cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hipokampus
Osnovni hipokampusni krug
Počevši od ozubljene vijuge i unutrašnja S-kriva hipokampusa prelazi u niz uskih zona. Prva od njih, nazubljena vijuga (DG), je zapravo posebna struktura, zbijeni sloj malih granulastih ćelija, omotana pravilno oko kraja hipokampusu, formirajući šiljasti klin u nekim presjecima, a polukrug u drugima. Sljedeća je serija područja Amonovih rogova (Cornu Ammonis: CA): prvo CA4 (koji je u osnovi u ozubljenih vijugi), zatim CA3, onda vrlo mala zona CA2, te CA1. Sva CA područja su puna gustim piramidnim ćelijana koje su slične onima u neokorteksu. Nakon CA1 dolazi područje pod nazivom subikulum. Zatim sdlijedi par slabo definisanih oblasti zv anih presubikulum i parasubikulum, pa prelaz na odgovarajući korteks (uglavnom površinu endorinskog korteksa). Glavni putevi protoka signala kroz hipokampus zajedno čine petlju.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Procjene broja žrtava
Procjene broja silovanih žena, od kojih su većina Bošnjakinje, kreću se u rasponu od 12.000 do 50.000. Srpske snage organizirale su "logore za silovanja", u kojima su žene bile podvrgnute višestrukim silovanjima, a bile bi puštane tek kad bi zatrudnjele. Grupna i javna silovanja pred očima mještana nisu bila nepoznata pojava.
Hipokampus
Osnovni hipokampusni krug
Većina vanjskih ulaza dolazi iz susjedne entorinskog korteksa, preko aksona takozvanog perforantnog puta. Ovi aksoni proizlaze iz sloja dva entorinska korteksa (EK), i završavaju u ozubljenim vijugama i CA3. Tu je i poseban put 3. sloja EK direktno CA1, koji se često naziva sljepoočnoamonski ili TA-CA1 put. Granulaster ćelije DG šalju svoje aksone (pod nazivom "mahovinska vlakna") na CA3. Piramidne ćelije CA3 šalju svoje aksone u CA1. Piramidne ćelije CA1 šalju svoje aksona na subikulum i duboke slojeve EC. Subikulni neuroni šalju svoje aksona uglavnom na EC. Perforantni put do ozubljenih vijuga CA3–CA1 je nazvan trisinapsni krug. Per Andersen, koji je naveo da se mogu izrezati tanke kriške hipokampusa okomito na njegove duge osi, na način koji čuva sve te veze. Ova opservacija je bila osnova njegove lamelarne hipoteze, koja je smatrala da se hipokampus može shvatiti kao niz paralelnih traka, koje funcioniraju nezavisno.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Procjene broja žrtava
Od maja 1992. Bošnjaci su sakupljani i zatim odvedeni u koncentracioni logor Omarska. U tom logoru seksualni napadi i mučenje muškaraca i žena bili su uobičajena stvar. Jedne novine opisale su ga kao "mjesto orgije ubijanja, sakaćenja, premlaćivanja i silovanja".
Hipokampus
Osnovni hipokampusni krug
Lamelski koncept se i dalje ponekad smatra korisnim principom organiziranje, ali noviji podaci pokazuju veliku uzdužne veze unutar sistema hipokampusa, te da je potrebno da je te postavke značajno mijenjati.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Procjene broja žrtava
6. oktobra 1992. Vijeće sigurnosti UN-a osnovalo je ekspertnu komisiju na čelu s Mahmoudom Cherifom Bassiounijem. Prema nalazima ove komisije, bilo je očito da su srpske snage silovanje koristile sistematski i da je to imalo podršku zapovjednikâ i lokalnih vlasti. Komisija je također izvijestila da su neki počinioci rekli da im je bilo naređeno da siluju. Drugi su rekli da je korištenje silovanja bilo taktika s ciljem da se osigura da se stanovništvo više neće vratiti u to područje. Napadači su govorili svojim žrtvama da će nositi dijete njihove nacionalnosti. Trudnice su držane u zatočeništvu sve dok ne bi bilo prekasno za pobačaj. Žrtvama je rečeno da će biti pronađene i ubijene ako progovore o onome što se desilo. Komisija je zaključila i da je "izviješteno da su silovanja počinile sve strane u sukobu. Međutim, najveći broj žrtava bile su bosanske Muslimanke, a najveći broj navodnih počinilaca bili su bosanski Srbi. Postoji nekoliko izvještaja o silovanjima i seksualnim napadima unutar pripadnika istog naroda."
Hipokampus
Osnovni hipokampusni krug
Perforantni ulazni put od EK sloja II ulazi u ozubljeni girus i prenos impulse do regije CA3 (i Mossyjevih ćelija, koje se nalaze u hilusu ozubljenih vijuga i zatim šalju informacije na udaljene dijelove ozubljenih vijuga gdje se ciklus ponavlja). Regija CA3 kombinira ovaj ulaz sa signalima iz EK sloja II i ima veliku povezanost u regionu, jer šalje veze sa slojevima radiatum i oriens ipsilateralne i kontralateralne CA1 regije kroz niz vlakana pod nazivom Schafferove kolaterale i komisure. Put, odnosno regija CA1 prima ulaz iz CA3 potpolja, EK sloja III i jezgra reuniens u talamusu (koji. S druge strane, CA1 projicira subikulum kao i slanje informacija duž navedene izlazne staze u hipokampusu. Subikulum, u završnoj fazi u puta, kombinira informacije iz CA1 projekcija i EK sloja III i šalje ih u izlazne puteve u hipokampusu.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Procjene broja žrtava
Tim istražitelja Evropske zajednice, uključujući Simone Veil i Anne Warburton, donio je sličan zaključak u svom izvještaju iz 1993. u kojem stoji da silovanja koja su izvršila snage bosanskih Srba nisu bila sekundarni efekt sukoba nego dio sistematske politike etničkog čišćenja i da su "počinjena sa svjesnom namjerom demoraliziranja i teroriziranja zajednica, tjerajući ih od njihovih zavičaja i demonstrirajući snagu napadačkih trupa". Amnesty International i Helsinki Watch također su zaključili tokom sukoba da je silovanje bilo korišteno kao oružje u ratu, s primarnom svrhom da se prouzrokuje poniženje, degradacija i zastrašivanje kako bi se osiguralo da se preživjeli nikad ne vrate.
