cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kardiopulmonalna reanimacija
Masaža srca
Masaža srca se izvodi sa obje rukama koje se ne smiju savijati u laktovima, šake se stave jedna preko druge u donjoj trećini grudne kosti (staviti dlan šake na oko 2 poprečna kažiprsta od donjeg vrha grudne kosti). Pritisak na grudni koš (grudnu kost) treba da bude dovoljno intezivan, odlučan i brz sa vertikalnim smjerom prema kičmenom stubu. Dubina pritiska oko 3–4 cm. Tehnike kao što su jak i odsečan udarac pesnicom u predsrčani predio (time se konvertuje mehanička energija u električnu stvaranjem impulsa koji može prekinuti valove fibrilacije, ventrikularnu tahikardiju ili asistoliju), poboljšanje volumena tečnosti, podizanje nogu, predstavljaju izuzetek u reanimaciji odraslih i ne smiju značiti odlaganje pravovremenog početka primjene metoda klasične kardiopulmonalne reanimacije (u nejasnim slučajevima kod onesvještenih i kod sumnje na napad gušenja primijeniti samo kompresiju grudnog koša).
Masaža srca može dovesti do pojave komplikacija:
Reanimacija putem tehničkih sredstava
Kod raspolaganja defibrilatora počinje faza proširene kardiopulmonalne reanimacije (ACLS-advansed cardiac life support). Na osnovu očitanog EKG-a pomoću defibrilatora (ili već prikopčanog EKG-aparata) utvrđuju se električna dešavanja srca i time algoritam na osnovu koga se donosi odluka o primjeni defibrilatora. Poslije eventuelne primjene defibrilatora nastavlja se započetom tehnikom reanimacije najmanje 6-8 sekvenci ( 6-8 puta po 2:30, potom ev. ponovna defibrilacija). Uz praćenje električnih promjena na EKG-u putem monitoringa ili defibrilatora odlučuje se reanimator na dalje postupke.
U daljem toku reanimacije po potrebi uključuju se lijekovi u prvom redu adrenalin á 1 mg intravenozno (1 amp. adrenalina plus 9ml Sol. NaCl 0,9 % ili Aqua redestillata) svaka 2-3 minuta.
Kod asistolije može se poslije adrenalina dati atropin u jednoj dozi od 3 mg (doza za koju se smatra da dovodi do potpunog zasićenja svih receptora preko kojih djeluje atropin). Atropin se priprema kao i adrenalin sa istim odnosom lijeka prema razblaženju: 0,1 mg/ml gotove solucije (1 amp. od 1 mg atropina plus 9 ml razblaženja ili 1 amp. od 0,5 mg atropina plus 4 ml razblaženja).
Ako nema venskog puta pripremljeni adrenalin (kako je već opisano) se može aplicirati u trostrukoj dozi endotrahealno (ako je izvršena endotrahealna intubacija).
Antiaritmici se u prvoj fazi reanimacije rijetko upotrebljavaju. Kod postavljene indikacije pokazao se amjodaron kao vrlo uspješan.
Puferski rastvori (zbog razvoja metabiličke acidoze) kao natrij-bikarbonat se preklinički vrlo rijetko i kritički primjenjuju zbog činjenice da npr. aplikacija natrij-bikarbonata neutrališe dejstvo adrenalina.
Prema novijim shvatanjima hitna stanja srčanog i moždanog porijekla dobila su isti vremenski prioritet. Kod reanimacije kardijalno rizičnih pacijenata uspjeh i prognoza zavise od vremenskog razmaka od akutnog događaja do početka primjene reanimacije.
Uzroci
Česti uzroci zastoja srčanog rada mogu biti:
Ronjenje
mini|250p|Ronioci s ronilačkom opremom Ronjenje je danas jedan od sportova koji se najbrže širi svijetom, a oduvijek je postojala čovjekova želja da se spusti ispod površine mora, jezera, bilo u svrhu spašavanja, lova, rekreacije ili vojne svrhe.
Historija ronjenja
mini|250p|Ronioci Aleksandra Velikog Danas se ne može sa sigurnošću utvrditi kada se ronjenje prvi puta pojavilo, ali postoje neki dokazi da je to bilo oko 5000 p.n.e. Prvi materijalni trag postoji na asirskom reljefu i iz godine 885. p. n. e., a rani i autentičan zapis u rukopisima grčkog historičara Herodota.
mini|250p|Ronilac iz 16. vijeka S vremenom su ljudi tražili na koji bi način mogli ostati što duže ispod površine, pa se u početku počelo služiti trstikom, a krajem 16. vijeka napravljen je prvi veliki korak i izumljeno je ronilačko zvono s otvorenim dnom, koje se spuštalo utezima okomito u vodu, omogućivši da zrak ostane zarobljen unutar stijenki zvona. Prvi podaci o takvom zvonu datiraju iz 1531. godine.
Osamdesetih godina 17. vijeka Amerikanac William Phipps upotrebljavao je sistem "majka i kći" zvona, koja su roniocima omogućavala pristup prema nekoliko izvora zraka, a godine 1690. engleski je astronom Edmond Halley dizajnirao zamršeni sistem po kojemu se količina zraka u zvonu nadopunjavala tako što je dovod zraka bio povezan manjim zvonima, koje su bile smještene niže od njega. Kada je sistem bio namješten, otvarao bi se venitl na posudi i viši tlak koji je djelovao na posudu (zbog veće dubine) tjerao je svježi zrak prema ronilačkom zvonu. Halley je, zajedno s još četvoricom, proveo sat i po na dubini od 18 metara u rijeci Temzi, prikazujući djelotvornost svog izuma. Englez John Lethbridge je 1715. godine razvio "ronilačku omotnicu" u kojoj je ronilac boravio unutar "bačve zraka", omotane kožom, sa staklenim otvorom za gledanje i dvama otvorima za ruke s vodootpornim rukavima. Lethbridge je pisao da je s njegovom opremom bilo moguće raditi na dubini od 18 metara i u trajanju od 34 minute. Ipak i ta je ronilačka oprema imala ista ograničenja kao i ronilačko zvono, nije bilo moguće manevriranje i nedostajala je mogućnost kontinuirane opskrbe svježim zrakom.
Do 1840. godine Siebe je razvio i djelotvoran ventil za disanje koji mu je omogućio upotrebu vodootpornog odijela za cijelu dužinu tijela, poznato kao Siebeovo usavršeno ronilačko odijelo (Siebe's Improved Diving Dress). Ono je izravni prethodnik današnjeg standardnog odijela za duboke vode s površinskom opskrbom zraka. S obzirom da su ronioci počeli sve više vremena provoditi u dubinama pojavila se i nova bolest.
