cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
391.
Godina 391. (CCCXCI) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Tacijana i Simaha (ili, rjeđe, godina 1144. Ab urbe condita). Oznaka 391. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Kata (borilačka vještina)
desno|mini|Motobu Choki Naifanchi Kate sadrže (akumuliraju) znanje tehnika za borbu u Karate-u. Kate mogu biti učeničke i majstorske. Učeničke su za Mudansha (Kyu-nivo), a majstorske su za Yudansha (Dan-nivo).
Kata sadrži serije tehnika koje potiču od tri glavna izvora sa Okinave tj Shuri-Te, Tomari-Te i Naha-Te. Kate akumuliraju znanje tehnika Karatea. Za svaku katu ima Bunkai ili tehnike koje se sadrže u njima. Mnogo imena Kata su promjenjena pri dolasku u Japanu. Tako da naprimjer Pinan I - V kate se zovu u Japanu Heian I - V.
392.
thumb|Valentijan II
Godina 392. (CCCXCII) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Augusta i Rufina (ili, rjeđe, godina 1145. Ab urbe condita). Oznaka 392. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
NGC 5221
NGC 5221 (također poznat kao Arp 288, MCG 2-35-6, PGC 47869 i UGC 8559) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 321 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,60 (149 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (75 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. aprila 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Malcolm X
mini|Malcolm Little ili Malcolm X Malcolm Little (Malkom Litl) ili Malcolm X (Malkom Eks) (Omaha, Nebraska, 19. maj 1925 - Manhattan, New York, 21. februar 1965) je bio borac za prava crnaca u Americi.
Biografija
Malcolm X ili pravim imenom Malcolm Little rođen je u mjestu Omaha u saveznoj državi Nebraska 1925. godine. U Malcomovom ranom djetinstvu porodica se seli u Lansing u saveznu državu Michigan. Još dok je Malcolm bio dijete oca mu je usmrtio vozač osobnog automobila dok je Malcomov otac pretrčavao cestu. Kako Malcolmova majka, nakon što joj je muž poginuo, nije mogla puno učiniti za sina o njemu su se brinuli stariji brat i sestra. Malcolm je započeo život sitnog kriminalca. U dobi od 12 godina postao je štićenik Doma za nezbrinutu djecu države Michigan. Kada je napunio 17 godina pušten je iz doma. Potom se zaposlio u putničkom vlaku kao perač posuđa na putničkoj liniji iz Michingena ka Washington D.C.-ju do New Yorka te nazad u Michigen. Kada je Malcolm stekao dovoljno novaca preselio se u New York kod rođaka. Uskoro je postao nasilnik, svodnik i diler drogom - a kasnije i ovisnik. Postao je jedan od najopasnijih nasilnika na ulicama harlemskog podzemlja. Godine 1946. uhapšen je i osuđen na deset godina zatvora zbog provale. Krađom se bavio kako bi mogao nabaviti novac za drogu. Godine 1952. pušten je iz zatvora i nešto kasnije pridružio se pokretu Nacija islama (Nation of Islam).
Nedugo nakon što je postao član Nacije Islama promijenio je svoj prezime u X. To je učinio u znak poštovanja prema svojim neznanim afričkim precima koji su dovedeni u Ameriku kao robovska radna snaga. Poslije toga otputovao je na hadž u Meku. Nakon povratka u Sjedinjene Države odbacio je ideju da su svi bijeli ljudi đavoli, a što je ranije tvrdio. Potom je Malcolm X osnovao vlastitu organizaciju nazvanu Organizacija Afro-američkog jedinstva. Nakon osnivanja ove organizacije Malcolm X je promijenio svoje ime u El-Hajj Malik El-Shabbazz (El Hadž Malik El-Šabaz).
Godine 1965. Malcolm je smrtno ranjen dok je držao govor u New Yorku u kojem je kritizirao Elijah Muhammada. Malcolma su ubila tri muškarca za koje se ispostavilo da su članovi Nacije Islama. Sva trojica su osuđena i zatvorena.
IC 31
IC 31 (također poznat kao MCG 2-2-21, PGC 2062 i UGC 340) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 438 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 1,60 (204 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 28. novembra 1893. godine.
Srnetica (planina)
Srnetica je planina u Bosni i Hercegovini.
IC 31
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Srnetica (planina)
Nalazi se u Bosanskoj Krajini, uglavnom na teritoriji općina Bosanski Petrovac, Petrovac i Istočni Drvar i pretežno između Petrovačkog polja i Bravskog polja. Na istoku se nadovezuje za planine Šišu i Klekovaču. Najviši vrh je Miljakuša na 1378 metara nadmorske visine.
Srnetica obiluje mnoštvom podzemnih kraških oblika, jamama i pećinama. Jame tipa bezdani, zvekare i stupnjevite nalaze se u području naselja Drinić i Bravski Vaganac, oko vrhova Kukerda (1043), Krstasti vrh (1099 m) i Banjički Vrh (1153 m). Na istom području pored vrhova Ježevac (1032 m) i Gradina (1023 m) nalazi se i pećina, koja je turistički neinteresantna. Zajedno sa nevedenim jamama pećina nastala je djelovanjem petrovačke prarijeke. Pored navedenih vrhova tu su i: Đurinovača, Drinićka Glava, Latinski Vrh, Kozilsko Šljeme,Barjamovac. Sve jame su izgrađene od krečnjaka kao i najveći dio planine.
Planina obiluje šumskim bogatstvom. Početkom 20. –og stoljeća Austro-Ugarska počela je i ovdje eksploataciju šuma. Bio je to razlog da je na razmeđu planina Srnetice i Klekovače, pred Prvi svjetski rat, osnovano radničko naselje Srnetica. Tada je, zapravo, počela da se gradi željeznička pruga, kojom je Srnetica bila povezana sa svijetom. Pruga je dolazila iz Knina. Jedan krak je odlazio za Prijedor, drugi za Jajce. Oba kraka bila su duga po 107 km. Bila je to uskotračna pruga čiji je razmak između šina bio 78 cm, dok je popularni „Ćiro“ imao razmak 66 cm. Srnetica je bila raskrsnica sa najvećom nadmorskom visinom u Jugoslaviji. Pruga je ukinuta 1976 nakon čega je naselje ostalo pusto. Danas u njemu djeluje samo Eko društvo.
NGC 2246
NGC 2246 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Jednorog. Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 27. februara 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Carinska unija
Carinska unija se definira kao tip trgovinskog bloka koji se sastoji od zone slobodne trgovine sa zajedničkom eksternom tarifom.
Carinske unije se uspostavljaju kroz trgovinske paktove u kojima zemlje učesnice uspostavljaju zajedničku vanjskotrgovinsku politiku (u nekim slučajevima koriste različite uvozne kvote). Zajednička politika konkurencije također pomaže da se izbjegne nedostatak konkurencije.