Hipokampus
Osnovni hipokampusni krug
Hipokampus također dobija brojne subkorteksne ulaze. U majmuna Macaca fascicularis, ti ulazi uključuju amigdalu (posebno njeno prednje područje, bazolateralno jezgro i periamigdaloidni korteks), u medijalnoj pregradi i Broccinoj dijagonalnoj traci, u claustrumu, substantia innominata i Meynertovom baznom jezgru, u talamusu (uključujući i prednji jezgarni kompleks, laterodorsalno jezgro, paraventrikulsko i parataenijalno jezgro, jezgro reuniens o jezgro centralis medialis), bočne preoptičke i bočne hipotalamusa područja, supramammillary i retromammillary regija, na ventralne tegmental područje, u tegmentna mrežasta polja, u pregradnim jezgrima, u jezgrima mrežaste formacije, periakvaduktnoj svoj masi, leđnom tegmentnom jezgru locus coeruleus. Hipokampus također prima direktne monosinapsne projekcije iz moždanih fastignog jezgra
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Procjene broja žrtava
Kroz ovaj sukob bile su pogođene žene svih nacionalnosti iako ne u razmjeru u kojem su to pretrpjele bosanske Muslimanke. Postojale su tvrdnje da je, "za Srbe, želja da se bosanske Muslimanke degradiraju, ponize i ostave trudne 's malim četnicima' bila od najveće važnosti." Žene su prisiljavane da iznesu trudnoću do kraja i porode se. Mnogi izvještaji o zlostavljanjima ilustrirali su etničku dimenziju silovanjâ.
Hipokampus
Morfološke razlike
CA polja sadrže tri sloja (za razliku od ostatka šest-slojevite moždane kore) i koriste piramidne ćelije (neurona s dendritima koji se šire da bi tijelo ćelije a trokutasti izgled) kao glavni ekscitatornog ćelije. U CA3 području hipokampusa sadrži veliki eksitatorne ponavlja kolateralna mreže (gdje aksona petlje natrag do ulaza vlakana, ili dendrita), što predstavlja najveći izvor ulaza u CA3. U ozubljenih gyrus je morfološki razlikuje od CA polja i sadrži gusto granula ćelije (neuroni s relativno malim ćelijama tijela). U ozubljenih gyrus je također jedan od samo dva područja u mozgu poznate kuće neuronske matične stanice koje su sposobne za razlikovanje u nove neurone u cijeloj odrasloj dobi.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Karakteristike lokacija i postupaka
mini|250px| "Karamanova kuća", lokacija u blizini Foče gdje su žene mučene i silovane (fotografija dobijena ljubaznošću ICTY-ja) Srpske snage formirale su logore gdje su se izvršavala silovanja, poput Keraterma, Vilina Vlas, Manjača, Omarska, Trnopolje, Uzamnica i Vojno.
Hipokampus
Nazubljena vijuga
Ozubljena vijuga se sastoji od sličnih serija slojeva:
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Karakteristike lokacija i postupaka
U maju 1992. mještani srpske nacionalnosti iz Snagova kod Zvornika opkolili su i zauzeli selo Liplje i pretvorili ga u koncentracioni logor. 400 ljudi zatvoreno je u nekoliko kuća i oni su bili podvrgnuti silovanju, mučenju i ubijanju.
Hipokampus
Ulazni impulsi
Hipokampus ima ulaz iz neuromodulatornog neurotransmiterskog sistema, uključujući i serotonin, norepinefrin i dopamin sistem. Također prima holinergični ulaz (odgovara na neurotransmiter acetilholin) iz medijalne predrade, koja uređuje fiziološko stanje hipokampusa. Pregrada je uključena u postavljanje jednog od ključnih oscilatornih ritmova u hipokampusu, Xteta ritma. Ukidanje toj regiji ili u vezi Theta ritam ometa hipokampusa funkcijom.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Karakteristike lokacija i postupaka
Tokom pet mjeseci od proljeća do ljeta 1992. 5.000-7.000 Bošnjaka i Hrvata držano je u Omarskoj u nehumanim uvjetima, a silovanja, ubistva i fizičko zlostavljanje bili su uobičajeni.
Hipokampus
Funkcije
Postoje dvije najuticajnije teorije o funkcijama hipokampusa, a koje se odnose na prostor i memoriju. Hipoteza o prostorna je podržana plodonosnim otkrićem (1971.) da ćelije u hipokampusu djeluju "rafalnom paljbom" akcijskih potencijala kada s pacovi prošli određene lokacije u prostoru, ili ostali u "mjesnim poljima". To je sugeriralo zaključak da je hipokampus bio neka vrsta uređaja koji koristi mozak za mapiranje rasporeda detalja u životnoj sredini. Podaci koji podržavaju tu ideju kasnije su provjeravani virtualno, u navigacijskim studijama na ljudima, kada je uočena snažna povezanost između hipokampusa i prostorne navigacije. Hipoteza koja počiva na memoriji je nastala 1957. godine i bila je podržana istraživanjima i zapažanja u kojima uklanjanje hipokampusa rezultiralo gubitkom sposobnosti formiranja novih uspomena, posebno činjenca i događaja vezanih za (deklarativne) uspomene.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Karakteristike lokacija i postupaka
Logori za zatočeno stanovništvo formirani su širom Foče koja je bila pod kontrolom srpskih snaga i ovaj je slučaj do danas ostao naročito dobro proučen sa sudskog aspekta. Dok su držane u jednoj od najpoznatijih lokacija za silovanje u gradu, "Karamanovoj kući", Muslimanke, uključujući i maloljetnice (12-godišnjakinje), bile su silovane iznova i iznova. Tokom suđenja Kunarcu i ostalima uvjeti u ovim logorima opisani su kao "nedopustivo nehigijenski", a načelnik fočanske policije, Dragan Gagović, identificiran je kao jedan od onih koji su posjećivali ove logore, gdje bi odabirao žene, izvodio ih vani i silovao.
Hipokampus
Funkcije
Postoji neslaganje oko toga da li dugoročna sjećanja na kraju postaju nezavisna od hipokampusa, i da li korteks ima dovoljno mogućnosti da podrži opoziv. To je poznato kao standardni model sistema konsolidacije. Glavna rivalska teorija, više je teorija traga, ukazuje na to da hipokampus i dalje biti potrebna za dugoročno opoziv epizodni (kontekst bogate) uspomene, ali ne i za semantičke ili suština uspomene. Konačno, struktura, funkcija i povezanost hipokampusa nisu ujednačeni duž njegove uzdužne osi. Prednji dio hipokampusa je prvenstveno povezan sa amigdalom i orbitočeonim korteksom i smatra se da se uglavnom uključeni u regulaciju emocija i stresa. Zadnji dio hipokampusa je prvenstveno povezan sa retrosplenskim i zadnjim dijelog tjemenog korteksa i smatra se da se uglavnom uključen u kognitivne i prostorne obrade.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Karakteristike lokacija i postupaka
Hrvatske snage formirale su logore u Čelebićima, Dretelju, Gabeli, Rodoču, Kaoniku, Vitezu i Žepi. U Čelebićima su srpski civili podvrgnuti raznim oblicima mučenja i okrutnog i nehumanog ponašanja, uključujući silovanje. U Dretelju su većinu zatvorenika činili srpski civili, koji su držani u nehumanim uvjetima, dok su zatočene žene silovane i rečeno im je da će ih držati tu sve dok ne rode (dijete) "ustaše". U logoru Heliodrom u Rodoču držani su i srpski i bošnjački civili, a izviješteno je da su zatvorenice bile objekt seksualnih napada.