Otkrivanje dekompresijske bolesti
U početku se dekompresijska bolest nazivala cassions disease, jer je njeno pojavljivanje bilo vrlo učestalo među kesonskim radnicima, koji su radili na projektima iskopavanja temelja za most ili konstrukcija dionica tunela. Kesoni (francuska riječ za sanduk) su konstantno ispunjavani komprimiranim zrakom, a omogućili su radnicima u osmosatnim ili dužim smjenama suhe uvjete za rad pod vodom. Što je bilo više projekata za rad pod vodom, to je bolest poprimala šire razmjere. Francuski je fiziolog Paul Bert proveo opsežno istraživanje dekompresijske bolesti i 1878. godine ustanovio da udisanje zraka pod pritiskom oslobađa dušik koji se širi po krvi i tjelesnom tkivu. Ukoliko se pritisak naglo oslobodi, dušik se vraća u plinovito stanje brzinom koja je prevelika da bi izašao iz tijela na normalan način. Kao posljedica toga se po cijelom tijelu formiraju mjehurići dušika, koji uzrokuju bolest koju su ronioci do tada povezivali s kostoboljom. Bert je preporučio radnicima i roniocima da se sporo dižu prema površini i nakon toga je došlo do bitnog poboljšanja zdravlja i smanjenja broja nesreća. Paul Bert je također otkrio i da se uticaj dekompresijske bolesti može otkloniti povećanim tlakom i to je otkriće 1983. godine uvjetovalo konstrukciju prve dekompresijske komore u Americi, koja je bila upotrebljavana pri konstrukciji tunela ispod rijeke Hudson između New Yorka i New Jerseya.
Ronilačke tablice
Dekompresijska bolest je i dalje mučila ronioce koji su pokušali raditi na dubinama ispod 40 metara bez obzira na dužinu provedenu pod vodom, djelotvornost im je opadala, a neki su gubili svijest. Engleski fiziolog J.S. Haldane je između 1905. i 1907. godine proveo niz eksperimenata s roniocima Kraljevske mornarice i ustanovio da je uzrok problema bila neprilagođena ventilacija ronilačkih kaciga zbog čega je rasla količina ugljičnog dioksida, koji je postupno trovao ronioca. Zato je preporučio povećani i ujednačeni dotok svježeg zraka u kacigu ronioca ovisno o tlaku, a sastavio je i skup tablica koje su pokazivale maksimalno vrijeme koje ronilac smije provesti na različitim dubinama, te metodu dekompresije kada se ronilac dizao. Zahvaljujući Haldanovom otkriću povećala se dubina ronjenja do nešto iznad 65 m, maksimalne dubine do koje su ručne crpke mogle crpsti zrak. Međutim na dubinama od oko 30 metara ili većim počela se manifestirati nova bolest i to u obliku euforije, taj sindrom poznat je i kao pijanstvo velikih dubina, a danas se naziva i narkoza (opijenost) dušikom. 1920-ih godina prošlog vijeka, utvrđeno je da zbog udisanja pod tlakom dušik izaziva anestetski učinak.
Scuba ronjenje
mini|250p|Jacques-Yves Cousteau na Calypsou Tek šezdesetih godina tehnologija se razvila i omogućila nastanak ronilačkog odijela koje je moglo izdržati uticaj tlaka, a ipak toliko fleksibilno za upotrebu. Prva takva odijela poznata su pod nazivima Jim Suit i Newt Suit. S proizvodnjom autonomnog ronilačkog aparata (self-containted underwater breathing apparatus, skraćeno Scuba) dobila se kompletna oprema i  ronjenje je napokon postalo neovisno kretanje pod vodom.
H.A. Fleuss je godine 1878. razvio prvi ekonomski isplativ autonomni ronilački aparat, Scuba zatvorenog kruga. Upotrebljavao je 100%-tni kisik, a tada se još nije znalo da 100%-tni kisik postaje otrovan kada se udiše pod tlakom. Prije početka Prvog svjetskog rata dodan je modificirani regulator, a razvili su se ronilački spremnici s kapacitetima držanja kisika na više od 200 bara. Uz takve je izmjene Fleussov autonomni ronilački sistem zatvorenog kruga postao standardna oprema za ronioce Kraljevske mornarice.
Za vrijeme Drugog svjetskog rata koristio se sistem zatvorenog kruga, ali su dva Francuza kapetan Jacques-Yves Cousteau i inženjer Emile Gagnan radili na razvoju Scuba sistema otvorenog kruga, pridonjevši razvoju prvoga sigurnog i u potpunosti djelotvornog autonomnog ronilačkog aparata otvorenog kruga. Upravo su oni razvili prvi aqualung koji je Cousteau uspješno upotrebljavao za spuštanje do 60 metara dubine bez ikakvih posljedica.
Ronald Gamarra
Ronald Álex Gamarra Herrera, peruanski političar i advokat, rođen 1958. u Limi. Bivši je generalni sekretar CNDDHH-a (National Coordinator for Human Rights of Peru) u razdoblju od 2008. do 2010.
IC 412
IC 412 (također poznat kao IC 2123, MCG 1-14-34, PGC 17180 i UGC 3298) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 198 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Orion. Najveći prečnik je 1,30 (75 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (35 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2187
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Spomeni Pljevalja u srednjem vijeku
Pomeni Pljevalja u izvorima
Pljevlja su jedno od najznačajnijih naselja Polimlja u srednjem vijeku.
1430
Neobjavljen dokument Državnog arhiva u Dubrovniku govori o pljevaljskom trgovcu Vuku Petkoviću koji se zadužuje u Dubrovniku kod vlastelina Damjana Sorkočevića na iznos od 20 dukata:
1500
Neobjavljeni dokument Državnog arhiva u Dubrovniku govori o Vukelji Božidaroviću knezu iz Pljevalja. Vukelja se zadužuje kod Dubrovčanina Franciska Radana (Radanovića) na iznos od deset dukata.
Stacionarno stanje
Stacionarno stanje je kvantno stanje sa svim uočljivostima neovisnim o vremenu. To je specifični vektor energetskog operatora (umjesto kvantne superpozicije različitih energija). Također se naziva svojstveni vektor energije, svojstveno stanje energije, svojstvena funkcija energije ili energija svojstvene notacije. Veoma je sličano konceptu atomske orbitale i molekulske orbitale u hemiji, sa nekim malim razlikama objašnjenim u nastavku.
Uvod
Stacionarno stanje se naziva stacionarno jer sistem ostaje u istom stanju kako vrijeme prolazi, na svaki vidljiv način. Za Hamiltonij od jedne čestice, to znači da čestica ima konstantnu distribuciju vjerovatnoće za svoj položaj, svoju brzinu, njen spin, itd.. (Ovo je tačno pod pretpostavkom da je okruženje čestice također statičko, tj. Hamiltonij je nepromenljiv u vremenu.) Talasna funkcija sama po sebi nije stacionarna: ona neprestano menja svoj ukupni kompleks faznog faktora, tako da formira stojeći talas. Frekvencija oscilovanja stajaćeg talasaa, puta Planckova konstanta, je energija stanja prema Planck–Einsteinovoj relaciji.