Hipoteza
Hipoteza je predloženo objašnjenje fenomena ili razumna pretpostavka koje predlaže moguću korelaciju između više fenomena. Termin se izvodi iz grčkog jezika, hypotithenai znači staviti ispod ili pretpostaviti. Naučnu hipotezu mora biti moguće provjeriti i općenito se temelji na prethodnim opažanjima ili proširenjima znanstvenih teorija.
Carinska unija
Ciljevi uspostavljanja carinske unije obično uključuju povećanje ekonomske efikasnosti i uspostavljanje bližih političkih i kulturnih veza između zemalja članica. To je treća faza ekonomske integracije.
Svaka ekonomska unija, carinska i monetarna unija i ekonomska i monetarna unija uključuje i carinsku uniju.
Historijska pozadina
Njemačka carinska unija, Zollverein, koja je osnovana 1834. godine, te se postepeno razvijala i širila, bila je organizacija carinske unije koja se pojavila ranije i igrala je ulogu u promicanju njemačkog ekonomskog razvoja i političkog ujedinjenja u to vrijeme. Prije uspostavljanja Ujedinjenog njemačkog carstva 1870-ih, postojali su kontrolni punktovi između i unutar njemačkih država, što je ometalo razvoj industrije i trgovine. Pruska je 1818. preuzela vodstvo u ukidanju carina na kopnu; Uslijedilo je uspostavljanje Sjevernonjemačke carinske unije 1826. Dvije godine kasnije osnovane su dvije carinske unije u državama Južne Njemačke.
Godine 1834. 18 država se udružilo da formiraju njemačku carinsku uniju s Pruskom kao glavnim liderom. Nakon toga, ovaj savez je dalje proširen na sve regije njemačkog govornog područja  i postao Svenjemačka carinska unija. Sadržaj konvencije alijanse uključivao je: ukidanje unutrašnjih tarifa, ujednačavanje eksternih tarifa, podizanje stopa uvoznih poreza i proporcionalnu dodjelu prihoda od carina svim državama u alijansi. Osim toga, postoji carinska unija između Francuske i Monaka, koja je uspostavljena 1865. godine.
Hipoteza
Upotreba
Svaka korisna hipoteza omogućit će predviđanje logičnim razmišljanjem, uključujući deduktivne metode. Može predvidjeti ishod eksperimenta u laboratorijskom okruženju ili promatranjem pojave u prirodi. Predviđanje također može biti statističko i govoriti samo o vjerovatnoći. Karl Popper (austrijski i britanski filozof, profesor na London School of Economics i jedan od najuticajnijih filozofa nauke u dvadesetom vijeku) smatrao je da se za hipotezu mora pretpostaviti da može biti pogrešna, i da se prijedlog ili teorija ne može zvati znanstvenom ako ne priznaje mogućnost da se pokaže pogrešnom. Ovim dodatnim kriterijem, mora biti bar u principu moguće napraviti obzervaciju koja bi pokazala da je prijedlog pogrešan, čak i ako se ta opservacija nikada ne izvede. To može puno pojednostaviti proces testiranja kako bi se odredilo ima li hipoteza slučajeve u kojima je pogrešna.
Carinska unija
Historijska pozadina
Carinsku uniju uspostavili su Švicarska i Lihtenštajn 1924., Belgija, Holandija i Luksemburg 1948. godine, zemlje Evropske ekonomske zajednice 1958. i Ekonomska zajednica centralnoafričkih država 1964. godine. U to vrijeme, Evropsko udruženje za slobodnu trgovinu se razlikovalo od Carinske unije Evropske ekonomske zajednice. Slobodna trgovina unutar prve bila je ograničena na industrijske proizvode, a za zemlje izvan Unije nisu bile nametnute jedinstvene carine.
Glavna karakteristika
Osnovna karakteristika Carinske unije je da su zemlje članice ne samo eliminirale trgovinske barijere i uvele slobodnu trgovinu, već su uspostavile i zajedničku vanjsku tarifu. Drugim riječima, pored dogovora da međusobno eliminiraju trgovinske barijere, članice Carinske unije usvajaju i zajedničke vanjske tarifne i trgovinske politike. GATT propisuje da ako se carinska unija ne uspostavi odmah, već se postepeno dovršava u određenom vremenskom periodu, ona treba da bude završena u razumnom roku, koji uglavnom ne prelazi 10 godina.
Hipoteza
Upotreba
Vrlo je važno da je ishod za vrijeme trajanja istraživanja nepoznat ili s razlogom pod stalnim istraživanjem. Samo u ovom slučaju eksperiment, testiranje ili studija potencijalno povećava vjerovatnoću da je hipoteza istinita. Ako je ishod već poznat zove se posljedica i već je trebala biti razmotrena pri formuliranju hipoteze. Ako predviđanja nisu dostupna promatranju ili iskustvu, hipoteza još nije korisna i mora čekati druge koji kasnije mogu omogućiti promatranje. Naprimjer, nova tehnologija ili teorija može omogućiti potrebne eksperimente.
393.
thumb|Drevni olimpijski stadion
Hipoteza
Vrste hipoteze
Prijedlozi mogu doći u obliku izjave ili korelacije između dvije ili više stvari, ali bez izjave da nužno postoji odnos uzroka i posljedice, naprimjer: 'Kada se mijenja A, mijenja se i B'. Ili, prijedlog može imati oblik izjave o uzročno – posljedičnoj povezanosti ('A uzrokuje B'). Primjer pretpostavke koja često uključuje izjavu o uzročno – posljedičnoj povezanosti je: Ako se određena nezavisna varijabla promjeni, također postoji promjena u određenoj ovisnoj varijabli. Ovo je također poznato kao 'Ako i onda' izjava, bilo da uključuje direktnu uzročno posljedičnu povezanost ili ne.
393.
Godina 393. (CCCXCIII) bila je redovna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Augusta i Augusta (ili, rjeđe, godina 1146. Ab urbe condita). Oznaka 393. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Hipoteza
Vrste hipoteze
Hipoteza o mogućoj korelaciji ne govori o uzroku i učinku samima, samo izjavljuje da je 'A povezano s B'. Kauzalni odnosi mogu se teže provjeriti nego korelacije, jer su često uključene varijable kod kojih se ne mogu isključiti vanjski uticaji, a mogu pridonijeti izgledu vjerovatne povezanosti uzroka i posljedice, ali daljnjim istraživanjem može se ispostaviti da direktan uticaj dolazi od nekog drugog faktora nego što je izraženo u pretpostavci. Također, sama promatranja promjene jedne varijable, povezane s promjenom druge varijable, mogu zamijeniti efekt s uzrokom, i obratno.
