cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evolucija čovjeka
Migracije
Nakon razdvajanja uzoraka mtDNK i Y-DNK domorodačkog stanovništva iz svih dijelova svijeta, došli su do podataka o genetičkom porijeklu muške i ženske linije čovječanstva. Rezultati analize razlika u genetičkom stablu obuhvaćenih uzoraka uzeti su kao čvrsti dokaz teorije pojedinačnog porijekla iz perioda od oko 300 hiljada godina (Teorija o afričkom porijeklu modernog čovjeka). Uzorci su pokazali najveću raziličitost upravo unutar afričkog domorodačkog stanovništva, potvrđujući tako ideju da je Afrika genetička kolijevka prvih žena i muškaraca vrste Homo sapiens. Proučavanja mitohondrijske DNK i DNK hromosoma Y dalo je čvrste dokaze u prilog teoriji o postojanju nedavnog zajedničkog afričkog pretka. Analizirajući porodična stabla sastavljena od 133 vrste mtDNK, istraživači su dokazali da ljudski rod genetički potiče od jednog ženskog afričkog pretka, kojeg su nazvali "mitohondrijskom Evom".
Nedavno odvajanje genoma neandertalca i nalaza pod oznakom Denisova ukazuje da se, moglo dogoditi djelimično miješanje predačkih genskih fondova. Današnji ljudi izvan Afrike, u genomu imaju 2-4% alela neandertalaca, a neki narodi Melanezije imaju dodatnih 4-6% alela denisovskog čovjeka.
Ovi novi rezultati nisu u suprotnosti sa modelom projekcije nedavnog afričkog pretka, osim u svojoj najstrožijoj interpretaciji. Nakon oporavka od mogućih efekata genetičkog udaljavanja (uskog grla) koji je možda bio izazvan katastrofalnom erupcijom supervulkana Toba. Pretpostavka je da je relativno mala grupa ljudi napustila Afriku i nakratko se pomiješala s neandertalcima, vjerovatno na području Bliskog istoka ili možda već u sjevernoj Africi prije daljnje migracije. To je, naravno imalo i evidentirane posljedice u genetičkoj strukturi zahvaćene populacije. Njihovi potomci, sa još uvijek dominantno afričkim genskim fondom, šire se u druge krajeve i naseljavaju cijelu Planetu. Jedan dio ovih ljudi dolazi u kontakt s denisovskim ljudima, što dovodi do novog miješanja genofonda, vjerovatno na području Jugoistočne Azije, a kasnije i Melanezije. HLA haplotip porijeklom od neandertalca i denisovskog čovjeka pronađen je u modernim populacijama Euroazije i Okeanije.
Još uvijek postoje neslaganja u teorijama o broju i obimu migracija. Teorijski model višestrukog širenja uključuje i teoriju južnog širenja, koju zadnjih godina sve više podržavaju genetički, lingvistički i arheološki dokazi. Po toj teoriji, došlo je do obalne migracije modernih ljudi iz područja Roga Afrike prije oko 70.000 godina. Ova grupa je učestvovala u naseljavanju Jugoistočne Azije i Okeanije, objašnjavajući tako otkriće da su se rane ljudske naseobine u tim područjima pojavila puno prije nego na Bliskom Istoku. Drugi talas migracija modernih ljudi širio se preko Sinaja u Aziju, što je omogućilo formiranje većih dijelova populacije u Euroaziji. Ta druga grupa je razvila prefinjenu tehnologiju izrade kamenog alata. Bila je manje ovisna o prirodnim izvorima hrane, koja su se nalazlai uz morsku obalu, nego prva grupa doseljenika. Velik dio dokaza o seobama prve grupe vjerovatno je uništen podizanjem razine mora na kraju svakog glacijalnog maksimuma.
Model višestrukih migracija je u suprotnosti sa rezultatima studija koje dokazuju da svo stanovništvo Jugoistočne Azije i Okeanije potiče iz iste linije mitohondrijske DNK. To podržava teoriju jednog migracijskog talasa iz Afrike, od kojeg vuku porijeklo sve ostale neafričke populacije.
Dodatno zapažanje
Pitanje o porijeklu ljudskih bića u raznim kulturnim i vjerskim krugovima, je često bilo i još uvijek jeste, predmet mnogih sporova (vidi, naprimjer, članak Spor o stvaranju - evoluciji).
Bootle FC (1879)
Bootle Football Club je bivši nogometni klub iz grada Bootle, Engleska.
Uspjesi
Osnovan je 1879. godine. Bio je jedan od osnivača Football Alliance.U Football Alliance je proveo sve tri sezone. Najbolji plasman je ostvario u sezoni Football Alli on.
Za Bootle su igrala četiri igrača koji su bili članovi nogometne reprezentacije Velsa: Smart Arridge, Walter Evans, Billy Hughes i Job Wilding. 1893. godine iz finansijskih razloga dolazi do gašenja kluba. Bootle i Middlesbrough Ironopolis su jedini klubovi koji su u Football League proveli samo jednu sezonu.
Striježevica (Doboj)
Striježevica je naseljeno mjesto u gradu Doboju, Bosna i Hercegovina.
Historija
Naselje Striježevica se do rata u Bosni i Hercegovini (1992-1995) u cjelini nalazilo u sastavu općine Maglaj.
Podjedinica proteina T-kompleksa teta
Podjedinica proteina T-kompleksa teta je protein koji je kod ljudi kodiran iz gena CCT8 . Protein CCT8 je is a komponenta kompleksa TRiC.
Orehovec (Sveti Petar Orehovec)
Orehovec je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Petar Orehovec, Koprivničko-križevačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Križevci.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Orehovec je imao 101 stanovnika.
Napomena: ''Od 1910. do 1981. iskazivano pod imenom Orehovec Kalnički.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Orehovec je imalo 116 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
SYNJ2
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 1.496 aminokiselina, а molekulska težina 165.538 Da.