Stacionarna stanja su kvantna stanje koja su rješenja vremenski nezavisne Schrödingerove jednadžbe: gdje Ovo je jednadžba vlastitih vrijednosti: \hat H is a linear operator on a vector space, is an eigenvector of \hat H, a E_{\Psi} je njegova vlastita vrijednost.
Ako je stacionarno stanje uključeno u vremenski zavisnu Schrödingerovu jednačinu, rezultat je:
Prema tome, stacionarno stanje je stojeći talas koji oscilira sa ukupnim kompleksom faznog faktota, a njegova oscilacijska ugaona frekvencija jednaka je njegovoj energiji podijeljenoj sa \hbar.
Svojstva stacionarnog stanja
Kao što je gore prikazano, stacionarno stanje nije matematički konstantno:
Međutim, sva vidljiva svojstva stanja su u stvari konstantna u vremenu. Naprimjer, ako predstavlja jednostavnu jednodimenziijsku jednočestičnu talasnu funkciju \Psi(x,t), vjerovatnoća da je čestica na lokaciji x je:
što je nezavisno od vremena t.
Heisenbergova slika je alternativa matematičke formulacija kvantne gdje su stacionarna stanja zaista matematički konstantna u vremenu.
Kao što je gore spomenuto, ove jednadžbe pretpostavljaju da je Hamiltonski vremenski neovisan. To jednostavno znači da su stacionarna stanja samo stacionarna kada je ostatak sistema fiksan i stacionaran. Naprimjer, 1s elektron u atomu vodonika je u stacionarnom stanju, ali ako atom vodika reaguje s drugim atomom, tada će elektron naravno biti poremećen.
Spontano raspadanje
Spontano raspadanje komplikuje pitanje stacionarnih stanja. Naprimjer, prema jednostavnoj (nerelativističko) kvantnoj mehanici, atom vodika ima mnogo stacionarnih stanja: 1s, 2s, 2p, i tako dalje, su sva stacionarna stanja. Ali u stvarnosti, samo osnovno stanje 1 je zaista "stacionarno": elektron na višem energetskom nivou će spontano emitovati jedan ili više fotona da se raspadne u osnovno stanje. Čini se da je to u suprotnosti s idejom da stacionarna stanja trebaju imati nepromjenjive osobine.
Objašnjenje je da je hamiltonijan koji se koristi u nerelativističkoj kvantnoj mehanici samo aproksimacija hamiltonijanu iz kvantne teorije polja. Elektronska stanja više energije (2s, 2p, 3s, itd.) su stacionarna stanja prema približnom hamiltonijanu, ali stacionarna prema pravom hamiltonijanu, zbog vakuumskih fluktuacija. S druge strane, stanje 1s je zaista stacionarno stanje, i prema približnom i prema pravom hamiltonijanu.
Poređenje sa "orbitalom" u hemiji
Orbitala je stacionarno stanje (ili njegova aproksimacija) atoma ili molekula sa jednim elektronom; preciznije, atomska orbitala za elektron u atomu ili molekulska orbitala za elektron u molekulu.
Za molekulu koja sadrži samo jedan elektron (npr. atomski vodik ili H2+), orbitala je potpuno ista kao potpuno stacionarno stanje molekule. Međutim, za molekulu s više elektrona, orbitala je potpuno drugačija od potpunog stacionarnog stanja, što je stanje sa više čestica koje zahtijeva složeniji opis (kao što je Slejterova determinanta). Konkretno, u molekuli sa više elektrona, orbitala nije potpuno stacionarno stanje molekula, već stacionarno stanje jednog elektrona unutar molekule. Ovaj koncept orbitale ima smisla samo pod aproksimacijom da ako zanemarimo termine trenutnog odbijanja elektron-elektron u Hamiltonijanu kao pojednostavljujuću pretpostavku, možemo rastaviti ukupni vlastiti vektor molekule sa više elektrona na odvojene doprinose pojedinačnih stacionarnih stanja elektrona (orbitale), od kojih se svaka dobija u okviru jednoelektronske aproksimacije. (Srećom, hemičari i fizičari često (ali ne uvijek) mogu koristiti ovu "aproksimaciju jednog elektrona.") U tom smislu, u sistemu sa više elektrona, orbitala se može smatrati stacionarnim stanjem pojedinačnog elektrona u sistemu. .
U hemiji, izračunavanje molekulskih orbitala obično takođe pretpostavlja Born-Oppenheimerovu aproksimaciju.
Jimmy Page
James Patrick "Jimmy" Page (rođen 9. januara 1944) britanski je gitarist i muzički producent.
Bio je član rock benda The Yardbirds prije osnivanja engleskog rock benda Led Zeppelin. Godine 2003., magazin Rolling Stone mu je dao 3. mjesto među 100 gitarista svih vremena. Također je i ušao u Rock and Roll Hall of Fame dvaput - kao član The Yardbirdsa i kao član Led Zeppelina.
Vittorio De Sica
Vittorio De Sica (Sora, 7. juli 1901. - Pariz, 13. novembar 1974.), italijanski filmski režiser i glumac
Započeo je kao pozorišni i filmski glumac, a režijom se počeo baviti 1940. godine. Bitno je priodonio razvitku italijanskog neorealizma. U svojim djelima prikazivao je stvarnost poslijeratne Italije, temeljeći svoj pristup na gotovo dokumentarističkom poniranju u život.
IC 987
IC 987 (također poznat kao MCG 3-36-78 i PGC 50663) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 193 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,30 (73 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (34 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 27. jula 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Spodnje Pirniče
mini|280px|Spodnje Pirniče, rimokatolička crkva "Sv. Križ" Spodnje Pirniče su naseljeno mjesto u sastavu općine Medvode, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Šiška.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Spodnje Pirniče su imale 796 stanovnika.
Marko Topić
U 14 godina je preselio u Njemačku. Profesionalnu karijeru je započeo u Švicarskoj. Nakon toga je nastupao u hrvatskom Varteksu.
Topić je trenirao u talijanskom AC Milanu. Ali u napadu Milana igrali je George Weah, Oliver Bierhoff i Leonardo, i Marko nije imao mnogo šansi da postane standardni igrač ekipe. Zbog toga je prešao u FK Monzu.
Nakon toga Topić je igrao za Austriju iz Beča i njemačke Energie Cottbus i VfL Wolfsburg. 2005 prešao je u ruski klub Krylya Sovetov. Do kraja sezone postigao je 5 golova. 2006 bio je strijelac 7 puta, te 2007 još jednom postigao 7 golova.