Empirijske hipoteze koje su uzastopno provjeravane mogu postati dovoljno pouzdane da se u jednom trenutku za njih može smatrati da su dokazane, te tada dobijaju naziv zakoni. Suprotno, takve konstantno verificirane hipoteze mogu biti smatrane jednostavno 'dovoljno provjerenima' ili 'pouzdanima'.
Evaluacija hipoteza
Hipotetsko – deduktivna metoda zahtjeva da hipoteza bude promatrana tako da znanstvena zajednica smatra da se može dokazati da su pogrešne (a ako je i potvrđena, hipoteza nije nužno i dokazana, nego ostaje provizorna).
Kao primjer: neko ko ulazi u novu zemlju i promatra samo bijele ovce može formirati hipotezu da su sve ovce u toj zemlji bijele. To se može smatrati hipotezom, ako smatramo da može biti i pogrešna. Svako bi mogao pobiti tu hipotezu uočavanjem jedne crne ovce. Ako pretpostavimo da su eksperimentalne nepoznanice male (primjerice, da neko ne može dovoljno dobro razlikovati crnu ovcu od primjerice koze), i pretpostavimo da je onaj ko izvodi pokus tačno interpretirao izjavu hipoteze (primjerice, uključuje li pojam 'ovce' i ovnove?), pronalazak crne ovce pobija hipotezu 'samo bijele ovce'. To je vjerovatno najjednostavniji način da se razumije termin 'hipoteza'.
Prema Schicku i Vaughinu (2002.), istraživači koji odmjeravaju alternativne hipoteze moraju uzeti u obzir:
Katharina von Bora
Katherina von Bora (29. januar 1499. Lippendorf (Neukieritzsch) - 20. decembar 1552. Torgau) je bila njemački reformator i žena Martina Luthera.
Biografija
mini|Spomenik Katharine von Bora u crkvi St. Marien
Želatin
mini|desno|200px|Materijali korišteni kod proizvodnje želatina Želatin ili E441 sada je klasificiran kao hrana i više nije subjekt legalizacije prehrambenih aditiva u Evropi.
Vegetarijanci trebaju imati na umu da je dobijen hidrolizom od kolagena, proteina koji daje snagu i potporu tkivima i organima, te je glavni sastojak vezivnog tkiva kod svih životinja.
Želatin za upotrebu u hrani normalno je dobijen iz svinjske kože, ponekad iz goveđe, dok za skuplja korištenja, kao što su fotografska i farmaceutska korištenja uglavnom se dobija iz goveđih kostiju, (složeniji i skuplji postupak ekstrakcije potreban je za kosti). Ipak, kako bi se što više izbjegli svinjski i goveđi želatin, sada se više koriste sastojci od ribljeg želatina.
Želatin se najviše koristi u prehrambenoj industriji, više od bilo kojeg drugog dodatka za želiranje i može se naći u hladnim mliječnim proizvodima, poslasticama, želeima i mesnim proizvodima.
Operacija "Namjerna sila"
mini|desno|Bombardovanje Operacija Namjerna sila (eng.:Operation Deliberate Force) je bila vojna intervencija međunarodne zajednice sa NATO savezom i SAD-om na čelu koja je ima za cilj da onemogući vojni arsenal Srba u ratu u Bosni i Hercegovini, a koji su prijetili i/ili napadali UN-ove ” sigurnosne zone ” u BiH. Operacija je počela oko 2:00 sata 30. augusta 1995. godine i završila se 20. septembra 1995. godine, a uključila je oko 400 aviona i 5000 ljudi iz 15 zemalja svijeta. Tokom operacije izvršeno je 3.515 letova protiv 338 ciljeva. Avioni koji su učestvovali u operaciji su letjeli iz vojne baze u Italiji i sa američkog nosača aviona Theodore Roosevelt. 68% bombi korištenih u operaciji su bile tipa ”precizno navođene municije”.
Srpski zračno odbrambeni sistem koji se sastojao od aviona i PAT postrojenja je učinio operaciju opasnim poduhvatom. 30. augusta 1995. godine francuski Mirage 2000 borbeni avion je oboren od strane srpskog protivavionskog topa. Ipak operacija je bila efikasna i time da je dovela Srbe za pregovarački sto.
Dornberk
mini|280px|Dornberk, rimokatolička crkva "Sv. Danijel" Dornberk je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Nova Gorica, regija Goriška, Slovenija.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dornberk je imao 798 stanovnika.
NGC 545
NGC 545 (također poznat kao Arp 308, MCG 0-4-142, PGC 5323 i UGC 1007) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 245 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 2,60 (186 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (114 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. oktobra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zavra džamija
Zavra džamija u Livnu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 6. do 10. jula 2004. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se džamija proglasi za nacionalni nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik. Graditeljsku cjelinu čine džamija, mezarje i haremski zid sa ulaznom kapijom.
Historija
U popisu džamija izgrađenih u periodu do 1604. godine ne navodi se Zavra džamija, tačnije, ne navodi se pod tim imenom. Ime osnivača džamije kao i godina gradnje nisu poznati. Nad portalom džamije stoji natpis o njenoj obnovi 1867. godine, a ne o izgradnji. Naziv Zavra sačuvan je u narodu.
Karakterističan oblik džamije u Bosni i Hercegovini, s obzirom na brojnost izvedenih objekata, predstavljaju džamije sa drvenom munarom. Nastale su kao rezultat islamske kulture i građene su u skladu sa tradicionalnom arhitekturom na ovom prostoru.
Džamije sa drvenom munarom u Livnu i cijeloj zapadnoj Bosni su građene od kamena, sa pokrovom od šindre. Karakteriziraju ih jednostavne, tzv. slijepe munare, čija je galerija skoro zatvorena, sa malim otvorima pri vrhu. Današnja drvena munara potječe iz 1982. godine.
Opis
Drvena munara izlazi iz krovne konstrukcije. Otvori na šerefi su izrazito veliki (1/2 ukupne visine šerefe). Tijelo munare je dvanaestostrano, što odgovara broju stavaka u pozivu na molitvu koje mujezin izgovara sa munare. Stranice su izvedene od dvije daske, dok su rubovi zatvoreni i naglašeni željeznim trakama. Šerefa (galerija) je proširena za 15–20 cm u odnosu na tijelo munare i ima mali nazubljeni vijenac u donjem pojasu. Otvori na šerefi su završeni profiliranim lukom. Ispod šerefe se nalaze drveni ukrasi urađeni u obliku nazubljene strijele, po jedan na svakoj stranici munare. Ograda šerefe je također ukrašena drvenim ukrasima u obliku romba (po jdan na svakoj stranici). Plitki krov završen je alemom.