Metagenomika
Metagenomika je proučavanje genetičkog materijala dobijenog direktno iz okruženja ili kliničkih uzoraka, metodom zvanom sekvenciranje. Široko polje se također može nazvati genomika okoline, ekogenomika, genomika zajednice ili mikrobiomika. Dok se tradicionalna mikrobiologija i mikrobno sekvenciranje genoma i genomika oslanjaju na kultivirane klonske kulture, rano sekvenciranje gena u okolini kloniralo je specifične gene (često 16S rRNK) za proizvodnju profila raznolikosti u prirodnom uzorku. Takav rad je otkrio da je velika većina mikrobne bioraznolikosti propuštena metodama zasnovanim na uzgoju. Zbog svoje sposobnosti da otkrije prethodno skrivenu raznolikost mikroskopskog života, metagenomika nudi moćno sočivo za sagledavanje mikrobnog svijeta, koje ima potencijal da revolucionira razumijevanjem cijelog živog svijeta. Kako cijena sekvenciranja DNK nastavlja da opada, metagenomika sada omogućava da se mikrobna ekologija istražuje u mnogo većoj skali i detaljima nego prije. Nedavne studije koriste ili "nasumićno sekvenciranje" ili PCR usmjereno sekvenciranje kako bi se dobili uglavnom nepristrasni uzorci svih gena od svih članova uzorkovanih zajednica.
SYNJ2
Funkcija
Gen je član porodice inozitol-polifosfat 5-fosfataza. Kodirani protein stupa u interakciju sa C3 bolulin-toksinom supstratom 1 povezanim s ras, što uzrokuje translokaciju kodiranog proteina u plazmamembranu. gdje inhibira klatrin-posredovanu endocitozu. Alternativna prerada rezultira u više varijanti transkripta (prema RefSeq, maj 2010.).
Metagenomika
Etimologija
Termin "metagenomika" prvi su upotrijebili Jo Handelsman, Robert M. Goodman, Michelle R. Rondon, Jon Clardy i Sean F. Brady, a prvi put se pojavio u publikaciji 1998. Termin metagenom se odnosio na ideju da se kolekcija gena sekvenciranih iz okoline može analizirati na način analogan proučavanju jednog genoma. Godine 2005., Kevin Chen i Lior Pachter (istraživači na Univerzitetu Kalifornije, Berkeley) definisali su metagenomiku kao "primenu moderne tehnike genomike bez potrebe za izolacijom i laboratorijskim uzgojem pojedinačnih vrsta".
Sekvenciranje
Oporavak DNK sekvenci dužih od nekoliko hiljada baznih parovas iz okoline uzoraka bio je veoma težak sve dok nedavni napredak u molekularno biološkim tehnikama nije omogućio konstrukciju biblioteke u bakterijski umjetni hromozom (BAC), što je omogućilo bolje vektore za molekularno kloniranje.
Nasumična metagenomika
Napredak u bioinformatici, poboljšanja amplifikacije DNK i širenje računarske snage uveliko su pomogli analizi sekvenci DNK dobijenih iz uzoraka okoline, omogućavajući prilagođavanje nasumičnog sekvenciranja metagenomskim uzorcima (poznatim i kao cjeloviti metagenomska sačmarica ili WMGS sekvenciranje). Pristup, koji se koristi za sekvenciranje mnogih kultiviranih mikroorganizama i ljudski genom, nasumično siječe DNK, sekvencira mnogo kratkih sekvenci i rekonstruiše ih u konsenzusnu sekvencu. Nasumično sekvenciranje otkriva gene prisutne u uzorcima okoliša. Historijski gledano, biblioteke klonova su korištene da bi se olakšalo ovo sekvenciranje. Međutim, s napretkom u tehnologijama sekvenciranja visoke propusnosti, korak kloniranja više nije neophodan i veći prinosi podataka sekvenciranja mogu se dobiti bez ovog napornog koraka uskog grla. Ova metagenomika pruža informacije o tome koji su organizmi prisutni i koji su metabolički procesi mogući u zajednici. Budući da je prikupljanje DNK iz okoline uglavnom nekontrolisano, najzastupljeniji organizmi u uzorku životne sredine su najzastupljeniji u rezultujućim podacima sekvence. Da bi se postigla visoka pokrivenost koja je potrebna za potpuno rješavanje genoma nedovoljno zastupljenih članova zajednice, potrebni su veliki uzorci, često pretjerano. S druge strane, nasumična priroda sekvenciranja osigurava da će mnogi od ovih organizama, koji bi inače ostali nezapaženi koristeći tradicijske tehnike uzgoja, biti predstavljeni barem nekim malim segmentima sekvence.
Visokopropusno sekvenciranje
Prednost sekvenciranja visoke propusnosti je ta što ova tehnika ne zahtijeva kloniranje DNK prije sekvenciranja, uklanjajući jednu od glavnih predrasuda i uskih grla u uzorkovanju okoliša. Prve metagenomske studije sprovedene korišćenjem visokopropunsnog sekvenciranja koristile su masovno paralelno sa 454 pirosekvenciranjem. Tri druge tehnologije koji se uobičajeno primenjuju na uzorkovanje životne sredine su Ionske Torrentove personalne genomske mašine, Illumina MiSeq ili HiSeq i Applied Biosystems SOLiD sistem. Ove tehnike sekvenciranja DNK stvaraju kraće fragmente od Sangerovskog sekvenciranja; Ion Torrent PGM sistem i 454 pirosekvenci obično daju ~400 bp čitanja, Illumina MiSeq proizvodi 400-700bp čitanja (u zavisnosti od toga da li se koriste uparene krajnje opcije), a SOLiD proizvodi 25-75 bp čitanja. Istorijski gledano, ove dužine čitanja su bile znatno kraće od tipične dužine čitanja Sanger sekvence od ~750 bp, međutim Illumina tehnologija se brzo približava ovom standardu. Međutim, ovo ograničenje je nadoknađeno mnogo većim brojem čitanja sekvence. U 2009. metagenomi s pirosekvenciranjem generiraju 200–500 megabaza, a Illumina platforme generiraju oko 20–50 gigabaza, ali su se ti rezultati posljednjih godina povećali za redove veličine. Pristup u nastajanju kombinuje nasumično sekvenciranje i hvatanje konformacije hromosoma (Hi-C), koji mjeri blizinu bilo koje dvije DNK sekvence unutar iste ćelije, kako bi se usmjerio sklop mikrobnog genoma. Tehnologije za sekvenciranje dugog čitanja, uključujući PacBio RSII i PacBio Sequel od Pacific Biosciences, i Nanopore MinION, GridION, PromethION od Oxford Nanopore Technologies, je još jedan izbor za dobijanje dugih čitanja sekvenci sačmarica koja bi trebala olakšati proces sastavljanja.