2008 postao je igrač FK Saturna. U klub iz Moskovskoj oblasti pozvao ga je Gadži Gadžijev koji je trenirao Topića u Krylyama Sovetov. Marko je sa 10 golova osvojio je drugo mjesto u spisku najboljih strijelaca ruske premjer-lige.
Leucanthemum
Leucanthemum je rod ivančica, biljaka iz porodice Asteraceae, reda Asterales. Obuhvata oko četrdesetak vrsta, od kojih su u Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim državama raste samo nekoliko: obična, ljetna, liburnijska i još neke ivančice. Liburnijska ivančica smatra se endemom, pod nazivom  Leucanthemum atratum subsp. platylepis nije priznata kao posebna podvrsta, nego je sinonim za Leucanthemum atratum. Ivančice u divljini  uspijevaju po pašnjacima, travnjacima i proplancima.
Leucanthemum vulgare ima jestiv korijen i mlade prizemne listove.
Evropsko prvenstvo u košarci 2011.
Evropsko prvenstvo u košarci - Litvanija 2011. je 37. izdanje evropskog košarkaškog prvenstva koje se u septembru 2011. održalo u Litvaniji. Ovo je drugo eropsko prvenstvo koje se nakon Evropskog prvenstva u košarci - Kaunas 1939. održava u Litvaniji. Takmičenje se održavalo u 5 gradova: Vilniusu, Šiauliai, Panevėžysu, Klaipėdi, Alytusu i Kaunasu.
Španija je osvojila naslov prvaka, drugi put uzastopno, nakon što je u finalu pobijedila Francusku rezultatom 98–85.
Kvalifikacije
Prvobitno je na EP trebalo učestvovati 16 ekipa, pa su odigrane kvalifikacije, ali FIBA Europe je 5. septembra 2010 odlučila popustiti insistiranju Litvanaca da se u Litvaniji održi prvo EP s 24 ekipe.
Julien Duvivier
Julien Duvivier (Lille, 8. oktobar 1896. - Pariz, 29. oktobar 1967.), francuski filmski režiser
Carl Theodor Dreyer
Carl Theodor Dreyer (Kopenhagen, 3. februar 1889. - Kopenhagen, 20. mart 1968.), danski filmski režiser
Glavno mu je djelo Stradanja Ivane Orleanske, a snažno je utjecao na Bergmana.
Stadion Loftus Versfeld
250px|Loftus Versfeld stadion u Pretoriji|desno|mini Loftus-Versfeld stadion nogometni i ragbi stadion u središtu Pretorije u Južnoafričkoj Republici. Stadion je kapaciteta 45.000 nenatkrivenih mjesta i planirana je njegova rekonstrukcija za Svjetsko nogometno prvenstvo 2010. godine. Na stadionu se igraju utakmice ragbi tima Bulls i nogomentnog tima Supersport United. Nakon rekonstrukcije stadion bi trebao imati 52.000 mjesta i na njemu su se 2009. godine igrale utakmice Kupa konfederacija. Na svjetskom prvenstvu igrat će se utakmice prve i druge runde.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1974 - grupa B
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1974 – grupa B bila je jedna od dvije grupe druge grupne faze takmičenja na Svjetskom prvenstvu 1974. koje se odigralo u Zapadnoj Njemačkoj. Takmičenje u grupi B igralo se od 26. juna do 3. jula 1974. godine. U grupi B nalazile su se četiri reprezentacije: Zapadna Njemačka, Poljska, Švedska i Jugoslavija. Zapadna Njemačka kao pobjednik grupe kvalificirala se u finale, dok se Poljska kao drugoplasirana ekipa kvalificirala u takmičenje za bronzanu medalju Svjetskog prvenstva 1974.
Jugoslavija – Zapadna Njemačka
<section begin=SP 1974 - utakmica 25 /><section end=SP 1974 - utakmica 25 />
Švedska – Poljska
<section begin=SP 1974 - utakmica 28 /><section end=SP 1974 - utakmica 28 />
Poljska – Jugoslavija
<section begin=SP 1974 - utakmica 30 /><section end=SP 1974 - utakmica 30 />
Zapadna Njemačka – Švedska
<section begin=SP 1974 - utakmica 32 /><section end=SP 1974 - utakmica 32 />
Poljska – Zapadna Njemačka
<section begin=SP 1974 - utakmica 33 /><section end=SP 1974 - utakmica 33 />
Švedska – Jugoslavija
<section begin=SP 1974 - utakmica 36 /><section end=SP 1974 - utakmica 36 />
Turska lira
Turska lira (oznaka: 10px (do 1. marta 2012: TL); tur.: Türk lirası; ISO 4217: TRY) je zvanična valuta Republike Turske. Pored Turske, koristi se i na Sjevernom Kipru. Turska lira je podijeljena na 100 kuruša (kuruş). Trenutni kurs (31. decembra 2012.) turske lire je 1 € = 2,36 TRY (1 TRY= 0,42 €). Na prednjim stranama svih novčanica koje su trenutno u opticaju i naličjima svih trenutno važećih kovanica nalazi se portret prvog predsjednika Republike Turske Kemal-paše Atatürka. Historijske novčanice iz druge, treće i četvrte serije su imale portret turskog generala, premijera i drugog predsjednika İsmeta İnönüa na prednjoj strani. Ova izmjena dizajna lica novčanica je načinjena 12. januara 1926. godine u skladu sa tadašnjim novim zakonom, a ukinula ga je Demokratska stranka nakon Drugog svjetskog rata. Monetarna politika je usvojena sa ciljem da se zadrži nivo cijena i financijska stabilnost putem propisanog nivoa obaveznih rezervi i uskog raspona kretanja kamatne stope zbog nedavne globalne ekonomske krize dok je nivo proizvodnje opao.
Osmanlijski period
Osmanlijska lira je bila nezvanično korištena u Turskoj od sredine 19. vijeka sve do 1923. godine kada je uvedena u opticaj turska lira.
Prva turska lira
Nakon perioda kada je turska lira bila vezana za britansku funtu i francuski franak, 1946. godine je usvojen zvanični kurs od 2,8 turskih lira za 1 američki dolar i takav kurs je zadržan sve do 1960. godine, kada je turska valuta izgubila u vrijednosti. Novi kurs 1960tih godina postavljen je na 9 turskih lira za jedan dolar. Od 1970tih godina, došlo je do serije devalvalcija (opadanja kursa) turske lire u odnosu na američki dolar:
Naziv nova turska lira se koristio sve do 31. decembra 2009. godine, kada je od 1. januara 2010. godine ime valute vraćeno u turska lira. U posljednjih deset godina, vrijednost turske lire se ustalila u odnosu na američki dolar i euro, mada je od 2011. godine njena vrijednost polahko počela opadati. Guinnessova knjiga rekorda je zabilježila tursku liru kao najmanje vrijednu svjetsku valutu 1995. i 1996. godine, te opet od 1999. do 2004. godine. Vrijednost turske lire u tom periodu je toliko opala da se za prvobitnu kovanicu u apoenu od jedne zlatne turske lire moglo dobiti 154.400.000 turskih lira prije denominacije 2005. godine.
