kraj Napoleona
Prvobitno ostvareni dobri odnosi između dva cara nakon mira iz 1807. godine su se počeli iz mjeseca u mjesec kvariti. Tačka bez povratka postaje Aleksandrovo odbijanje Napoleona, koji je htio oženiti Aleksandrovu sestru. Službeni razlog za rat 1812. postaje namjera Francuske prisiliti Rusiju da počne ekonomsku blokadu Velike Britanije. Povodeći se taktikom "spaljene zemlje'" i "dok imamo vojsku imamo državu", Rusi su izbjegavali bitku dopuštajući Napoleonu sve dublji ulazak u zemlju. Sve do trenutka kada je francuska vojska ušla u Moskvu, Aleksadar je molio svog protivnika za mir. Kada je u septembru 1812. godine Moskva pala i bila spaljena, Aleksandar mijenja svoju politiku u onu totalne mržnje, smatrajući Napoleona gotovo đavolom kojeg se mora uništiti. Bez obzira na veličinu kasnije ukupne pobjede, gubici Rusa 1812. su samo u odbrani domovine dostigli cifru od 400,000 ljudi. Ta činjenica je onemogućila nastavak ruske ofanzive, i oni će tek uz pomoć Austrije i Prusije uspjeti potući Napoleona.
Ekalaka
Ekalaka je dobila ime po djevojci iz plemena Sioux, koja je bila supruga David Harrison Russell-a, istraživača.
Aleksandar I, car Rusije
Posljednjih deset godina
Mirno razdoblje Evrope i Rusije u ostatku života ovog cara počinje Bečkim kongresom 1815. godine. Tamo dolazi do promjene političke karte svijeta dogovorom između velesila. Rusija tada dobija veći dio Varšavskog vojvodstva koje se uzdiže na status kraljevstva ujedinjenog s Rusijom. Tokom tih pregovora potvrđuje osvajanje Finske iz 1809. godine i njen status velikog vojvodstva u sklopu carstva.
Prvobitno se na samom kongresu Aleksandar protivio stvaranju Svete Alijanse koja bi trebala održavati mir u Evropi. Ipak, na kongresu u Ljubljani 1821. godine Rusija, Austrija i Prusija su se obavezale na zajedničko gušenje svih revolucionarnih pokreta. Ovaj sporazum na kraju postaje jedini čije se ideje vodilje Aleksandar pridržavao do kraja. Kada su pobunjeni Grci poslali delegaciju tražeći pomoć velesila u svom ratu za nezavisnost, njegovi glasnici ih presreću na putu i vraćaju kući neobavljena posla.
Smrt
Službeni stav tadašnje ruske vlade jeste da je car Aleksandar I iznenada umro 1. decembra 1825. godine u svojoj 48. godine dok se nalazio u malenom gradiću na obali Azovskog mora. Mišljenje britanskog ambasadora, sa druge strane, je bilo da je Aleksandar potpisao abdikaciju, pošto ga je navodno vidio kako se ukrcava na brod kao običan mornar. Ta i mnoge druge priče o carevoj smrti su ubrzo stvorile mit kako on nije umro prvog dana decembra 1825. godine. Da bi se s takvim pričama napokon završilo, sovjetski naučnici su u 20. vijeku odlučili otvoriti njegov kovčeg. Na opće iznenađenje bio je prazan. Sa tako potvrđenim sumnjama historičari su krenuli u potragu za čovjekom koji je mogao biti Aleksandar. Istragom se došlo do svećenika Fjodora Kuzmiča, kojeg su carevi Nikolaj I i Aleksandar II rado primali na svoj dvor.
NGC 6367
NGC 6367 (također poznat kao MCG 6-38-20 i PGC 60251) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 364 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 0,80 (85 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (74 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 5. jula 1880. godine.