Bioinformatika
Podaci dobijeni metagenomskim eksperimentima su ogromni i inherentno bogati, sadrže fragmentirane podatke koji predstavljaju čak 10.000 vrsta.[ Sekvenciranje metagenoma kravljeg rumena generiralo je 279 gigabaza, ili 279 milijardi baznih parova podataka o sekvenci nukleotida, dok je katalog gena mikrobioma ljudskog crijeva identificirao 3,3 miliona gena sastavljenih iz 567,7 gigabaza podataka o sekvenci. Prikupljanje, kuriranje i izdvajanje korisnih bioloških informacija iz skupova podataka ove veličine predstavljaju značajan računski izazov za istraživače.
Prefiltriranje sekvence
Prvi korak analize metagenomskih podataka zahtijeva izvršenje određenih koraka prethodnog filtriranja, uključujući uklanjanje suvišnih, nekvalitetnih sekvenci i sekvenci vjerovatnog eukariotskog porijekla (posebno u metagenomima ljudskog porijekla). Dostupni metodi za uklanjanje kontaminirajućih eukariotskih genomskih DNK sekvenci uključuju Eu-Detect i DeConseq.
Sklapanje
Podaci o sekvenci DNK iz genomskih i metagenomskih projekata su u suštini isti, ali podaci o genomskoj sekvenci nude veću pokrivenost dok su metagenomski podaci obično vrlo nesuvišni. Nadalje, povećane upotreba tehnologije sekvenciranja druge generacije s kratkim dužinama čitanja znači da će veliki dio budućih metagenomskih podataka biti sklon greškama. Uzeti u kombinaciji, ovi faktori čine sklapanje čitanja metagenomskih sekvenci u genome teškim i nepouzdanim. Pogrešne sastavljanja su uzrokovane prisustvom ponavljajućih sekvenci DNK koje posebno otežavaju sastavljanje, zbog razlike u relativnoj brojnosti vrsta prisutnih u uzorku. Pogrešne sklapanje također može uključivati kombinaciju sekvenci iz više od jedne vrste u himerne kontige. Postoji nekoliko programa za sklapanje, od kojih većina može koristiti informacije iz forme upareni kraj sa krajem, kako bi se poboljšala tačnost sklopova. Neki programi, kao što su Phrap ili Celera Assembler, dizajnirani su da se koriste za sastavljanje pojedinačnih genoma, ali ipak daju dobre rezultate pri sastavljanju skupova metagenomskih podataka. Ostali programi, kao što je Velvet asembler, optimizirani su za kraća čitanja proizvedena sekvenciranjem druge generacije korištenjem de Brujinovih grafikona. Upotreba referentnih genoma omogućava istraživačima da poboljšaju sastavljanje najzastupljenijih mikrobnih vrsta, ali ovaj pristup je ograničen malim podskupom mikrobnih tipova za koje su dostupni sekvencirani genomi. Nakon sklapanja stvoren, dodatni izazov je "metagenomska dekonvolucija", ili određivanje koje sekvence potiču od koje vrste u uzorku.
Gensko predviđanje
Metagenomska analiza Pipelinea koristi dva pristupa u označavanju regiona kodiranja u sastavljenim kontigama. Prvi pristup je da se identifikuju geni na osnovu homologije sa genima koji su već javno dostupni u bazi podataka sekvenci, obično BLAST pretragama. Ovaj tip pristupa implementiran je u programu MEGAN4. Drugi, ab initio, koristi unutrašnje karakteristike sekvence za predviđanje regiona kodiranja na osnovu na setove za obuku gena iz srodnih organizama. Ovo je pristup koji koriste programi kao što su GeneMark i GLIMMER. Glavna prednost ab initio predviđanja je da omogućava detekciju kodirajućih regiona kojima nedostaju homolozi u bazama podataka sekvenci; međutim, najprecizniji je kada postoje velike regije susjedne genomske DNK dostupne za poređenje.
Raznolikost vrsta
Metagenomska analiza pipelines koristi dva pristupa u označavanju regiona kodiranja u sastavljenim kontigama. Prvi pristup je da se identifikuju geni na osnovu homologija sa genima koji su već javno dostupni u bazi podataka sekvencis, obično BLAST pretragama. Ovaj tip pristupa implementiran je u programu MEGAN4. Drugi, ab initio, koristi intrinzične karakteristike sekvence za predviđanje regiona kodiranja na osnovu na setove za obuku gena iz srodnih organizama. Ovo je pristup koji koriste programi kao što su GeneMark i GLIMMER. Glavna prednost ab initio predviđanja je da omogućava detekciju kodirajućih regiona kojima nedostaju homolozi u bazama podataka sekvenci; međutim, najprecizniji je kada postoje velike regije susedne genomske DNK dostupne za poređenje.
Metabolizam zajednice
U mnogim bakterijskim zajednicama, prirodnim ili napravljenim (kao što su bioreaktor), postoji značajna podjela rada u metabolizmu (sintrofija), tokom koje su otpadni proizvodi nekih organizama metaboliti za druge.<ref. name="werner2011"/> U jednom takvom sistemu, metanogeni bioreaktor, funkcionalna stabilnost zahtijeva prisustvo nekoliko sintrofijskih redova (Syntrophobacterales i Synergistia) koje rade zajedno kako bi se sirovi resursi pretvorili u potpuno metabolizirani otpad (metan). Koristeći komparativne studije gena i eksperimenata ekspresije sa mikročipovima ili proteomikom istraživači mogu sastaviti metaboličku mrežu koja nadilazi granice vrsta. Takve studije zahtijevaju detaljno znanje o tome koje su verzije kojih proteina kodirane od strane koje vrste, pa čak i od kojih sojeva koje vrste. Stoga su genomske informacije zajednice još jedno osnovno sredstvo (sa metabolomikom i proteomikom) u potrazi za određivanjem kako se metaboliti prenose i transformiraju od strane zajednice.