Bošnjačke snage formirale su koncentracione logore u sportskom objektu "Musala" u Donjem Selu kod Konjica, koji su bili isključivo za srpske žene i djecu, a u savezu sa hrvatskim snagama vodile su i logor u Čelebićima.
U Doboju su pripadnici srpskih snaga razdvajali žene od muškaraca, a zatim pomagali muškim članovima vlastitih porodica u silovanju nekih žena. Žene su pitane za svoje muške srodnike u gradu i 14-ogodišnji sin jedne žene doveden je da siluje vlastitu majku. Neki autori izrazili su skepticizam u pogledu tvrdnji muškaraca u ovakvim situacijama da su bili primorani na silovanje smatrajući da bi jednom kad bi penis nekoga od njih došao u stanje erekcije, on bio aktivan učesnik u silovanju, bez obzira na ostale okolnosti.
Hipokampus
Poremećaji funkcije hipokampusa
U Alzheimerovoj bolesti, hipokampus je jedno od prvih područja mozga koje pretrpi oštećenja, uz gubitak pamćenja i dezorijentaciju, što je su među ranim simptomima. Oštećenje hipokampusa također može rezultirati i u nedostatku kisika, encefalitisu ili epilepsiji srednjeg sljepoočnog režnja. Kod osoba sa velikim, bilateralnim hipokampusom oštetećenje može izazvati anterogradnu amneziju – nemogućnost formiranja i zadržavanja novih uspomena.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Posljedice
Nakon kraja rata i potpisivanja Dejtonskog sporazuma bilo je kontinuiranih pokušaja da se suprotstavljene strane pomire.
Mnogo je pažnje posvećeno potrebi da se shvati realnost onoga što se desilo, razbiju mitovi i tome da se odgovorne vođe dovedu pred lice pravde i podstaknu da prihvate svoju krivicu za masovna silovanja i druge oblike okrutnosti.
Među posljedicama ovog rata jest i to da je etnički identitet sada od mnogo veće društvene važnosti u Bosni i Hercegovini nego što je to bio prije 1992. Od 60-ih godina 20. stoljeća do rata postotak miješanih brakova iznosio je približno 12% i mlađi građani često bi za sebe prije govorili da su Bosanci nego identificirali svoju etničku pripadnost. Nakon rata je postalo obavezno da se ljudi identificiraju kao Bošnjaci, Srbi ili Hrvati i to je bio i ostao problem za djecu silovanih žena koja odrastaju i sazrijevaju.
Medicinska studija obavljena na 68 Bošnjakinja i Hrvatica koje su bile žrtve silovanja tokom rata od 1992. do 1995. otkrila je da su mnoge od njih kao rezultat pretrpjele psihičke probleme. Nijedna od njih nije ih imala prije silovanja. Nakon silovanja, 25 od njih imalo je samoubilačke misli, 58 patilo je od depresije odmah nakon silovanja, a 52 još su patile od nje u vrijeme provođenja studije, godinu kasnije. Četrdeset četiri od njih silovane su više od jednom, a 21 silovana je svakog dana tokom perioda u zatočeništvu. Dvadeset devet ih je zatrudnjelo, a 17 ih je pobacilo. Studija je došla do zaključka da su silovanja imala "duboke trenutne i dugoročne posljedice na mentalno zdravlje" ovih žena.
Heliotropizam
Heliotropizam je oblik tropizma, koji počiva na dnevnom ili sezonskom kretanje biljnih dijelova (cvjetova i listova) u odgovoru na pravc izvora sunčevog zračenja.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Posljedice
U studiji pod naslovom "Masovno silovanje: rat protiv žena u Bosni i Hercegovini" Alexandra Stiglmayer i ostali zaključuju:
Heliotropizam
Pojava kod nekih biljaka da se kreću u pravcu Sunca je već poznata od drevnih Grka. Oni su neku od takvih biljaka imenovali kao heliotrop, što znači sunčani redoslijed . Grci su pretpostavljali da je to pasivni učinak, pretpostavljajući gubitak tekućine na osvijetljenoj strani I da nisu potrebna dodatna istraživanja. Aristotelova logika da su biljke pasivni i nepokretni organizmi dugo je prevladala. U 19. stoljeću, međutim, botaničari su otkrili koji faktori su uključeni u procese rasta biljke, a vođeni genijalanim eksperimentima. A. P. de Candolle nazvao ovaj fenomen u  bilo kojoj biljci heliotropizmom (1832.). Godine 1892., o je preimenovan fototropizam, jer je to odgovor na svjetlo, a ne na sunce i zato što je fototropizam algi u laboratorijskim studijama u to vrijeme jako zavisilo od osvjetljenja (pozitivni fototropizam za slabu svjetlost i negativan za jako svjetlo, kao na sunčevoj svjetlosti). Botaničari su studirali ovaj problem u laboratoriju, na ćelijskom i subćelijskih nivou ili pomoću veštačke svetlosti, češće upotrebljavajući apstraktniju riječ fototropizam. Francuski naučnik Jean-Jacques d'Ortous de Mairan je bio jedan od prvih kojim je proučavao heliotropism kada je eksperimentisao sa bikama mimoze (Mimosa pudica).
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Reakcije
Na korištenje masovnog silovanja u etničkom čišćenju tokom ovog sukoba prvi je put skrenuta svjetska pažnja u programu Roya Gutmana, koji je tada radio za Newsday, pod naslovom Masovno silovanje: Muslimani se prisjećaju srpskih napada (Mass Rape: Muslims Recall Serb Attacks), koji je emitiran 23. augusta 1992. Iako su se u augustu 1992. u medijima pojavili i drugi članci koji su pokazivali da je silovanje korišteno kao ratna strategija, Gutman je bio najistaknutiji u skretanju pažnje javnosti na ove okrutnosti.