Literatura
Orman Rapko - Blago pod kupolom – livanjske potkupolne džamije, Planjax, Tešanj, 1999.
Kurganska hipoteza
. mini|desno|Jamna kultura i prve kurganizirane kulture na evropskom tlu, oko 3200-2300. pne. Kurganska hipoteza (poznata i kao Kurganska teorija, Kurganski model, Stepska teorija) je jedan od najraširenijih prijedloga za identifikaciju Praindoevropske domovine iz koje su se raširili indoevropski jezici u Evropu i dijelove Azije. To predpostavlja da su narodi Kurganskih kultura u Pontskim stepama sjeverno od Crnog mora bili prvi govornici Praindoevropskog jezika. Naziv je izveden iz ruske riječi kurgan (курга́н), za tumulus ili grobnu humku.
Osobine
Marija Gimbutas je, koristeći sintezu arheologije i lingvistike, teoriju prvi put formulisala 1950. god. uvodeći i termin Kurganske kulture za grupu kultura na prostoru stepa, uključujući i Jamna kulturu i njene predhodnice:
Navedene kulture prošle su razvojni put od mezolita (lovci - sakupljači), neolita (stočarstvo), do eneolita (upotreba bakra), da bi stvorile kulturu podijeljenu u četiri sfere:
Širenje
Početkom 3. milenijuma kultura se proširila cijelim stepskim prostorom i istočnom Evropom, stvarajući nove kurganizirane kulture. Proces se odvijao u tri talasa ekspanzije:
Krećući se u raznim pravcima, doneseći svoju kulturu i jezik stanovništvo kurganskih kultura razaralo je postepeno same osnove neolitskih zajednica. Ponekad je to bilo mješanje i asimilacija a najčešće uništavanje čitavih populacija. Američki antropolog David W. Anthony, u prilog kurganskoj teoriji, smatra da su stepski narodi u susretima sa drugim populacijama imali izrazitu prednost jer su:
394.
Godina 394. (CCCXCIV) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Flavijana bez kolege (ili, rjeđe, godina 1147. Ab urbe condita). Oznaka 394. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
thumb|Hijeroglif u Fili
Pejačevići
Pejačevići su hrvatska plemićka porodica koja je imala značajnu ulogu u političkom, društvenom, privrednom i kulturnom životu Hrvatske tokom 18., 19. i početkom 20. vijeka, a posebno je dala svoj doprinos razvoju Slavonije i imala istaknuto mjesto u njenoj historiji. Iz porodice je kroz prošlost poniklo niz poznatih ličnosti, među kojima su bili političari, oficiri, visoki državni funkcioneri, sveštenici, pisci i umjetnici. Dvojica su njenih članova, Ladislav (1824-1901.) i Teodor (1855-1928.), bili izabrani za hrvatske banove.
Historija
Porijeklo Pejačevića, prema nekim izvorima, seže u 14. vijek, i to na područje tadašnjeg jugoistočnog dijela srednjovjekovne hrvatske države, odnosno današnje teritorije Bosne i Hercegovine. Pejačevići se čak dovode u vezu s bosanskim kraljem Stjepanom Dabišom (vladao 1391-1395.), odnosno da potiču od njegovog sina Parčije, čiji su se potomci nazivali Parčevići, a kao jedan od ogranaka te familije su nastali Pejačevići. Ta se veza zasniva se na istraživanjima Julijana grofa Pejačevića (*1833 - †1906.), hroničara svoje porodice. Uprkos sumnjama nekih historičara, kasnije analize uglavnom su pokazale da su njegove tvrdnje historiografski osnovane. To se odnosi i na istraživanja bugarske historiografije, uključujući ona koja su u dvadesetim i tridesetim godinama prošlog vijeka izvršili Bojan Penev i Boris Jocov, a koja su se bavila povezanim familijama Parčević i Pejačević (te nekim drugim familijama koje su s njima bile u rodu), i to za vremenski period kada su te familije živjele na teritoriji današnje Bugarske. Detaljno se o tome govori u člancima bugarske nacionalne enciklopedije „Enciklopedija Bulgaria“ (Sofija, 1981-1997).
Kao preteče Pejačevića, Parčevići su se, spletom okolnosti, u drugoj polovini 14. vijeka naselili u Bugarskoj. „Enciklopedija Bulgaria“ specifikuje da je Parčija sa svojom familijom tamo stigao s dubrovačkim trgovcima, odnosno uz posredovanje trgovačkih veza Dubrovačke Republike. Razlog tom preseljenju nije definitivno ustanovljen, ali je najvjerovatnije vezan uz sukobe s drugom konkurentskom vlastelom na teritoriji tadašnjeg Hrvatskog, odnosno Bosanskog Kraljevstva. Parčijina je familija, naime, tamo imala svoje posjede, od kojih se u nekim izvorima izričito pominje Narona.
U Bugarskoj su Pejačevići živjeli u rudarskom gradiću Čiprovcima, u oblasti Montana na zapadu zemlje. Neki historičari zato smatraju da porodica u stvari odande ima porijeklo. Na tom su području, gdje su postojale katoličke enklave, bili u to vrijeme i misionari Franjevačke provincije Bosne Srebrene, ali je uskoro cijela Bugarska pala pod osmanlijsku vlast. Ipak, u relativno teškim uslovima života turske okupacije čiprovačkog regiona, Pejačevići su uspjeli zadržati svoj identitet, te su se, kad je nakon poraza osmanlijskih snaga pod Bečom 1683. godine došlo do Velikog turskog rata, pridružili lokalnim Bugarima u ustanku protiv osvajača, imajući čak pritom vodeće uloge. Đuro II (bugarski: Georgi) Pejačević (*1655; †1725.), sin Matije I. Pejačevića, bio je, naime, jedan od vođa Čiprovačkog ustanka, koji se rasplamsao 1688. godine.
mini|255px|desno|[[Dvorac Pejačević u Virovitici, sjedište virovitičkog ogranka porodice]] mini|255px|lijevo|[[Dvorac Pejačević u Našicama, sjedište našičkog ogranka Pejačevića]] Budući da su Osmanlije taj ustanak krvavo ugušili, preživjelo stanovništvo, među kojima su bili i Pejačevići, uključujući Đurinu braću Marka II (*1664; †1727.) i Ivana (*1666; †1724.), a možda i najstarijeg brata Nikolu, moralo se povući, te je izbjeglo na sjever, na područje koje je kontrolisala Habsburška vlast. Braća su se tada, nakon kraćeg perioda mijenjanja svog boravišta, trajno sa svojim familijama naselila na novooslobođenom području Slavonije i Srijema.