Metatranskriptomika
Metagenomika omogućava istraživačima da pristupe funkcionalnoj i metaboličkoj raznolikosti mikrobnih zajednica, ali ne može pokazati koji su od ovih procesa aktivni. Ekstrakcija i analiza metagenomske iRNK (' metatranskriptom) pruža informacije o regulaciji i ekspresijskim profilima složenih zajednica. Zbog tehničkih poteškoća (kratki poluživot iRNK, naprimjer) u prikupljanju okolinske RNK bilo je relativno malo in situ metatranskriptomske studije mikrobnih zajednica do danas. Iako su prvobitno ograničene na tehnologiju mikronizne, metatranskriptomske studije su koristile tehnologije transkriptomike za mjerenje ekspresije cijelog genoma i kvantifikacije mikrobne zajednice, prvi put korišten u analizi oksidacije amonijaka u tlu.
Virusi
Metagenomsko sekvenciranje je posebno korisno u proučavanju virusnih zajednica. Kako virusima nedostaje zajednički univerzalni filogenetski marker (kao 16S RNK za bakterije i arheje i 18S RNK za eukariote), jedini način da se pristupi genetičkoj raznolikosti virusnih zajednica iz uzorka životne sredine je putem metagenomike. Virusni metagenomi (koji se nazivaju i viromi) bi stoga trebali pružiti sve više i više informacija o virusnoj raznolikosti i evoluciji. Naprimjer, metagenomski cjevovod pod nazivom Gigantski pretraživač virusa pokazao je prvi dokaz postojanja gigantskih virusa u slanoj pustinji and in Antarctic dry valleys.
Aplikacije
Metagenomika ima potencijal da unapredi znanje u raznim oblastima. Može se primijeniti i za rješavanje praktičnih izazova u medicini, inženjersrtvu, poljoprivredi, održivosti i ekologiji.
Poljoprivreda
Tla u kojima biljke rastu naseljene su mikrobnim zajednicama, pri čemu jedan gram tla sadrži oko 109-1010 mikrobnih ćelija koje čine oko jedne gigabaze informacija o sekvenci. Zajednice mikroba koje naseljavaju tlo su neke od najsloženijih poznatih nauci i ostaju slabo shvaćene uprkos njihovoj ekonomskoj važnosti. Mikrobni konzorciji obavljaju širok spektar ekosistemskih usluga, neophodnih za rast biljaka, uključujući fiksiranje atmosferskog dušika, kruženje nutrijenata, suzbijanje bolesti i sekvester gvožđe i druge metale. Funkcionalne metagenomske strategije se koriste za istraživanje interakcija između biljaka i mikroba, proučavanjem ovih mikrobnih zajednica neovisno o uzgoju. Omogućujući uvid u ulogu prethodno neobrađenih ili rijetkih članova zajednice u kruženju [nutrijent|nutrijenata]] i promociji rasta biljaka, metagenomski pristupi mogu doprinijeti poboljšanom otkrivanju bolesti u usjevima i stoci i prilagođavanju poboljšanih poljoprivredbih praksi koje poboljšavaju zdravlje usjeva iskorištavanjem odnosa između mikroba i biljaka.
Biotehnologija
Mikrobne zajednice proizvode široku lepezu biološki aktivnih hemikalija koje se koriste u nadmetanju i komunikaciji. Mnogi od lijekova koji se danas koriste prvobitno su otkriveni u mikrobima; nedavni napredak u dobijanju bogatih genetičkih resursa nekultiviranih mikroba doveo je do otkrića novih gena, enzima i prirodnih proizvoda. Primjena metagenomike omogućio je razvoj roba i finih hemikalija, agrohemikalija i farmaceutike, gdje je korist enzimski katalizirana hiralna sinteza se sve više prepoznaje. Dva tipa analiza koriste se u bioprospekcijama metagenomskih podataka: skrining vođen funkcijama za izraženu osobinu i skrining vođen sekvencijom za sekvence DNK od interesa. Analiza vođena funkcijama nastoji identificirati klonove koji izražavaju željenu osobinu ili korisnu aktivnost, nakon čega slijedi biohemijska karakterizacija i analiza sekvence. Ovaj pristup je ograničen dostupnošću odgovarajućeg ekrana i zahtjevom da se željena osobina izrazi u ćeliji domaćinu. Štaviše, niska stopa otkrivanja (manje od jednog na 1.000 pregledanih klonova) i njegova radno intenzivna priroda dodatno ograničavaju ovaj pristup. Nasuprot tome, analiza vođena sekvencom koristi konzervirana DNK sekvence do dizajna PCR prajmera za skrining klonova za sekvencu od interesa. U poređenju sa pristupima zasnovanim na kloniranju, korištenje pristupa samo sekvenci dodatno smanjuje količinu potrebnog rada na stolu. Primjena masovnog paralelnog sekvenciranja također uveliko povećava količinu generiranih podataka o sekvenci, koji zahtijevaju visokopropusne bioinformatičke analize. Pristup skriningu vođen sekvenciranjem ograničen je širinom i preciznošću funkcije gena prisutne u javnim bazama podataka sekvenci. U praksi, eksperimenti koriste kombinaciju i funkcionalnih i pristupa zasnovanih na sekvencama zasnovanih na funkciji od interesa, složenosti uzorka koji treba pregledati i drugim faktorima. Primjer uspješnog korištenja metagenomike kao biotehnologije za otkrivanje lijekova je ilustrovan sa malacidinskim antibioticima.
Ekologija
Metagenomika može pružiti vrijedan uvid u funkcionalnu ekologiju ekoloških zajednica. Metagenomska analiza bakterijskih zajednica pronađenih u defekaciji australskih morskih lavova sugerira da izmet morskog lava bogat nutrijentima može biti važan izvor hranjivih tvari za obalne ekosisteme. To je zato što su bakterije koje se izbacuju istovremeno s defekacijom sposobne razgraditi hranjive tvari u fecesu u bioraspoloživi oblik koji se može unijeti u lanac ishrane. Sekvenciranje DNK se također može koristiti šire za identifikaciju vrsta prisutnih u vodnom tijelu, krhotine filtrirane iz zraka, uzoraka prljavštine ili životinjskog izmeta, pa čak i detektovati dijetetske proizvode iz obroka iz krvi. Ovo može utvrditi raspon invazivnih i ugroženih vrsta, te pratiti sezonske populacije.
Remedijacija životne sredine
Metagenomika može poboljšati strategije za praćenje uticaja zagađivača na ekosisteme i za čišćenje kontaminiranog okruženja. Povećano razumijevanje načina na koji se mikrobne zajednice nose sa zagađivačima poboljšava procjenu potencijala kontaminiranih lokacija da se oporave od zagađenja i povećava šanse za uspjeh pokušaja bioaugmentacija ili biostimulacija.