Heliotropizam
Heliotropizam cvjetova
Heliotropni cvjetovi prate kretanje Sunca po nebu od istoka do zapada. Tokom noći, može se pretpostaviti, imaju slučajnu orijentaciju, dok se u zoru opet okrenuti prema istoku, gdje Sunce izlazi. Pokreti se obavljaju putem motornih ćelija, na fleksibilnom segmentu ispod cvijeta, nzvanom pulvinus. Motorne ćelije su specijalizirana za pumpanje kalijevih iona u obližnja tkiva, mijenjajući turgorni pritisak. Segment se savija jer motorne ćelije na zasjenjenoj strani mijenjaju se zbog porasta turgora. Heliotropizam je odgovor organizma na podražaje sunčeve svjetlosti.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Reakcije
Američki novinar i publicist Stephen Suleyman Schwartz, koji je pisao za San Francisco Chronicle i od 1999. živio 18 mjeseci u Sarajevu, na simpoziju održanom 21. aprila 1993. u Hastingsovoj školi prava na Univerzitetu Kalifornije u Berkeleyju izjavio je na ovu temu:
Heliotropizam
Heliotropizam cvjetova
Predloženo je nekoliko hipoteze su za objašnjenje pojave heliotropizma cvjetova:
Općenito, heliotropizam cvjetova povećava reprodukcijsku uspješnost putem povećanja stopeoprašivanja i oplodnje i/ili klijavosti u razvoja klijanaca, posebno kod proljetnih cvjetova. Neke biljke sa solarnim praćenjem nisu čisto heliotropne: u njima je promjena orijentacije urođeni cirkadijski pokret koga aktivira svjetlost, što se nastavlja za jedan ili više perioda kada se prekine svjetlosni ciklus.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Reakcije
Također 1995, nakon pada Srebrenice, Madeleine Albright govorila je pred Vijećem sigurnosti UN-a. Rekla je da se "za približno 6.000 bošnjačkih muškaraca i dječaka ne zna gdje su. Ali je njihova sudbina poznata. Imamo dovoljno informacija da sada zaključimo da su bosanski Srbi tukli, silovali i pogubili mnoge od izbjeglica."
Pravni postupci
mini|desno|Zgrada Haškog tribunala Početkom 1990-ih bilo je poziva da se preduzmu pravne akcije u vezi s mogućnošću toga da se u Bosni i Hercegovini događa genocid. Haški tribunal postavio je presedan da je silovanje u ratu oblik mučenja i 2011. podigao je optužnicu protiv 161 osobe i saslušao više od 4.000 svjedoka. Tribunal je 1993. definirao silovanje kao zločin protiv čovječnosti, a također je definirao da su silovanje, seksualno ropstvo i seksualno nasilje međunarodni zločini koji su sastavni dio mučenja i genocida. ICTY je za ratne zločine podigao optužnicu protiv 161 osobe svih nacionalnosti.
Sudije ICTY-ja tokom suđenja Kunarcu, Kovaču i Krnojelcu presudile su da su oružane snage bosanskih Srba koristile silovanje kao "sredstvo terora". Kunarac je osuđen na 28 godina zatvora zbog silovanja, mučenja i držanja žena u zatočeništvu. Kovač, koji je silovao 12-ogodišnjakinju, a zatim je prodao u roblje, dobio je kaznu od 20 godina, a Krnojelac 15. Oni su izjavili da su se "paklene orgije" dešavale u raznim logorima širom Bosne i Hercegovine.
Heliotropizam
Heliotropizam lista
Lisni heliotropizam je pojava solarnog praćenje biljnih listova. Neke biljne vrste imaju lišće koje se orijentira okomito na sunčeve zrake ujutro (dijaheliotropizam), a drugi imaju one koji se orijentiraju paralelno sa ovim zrakama u podne (paraheliotropizam). Cvjetni heliotropizam nije nužno prisutan kod istih biljaka koje ispoljavaju heliotropizam lista.
Silovanja u ratu u Bosni i Hercegovini
Pravni postupci
26. juna 1996. ICTY je podigao optužnicu protiv Dragana Zelenovića za 7 slučajeva silovanja i mučenja kao zločina protiv čovječnosti i za 7 slučajeva silovanja i mučenja kao kršenja običaja i zakona ratovanja. Zelenović se u početku izjasnio da nije kriv, ali tokom saslušanja 17. decembra 2007. sudsko vijeće prihvatilo je njegovo priznanje krivice za 3 slučaja mučenja i 4 slučaja silovanja kao zločina protiv čovječnosti. Zelenović je učestvovao u seksualnim napadima na žene u raznim logorima, uključujući višestruko silovanje 15-ogodišnjakinje i jedne odrasle žene. Osuđen je na 15 godina zatvora zbog zločina protiv čovječnosti, na što je uložio žalbu. Vijeće za žalbu potvrdilo je prvobitnu presudu.
Dana 10. marta 1997, u događaju poznatom kao slučaj Čelebići, Hazim Delić, Zejnil Delalić, Zdravko Mucić i Esad Landžo dovedeni su pred sud. Optuženi su po članovima 7(1) i 7(3) Statuta Međunarodnog krivičnog suda za kršenje međunarodnih humanitarnih zakona. Prekršaji su se dogodli u zatvoreničkom logoru u Čelebićima, koji je u to vrijeme bio pod kontrolom Muslimana i Hrvata. Delić je proglašen krivim za korištenje silovanja u svrhu mučenja, što predstavlja kršenje Četvrte ženevske konvencije, kao i za kršenje zakona i običaja ratovanja. Sudsko vijeće također je proglasilo Mucića krivim za zločine izvršene u vrijeme u kojem je on bio zapovjednik logora, prema principu zapovjedne odgovornosti; u to su uključeni i činovi okrutnosti rodnog karaktera.
mini|lijevo|Pripadnici UN-ovih mirovnih snaga sakupljaju tijela nakon [[Masakr u Ahmićima|Masakra u Ahmićima u aprilu 1993 (fotografija dobijena ljubaznošću ICTY-a)]] Dana 22. juna 1998. Anto Furundžija, koga su 18. decembra 1997. uhapsile holandske snage koje su radile s NATO-om, izveden je pred sud i to je bilo jedno od najkraćih suđenja na Haškom tribunalu. Ovo je bio prvi slučaj razmatran na ICTY-u koji se bavio isključivo optužbama za silovanje. Furundžija je bio bosanski Hrvat i zapovjednik lokalne milicije poznate po nazivu "Džokeri", koja je bila pod zapovjedništvom HVO-a. "Džokeri" su učestvovali u etničkom čišćenju u Lašvanskoj dolini. Optužen je za pojedinačnu krivičnu odgovornost, u koju je uključeno "počinjenje, planiranje, podsticanje, naređivanje, ili neko drugačije pomaganje i podržavanje planiranja, pripreme ili izvršenja bilo kojih zločina spomenutih u članovima 2 i 3 Statuta tribunala". Jedna svjedokinja, koju je Furundžija napao dok ju je ispitivao, dala je većinu iskaza tokom ovog suđenja. Bila je tučena i drugi vojnik prisilio ju je na oralni i vaginalni seks u Furundžijinom prisustvu. Furundžija nije uradio ništa da spriječi ovaj napad iako je bio na položaju zapovjednika. Njegov advokat je tvrdio da svjedokinja pati od posttraumatskog stresnog poremećaja i da je pogrešno identificirala optuženog. Sudsko vijeće izreklo je Furundžiji dvije kazne zatvora od deset i osam godina (koje će teći istovremeno) zaključivši da je kriv po članu 3 u tome da je prekršio "zakone ili običaje ratovanja zbog mučenja i zbog povreda ličnog dostojanstva, uključujući silovanje".