Druga (nova) turska lira
mini|260px|Historijsko kretanje kursa turske lire u odnosu na USD, EUR, JPY, GBP i Osmanlijsku liru Krajem decembra 2003., Veliko narodno vijeće Turske (Turski parlament) je donijelo zakon kojim je propisana ponovna denominacija državne valute tako što će se ukloniti šest nula u iznosima izraženim u turskim lirama, a istim zakonom se propisuje kreiranje nove valute. Ona je uvedena 1. januara 2005. godine, čime je zamijenila raniju (staru) tursku liru (koja je i dalje ostala u opticaju do kraja 2005. godine), u omjeru jedna nova turska lira ((ISO 4217 kod "TRY") = 1.000.000 (milion) starih turskih lira (ISO 4217 kod "TRL")). Nakon ove revaluacije turske lire, rumunski lej zakratko postaje najmanje vrijedna svjetska valuta. (do jula 2005. godine)
Novčanice
Nova serija novčanica, emisija E-9, puštena je u opticaj 1. januara 2009. godine, dok je prethodna emisija E-8 prestala vrijediti 31. decembra iste godine (iako se i dalje može zamijeniti u filijalama Centralne banke sve do 31. decembra 2019. godine). Posljednja, deveta emisija novčanica turske lire (E-9) se odnosi na tursku liru gdje nema ranije oznake nova, a serija uključuje i novu novčanicu u apoenu od 200 turskih lira. Nove novčanice imaju različite veličine u svrhu sprječavanja krivotvorenja. Osnovna odlika ove serije je da svaka denominacija ima oslikanu neku poznatu tursku ličnost, za razliku od prethodne serije gdje su bile prikazane geografske panorame i građevine u Turskoj.
Simbol valute
Currency sign|110px|lijevo|mini|Simbol turske lire mini|140px|Novčić Ankyra iz perioda rimskog cara Galienusa. Ime [[Ankara|Ankare, glavnog grada Turske upravo je izvedenica iz grčkog naziva za sidro - Ἄγκυρα]] Trenutni znak za tursku liru je kreirala Centralna banka Turske 2012. godine. Novi znak je izabran nakon provedenog javnog oglasa između mnogobrojnih prijedloga koje su predložili građani Turske. Novi simbol, kojeg je predložila Tülay Lale, sastoji se iz stiliziranog slova L koje ima izgled kao polovina sidra, kombiniranog sa dvije kose linije pod uglom od 20 stepeni, koje daju slovo T.
Turski premijer Recep Tayyip Erdoğan je predstavio novi simbol valute 1. marta 2012. godine. Tom prilikom, premijer je objasnio dizajn simbola kao "oblik sidra koji će svijet spoznati kao sigurnu luku za investicije dok prema gore usmjerene linije predstavljaju rastući prestiž zemlje.
U maju 2012. godine, Tehnički komitet za Unicode znakove je prihvatio oznaku za novi simbol za valutu turske lire, koji je označen kao U+20BA, a koji je uključen u Unicode izdanje verzije 6.2 u septembru 2012. godine. .
Bridgestone
Bridgestone (株式会社ブリヂストン Kabushiki-gaisha Burijisuton), punim imenom Bridgestone Corporation, je multinacionalni konglomerat za proizvodnju guma osnovan 1931. u gradu Kurume (Japan) od strane Shojira Ishibashija (Ishibashi Shjir). Ime Bridgestone dolazi od doslovnog prijevoda riječi ishibashi sa japanskog na engleski, što znači kameni most.
Historija
Nakon završetka Drugog svjetskog rata Bridgestone počinje proizvodnju motocikala, ali njihova glavna zarada dolazi od prodaje guma konkurentima kao što su Honda, Suzuki i Yamaha. Proizvodnja motocikala je prekinuta 1972. Godine 1988. Bridgestone je kupio američku kompaniju guma Firestone.
Utrke formula
Bridgestone je započeo ulaganje u auto-moto sportove 1980-ih razvijajući gume za takmičarske serije kao što su Formula 2, Formula 3, Formula Ford, Formula Opel Lotus i karting.
Bridgestone je isporučivao gume za Formulu 1 od 1997. godine, iako su jednokratno proizvodili Formula 1 gume u Velikoj nagradi Japana 1976. i 1977. za japanske takmičare kao što je Kazuyoshi Hoshino i njegovi Heros Racing i Kojima. mini|lijevo|Bridgestone je koristio [[Ligier JS41 kao testno vozilo 1996.]]
Japanska kompanija se odlučila za opskrbu guma u Formuli 1 godine 1995, potpomognuti njihovim CEO-om Yoichirom Kaizakijem, s ciljem poboljšanja vrijednosti brenda Bridgestone na evropskom tržištu, gdje su bili uvelike inferiorni u usporedbi sa njihovim starim rivalom, Michelinom. Iako je u početku bilo planirano da uđu u prvenstvo u sezoni 1998, ipak su pomjerili na sezonu 1997, jer je inžinjerijski odjel pod vodstvom Hirohidea Hamashime imao brz napredak u razvoju. Istovremeno je Hiroshi Yasukawa, generalni direktor odjela za auto-moto sportove, također najbolje iskoristio iskustvo i kontakte u Evropi, stvorene u doba Bridgestoneove evropske F2 ere (1981 - 1984), i odmah izgradio logistiku za Formulu 1.
Sporazum Taft–Katsura
Sporazum Taft–Katsura (japanski: 桂・タフト協定, Katsura-Tafuto Kyōtei), također poznat kao Memorandum Taft-Katsura, bio je diskusija između visokih čelnika Japana i Sjedinjenih Država iz 1905. u vezi s pozicijama dvije nacije u široj istočnoazijskoj regiji, posebno u vezi sa statusom Koreje i Filipina nakon pobjede Japana tokom rusko-japanskog rata. Memorandum nije bio klasifikovan kao tajna, ali ga nijedan naučnik nije primijetio u arhivi sve do 1924. godine.
Razgovori su vodili William Howard Taft, ministar rata Sjedinjenih Država i grof Katsura Tarō, japanski premijer 27. jula 1905. Katsura je naveo razloge Japana zbog kojeg je napravio protektorat Koreje i ponovio da Japan nema interesa za Filipine, koju su SAD stekle nakon poraza Španije tokom Špansko-američkog rata 1898.