Nadzor arbovirusa
Metagenomika je bila neprocjenjivo sredstvo koje pomaže u karakterizaciji raznolikosti i ekologije patogena koje prenose hematofagni insekti (koji se hrane krvlju), kao što su komarci i krpelji. Metagenomiku danas rutinski koriste službenici javnog zdravstva i organizacije za nadzor arbovirusa.
Slapnica
Bosna i Hercegovina:
Lakmartin
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Krk.
Slapnica
Hrvatska:
Lakmartin
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Lakmartin je imao 24 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Lakmartin je imalo 15 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Slani Dol
Slani Dol je naseljeno mjesto u sastavu grada Samobora, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare zagrebačke prigradske općine Samobor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Slani Dol je imao 208 stanovnika.
Napomena: ''U 1981. smanjeno izdvajanjem dijela naselja Smerovišće u istoimeno samostalno naselje za koje sadrži podatke od 1857. do 1931.''
Policija Kosova
Policija Kosova je policijska agencija nadležna za sprovođenje zakona na teritoriji Kosova.
Snage
Brojčano stanje pripadnika Policije Kosova u kontinuiranom je porastu od perioda 1999. godine. 2004. godine dostigla je planiranu popunjenost od 100% i brojala je skoro 7.000 pripadnika. Od 2010. godine taj broj je oko 9.000 zaposlenih. Sastav policije je mješovit i otprilike odražava etnički sastav stanovništva Kosova gdje su oko 90% pripadnika etnički Albanci, dok su preostalih 10% pripadnici različitih manjina, uglavnom etnički Srbi.
Osnivanje
Policija Kosova je osnovana 1999. godine nakon rata na Kosovu i kasnijeg povlačenje jugoslavenskih snaga sa Kosova. Uspostavljanje Privremene administrativne misije Ujedinjenih nacija na Kosovu UNMIK-a uključivalo je i postojanje komponente međunarodne policijsku relativno velikog brojčanog stanja. Rezolucijom Vijeća sigurnosti UN-a broj 1244 UNMIK je ovlašten za realizaciju dva glavna zadatka: uspostavljanje nove policije i u međuvremenu održavanje poštivanje zakona i reda. Naziv za novu policiju Kosovska policijska služba uveo je prvi međunarodni policijski komesar Sven Frederiksen.
Zapošljavanje je počelo odmah, a prostorije bivše policijske škole u gradu Vučitrnu obnovila je Organizacija za evropsku sigurnost i saradnju (OEBS), koja je započela sa obučavanjem kadeta.
Nakon proglašenja nezavisnosti Kosova februara 2008. godine, Policija Kosova je postala agencija Vlade Kosova. Prije toga bila je podređena UNMIK-u, dok je policijski komesar zadržao komandnu nadležnost nad i međunarodnom i Kosovskom policijom.
Nacionalna medicinska biblioteka Sjedinjenih Američkih Država
mini|United States National Library of Medicine Nacionalna medicinska biblioteka Sjedinjenih Država ( NLM ), kojom upravlja federalna vlada Sjedinjenih Država, najveća je svjetska medicinska biblioteka.
Smješten u Bethesdi, Maryland, NLM je institut u okviru Nacionalnog instituta za zdravlje. Njegove zbirke sadrže više od sedam miliona knjiga, časopisa, tehničkih izvještaja, rukopisa, mikrofilmova, fotografija i slika o medicini i srodnim naukama, uključujući neka od najstarijih i najrjeđih djela na svijetu.
Trenutna direktorica NLM -a je Patricia Flatley Brennan.
TKO (pjesma Justina Timberlakea)
"TKO" je pjesma snimljena od strane američkog pjevača Justin Timberlakea za njegov četvrti studijski album, The 20/20 Experience – 2 of 2 (2013). Pjesmu su napisali i producirali Timberlake, Timothy "Timbaland" Mosley i Jerome "J-Roc" Harmon, sa naknadnim pisanjem od James Fauntleroya i Barry Whitea. Pjesma je izdata 20. septembra 2013. godine od strane RCA Recordsa, kao drugi singl sa albuma The 20/20 Experience – 2 of 2.
Nacionalna medicinska biblioteka Sjedinjenih Američkih Država
Preteča Nacionalne medicinske biblioteke, osnovane 1836. godine, bila je Biblioteka Ureda generalnog hirurga, dio ureda generalnog hirurga vojske Sjedinjenih Država. Institut za patologiju oružanih snaga i njegov Medicinski muzej osnovan je 1862. godine kao Vojni medicinski muzej. Kroz svoju historiju Biblioteka Generalnog ureda hirurga i Vojnomedicinski muzej često su dijelili sobe. Od 1866. do 1887. bili su smješteni u Fordovom pozorištu nakon što je produkcija prekinuta, nakon ubistva predsjednika Abrahama Lincolna.
Biblioteka je 1956. godine prešla iz kontrole Ministarstva odbrane SAD -a u Službu javnog zdravstva Ministarstva zdravstva, obrazovanja i socijalne skrbi i preimenovana u Nacionalnu medicinsku biblioteku, zahvaljujući instrumentu Franka Bradwaya Rogersa, koji je direktor od 1956. do 1963. godine. Biblioteka se preselila u sadašnje prostorije u Bethesdi, Maryland, u kampusu Nacionalnog instituta za zdravlje, 1962. godine.
TKO (pjesma Justina Timberlakea)
Komercijalni učinak
U prvoj sedmici izdavanja, singl je prodan u 79,000 primjeraka u SAD-u.
Muzički spot
Muzički spot za pjesmu, režiran od strane Ryan Reichenfelda, izdan je 29. oktobra 2013. godine. Timberlakeovu ljubav u video glumi Riley Keough.
Remix
"TKO" remix, sa podnaslovom "Black Friday Remix", premijerno 29. novembra 2013. On zamjenjuje Tiberlakeove stihove sa novim rep stihovima od J. Colea, ASAP Rockya i Pusha T.
Simfonija br. 6 (Mozart)
'''Simfonija br. 6''' u F-duru, KV 43, komponirana je 1767. godine. Prema Alfredu Einsteinu u reviziji kataloga Köchel iz 1937. godine, verzija simfonije koju je komponirao Wolfgang Amadeus Mozart, vjerovatno je započeta u Beču, a završena je moravskom gradu Olomoucu, gdje je porodica Mozart pobjegla da izbjegne bečku epidemiju boginja.