Pejačevići su bili već niz generacija ženidbama međusobno povezani s drugim katoličkim familijama, koje su ranije živjele u Čiprovcima, među kojima su bili Margići, Gegići, Stejkići, Čerkići, Frankolukini, Nikolantini (Nikolantići), Lekići i Adamovići. Neki su Pejačevići kao oficiri komandovali jedinicama Habsburške carske vojske, dok su se drugi bavili trgovačkim poslovima, stalno stičući nove posjede i bogateći se time. Osim zemljištima, Pejačevići su trgovali kućama, stokom i žitaricama, i to sve do područja Austrije i sjeverne Italije.
Dana 22. jula 1772. godine Josipu II Pejačeviću (*1710; †1787), sinu Marka II i bratiću Marka III, Marija Terezija dodjeljuje nasljednu titulu grofa, i od tada cijela porodica nosi naslov “Pejačevići od Virovitice“. S obzirom na brojnost i teritorijalnu rasprostranjenost porodice, historiografija je dijeli u nekoliko grana, nazvanih prema njihovim najvažnijim imanjima, i to na našičku, virovitičku i rumsko-retfalačku.
Od Ferdinanda Karla Rajnera Pejačevića (*1800; †1878), unuka Josipa II, potiču svi danas živući Pejačevići. Među njegovom mnogobrojnom djecom su, među ostalima, Ladislav, budući hrvatski ban, i Julijan, već pomenuti historiograf svoje familije. Ladislav grof Pejačević (*1824; †1901.) bio je uticajan hrvatski političar, saborski zastupnik iz Unionističke stranke, te kao član hrvatske delegacije sudjelovao 1868. godine u zaključenju Hrvatsko-ugarske nagodbe. Funkciju hrvatskog bana vršio je od 1880. do 1883. godine.
Dr Teodor grof Pejačević (*1855; †1928.), Ladislavov sin, rođen u Našicama, bio je dugogodišnji veliki župan Virovitičke županije, hrvatski ban od 1903. do 1907. godine, a od 1913. do 1917. učestvovao je kao hrvatski ministar u ugarskoj vladi. Za vrijeme njegovog banovanja donošenjem Riječke i Zadarske rezolucije programira se politika novog smjera, te dolazi do stvaranja Hrvatsko-srpske koalicije, koja 1906. pobjeđuje na izborima za Hrvatski sabor. Kao i njegov otac, napustio je banski položaj, i to nakon spora koji je nastao s Mađarima kad je dao skinuti mađarske natpise sa zgrada državne željeznice.
U Teodorovoj familiji rodila se, kao treće dijete, kćer Dora (*1885; †1923) poznata hrvatska kompozitorica. mini|230px|lijevo|Fotografija hrvatskog bana Ladislava Pejačevića (1824-1901) mini|210px|desno|Fotografija hrvatskog bana Teodora Pejačevića (1855-1928) Krajem drugog svjetskog rata pripadnici porodice Pejačević iselili su se iz Hrvatske, kao i njihovi rođaci iz Mađarske i Slovačke, te živjeli su u više zemalja svijeta, i to u Austriji, Švajcarskoj, Italiji, Francuskoj, Njemačkoj, Velikoj Britaniji, Španiji, Argentini, Urugvaju, Kolumbiji, Venecueli i SAD-u, u nekima od kojih su već od ranije imali prebivalište pojedini članovi šire porodice. Danas u Hrvatskoj ipak ima potomaka Pejačevića, budući da u Zagrebu živi baron Nikola Adamović Čepinski, vitez i ambasador Malteškog reda u Republici Hrvatskoj, koji je po majci izdanak Pejačevića.
Vandali
mini|Kraljevina Vandala u Africi mini|Vandali pljačkaju Rim (slikar [[Heinrich Leutemann)]] Vandali su istočnogermansko pleme, ili grupa plemena, koji se prvi put u historiji spominje za vrijeme kasnog perioda Rimsko carstvo, tokom 5. vijeka. U početku su nastanjavali južni dio današnje Poljske prije nego su vršili seobe i osnivali svoja kraljevstva na teritoriji današnje Španije i Sjeverne Afrike. Vjeruje se da su Vandali dobili svoje ime po imenu regije Andaluzija, koja se orginalno zvala Vandalusia, kasnije arapska Al-Andalus, na jugu Španije, gdje su se privremeno naselili prije nego su nastavili svoj put prema Africi.
Gotski vladar Teodorik Veliki, kralj Ostrogota i vladar Vizigota, je bio u savezu po braku sa Vandalima, kao i sa Burgundima i Francima tokom Clovisa I.
Porijeklo
Vandali su prvo povezani sa Przeworsk kulturom u 19. vijeku. Kontroverze okružuju potencijalnu vezu između Vandala i drugog, vjerovatno, germanskog plemena Lugii (Lyger, Lugieri ili Lygiansi). Neki akademici vjeruju da je Lugii bilo prvobitno ime Vandala, ili da su Vandali bili član Lugijanske federacije.
Zbog sličnosti u imenima moguće domovine Vandala su u: Norveškoj (Hallingdal), Švedskoj (Vendel), ili Danskoj (Vendsyssel). Pretpostavlja se da su Vandali prešli Baltičko more i ušli na prostor današnje Poljske negdje oko 2. vijeka p. n. e. i da su se naselili u Silesiji oko 120. godine p. n. e.
Historija
Vandali su bili podjeljeni na dva plemena, Silingi i Hasdingi. U vrijeme Marcomanni rata (166–181), Silingi su živjeli u području koje se vijekovima zvalo Magna Germania, danas Silesia. U 2. vijeku, Hasdingi koje su vodili kraljevi Raus i Rapt (ili Rhaus i Raptus) su krenuli prema jugu i prvo su napali rimljane na području donjeg Dunava, otprilike 271 godine. Rimski Imperator Aurelian je bio obavezan da zaštiti srednji tok Dunava od njih. Pomirili su se i naselili se u zapadnoj Daciji (Romanija) i Rimskoj Mađarskoj.
400 godine, moguće zbog Hunskih napada, Vandali su zajedno sa svojim saveznicima (Sarmantianskim Alanima i Germanskim Suebianima), počeli da se kreću prema zapadu pod vodstvom kralja Godigisela. Neki Silingi su im se kasnije pridružili. Otprilike u to vrijeme Hasdingi su pokršteni. Putem kralja Valena (364–378) vandali su prihvatili, kao i mnogi Goti ranije, arianizam, vjerovanje koje je bilo u suprotnosti glavnini vjerovanja Trojnog kršćanstva u Rimskom carstvu, koje je kasnije preraslo u Katolicizam i Istočno Pravoslavlje, bilo je i nekoliko razbacanih pravoslavnih Vandala, među kojima je i bio general Stilicho, ministar Kraljevstva Honorius.