U maju 2009. Jadranko Prlić, koji je bio premijer Hrvatske republike Herceg-Bosne, samoproglašene države bosanskih Hrvata za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini, osuđen je za ubistvo, silovanje i protjerivanje Bošnjaka. Dobio je kaznu od 25 godina zatvora.
Prema Margot Wallström, specijalnoj predstavnici UN-a za seksualno nasilje u sukobima, do 2010. sudski je gonjeno samo 12 od procijenjenih 50.000 do 60.000 slučajeva. Do aprila 2011. ICTY je podigao optužnicu protiv 93 čovjeka, od kojih su 44 optuženi za zločine povezane sa seksualnim nasiljem.
Dana 9. marta 2005. službeno je inaugurirano Vijeće Suda Bosne i Hercegovine za ratne zločine. Ispočetka je ovo bio hibridni sud sastavljen od domaćih i stranih sudija, ali su do 2009. sve sudske akcije predane domaćim vlastima.
Radovan Stanković bio je član elitne paravojne jedinice iz Vukovara, čiji je zapovjednik bio Pero Elez. Nakon Elezove smrti Stanković je preuzeo zapovjedništvo nad Karamanovom kućom, koju je vodio kao bordel. Dana 14. novembra 2006. sud u Sarajevu sudio je Stankoviću i dobio je kaznu 16 godina zatvora zbog tjeranja žena na prostituciju. Dana 26. maja 2007, dok su ga prevozili u bolnicu, Stanković je pobjegao čuvarima.
Neđo Samardžić osuđen je na 13 godina i četiri mjeseca zatvora nakon što je proglašen krivim za zločine protiv čovječnosti. Optužen je za deset zločina, a proglašen je krivim za četiri: višestruko silovanje, premlaćivanja, ubistvo i prisiljavanje žena da budu seksualno roblje. Također je proglašen krivim za činove okrutnosti koje je izvršio u Karamanovoj kući. Samardžić je uložio žalbu i dobio je kaznu 24 godine zatvora nakon što je proglašen krivim po devet od deset tačaka optužnice.
Gojko Janković predao se bh. vlastima 2005. Prebačen je u Haag radi suđenja, ali ga je ICTY vratio u Bosnu i Hercegovinu kako bi mu se sudilo na domaćem sudu. Optužen je za kršenje prava, pomaganje, poticanje i izdavanje naređenja tokom napada na nesrpsko stanovništvo koji je rezultirao ubistvima, seksualnim zlostavljanjem nesrpskog stanovništva, čiju su većinu činile muslimanske žene i djevojke. Osuđen je na 34 godine zatvora nakon što je proglašen krivim.
Dragan Damjanović (24 godine zatvora) osuđen je za ratne zločine, uključujući ubistvo, mučenje i silovanje.
U julu 2009. Momir Savić dobio je kaznu 18 godina zatvora za zločine koje je izvršio dok je bio zapovjednik "Višegradske brigade". Osuđen je za ponovljeno silovanje jedne Bošnjakinje, palež, pljačku i izvršavanje pogubljenjâ.
Miodrag Nikačević, policajac iz Foče, optužen je 2007. na domaćem sudu za zločine protiv čovječnosti izvršene 1992. Optužnica je bila za dva slučaja silovanja. U aprilu 1992. Nikačević, koji je bio u uniformi i naoružan, nasilno je opljačkao i silovao jednu ženu. Druga optužba bila je za zlostavljanje i silovanje druge žene u Foči u julu 1992. Tokom suđenja odbrana je izvela deset svjedoka koji su tvrdili da Nikačević nije učestvovao ni u kakvim ratnim zločinima i da je ponekad čak rizikovao vlastitu sigurnost kako bi pomogao drugima. Dana 19. februara 2009. proglašen je krivim i osuđen na osam godina zatvora zbog silovanja obiju žena i poticanja i pomaganja u otmici i ilegalnom držanju u zatočeništvu muslimanskog civila, koji je kasnije ubijen na neutvrđenoj lokaciji. Milorad Krnojelac, Janko Janjić, Dragan Gagović i ostali optuženi su 1992. za kršenje ljudskih prava počinjena tokom etničkog čišćenja Foče. U optužnici je i optužba za silovanje.
Ante Kovač, koji je bio zapovjednik vojne policije u HVO-u, optužen je 25. marta 2008. za zločine izvršene nad Bošnjacima u općini Vitez 1993. Optužnica uključuje i optužbe za silovanja izvršena u zatvoreničkim logorima u toj regiji. Kovač je oslobođen optužbe za jedan slučaj silovanja, ali je proglašen krivim za drugi. Osuđen je na devet godina zatvora.
Veselin Vlahović, poznat kao "Batko" ili "Monstrum s Grbavice", dobio je kaznu 45 godina zatvora u martu 2013. nakon što je proglašen krivim za više od 60 pojedinačnih zločina, uključujući ubistvo, silovanje i mučenje bošnjačkih i hrvatskih civila tokom opsade Sarajeva. Njegova kazna najveća je dosad izrečena, nešto duža od kazne Sanke Kojića, koji je ranije iste godine osuđen na 43 godine zatvora zbog svoje uloge u genocidu u Srebrenici.
Filmovi i dokumentarci
Grbavica je igrani film u režiji Jasmile Žbanić. Radnja se dešava u Sarajevu nakon završetka rata u Bosni i Hercegovini, a u njenom središtu su samohrana majka Esma i njena kći Sara, koja otkriva da joj je majka silovana u ratu i da je ona rezultat toga. Film je osvojio Zlatnog medvjeda na 56. filmskom festivalu u Berlinu. Žbanić je 2000. također snimila i kratki dokumentarac o ratu pod nazivom Crvene gumene čizme.
Sarajevo Ground Zero, u režiji Ademira Kenovića, jeste dokumentarac koji govori o opsadi Sarajeva. Osvojio je dvije nagrade.
Prizivanje duhova je dokumentarac koji govori od dvjema ženama, Muslimanki (Nusreta) i Hrvatici (Jadranka), koje su preživjele silovanje i mučenje u zloglasnom konc-logoru Omarska. Film se završava Jadrankinim i Nusretinim svjedočenjem u Haagu.