Bölkow Bo 105
Bölkow Bo 105 (MBB Bo 105) je lagani, dvomotorni, višenamjenski helikopter koji je počela proizvoditi kompanija Bölkow u Štutgartu, Njemačka. Proizvodnju je nastavila kompanija Messerschmitt-Bölkow-Blohm, koja je postala članica Eucoptera od 1991. Eucopter je nastavio proizvodnju do 2001. godine, nakon čega je prozvodna linija zamjenjena helikopterom Eurocopter EC 135. Proizvedeno je preko 1.500 ovih helikoptera. Države koje koriste ovaj helikopter kao primarni su Njemačka, Holandija i Španija.
Razvoj
Helikopter je prvi put poletio 16. januara 1967. u Ottobrunnu u Njemačkoj. Njemačko civilno zrakoplovstvo je helikopter certificiralo 1970. godine nakon čega slijedi proizvodnja za njemačke policijske agencije. 1972. helikopter je dobio dozvolu za izvoz u SAD.
Bo 105C je razvijen 1972. za potrebe njemačke vojske kao laki helikopter za izviđanje, uvedeno ih je 100 komada u upotrebu 1977. godine. Ovi helikopteri su bili naoružani protivoklopnim raketama HOT. 1976. razvijen Bo 105CB za potrebe holandskog ratnog zrakoplovstva, ovi modeli su pogonjeni Allison 250-C20B motorima, osim toga imali su proširenje trupa kako bi se mogli izvoditi hitni medicinski postupci.
Karakteristike
desno|400 px
Korisnici
thumb|Njemački Bo 105 u letu. thumb|Bo 105 meksičke ratne mornarice.
Olga Medvedceva
Olga Valerjevna Medvedceva rođena 7. jula 1975. kao Olga Valerjevna Zamorozova u Borodinu u RSFSR, SSSR (danas Rusija), ranije udata kao Olga Valerjevna Piljova, je nekadašnja ruska biatlonka, dvostruka olimpijska pobjednica i šestostruka svjetska prvakinja.
Kombajn
desno|mini|300px|Kombajn CLAAS Lexion 570 mini|Dron video kombajna 2022 Kombajni (engl. combine) su mašine za žetvu raznih žitarica, uljane repice, soje, graha, graška i sl.
Proces žetve se sastoji iz tri dijela: košenja i vršenja žita kao i završnog razdvajanja zrna od slame i pljeve. Taj proces se do kraja 19-og vijeka manje-više vršio ručno. Pojavom parnih mašina je počela mehanizacija žetve. Prve mašine su bile stacionarne što znači da su bile vučene konjima i pogonjene parnom mašinom koja je morala posebno biti također dovučena. Kasnije su pogon prvih, tada još drvenih, vršilica preuzeli traktori. Pedesetih godina dvadesetog vijeka se pojavio traktorom vučeni kombajn da bi ga naslijedio moderni kombajn sa sopstvenim pogonom.
Moderni kombajni ujedinjuju sve gore navedene funkcije neophodne za žetvu: košenje, vršenje i prečišćavanje. Njihovom upotrebom se brzina žetve uvišestručila: sa nekoliko kg/h pri ručnom radu do 50 t/h kod modernih mašina. Osim količine i kvalitet žetve igra veliku ulogu u razvoju modernih kombajna. Kvalitet znači minimiziranje gubitaka i loma zrna kao i ujedno visoka čistoća zrna. Snaga motora modernih kombajna dostiže oko 400 KS. Pogon za vožnju je hidraulički dok je pogon kosilice i uređaja za prečišćavanje mehanički ostvaren.
Peripheral Component Interconnect
mini|desno|200p|PCI utori Peripheral Component Interconnect (PCI) je sabirnica preko koje se odvija komunikacija komponenti (modem, zvučna kartica, grafička kartica itd.) sa procesorom. Razvio ju je Intel. PCI je 64-bitna (66MHz) sabirnica, no veći udio uzimaju 32bitne (33MHz) PCI sabirnice. PCI Express je evolucija PCI standarda.