Mario Stanić
Mario Stanić, rođen 12. aprila 1972. u Sarajevu, je penzionisani hrvatski nogometaš.
Karijera
Svoju je nogometnu karijeru započeo u Željezničaru iz Sarajeva. Debitovao je sa 17 godina u dvoboju sa Hajdukom na Poljudu. Zanimljivo je da je karijeru počeo kao odbrambeni igrač. Kada je na plavu klupu stigao Milan Ribar, prekomandovan je u napad. U četvrtom mjesecu 1992. godine sa Grbavice seli na Maksimir, gdje ga je trenirao Miroslav Blažević. Godine 1995. otišao je u portugalsku Benficu, pa zatim u belgijski Club Brugge, u kojem je postao najbolji strijelac belgijske Jupiler lige sa 20 golova. U Italiju odlazi 1997. godine, gdje igra u Parmi u kojoj se zadržao 4 sezone, do 2000. godine. Sa Parmom je osvojio Kup UEFA. 2000. godine odlazi u Chelsea iz Londona, nakon što je dobio poziv Viallija. Prva utakmica u plavom dresu londonskog kluba zapamćena je po njegovom predivnom voleju koji je završio u mreži. No, nije tako nastavio pa je dolaskom Abramoviča napustio klub. Zbog teške ozljede koljena u sezoni 2003/04 morao je prisilno završiti nogometnu karijeru.
Reprezentativna karijera
Od 1995. igra u reprezentaciji Hrvatske. Zabilježio je 49 nastupa i 7 golova, a jedan od njih je i prvi gol Hrvatske na svjetskim prvenstvima, kojeg je zabio Jamajci u Francuskoj 1998. godine.
Nastupao je još na Evropskom prvenstvu 96., te na Svjetskom prvenstvu 2002.
Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za sport "Franjo Bučar".
395.
Godina 395. (CCCXCV) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Flavijana bez kolege (ili, rjeđe, godina 1148. Ab urbe condita). Oznaka 395. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
67. p. n. e.
Godina '''67. p. n. e.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U antičkom Rimu bila je poznata kao Godina konzulstva Pizona i Glabriona ili, rjeđe, godina 687. Ab urbe condita. Oznaka 67. p. n. e. za ovu godinu je u upotrebi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Merlin (grupa)
Historija
Krajem 1970-ih Dino Dervišhalidović i Mensur Lutkica osnovali su muzičku grupu pod imenom "DINO", a vježbali su pjesme na Lutkicinoj klavijaturi. U kafani u jednoj sarajevskoj mahali izveli su pjesmu "Kad bih bio bijelo dugme", gdje je Lutkica svirao gitaru, a Dino bas i pjevao. Loše kritike te večeri odvraćaju Dinu od bavljenja muzikom. Zapošljava se u Izdavačkoj kući Svjetlost Sarajevo", a kasnije u "Unisu". Nakon toga daje otkaz u "Unisu" i 1983. godine ponovo okuplja grupu muzičara sa kojima pokreće profesionalnu muzičku karijeru. Na jednoj zabavi birali se ime grupe, a papirići su se izvlačili iz Dininog cilindra. Lutkicina djevojka, Davorka, izvukla je sada već poznato ime, Merlin.
Godine 1984. prijavljuju se na prvi festival "Nove nade, nove snage". "Merlin" izvodi obradu pjesme "Motori" i pobjeđuje u sastavu: Edin Dervišhalidović - Dino (vokal), Amir Bjelanović - Tula (gitara), Enver Milišić - Mili (bas-gitara), Mensur Lutvica (klavijature) i Džafer Saračević - Džaf (bubnjevi). S namjerom da snime album, nešto para i demo snimcima kreću na put. Obišli su sve diskografske kuće u Jugoslaviji i niko ih nije primio. Kasnije su posjetili studio "Blap", koji je vodio Brano Likić (vođa grupe Rezonansa), gdje 1985. snimaju prvi album pod nazivom "Kokuzna vremena" u izdanj diskografske kuće Diskoton. Sa ploče se izdvajaju pjesme "Kokuzna vremena" i "Ljubav nije paradajz", koje je Dino napisao još dok je radio u "Unisu".
U to vrijeme jedan dio muzičkih kritičara smatralo je grupu "Merlin" blijedom kopijom "Bijelog dugmeta". Međutim, "Merlin" to demantira albumom "Teško meni sa tobom, a još teže bez tebe". Ploča podiže pravu lavinu reakcija u tadašnjim jugoslavenskim muzičkim krugovima. Inspirisan novonastalim pokretom "New Partisans", što se osjeti u pjesmi "Cijela Juga jedna avlija", na albumu dolazi do izražaja Dinin autorski rad. Godine 1986. grupa "Merlin" ostvaruje veliki uspjeh svirajući u punoj koncertnoj dvorani Zetra. Veliku popularnost postižu pjesme "Nek' padaju ćuskije", "Lažu me", "Teško meni sa tobom, a još teže bez tebe". Pjesma "Uspavanka za Gorana B." posvećena je Goranu Bregoviću.
1987. godine objavili su album pod nazivom "Merlin", koji nije ostvario neki veći uspjeh kod publike. Sa albuma izdvajaju se pjesme: "Tebi je lako", "Niko kao ja (tvoj veseli Bosanac)", "Kad ti dođem, nesrećo", "Lejlo" i "Božić je". U pjesmi "Kad ti dođem, nesrećo" Dino koristi refren Tome Zdravkovića iz pjesme "Noćas mi srce pati".
1988. godine Grupa Merlin nije snimila nijedan studijski album, ali su snimili pjesmu "Kad zamirišu jorgovani" u duetu sa Vesnom Zmijanac, za koju su snimljena tri različita video-spota. Iste godine dolazi do promjena u sastavu grupe, gdje umjesto Mensura Lutkice na klavijaturama dolazi Mustafa Nurak - Bugi, dok Envera Milišića Milog na bas gitaru zamjenjuje Aleksandar Aćimović - Aca.
Dino Dervišhalidović u međuvremenu piše pjesme za izvođače narodne muzike, što se odražava 1989. godine. Naime, tada izlazi antologijska ploča "Nešto lijepo treba da se desi", na kojoj se u dosta pjesama pojavljuju motivi iz narodne muzike poput: "Mjesečina", "Bosnom behar probeharao", "Zar je to sve što imam od tebe", "Ne plači mati", "Nešto lijepo treba da se desi", "Kad zamirišu jorgovani" (rock verzija), "Jel' Sarajevo gdje je nekad bilo" i dr. Tokom izvedbe pjesme "Mjesečina" na zagrebačkom koncertu grupe "UB40" dok je izvođena pjesma "Where Did I Go Wrong", pustili su publiku da otpjeva refren, a oni u glas "Mjesečina k'o dukat žut...". . Ploča je bila prodana u 300.000 primjeraka, a jugoslavenska turneja koja je uslijedila bila je rasprodana do zadnje karte, snimljeno je 6 video spotova i dobijena nagrada za Dijamantnu ploču.