Godine 1924. Tyler Dennett je bio prvi naučnik koji je vidio dokument i opisao ga kao "tekst možda najznačajnijeg 'izvršnog sporazuma' u historiji vanjskih odnosa Sjedinjenih Država." Konsenzus Historičara." je da je Dennett uvelike preuveličao važnost rutinske rasprave koja ništa nije promijenila i nije postavila nove politike. Historičari su istakli da nije bilo formalnog dogovora ni o čemu novom. Riječ "sporazum" u dokumentima značila je samo da su se dvije strane složile da i engleska i japanska verzija bilješki sa sastanka tačno pokrivaju suštinu razgovora. Predsjednik Theodore Roosevelt se kasnije složio da je Taft ispravno iznio američki stav.
Kada je Dennett prvi put otkrio bilješke, pretpostavio je da one ukazuju na vrlo značajan "tajni pakt" između SAD-a i Japana u stvaranju osnove za sporazum kojim su dvije bivše izolacionističke nacije postale svjetske sile. Razgovori su se odnosili na obim sfera uticaja Japana i Sjedinjenih Država i održavanje mira između njih u slučaju pobjede Japana nad Rusijom u Rusko-japanskom ratu.
Detalji
Sporazum Taft–Katsura sastoji se od engleske i japanske verzije bilješki sa sastanka između japanskog premijera Katsure i američkog vojnog sekretara Tafta održanog u Tokiju 27. jula 1905. ujutro.
U razgovoru su postojala tri suštinska područja razumijevanja. Prvo, Taft je rekao Katsuri da neke pristalice Rusije u Americi javno tvrde da je nedavni rat uvod u izvjesnu agresiju Japana na Filipinska ostrva. Taft je izjavio da bi jedini interes Japana na Filipinima bio da otocima upravlja jaka i prijateljska nacija poput Sjedinjenih Država. Grof Katsura je snažno potvrdio da je to jedini interes Japana za Filipine i, pošto je to već bio slučaj, Japan nije imao agresivan interes prema Filipinima. Drugo, grof Katsura je izjavio da je japanska politika u istočnoj i jugoistočnoj Aziji bila održavanje opšteg mira, što bi trebalo postići dobrim razumijevanjem između Japana, Sjedinjenih Država i Velike Britanije.
Treće, grof Katsura je izjavio da zato što je korejska autonomija dovela do toga da je Koreja neoprezno ulazila u sporazume i ugovore sa drugim silama, što je bilo uzrok međunarodnih komplikacija koje su dovele do rata između Japana i Rusije. Japan se, dakle, osjećao prinuđenim da spriječi bilo kakvu mogućnost korejske autonomije. Taft je izjavio da je uspostavljanje vrhovne vlasti Japana nad Korejom (manje moćna Koreja koja plaća počast ili je donekle pod kontrolom moćnijeg Japana), s japanskim vojnim trupama koje nameću zahtjev da Koreja ne ulazi ni u kakve sporazume bez pristanka Japan, bio je logičan rezultat rata i doprinio bi trajnom miru na Istoku. Taft je također izjavio da je njegovo mišljenje bilo njegovo, ali da vjeruje da će se Roosevelt složiti.
Marijo Dodik
Marijo Dodik, rođen 18. februara 1974. u Sarajevu, je bosanskohercegovački nogometaš. Za reprezentaciju Bosne i Hercegovine je debitovao u utakmici protiv Argentine 14. maja 1998. godine. Posljednji nastup za reprezentaciju Marijo Dodik je zabilježio u prijateljskoj utakmici protiv Makedonije 27. marta 2002. Tokom svoje nogometne karijere nasupao je za brojne klubove među kojima su: Željezničar, Mechelen, Sakaryaspor, Slaven Belupo, Cibalia, Inter Zaprešić i drugi. Najveći dio klupske karijere proveo je igrajući za Slaven Belupo za koji je nastupao devet sezona.
Sporazum Taft–Katsura
Detalji
Iako nikada nije bilo potpisanog sporazuma ili tajnog ugovora, već samo memorandum o razgovoru, a razgovori su držani u tajnosti 20 godina, Roosevelt je Taftu prokomentarisao: „Vaš razgovor sa grofom Katsurom apsolutno tačan u svakom pogledu da biste izjavili Katsuri da potvrđujem svaku vašu riječ."
Međutim, među historičarima postoji kontroverza o historijskom značaju razgovora i o tome da li je jezik razgovora predstavljao stvarni dogovor u Realpolitiku (stvarni dogovor je impliciran upotrebom jezika diplomacije, iako nije bio eksplicitan kao formalni sporazum).
Kontekst
Japanci su upravo uništili dvije trećine carske ruske mornarice tokom svog rata oko Koreje 1905. Pobjeda Japana je bila neminovna. Roosevelt je pokušavao da uvede Rusiju i Japan u mirovne pregovore.
Sjedinjene Države su preuzele kontrolu nad Filipinima iz svog rata protiv Španije 1898. Ratni sekretar Taft svratio je u Japan na putu za Filipine.
Korejska interpretacija
Korejski historičari (kao što je Ki-baik Lee, autor Nove historije Koreje, (Harvard U. Press, 1984) smatraju da je sporazum Taft-Katsura prekršio Korejsko-američki sporazum o prijateljstvu i trgovini potpisan u Incheonu 22. maja, 1882. jer je vlada Joseona smatrala da taj sporazum predstavlja de facto sporazum o međusobnoj odbrani, za razliku od Amerikanaca. Problem je bio član 1: koji je glasio "Postojaće vječni mir i prijateljstvo između predsjednika Sjedinjenih Država i Kralja Odabranih i građana i ako se druge sile ponašaju nepravedno ili opresivno prema bilo kojoj od vlada, druga će uložiti svoje dobre usluge da budu obaviještene o slučaju kako bi se postigao prijateljski dogovor, pokazujući tako svoja prijateljska osjećanja."
Neki su u savremenoj Južnoj Koreji naveli sporazum kao primjer da se na Sjedinjene Države ne može osloniti u pogledu pitanja južnokorejske sigurnosti i suvereniteta.
Willem-Alexander, kralj Nizozemske
Willem-Alexander (Willem-Alexander Claus George Ferdinand; rođen 27. aprila 1967), princ od Oranske, je trenutni holandski kralj i trenutno (april 2013.) najmlađi evropski kralj.
Rođenje
Willem-Alexander je najstariji sin kraljice Beatrix i njenog supruga, Claus van Amsberg (1926-2002). Među njegovim krsnim kumovima je Margareta II, kraljica Danske. Prvi je muškarac, pa tako i prvi princ od Oranske, rođen u holandskoj kraljevskoj porodici još od rođenja princa Aleksandra 1851. godine; od 1851. godine do njegovog rođenja u holandskoj kraljevskoj porodici su se rađale samo princeze.