Simfonija ima četiri stavka, a ovo njegova prva simfonija komponirana u F-duru. Premijerno je bila izvedena u Brnu 30. decembra 1767. godine. Mozartov potpis na originalnom notnom tekstu se danas čuva u Biblioteci Jagiellońska u Krakovu.
Stavci i instrumentacija
Instrumentacija za prvu koncertnu izvedbu smofonije bili su: dvije flaute, dvije oboe, dva roga, fagot, gudači i klavirski continuo. Flaute se koriste u drugom stavku umjesto oboe. Po prvi put u njegovim simfonijama, Mozart koristi dva obavezna dijela za viole. Ovo je prva Mozartova simfonija u četiri stavka, u kojoj prvi put uvodi menuet i trio, što je uobičajeno u mnogim njegovim kasnijim simfonijima. Stavci su:
Uvod u stavak Allegro
Uvod u stavak Andante:
Uvod u stavak Menuet i Trio:
Trio :
Uvod u stavak Allegro:
U Andante stavku Mozart koristi muzičku temu iz njegove rane latinske opere Apollo et Hyacinthus KV 38, u kojem "melodije prigušenih violina idu preko isprekidanog pizzicata i podijeljene viole, stvarajući odličan efekat."
Gromačnik
mini|280px|Gromačnik, rimokatolička crkva "Sv. Duh" Gromačnik je naseljeno mjesto u sastavu općine Sibinj, Brodsko-posavska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Slavonski Brod.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Gromačnik je imao 556 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Gromačnik je imalo 559 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Simfonija br. 7 (Mozart)
'''Simfonija br. 7''' u D-duru, KV 45, koju je komponirao Wolfgang Amadeus Mozart, završena je u Beču u januaru 1768. godine, nakon povratka porodice Mozart iz posjete Olomoucu i Brnu u Moravskoj. Simfonija ima četiri stavka, a premijerno je vjerovatno bila izvedena na privatnom koncertu. Simfonija je prerađivana kako bi postala uvertira Mozartove opere, La Finta Semplice, KV 51. Ova opera je komponirana i izvođena kasnije te iste godine, a sama uvertira je kasnije dalje prilagođena kako bi Mozart stvorio novu simfoniju, poznatu u katalogu Köchel 1964 (K6) kao KV 46a. Mozartov potpis sa notnim zapisom je sačuvan u Staatsbibliothek Preusischer Kulturbesitz u Berlinu.
Muzički stavci i instrumentacija
Za prvobitnu verziju simfonije (KV 45) instrumenti su bili: gudači, dvije oboe, dva roga, dvije trube, timpani, fagot, basso continuo. Za verziju simfonijske uvertire (KV 46a) trube su zamijenjene flautama, dodan je dodatni fagot, a timpani su izbačeni.
Uvod u stavak Molto allegro
Uvod u stavak Andante]] :
Uvod u stavak Menuet
Historija koncertnih izvedbi
Prema riječima američkog muzikologa Neala Zaslawa, prva prilika na kojoj se mogla čuti verzija Simfonije br. 7 u D-duru KV 45, bio je koncert koji je ruski ambasador princ von Galitzin, u svojoj bečkoj rezidenciji organizovao krajem marta 1768. godine. Verzija KV 46b se čula na premijeri opere La finta semplice, u Salzburgu 1. maja 1769. godine.
Kvalifikacije za Evropsko prvenstvo u nogometu 1992.
Kvalifikacije za Evropsko prvenstvo u nogometu 1992. bilo je nogometno takmičenje koje je održano od maja 1990. do decembra 1991. U kvalifikacijama je učestvovalo 34 reprezentacije. Reprezentacije su bile podijeljene u 7 grupa, a svaku je sačinjavalo 4 ili 5 reprezentacija. Pobjednici svake grupe plasirali su se na Evropsko prvenstvo. Na ovom prvenstvu, koje je održano u Švedskoj, kvalificirale su se domaćin Švedska te Francuska, Škotska, Sovjetski savez, Danska, Njemačka, Holandija i Engleska. Ovo su ujedno bile i posljednje kvalifikacije u kojem se na završni turnir kvalificiralo 8 reprezentacija.
Format takmičenja
Ekipe raspoređene u 2 grupe sa 4 tima i 5 grupa s 5 timova takmičile su se u ovim kvalifikacijama. Timovi su igrali kod kuće i u gostima protiv drugih timova u svojoj grupi.
Izvlačenje grupa
Izvlačenje kvalifikacijskih grupa je održano 2. februara 1990. godine. 34 tima su izvučeni iz pet šešira u sedam grupa. Švedska se automatski kvalificirala kao domaćini. Istočna Njemačka se povukla zbog ponovnog ujedinjenja Njemačke 3. oktobra 1990. Novi jedinstveni njemački tim je preuzeo utakmice Zapadne Njemačke.
Farska ostrva i San Marino su bili debitanti u evropskim kvalifikacijama.
U kvalifikacijama, koje se na kraju sastojalo od 33 tima podijeljenih u sedam grupa; dvije po četiri ekipe i pet od pet ekipa, igrali su u 1990. i 1991. Svaki pobjednik grupe kvalificirao se na Evropsko prvenstvo 1992. Ovo su bile posljednje kvalifikacije za Evropsko prvenstvo gdje je za pobjedu dodijeljivano dva boda; od 1996 pa nadalje svaki tim za pobjedu dobija 3 poena.
Kvalifikacije
{{legend|#00FF7F|Kvalificirali se na EP 1992.|border=#000000}} {{legend|#FFAAAA|Suspendirani|border=#000000}}
Slapnica (Samobor)
Slapnica je naseljeno mjesto u sastavu grada Samobora, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare zagrebačke prigradske općine Samobor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Slapnica je imala 16 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Slapnica je imalo 34 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Disulfid
U hemiji, disulfid odnosi se na funkcijsku grupu sa strukturom R-S–S- R'. Veza se naziva i SS-veza ili ponekad disulfidni most i obično se izvodi spajanjem dvije tiolne grupe. U biologiji, disulfidni mostovi nastali između tiolnih grupa u dva ostatka cisteina, važna su komponenta sekundarne i tercijarne strukture proteina. Veza je persulfidna, analogno njenoj kongenerskom, peroksidu (R−O−O−R ′), ali ova terminologija se rijetko koristi, osim u odnosu na hidrodisulfidne R−S−S−H spojeve.