Dokumentarac Stupica, u režiji Šemsudina Gegića, prati Alena Muhića, koji susreće svog "biološkog oca".
Bursići
Bursići su naseljeno mjesto u općini Višegrad, Bosna i Hercegovina.
Lutrško selo
Lutrško selo je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Novo Mesto, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Novo Mesto.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Lutrško selo je imalo 181 stanovnika.
Napomena: ''U 1953. povećano za naselja Grič i Kij koja su ukinuta.''
Most u Jablanici
Lokacija
Most je dio historijskog kulturnog pejzaža u kojemu je danas smješten Muzej Bitka za ranjenike na Neretvi u Jablanici, vezan za četvrtu neprijateljsku ofanzivu u periodu februar-mart 1943. godine. Muzej je otvorio Josip Broz Tito 12. novembra 1978. godine povodom obilježavanja 35. godišnjice bitke. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
Historija mosta i podaci
Most je sagrađen 1888. godine. Željezno-rešetkasta konstrukcija je najprije bila naručena i izrađena u Mađarskoj i bilo je planirano da se njime premosti Neretva u Jablanici. Greškom je napravljen kraći za 4 metra, pa je prebačen u Mostar i ugrađen kao Most cara i kralja Franje Josipa. Novi most za Jablanicu naručen je u Engleskoj i kasnije bio montiran. Most koji je sagrađen 1888. godine bio je linijska rešetka sa obrnutim lukom na donjoj strani mosta. Raspon obrnutog luka bio je 78 m a strijela luka 10 m. Bio je oslonjen na kamenom zidane oslonce na obje obale. Visina rešetke mosta na osloncima iznosila je 3 m.
Partizani su od 1. do 4. marta 1943. porušili sve mostove na Neretvi i Rami od Karaule do Ostrošca. Dana 7-8. marta, za samo 18 sati, izgrađen je drveni improvizirani most dugačak 56, a širok 2,5 m.
U avgustu 1943. godine Nijemci su izgradili novi most koji je bio prostorna rešetka, pravougaonog poprečnog presjeka. Raspon mosta bio je 78 m a visina rešetke 8 m. Širina mosta bila je 5 m. Most se oslanjao na postojeće kamenom zidane oslonce. Visina rešetke pri osloncima bila je manja i iznosila 5 m na obje strane mosta. Ovaj most ponovno je srušen 1968. godine za vrijeme snimanja filma „Bitka na Neretvi“ reditelja Veljka Bulajića.
U sklopu projekta za Muzej Bitka za ranjenike na Neretvi u Jablanici urađen je projekat obnove Spomen-mosta u maju 1977. godine. Postojeća rešetkasta konstrukcija porušenog željezničkog mosta, koja je poslije rušenja 1968. godine ostala da leži na lijevoj obali Neretve, ostala je do danas na tom mjestu sa potrebnim osiguranjima od daljeg rušenja.
Premoštenje Neretve do postojećeg mosta i između pješačkih staza urađeno je konstrukcijom istog tipa koju ima postojeći dio mosta. Novi dio mosta postavljen je skoro horizontalno sa blagim zakošenjem prema dijelu mosta na lijevoj obali. Ovaj novi dio mosta pričvršćen je na nove temelje u koritu Neretve i na padini. Uz novi dio mosta, uzvodno postavljene su drvene poprečne oblice, preko kojih je pod drvenog mosta. Ovaj most je korišten za prelaz sa desne na lijevu obalu kao sjećanje na bitku.
Međutim, 1991. godine nabujala Neretva je odnijela dograđeni novi dio mosta. Urađen je glavni projekat i Elektroprivreda BiH bi trebala da radi na obnovi mosta.
Centralna tolerancija
Centralna tolerancija  ili centralna snošljivost je  mehanizam u kojem su novoformirane T– i B-ćelije nereaktivne prema samima sebi. Koncept centralne tolerancije predložio je Joshua Lederberg, 1959. godine, kao dio svoje opće teorije imunosti i tolerancije, koja se često se pogrešno pripisuje MacFarlaneu Burnetu. Lederberg je pretpostavio da starost limfocita određuje da li će prispjeli antigen  izazvati toleranciju i da nezreli limfociti imaju osjetljiviju  toleranciju. Lederbergova teorija, po kojoj  se  autotolerancija "nauči" tokom razvoja limfocita,  bio je glavni konceptualni doprinos imunologiji, što je eksperimentalno potkrijepljeno u kasnim 1980-im, kada je postao dostupan alat za analizu razvoja limfocita. Centralna tolerancija se razlikuje od periferne tolerancije po tome što su tokom razvoja imunske ćelije još uvijek prisutne u primarnim limfnim organima (timusu i koštanoj srži), prije odlaska  u periferiju. Takva periferna tolerancije nastaje nakon što ćelije odu do periferije pomoću regulacijskih T-ćelija. Takve regulacijske T-ćelije mogu se istovremeno smatrati centralnom tolerancijom i perifernim mehanizmom tolerancije, jer se mogu samogenerisati od sebe (ili stranih) reaktivnih  T-ćelija u timusu (u diferencijacijI T-limfocita), ali također mogu obavljati  imunske finkcije i  na periferiji na drugim sopstvenim  (ili stranim) reaktivnim T-ćelijama.
Pokretanje centralne tolerancije
U početku, svi prekurskori T– i B ćelija imaju identičan genom, ali onda  nastaju različiti receptori,  kombinacijom 3 mehanizama. Prvi mehanizam je kombinacija alfa- i beta-lanaca za receptor T-ćelije (TCR) ili za receptor B-ćelije (BCR), teškog i lakog lanca, od kojih je svaki kodiran sa  dvije  različite genske kopije; neiskorištena kopija biva inaktivirana. Geni T-ćelija i ćelija receptora B sadrže više segmenata (V, D i J)  za koje je potrebno da se fizički preurede putem somatskog genetikog rearanžmana, koji se  zove V (D) J-rekombinacija – da se napravi funkcionalni gen. Na mjestu rekombinacije segmenata,  umeću se dodatne baze, što rezultira dodatnom različitosti – zvanom  spojna raznolikost – koja dovodi do regija određivanja komplementarnosti (CDR). Ove slučajne kombinacije i insercije baza omogućavaju  stvaranje receptora T-limfocita i antitijela protiv antigena na koje  domaćin nikada nije naišao tokom evolucijske historije, pa su na taj način snažna odbrana protiv ubrzano razvijajućih patogena. Nasuprot tome, slučajna priroda spojne različitosti stvara, slučajno, populacije T- i B-ćelija koje su samoreagujuće (tj. prepoznaju antigen koji je sastavna komponenta domaćina).