Prestolonasljednik
Postao je prestolonasljednik kada je abdicirana njegova nana, Juliana, kraljica Holandije, odnosno kada je njegova majka naslijedila krunu. Po završetku srednje škole služio je vojsku, a zatim studirao historiju na Univerzitetu u Leidenu.
NGC 5158
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Willem-Alexander, kralj Nizozemske
Prestolonasljednik
Njegova puna titula glasi: Njegova Kraljevska Visost, Willem-Alexander, princ od Oranske, princ od Holandije, princ od Oranske-Nassaua, jonkheer van Amsberg. Ukoliko naslijedi holandsku krunu, postat će prvi holandski kralj od 1890. godine. Najavio je da planira vladati kao Vilim Aleksandar. Njegova majka je 28. januara 2013. godine objavila da planira abdicirati 30. aprila.
Brak
Dana 2. februara 2002. godine oženio je Argentinku Máximu Zorreguietu. Njegova supruga je rimokatolkinja, ali to nije uzrokovalo skandal kakav je nastao kada se njegova tetka, princeza Irene, 1964. godine udala za rimokatolika. Međutim, oženivši rimokatolkinju, Willem-Alexander je zauvijek izgubio nasljedna prava na britansku krunu. S njom ima tri kćerke, princeze Catharinu-Amaliu, Alexiu, i Arianu, koje oca prate u nasljednom nizu za holandsku krunu.
Porijeklo
Princ Willem-Alexander je patrilinearno član porodice Amsberg, ali, kao i ostatak holandske kraljevske porodice, zvanično pripada dinastiji Oranska-Nassau, koja je tehnički izumrla.
Afrički kup nacija 2010.
mini|desno|260px| Ekipe učesnice i njihove pozicije na Afričkom kupu nacija 2010. Afrički kup nacija 2010. je bilo 27. kontinentalno nogometno takmičenje Afrike. Prvenstvo se odigralo u Angoli od 20. do 31. januara 2010. godine. Na turniru je učestvovalo 15 ekipa. Prvobitno je trebalo učestvovati 16 ekipa ali je Togo odustao od nastupa na takmičenju. Na kraju prvenstva Egipat je sedmi put u svojoj historiji osvojio šampionsku titulu. Drugo mjesto je osvojila Gana a treće Nigerija. Gedo, reprezentativac Egipta je bio najbolji strijelac prvenstva sa pet postignutih golova.
Izbor domaćina
Konačne ponude za organizaciju prvenstva 2010:
U užem izboru za organizaciju prvenstva su bile Angola, Gabon i Ekvatorijalna Gvineja kao zajednički organizatori te Libija i Nigerija. Ponude iz Mozambika, Zimbabvea, Senegala i Namibije su odbijene. Odluka o dmaćinstvo je donesena 4. septembra 2006. godine te je prvi put u historiji domaćinstvo tri uzastopna turnira izabrano je u isto vrijeme; Angola je izabrana da bude domaćin u 2010, Gabon i Ekvatorijalna Gvineja su izabrani kao domaćini za 2012, i Libija je prvobitno izabrana da bude domaćin 2013. godine.
Atenat na reprezentaciju Toga
Dva dana prije početka turnira, napadnuta je nogometna reprezentacija Toga, koja se nalazila na putu prema angolskoj enklavi Cabinda na granici sa Demokratskom Republikom Kongom. Bus sa igračima Toga je napadnut od strane militantnog krila političke organizacije FLEC, koja se bori za otcjepljenje provincije Cabinda, bogate naftom od Angole. Dva su člana reprezentacije ubijena, a jedan član je teško ranjen i prebačen u bolnicu u Južnoafričku Republiku. Uprava reprezentacije Toga, pod uticajem vlade Toga odlučila se povući sa turnira, mada je većina igrača bila za ostanak na turniru.
Kvalifikacije
Kvalifikacije za Afričko prvenstvo su ujedno bile i kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo 2010. godine. Iz pet grupa treće faze kvalifikacija, za Afričko prvenstvo su se kvalificirale prve tri reprezentacije. Angola, kao domaćin prvenstva, direktno se kvalificirala na završni turnir. Aktualni prvak Egipat je također nastupio u kvalifikacijama. Na turnir su se kvalificirale sljedeće reprezentacije:
Izvlačenje jakosnih grupa
Izvlačenje grupa za prvenstvo je održano 20. novembra 2009. godine. Ekipe su bile podjeljene u četiri jakosna šešira po svojim cjelokupnim nastupima u prošlosti kupa nacija. Domaćin Angola, automatski je smještena kao nosilac u grupi A. Aktuelni prvak Egipat, je postavljen u grupu C. Svaka grupa se sastojala od četiri tima.
Prilikom izvlačenja šešira domaćin i aktuelni prvak su smješteni u šešir 1. Ostalih 14 kvalificiranih ekipa su rangirane na osnovu svojih nastupa na protekla tri Afrička kupa nacija, odnosno prventsva 2004, 2006. i 2008. godine.
Format takmičenja
Ekipe su se na tabeli rangirale po sljedećim kriterijima:
Grupna faza
Utakmice su igrane po (UTC +1) vremenu.
Zatvoreni krug (roman)
Rezime
"Uzbudljiva i emotivna priča o nesreći silovanih djevojaka i žena u Bosni i odluci njih sedam, da uz pomoć glavne junakinje prethodnog autorovog romana "Azra!", kazne neke od tih krvnika, na svoj ženski način. Osveta poniženih djevojaka i žena je u središtu ove uzbudljive i emotivne priče. Priče, koja nikoga ne može ostaviti ravnodušnim!
To je upečatljivo svjedočanstvo o zločinu i kazni!
Grupa unesrećenih djevojaka, koje su srpski zlikovci zlostavljali na najsuroviji način ratne 1992. godine u Bosni, nalaze se nakon svega u Njemačkoj, gdje jedna od njih, slučajno sreće jednog od tih silovatelja, krvnika...
Tako počinje priča u kojoj se prepliću surova iskustva iz bliske prošlosti i čvrsta odlučnost da se zlo kazni! Napravile su svoj plan... Nakon tog susreta ništa više neće biti kao prije.
Priča na 340 strana briljantnog i uzbudljivog teksta, nikoga neće ostaviti ravnodušnim, a njena je poruka sasvim ljudska i jasna: "Pravda mora pobijediti!Jednom...Bilo kada i bilo gdje!"