U neorganskoj hemiji disulfid se obično odnosi na odgovarajući anion (−S−S−).
Organski disulfidi
Simetrični disulfidi su spojevi formule R2S2. Većina disulfida s kojima se susreće u hemiji organskog sumpora su simetrični disulfidi. Nesimetrični disulfidi (takođerv zvani heterodisulfidi) su spojevi formule RSSR'. Rijetki su u organskoj kemiji, ali većina disulfida u prirodi je nesimetrična.
Svojstva
Disulfidne veze su jake, sa tipskom energijom disocijacije veze od 60 kcal/mol (251 kJ mol−1). Međutim, budući da je oko 40% slabija od C–C i veze C–H, disulfidna veza je često "slaba karika" u mnogim molekulama. Nadalje, odražavajući polarizibilnost dvovalentnog sumpora, S–S veza je podložna cijepanju polarnim reagensima, kako elektrofilima, tako i posebno nukleofilima s (Nu): Disulfidna veza duga je oko 2,05 Å, oko 0,5 Å duže od veze C-C. Rotacija oko S-S osi podložna je niskoj barijeri. Disulfidi pokazuju izrazitu prednost za dvostrani ugao koji se približava 90°. Kada se kut približi 0° ili 180°, tada je disulfid znatno bolji oksidans.
Disulfidi u kojima su dvije R grupe iste nazivaju se simetrični, primjeri su difenil-disulfid i dimetil-disulfid. Kada dvije R grupe nisu identične, za spoj se kaže da je asimetrični ili miješani disulfid.
Iako hidrogenacija disulfida obično nije praktična, konstanta ravnoteže za reakciju pruža mjeru standardnog redoks potencijala za disulfide: Ova vrijednost je oko −250 mV u odnosu na standardnu vodikovu elektrodu (pH =  7). Za usporedbu, standardni potencijal redukcije ferodoksina iznosi oko –430 mV.
Sinteza
U ovoj reakciji sudjeluju razni oksidandi, uključujući kisik i vodik-peroksid. Smatra se da se takve reakcije odvijaju putem intermedijera sulfenske kiseline. U laboratoriji se jod, u prisustvu baze obično koristi za oksidaciju tiola u disulfide. Nekoliko metala, poput kompleksa bakra (II) i gvožđa (III) utiču na ovu reakciju. Alternativno, disulfidne veze u proteinima koje često stvaraju izmjenu disulfida: Takve reakcije u nekim su slučajevima posredovane enzimima, a u drugim su pod ravnotežnom kontrolom, posebno u prisustvu katalitske količine baze.
Alkilacija di– i polisulfidnih alkalnih metala daje disulfide. Polimerni "tiokoli" nastaju kada se natrij-polisulfid tretira alkil-dihalidom. U obrnutoj reakciji, karbanionski reagensi reagiraju s elementarnim sumporom, dajući smjese tioetera, disulfida i viših polisulfida. Te reakcije često nisu selektivne, ali se mogu optimizirati za određene primjene.
Sinteza nesimetričnih disulfida (heterodisulfida)
Razvijene su mnogi specijalizirani metodi za stvaranje nesimetričnih disulfida. Reagensi koji isporučuju ekvivalent RS+ reaguju sa tiolima, dajući asimetrične disulfide: gdje R″2N = ftalimido grupa. Soli, derivati tipa RSSO3–Na+ se takođe koriste za stvaranje nesimetričnih disulfida: Na[O3S2R] +  NaSR'   →   RSSR'  +  Na2SO3
Srodni spojevi
Tiosulfoksid su ortogonski izomerni s disulfidima, a imaju drugi sumpor koji se grana od prvog i ne sudjeluju u kontinuiranom lancu, tj. > S=S, a ne −S−S−.
Tiuram-disulfid, s formulom (R2NCSS)2, su disulfidi, ali se ponašaju izrazito zbog tiokarbonilne grupe.
Spojevi s tri atoma sumpora, kao što je CH3 S–S–SCH3, nazivaju se trisulfidi ili trisulfidne veze.
Pogrešni nazivi
Disulfid se takođe koristi za označavanje spojeva koji sadrže dva sulfidna (S2−) centra. Spoj ugljik-disulfid, CS 2 opisan je strukturnom formulom, tj. S = C = S. Ovaj molekula nije disulfid u smislu da joj nedostaje S–S veza. Slično tome, molibden-disulfid, MoS2, nije disulfid u smislu da njegovi atomi sumpora nisu povezani.
Piškovec
Piškovec je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Petar Orehovec, Koprivničko-križevačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Križevci.
Peti krajiški partizanski odred
Peti krajiški partizanski odred je jedinica Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije tokom Drugog svjetskog rata. Osnovan je 23. februara 1942. god.
Piškovec
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Piškovec je imao 44 stanovnika.
Peti krajiški partizanski odred
Nakon savjetovanja u Stolicama, održanog 26. septembra 1941. godine nedaleko Krupnja u Srbiji, odlučeno je da se stvaraju veće slobodne teritorije i osnivaju vojne jedinica jedinstvene po ustrojstvu na čitavoj teritoriji Jugoslavije. Nazvane su - narodnooslobodilački partizanski odredi (NOPO), i u svom sastavu imale su bataljone i čete (80-120 boraca), kao osnovne vojne jedinice.
Formiranje štaba
Prilikom povratka sa savjetovanja iz Skender Vakufa, 23. februara 1942, veći broj delegata susreo se u Bočcu sa Lepom Perović, članom Povjerenstva PK KPJ za Bosansku krajinu, a sutradan i s Kostom Nađom, novoimenovanim komandantom Operativnog štaba za Bosansku Krajina. U Bočcu je tada donijeta odluka da se izdvajanjem jedinica iz Prvog krajiškog partizanskog odreda sa područja petrovačkog i drvarskog sreza i osnivanjem novih bataljona na grahovskom i glamočkom srezu formira poseban - Peti krajiški partizanski odred.