Godine 1990. grupa "Merlin" objavljuje album "Peta strana svijeta" ss kojeg se izdvajaju pjesme: "Harmonika", "Šta ti značim ja", "Pala magla", "Učini mi pravu stvar", "Sa mojih usana". Na ovom albumu bilo još više primjesa narodne muzike nego na prethodnom albumu, ali uz pjevanje Dine Dervišhalidovića u pop stilu. Izdavačka kuća Diskoton je iste godine objavila kompilacijski album "Najveći hitovi" sa 15 pjesama. 1991. godine grupa "Merlin" nastupa na YUTEL-ovom koncertu za mir, na kojem izvodi pjesmu "Ljubav nema granica", koja je napravljena posebno za tu priliku, u kojoj je obrađena pjesma britanske rock grupe "Queen" - "We Will Rock You". Iste godine dolazi do prestanka muzičkog djelovanja grupe "Merlin". kao i menadžer grupe Kemal Bisić. Pjevač i vođa grupe "Merlin", Dino Dervišhalidović nastavlja samostalnu muzičku karijeru pod novim imenom Dino Merlin.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2002 - grupa H
Grupa H svjetskog prvenstva 2002. je igrana između 4. i 14. juna 2002. godine. Japan i Belgija su se kvalificirali u osminu finala. Rusija i Tunis su svoje takmičenje na SP 2002 završili u grupnoj fazi.
Sve utakmice su bile igrane po Standardnom japanskom vremenu JST (UTC +9)
68. p. n. e.
Godina '''68. p. n. e.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U antičkom Rimu bila je poznata kao Godina konzulstva Metela|Vacije i Reksa ili, rjeđe, godina 686. Ab urbe condita. Oznaka 68. p. n. e. za ovu godinu je u upotrebi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
NGC 6688
NGC 6688 (također poznat kao MCG 6-41-15, PGC 62242 i UGC 11324) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 251 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lira. Najveći prečnik je 1,60 (117 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (95 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 3. augusta 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
69. p. n. e.
Godina '''69. p. n. e.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U antičkom Rimu bila je poznata kao Godina konzulstva Hortala i Metela ili, rjeđe, godina 685. Ab urbe condita. Oznaka 69. p. n. e. za ovu godinu je u upotrebi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Liha
mini|Herakle i Liha, skulptura [[Antonio Canova|Antonija Canove]] Liha (grč. Λίχας) jedan od Heraklovih glasnika u grčkoj mitologiji.
Mit
Nakon razaranja Ehalije, Heraklo je poslao svog glasnika Lihu u Heraclea Trachinia po svoj čudesan plašt te da najavi njegov dolazak Deaniri. Čuvši od Lihe da je Herakle u ljubavnoj vezi sa lijepom zaroblljenicom Jonom, u strahu da će izgubuti suprugovu ljubav, Deanira je po Lihi poslala Heraklu ogrtač natopljen krvlju kentaura Nesa, smatrajući da ima ljubavnu moć, kako joj je to rekao sam umirući Nes. Uvjerena je da će time ponovo pobuditi Heraklovu ljubav prema njoj, ali se radilo o snažnom otrovu. Kasnije je zapazila što je samo jedna kap učinila kada je pala na zemlju, ali nije uspjela na vrijeme da upozori svog ljubljenog na predstojeću opasnost. mini|Herakle i Liha Pavela Sorokina Pomada sa kojom je bio premazan ogrtač bila je otrovana krvlju Hidre iz Lerne. Kada je Heraklo navukao na sebe taj plašt i osjetio nesnosnu bol zbog otrova, pomislio je da ga mladi Liha želi otrovati te ga je zgrabio za noge i sa rta bacio u more.
Drugi navode različit kraj Lihe pa tako Ovidije npr. pripovijeda da je bio bačen u more kod Eubeje i da se pretvoio u hrid ili da se Liha u Heraklovim rukama pretvorio u stijenu ljudskog oblka, za koju su se pomorci bojali da privežu svoje brodove jer su ju smatrali živim bićem. Jedna legenda govori da se Liha rasprsnu u hiljadu dijelova stvorivši sva ostrva u Egejskom moru, dok po Strabonu Lihino tijelo je palo u more gde su Lihadska ostrva, što leže između ostrva Eubeje i obale, koja su nazvana po njemu.
Taj su mit obradili i Sofokle u Trahinjankama kao i nepoznati autor tragedije Herkul na Eti, koja je nekad bila pripisivana Seneki Mlađem.
Mladen Stojanović
Mladen Stojanović (7. april 1896. Prijedor - 1. april 1942. Jošavka Gornja) bio je komandant partizanskog odreda tokom Bitke na Kozari. Prije Narodnooslobodilačke borbe bio je aktivni član Komunističke Partije Jugoslavije, a po zanimanju je bio ljekar. Četnici su ga ubili zajedno sa ostalim ranjenim partizanima 1. aprila 1942. godine u poljskoj bolnici u selu Jošavka Gornja. 7. augusta iste godine je bio posthumno odlikovan Ordenom narodnog heroja. Bio je jedan od prvih boraca partizanskih jedinica koji su proglašeni za narodne heroje. U socijalističkoj Jugoslaviji je veliki broj škola, različitih institucija i ulica dobilo njegovo ime.
Rane godine
thumb|350px|lijevo|Prijedor, rodni grad Mladena Stojanovića 1910. godine. Rođen je 7. aprila 1896. godine u Prijedoru u pravoslavnoj srpskoj porodici, a njegov otac Simo Stojanović je bio pravoslavni sveštenik. Poslije osnovne škole, koju je završio u rodnom gradu, Mladen je sa mlađim bratom Sretenom Stojanovićem, kasnije poznatim jugoslavenskim vajarom, nastavio gimnaziju u Sarajevu, te u Tuzli. Već u prvim razredima izdvajao se među drugim studentima, čitao rusku književnost, pisao pjesme i književne kritike. Godine 1911. u okviru "Tajne đačke družine", održao je i prvo javno predavanje s temom: "O zdravlju naroda".
IC 2055
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mladen Stojanović
Pripadnik Mlade Bosne
Nakon Sarajevskog atentata na austrijskog prestolonasljednika Franza Ferdinanda 1914. godine, uhapšen je zajedno sa drugim pripadnicima ove tajne organizacije u Tuzli. Osuđen je na 15 godina robije, a amnestiran je poslije tri godine izdržane kazne.