Kod sisara, centralna tolerancija se zasniva u timusu (T-limfociti)  i koštanoj srži (B-ćelije). To su dva glavna limfna organa, gdje sazrijevaju T- i B-ćelije. Tokom faze sazrijevanje i T- i B-ćelija, one su osjetljive na sopstvene antigene. Za razliku od zrelih perifernih limfocita, koji nastaju uskoro nakon susreta sa svojim specifičnim antigenima, nezreli limfociti odgovaraju na stimulacije antigenom koji prolazi kroz prepletene ćelijske procese. Odgovor na antigen u ovoj fazi ovisi o svojstvima antigena, vrstama ćelija i fazi razvoja, a može dovesti da ćelije postanu neodgovarajući (anergici), prolazeći kroz režirano samoubistvo (negativna selekcija), mijenjajući svoj receptor antigena (editorni receptor) ili unosom regulacijske loze.
Kako ova tolerancija tokom sazrijevanja zavisi od susreta sa autoantigenom, centralnu toleranciju limfociti mogu razviti samo prema onim antigenima koji su prisutni u primarnim limfnim organima. U slučaju B-ćelija, ovo je ograničena na sveprisutne specifične antigene i dodatne antigene koštane srži koje unosi u cirkulaciju (bilo kao sirove antigene ili u cirkulaciji predstavljaju  dendritske ćelije). Timus ima dodatni izvor antigena putem aktivnosti  faktora transkripcije, Aire i Fezf2, koji omogućavaju ekspresiju antigena – specifičnih za  određeni organ, kao što je insulin u timusu.
Tolerancija B-ćelija
Prepoznavanje antigena preko nezrelih B-ćelija u koštanoj srži je ključno za razvoj imunotolerancije prema sebi. Ovaj proces proizvodi populacija B-ćelija koje ne prepoznaju autoantigene, ali mogu prepoznati antigene koji su izvedeni iz patogena (nesopstvenih antigena)
Nezrela B ćelija ispoljava samo molekule površinskog IgM, prolazeći kroz proces zvani negativna selekcija,  prepoznavanjem automolekula koje su prisutne u koštanoj srži. Ovaj antigen inducirana gubitak repertora B ćelija, što je poznato kao klonska delecija. B-ćelije mogu naići na dvije vrste antigena: multivalentne površinske ćelijske antigena ili niskuvalentne topive antigene:
Čak i ako zrele B ćelija samoreagiraju i prežive netaknute, one će vrlo rijetko biti uskoro aktivirane. To je zbog toga što B-ćelije trebaju zajednički stimulativni signala iz T-ćelija, kao i prisustvo svojih prepoznatljivih antigena da se šire i proizvode antitijela (periferna tolerancija). Ako zrele B-ćelija periferno susretnu multivalentni antigen (npr. ćelijsku površinu) one bvivaju eliminirane putem apoptoze. Kada zrele B-ćelije prepoznaju topive antigena na periferiji u odsustvu T-ćelija pomoćnica, one gube receptore površinskog IgM i postaju anergične.
Tolerancija T-ćelija
T-ćelije koje su odabrane za mnogo rigoroznije preživljavanje nego B-ćelije. Oni prolaze kroz obje, i pozitivnu i negativnu selekciju za proizvodnju T-ćelija koje prepoznaju  molekule sopstvenog glavnog kompleksa histokompatibilnosti (MHC), ali ne prepoznaju i sopstvene peptide. Tolerancija T-ćelija je inducirana u timusu.
Pozitivna selekcija javlja se u korteksu timusa. Ovaj proces je prvenstveno posreduju timusne  epitelne ćelije, koje su na  površini bogate molekulama MHC. Ako su sazrijevajuće T-ćelije u mogućnosti da se vežu za površinu molekula glavnog kompleksa histokompatibilnosti u timusu, one su spašene od programirane smrti; one ćelije koji ne prepoznaju MHC na epitelnim ćelijama timisa će umrijeti. Tako, pozitivna selekcija osigurava da T-ćelije prepoznaju samo antigene u saradnji sa MHC. To je važno zbog toga što je jedna od primarnih funkcija T-ćelija identifikacija i odgovor na patogene ćelije domaćina, za razliku od vanćelijskih patogena. Proces pozitivne selekcije određuje i da li T-ćelija na kraju postaje CD4 + ćelija ili CD8 + ćelija: prije pozitivne selekcija, svi timociti su dvostruko pozitivni (CD4 + CD8 +), odnosno nose i koreceptore. Tokom pozitivne selekcije pretvore se u bilo u CD4 + CD8- ili CD8 + CD4-  T-ćelije, u zavisnosti od toga da li prepoznaju MHC II ili MHC I.
Negativna selekcija T-ćelija odvija se u procesu koji je analogan indukciji autotolerancije u B-ćelijama, što se događa  u korteksu, na kortiko-medularnom spoju, a medula  (pretežno posredovano medularnim epitelnnim ćelijama timusa  (mTECs) i dendritskim ćelijama). Ispoljavanje mTEC-ovog "sebe" u antigenima razvijajućih  T-ćelija i signala tih  "samoreagujućih" T-ćelija da uginu putem programirane ćelijske smrti (apoptoze) na taj način  briše  iz ćelijskog repertoara T-ćelija. Ovaj proces veoma zavisi od ektopskog ispoljavanja tkivno specifičnog antigena (TSA) koji je pod kontrolom regulatora transkripcije, kao što su Aire i Fezf2. Ova klonska delecija T-ćelija u timusu ne može otkloniti svaku potencijalno samoreagujuću T-ćeliju. T-ćelije koje prepoznaju proteine samo će se naći na drugim lokacijama u tijelu ili samo u određeno doba razvoja (npr. nakon puberteta), pa moraju  biti inaktivirane u periferiji. Osim toga, mnoge samoreaktivne T-ćelije možda neće imati dovoljno afiniteta (snage vezanja) za svoje antigene koji su za deleciju  u timusu.
Regulacijsjke T ćelije su druga grupa T-ćelija koje sazrijevaju u timusu, a također učestvuju u imunskoj regulaciji.
Nasljedne bolesti izazvane greškama centralne tolerancije
Genetički defekti u sistemu  centralne tolerancije  mogu izazvati autoimmunost.
Alpsko skijanje na Zimskim olimpijskim igrama 1984 – veleslalom (muškarci)
Takmičenje u veleslalomu u muškoj konkurenciji na ZOI 1984. u Sarajevu održano je 14. februara sa startom u 12:00 na olimpijskoj stazi na Bjelašnici. Za takmičenje se prijavilo 108 takmičara iz 39 zemalja, a 32 ih nije završilo utrku. Pobjednik sa ZOI 1980. u veleslalomu, švedski skijaš Ingemar Stenmark nije nastupio na ovoj olimpijadi.