Spavaj, cvijete moj / Gdje si sad
Spavaj, cvijete moj / Gdje si sad druga je singl ploča sarajevskog kantautora Mahira Paloša. Objavila ga je 1973. godine nekadašnja izdavačka kuċa Jugoton iz Zagreba. Aranžmane je uradio Srđan Matijević, dok je muziku za obje pjesme komponirao Kemal Monteno, koji je ujedno i pisac teksta za naslovnu pjesmu "Spavaj, cvijete moj". Pjevanje Mahira Paloša pratio je Revijski orkestar Radiotelevizije Sarajevo pod dirigentskom palicom Esada Arnautalića. Na A-strani singl ploče je pjesma "Spavaj, cvijete moj" čija je prva javna izvedba bila iste godine na festivalu Vaš šlager sezone. Ova antologijska pjesma započinje melodijom koju predvodi mandolina uz pratnju klavira i violina dajući joj mediteranski ugođaj i u kojoj se osjeća utjecaj italijanske canzone. Pjevanje Mahira Paloša prati lirsko sviranje klavira, kojima se pridružuju madolina i violine u drugom stihu. Za njima slijede prateći pjevači i melodijska pratnja na trubi u refrenu koji ujedno predstavlja vrhunac u pjesmi. Na B-strani singl ploče je pjesma pod nazivom "Gdje si sad" za koju je tekst napisao M. Marić, a koja je po ritmu i sjetnom muzičkom ugođaju slična naslovnoj pjesmi. Prva njena javna izvedba bila je na Festivalu Opatija 1973. Početak u pjesmi podsjeća na američku džez muziku iz 1930-ih i 1940-ih, za kojom slijedi smirena melodija na gitari. Pjevanju Mahira Paloša pridružuje se lirska flauta u prvom stihu, dok flautu zamjenjuju violine u drugom stihu. U refrenu Palošu se pridružuju prateći pjevači i puhači. Obje pjesme komponirane su u stilu šlagera pogodnom za izvedbe na festivalima ove vrste muzike. Mahir Paloš je zahvaljujući svom prepoznatljivom glasu i kvalitetnom pjevanju u stilu francuske šansone, italijanske canzone uz diskretne primjese bosanskohercegovačke narodne muzike, nastavio muzički pravac koji će slijediti tokom cijele muzičke karijere. Ova singl ploča na kojoj je Mahir Paloš dao vrhunsku pjevačku izvedbu predstavlja najbolji moment u njegovoj karijeri i jedan je od značajnih događaja na sarajevskoj muzičkoj sceni iz prve polovine 1970-ih. Dizajn za omot uradio je Ivan Ivezić, a fotografiju Jović.
Sophie, grofica od Wessexa
Sophie Rhys-Jones (fonol. Sofi Ris Džons; Sophie Helen ; rođena 20. januara 1965) je supruga princa Edwarda, grofa od Wessexa, najmlađeg sina britanske kraljice Elizabete II i princa Philipa, vojvode od Edinburgha. Kao takva, ona je britanska princeza, grofica od Wessexa i vikontica Severn.
Porijeklo
Rođena je u Oxfordu. Roditelji su joj Christopher Bournes, prodavač automobilskih guma, i Mary Rhys-Jones (r. O'Sullivan), sekretarica irskog porijekla. Grofičina majka umrla je 29. augusta 2005. godine. Drugo ime, Helen, dobila je po očevoj sestri koja je poginula u nesreći pri jahanju više od deset godina prije Sophijinog rođenja.
Sophijin otac je rođak Sophijinog muža u jedanaestom koljenu; kao pretkinju dijele Elizabeth Blount, ljubavnicu engleskog kralja Henrika VIII. Sophie je također potomak francuskog kralja Henrika II.
Karijera
Sophie je započela karijeru u odnosima sa javnošću. Godine 1996, nakon što je radila za veliki broj firmi, otvorila je vlastitu agenciju koju je vodila zajedno sa jednim poslovnim partnerom. Grofica je poslije vjenčanja bila optuživana da koristi svoj status za promoviranje svoje firme. Njen suprug je također bio optuživan da koristi svoj status za promoviranje svoje televizijske emisije koju je vodio kao Edward Wessex. Par je nakon ovih optužbi prekinuo svoje karijere i posvetio se dužnostima koje snose kao članovi kraljevske porodice.
Brak
Dana 6. januara 1999. godine Sophie se zaručila za princa Edwarda, najmlađeg sina kraljice Elizabete II od Ujedinjenog Kraljevstva i princa Philipa, vojvode od Edinburgha. Vjenčali su se 19. juna 1999. godine u dvorcu Windsor. Time je prekinuta tradicija velikih, formalnih kraljevskih vjenčanja obično održavanih ili u Westminsterskoj opatiji ili u katedrali Saint Paul's.
Na dan vjenčanja kraljica je sinu dala titulu grofa od Wessexa i vikonta Severna (titula vikonta Severna simbolizuje Sophijino velško porijeklo). Ovim vjenčanjem Sophie je postala Njena kraljevska visost princeza Edward, grofica od Wessexa.
Par ima dvoje djece: Ledi Louise Windsor, rođenu kao nedonošče 8. novembra 2003. godine, i Jamesa, vikonta Severna, rođenog 17. decembra 2007. godine. Iako djeca grofa i grofice imaju pravo na titule princa i princeze, po želji njihovih roditelja te titule se ne koriste. Grofica se oba puta porodila carskim rezom zbog komplikacija u obje trudnoće. Njena prva trudnoća, u decembru 2001. godine, bila je vanmaterična trudnoća koja je morala biti prekinuta.
Francis Ford Coppola
Zatim je uslijedio Kum 2 1974. godine, koji je postao prvi filmski nastavak koji je osvojio Oscar za najbolji film. Hvaljen od strane kritičara, donio mu je još tri Oskara: Oscar za najbolji adaptirani scenarij, Oscar za najboljeg režisera i Oscar za najbolji film, i tako je postao drugi po redu režiser, nakon Billya Wildera, da bude nagrađen Oscarima tri puta za isti film. Film Prisluškivanje, koji je režirao, producirao i napisao scenarij, pušten je na prikazivanje iste godine, osvojivši Zlatnu palmu na Kanskom filmskom festivalu. On je dalje 1979. godine režirao Apokalipsu danas koja je bila poznata po dugotrajnoj i napornoj produkciji. Film je ipak bio kritički hvaljen zbog svog živopisnog i oštrog prikaza Vijetnamskog rata, osvojivši Zlatnu palmu u Kanu 1979. godine. Njegov drugi nastavak Kuma usljiedio je 1990. godine za koji je uradio režiju. Kum 3 se smatra da je epilog cijelog serijala. Coppola je višestruki dobitnik Zlatne palme i jedan od ukupno osam filmskih stvaralaca koji su uspjeli osvojiti dvije Zlatne palme.