Studije i rad
thumb|200px|desno|Dr. Mladen Stojanović u svojoj liječničkoj ordinaciji. Poslije rata studirao je medicinu u Zagrebu. Pored studija, bavio se i književnošću. Godine 1925, s Gustavom Krklecom i Miroslavom Feldmanom radio je na antologiji jugoslavenske lirike.
Nakon završetka studija, stažirao je u Sarajevu, a kao ljekar počeo je da radi 1926. godine, na Braču. Godine 1929. vratio se u Prijedor, gdje se posvetio brizi za siromašne i liječio ih je besplatno. Odlazio je i u najudaljenija sela na Kozari, a time je vrlo brzo stekao veliki ugled i poštovanje naroda Kozare i Podgrmeča. Godine 1931. Mladen Stojanović je potpisao radni ugovor sa podružnicom Prijedorske državne željeznice, kako bi osigurao zdravstvenu zaštitu za svoje zaposlenike. Godine 1936. bio je angažiran u kompaniji za rudarstvo željezne rude u Ljubiji, gradu u blizini Prijedora, gdje je dva puta sedmično posjećivao kliniku rudarske kompanije. Također, predavao je higijenu u gimnaziji u Prijedoru. Zajedno sa ostalim intelektualcima iz grada, držao je predavanja rudarima u njihovom klubu u Ljubiji. Njegova predavanja su uglavnom bila o medicinskim pitanjima, ali je govorio i o ekonomskom i socijalnom položaju radnika u naprednijim zemljama. Družio se sa rudarima i besplatno tretirao članove njihovih porodica. Bio je veoma društveno aktivan i učestvovao je u sportskim aktivnostima. Godine 1932. osnovao je teniski klub Prijedor, koji i dalje nosi njegovo ime. Jednom prilikom je kupio novu sportsku opremu za sve članove FK Rudar Prijedor. Njegovi ugovori sa željezničkom kompanijom i rudarskom kompanijom prekinuti su 1939. godine. Međutim, nakon protesta radnika željeznice u Prijedoru, ugovor sa Stojanovića s tom kompanijom je naknadno obnovljen.
Rudnici rudnika Ljubija su štrajkovali od 2. avgusta do 8. septembra 1940. Neki od vođa štrajka bili su pripadnici tajne ćelije KPJ u Ljubiji, koja je bila osnovana u januaru 1940. godine. KPJ je bio zabranjen u Kraljevini Jugoslaviji od 1921. Organizacija KPJ iz Banja Luke je uputila svog iskusnog člana Branka Babiča da pomogne štrajkačima. Vidjevši Stojanovića kao komunističkog simpatizera, Babič je predložio da se pridruži KPJ. Stojanović je prvo odbio, rekavši da još uvijek ima buržoaske navike, iako je čitao mnogo marksističke literature. Nakon daljnjih razgovora sa Babičem, Stojanović je pristao da postane član partije. Tu se priključio radničkom pokretu, a 1940. primljen je u KPJ. Kao vojni ljekar, aprilski slom doživio je u Dalmaciji. Vratio se u Prijedor, i nastavio ilegalni rad.
Početak Drugog svjetskog rata
thumb|300px|desno|Mapa podjele Kraljevine Jugoslavije od strane Sila Osovine 1941. Sile Osovine predvođene njemačkim vojnim jedinicama Trećeg rajha su 6. aprila 1941. sa svih strana napravile vojnu invaziju Jugoslavije. Stojanović je bio određen kao ljekar pješadijskog bataljona sa sjedištem u Banja Luci. Nekoliko dana nakon invazije ovaj bataljon se kretao prema Dalmaciji, prije nego što se potpuno raspao bez borbe protiv neprijatelja. Mladen Stojanović se potom vratio u Prijedor. Kraljevska jugoslovenska vojska kapitulirala je 17. aprila, a vojne snage Sila Osovine su raskomadale Jugoslaviju za samo tri sedmice. Gotovo čitava današnja Hrvatska, Bosna i Hercegovina i dijelovi Srbije, spojeni su u marionetsku državu nazvanu Nezavisna Država Hrvatska (NDH).
Ubrzo zatim, počeo se pojavljivati otpor stranoj vojnoj okupaciji Jugoslavijie. Rojalisti koji su podržavali kraljevsku porodicu u izbjeglištvu u Engleskoj i srpski nacionalisti pod rukovodstvom tadašnjeg pukovnika Draže Mihailovića osnovali su Ravnogorski pokret, čiji su se članovi zvali četnici. KPJ, predvođena Josipom Brozom Titom, se spremala da se podigne na oružje u povoljnom trenutku. Po mišljenju KPJ, borba protiv Sila Osovine i njenih domaćih saradnika bila bi zajednička borba svih jugoslavenskih naroda. Operacija Barbarossa, kodni naziv invazije Sila Osovine na Sovjetski Savez, počela je 22. juna 1941. Na dan invazije Sila Osovine na Sovjetski Savez, Izvršni komitet Komunističke internacionale - sa sjedištem u Moskvi - poslo je telegram Centralnom komitetu KPJ da preduzme sve mjere kako bi podržao i ublažio borbu sovjetskog naroda i organizovao partizanske odrede za borbu protiv Sila Osovine u Jugoslaviji. Kao odgovor na ovaj poziv, vođe KPJ su 4. jula u Beogradu odlučili da pokrenu nacionalni oružani ustanak, koji je počeo tri dana kasnije u zapadnoj Srbiji. Pripadnici snaga KPJ-a su se zvali partizani, a njihov vrhovni komandant bio je Tito. Pokrajinski odbor KPJ za Bosnu i Hercegovinu, na čijem je čelu bio Svetozar Vukmanović-Tempo, 13. jula je u Sarajevu organizovao pokrajinu u vojne oblasti: Bosansku Krajinu, Hercegovinu, Tuzlu i Sarajevo. Istog dana tokom vojne invazije na SSSR, ustaše su počele hapšiti komuniste i njihove poznate simpatizere u Prijedoru i drugim gradovima Bosanske Krajine. Komunisti su to predvidjeli, a većina ih je izbjegla hvatanje bježeći u sela ili skrivajući se u gradovima. Stojanović je bio jedan od malobrojnih komunista koji su uhapšeni u Prijedoru. Zajedno sa 40 drugih talaca bio je podvrgnut prisilnom radu, a svako jutro su ih vodili kroz grad kako bi popravili put za Kozarac. 17. jula 1941. godine zapalivši slamu u zatvorskoj ćeliji i iskoristivši zabunu stražara, uspio je da pobjegne iz prijedorskog zatvora u kozarska sela.