Abedi Pele
Abedi Ayew (Kibi, 5. novembar 1964.) poznat i kao Abedi Pele je bivši ganski profesionalni nogometaš koji je između ostalog nastupao za Zürich, Marseille, Lille, Lyon, Torino, 1860 München i nogometnu reprezentaciju Gane.
Prve nogometne korake je napravio u omladinskom pogonu ekipe Great Falcons. 1982. godine potpisuje za Tamale. Dvije godine kasnije prelazi u Al Sadd. Sa klubom iz Katara osvaja Prince of Qatar Cup 1982. godine. Sezonu 1983-84. je igrao za Zürich. Nakon toga je igrao za Dragons,Tamale i Mulhouse.
1987. godine potpisuje za Marseille. Sa Marseillom tri puta osvaja Ligue 1, te Ligu prvaka u sezoni 1992-93. Za tim sa Vélodroma je odigrao 112 utakmice i postigao 23 gola. Od 1988 do 1990. godine je igrao na posudbi u Lyonu. Igrao je još za Torino, 1860 München i Al Ain. Od 2004. godine je šef stručnog štaba ekipe Nania.
Sa seniorskom reprezentacijom Gane je osvojio Afrički kup nacija 1982. godine. Za reprezentaciju je odigrao 73 utakmice i postigao 33 pogotka. Tri puta je izabran za najboljeg igrača Afrike.
Naftno inženjerstvo
thumb|Primjer mapa koje se koriste za istraživanje rezervi nafte, kako bi se utvrdilo gdje je povoljno bušiti. Ova pregledna mapa struktura napravljena je pomoću [[softvera za konturne karte na dubinama od oko 2.600 m za plin i rezerve nafte u polju Erath, Vermilion Parish, Erath, Louisiana. Konture kružne tanke crvene linije na vrhu u sredini karte ukazuju na rezervoar nafte. Zbog toga što plin lebdi iznad nafte, konturna tanka crvena linija označava kontaktnu zonu plin/nafta.]] Naftno inženjerstvo je polje inženjerstva koje se bavi aktivnostima koje se odnose na proizvodnju ugljikovodika, koji mogu biti sirova nafta ili prirodni plin. Smatra se da istraživanje i proizvodnja spadaju u uzvodni sektor industrije nafte i plina. Istraživanja ugljikovodika i naftno inženjerstvo su u industriji nafte i plina dvije glavne discipline o podzemnim izvorima, koje se usredsređuju na maksimiziranje ekonomskog oporavka ugljikovodika iz podzemnih rezervoara. Naftna geologija i geofizika usredsređene su na pružanje statičkog opisa akumulacije ugljikovodičnih stijena, a naftno inženjerstvo je usredsređeno na procjenu nadoknadivog obima ovog resursa pomoću detaljnog razumijevanja fizičkog ponašanja ulja, vode i plina u poroznim stijenama pod vrlo visokim pritiskom. Zajedničkim naporima geologa i naftnih inženjera širom svijeta trajanje akumulacija ugljikovodika određuje način na koji se razvija i osiromašuje rezervoar, pa obično imaju najveći uticaj na polju ekonomije. Naftno inženjertvo zahtijeva dobro poznavanje mnogih drugih srodnih disciplina, kao što su: geofizika, naftna geologija, procjena formacija (dobra prijava), bušenje, ekonomija, rezervoarska simulacija, rezervoarsko inženjerstvo i opće inženjerstvo, sistemi vještačkog podizanja, dopune nafte i plinsko inženjerstvo.
Angažiranje u ovoj vrsti industrije historijski je vezano za discipline poput: fizike, hemijskog inženjerstva i rudarskog inženjerstva. Kasniji razvoj uvježbavanja obično rade naftne kompanije. U 2010. Kompanija National Association of Colleges and Employers je pokazala da su naftni inženjeri najplaćeniji diplomirani studenati, sa prosječnom zaradom od 125.220 dolara godišnje.
Za radnike sa iskustvom, plata može ići od 170.000 do 260.000 američkih dolara godišnje. Oni u prosjeku zarade 112.000 dolara godišnje, a oko 53,75 dolara po satu.
Vrste poslova
Naftna inženjerija se dijeli u nekoliko vrsta:
M2 Browning
Teški mitraljez M2 razvili su 1932. godine konstruktor John Moses Browning i firma Colt na osnovu mitraljeza M1921. Iako se proizvodi već 70 godina, M2 još uvijek predstavlja ubjedljivo najrasprostranjeniji teški mitraljez na svijetu i nalazi se u operativnoj upotrebi u svim zapadnim oružanim snagama. Do danas je proizvedeno oko 3 miliona primjeraka ovog oružja.
Mitraljez Browning M2 je namjenjen za uništavanje žive sile, neoklopljenih i lahko oklopljenih vozila, vatrenih tačaka, niskoletećih aviona i helikoptera i manjih plovnih objekata na daljinama do 2000 metara. To je univerzalno oružje koje koristi pješadija, ugrađuje se na borbena vozila, avione, helikoptere, brodove.
IC 4206
IC 4206 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 21. marta 1903. godine.
M2 Browning
Opis
thumb|lijevo|M2 Browning u Normandiji Glavni dijelovi mitraljeza 12,7 mm Browing M2 HB su: Radi povećanja brzine kretanja zatvarača u mitraljez su ugradeni ubrzivači izvedeni u obliku šiljastih poluga. Ovi ubrzivači primaju u trenutku odbravIjivanja udarac od nosača cjevi i prenose ga na zatvarač. Učinkovita daljina gađanja ciljeva u zraku iznosi 1000 metara, ali se najbolji rezultati postižu na daljinama od 500-700 metara. Krajnji domet zrna metka 12,7 mm Browning iznosi 6800 metara. Potrebno je spomenuti da mehanički nišani na mitraljezu Browning imaju ugravirane podjele do 2366 metara što je u starim američkim jedinicama za dužinu iznosilo 2600 yardi. Ta se podjela u yardima (1 yard odgovara 0,914 m) može naći na najvećem broju ovih mitraljeza. Radi približnog preračunavanja daljine u metre dovoljno je od vrijednosti izražene u yardima oduzeti 10 posto. Tako npr. 100 yardi iznosi otprilike 90 metara, 500 yardi — 450 metara, a 1000 yardi 900 metara. Punjenje mitraljeza obavlja se pomoću nabojnjače koja se sastoji iz čeličnih članaka. Ovisno o namjeni mitraljeza razvijena su različita postolja. Zanimijivo je da konstrukcija uvodnika metaka omogućava da se punjenje mitraljeza obavlja ili s lijeve ili s desne strane mitraljeza.