Piškovec
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Piškovec je imalo 55 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Peti krajiški partizanski odred
Formiranje štaba
U štab odreda su određeni:
Jedinice
Na dan formiranja odred se sastojao od dva bataljona: Kasnije su u sastav odreda ušli i
Od jedinica Petog krajiškog partizanskog odreda formirana je Treća krajiška proleterska udarna brigada.
Glikozilacija
Namjena
Glikozilacija je postupak kojim je ugljikohidrat kovalentno vezan za ciljnu makromolekulu, tipski protein i lipid. Ova modifikacija služi raznim funkcijama. Naprimjer, neki se proteini ne savijaju pravilno ako nisu glikozilirani. U drugim slučajevima proteini nisu stabilni ukoliko ne sadrže oligosaharide, povezane na amidni dušik nekih ostataka asparagina. Uticaj glikozilacije na savijanje i stabilnost glikoproteina je dvojak. Prvo, visoko topljivi glikani mogu imati direktan fizičko-hemijski stabilizacijski učinak. Drugo, N-povezani glikani posreduju u kritičnoj kontrolnoj tački kontrole kvaliteta u presavijanju glikoproteina u endoplazmatskom retikulumu. Glikozilacija također ima ulogu u adheziji ćelija sa ćelijom (mehanizam koji koriste ćelije imunskog sistema), putem proteini koji vežu šećer, zvani lektini, koji prepoznaju specifični ugljikohidratni dijelovi. Glikozilacija je važan parametar u optimizaciji mnogih lijekova na bazi glikoproteina, kao što su monoklonska antitijela. Glikozilacija je također osnova ABO sistema  krvnih grupa. Prisustvo ili odsustvo glikoziltransferaze diktira koji je krvnogrupni antigen predstavljen, a time i koje su specifičnosti antitijela ispoljen. Ova imunska uloga možda je dovela do diverzifikacije heterogenosti glikana i stvara prepreku za zoonozni prenos virusa. Pored toga, glikozilaciju virusi često koriste da bi zaštitili virusni protein od imunskog prepoznavanja. Značajan primjer je gusti glikanski štit omotača šiljka virusa ljudske imunodeficijencije.
Sve u svemu, glikozilaciju treba shvatiti pod vjerovatnim evolucijskim selekcijskim pritiscima, koji su je oblikovali. U jednom modelu, diverzifikacija se može smatrati isključivo rezultatom endogene funkcionalnosti (kao što je ćelijski promet. Međutim, vjerovatnije je da je diverzifikacija pokrenuta izbjegavanjem mehanizma infekcije patogenima (npr. u rodu Helicobacter, vezanjem za terminalne ostatke saharida) i da se tada raznolikost unutar višećelijskog organizma koristi endogeno.
Mehanizmi
Postoje različiti mehanizmi za glikozilaciju, iako većina ima nekoliko zajedničkih karakteristika:
N-vezana glikozilacija
N-vezana glikozilacija je vrlo rasprostranjen oblik glikozilacije i važna je za presavijanje mnogih eukariotskih glikoproteina i za vezanje ćelija–ćelija i ćelija–vanćelijski matriks. Proces N-vezane glikozilacije [[eukariotiima događa se u u lumenu endoplazmatskog retikuluma i široko u arhejama, ali vrlo rijetko kod bakterija. Pored njihove funkcije u savijanju proteina i ćelijskom vezanju,  N-vezani glikani proteina mogu modulirati funkciju proteina, u nekim slučajevima djelujući kao prekidač za uključivanje / isključivanje.
O- vezana glikozilacija
O-vezana glikozilacija je oblik glikozilacije koja se javlja u eukariotima, u Golgijevom aparatu, ma ali javlja se i kod  Archaea i  bakterija.
Glikozilacija fosfoserina
U literaturi, zabilježeni su  ksiloza–, fukoza–, manoza– i GlcNAc–fosfoserinski glikani. Fukozni i GlcNAc-ni pronađensu samo u Dictyostelium discoideum, manozni u Leishmania mexicana, a ksilozni u Trypanosoma cruzi. Mannozni je nedavno zabilježen kod kičmenjaka, miša, Mus musculus, na receptoru lamininskog receptora alfa-distroglikana4 na površini ćelije. Pretpostavlja se da ovaj rijetki nalaz može biti povezan s činjenicom da je alfa-distroglikan visoko konzerviran, od nižih kralježnjaka do sisara.
C-manozilacija
Prvom ostatku triptofana u sekvenci dodaje se šećer manoza W–X–X–W ((W = triptofan; X =bilo koja aminokiselina). C-C veza nastaje između prvog ugljika alfa–manoze i drugog ugljika triptofana. Međutim, nisu sve sekvence koje imaju ovaj obrazac manozilirane. Utvrđeno je da zapravo postoje samo dvije trećine i jasna prednost da druga aminokiselina bude jedna od polarnih (Ser,  Ala,  Gly i Thr) kako bi došlo do manozilacije. Nedavno je došlo do napretka u tehnici predviđanja hoće li sekvenca biti mjesto za manodilaciju koji pruža tačnost od 93%, za razliku od tačnosti od 67% ako se samo uzme u obzir WXXW motiv. Trombospondini su jedan od proteina koji se najčešće modificiraju na ovaj način. Međutim, postoji još jedna grupa proteina koji prolaze kroz C-manozilaciju, tip I citokinskih receptora. C– manozilacija je neuobičajena jer je šećer vezan za ugljik, a ne za reaktivni atom kao što su dušik ili kisik. U 2011. godini, utvrđena je prva kristalna struktura proteina koji imaju ovaj tip glikozilacije – strukture ljudskog komplementa 8. Currently it is established that 18% of human proteins, secreted and transmembrane undergo the process of C-mannosylation. Brojne studije pokazale su da ovaj proces ima važnu ulogu u lučenju trombospondina tipa 1, sa  proteinima koji se zadržavaju u endoplazmatskom retikulumu ako nisu podvrgnuti C-manolizaciji. Ovo objašnjava zašto je tip citokinskih receptora, eritropoetinski receptor ostao u endoplazmatskom retikulumu ako nema C-manolacijskih mjesta.
Formiranje GPI sidra (glipiranje)
Glipiranje je poseban oblik glikozilacije, koji karakterizira stvaranje GPI-sidra. U ovom tipu glikozilacije protein je vezan za lipidno sidro, putem lanca glikana. (Vidi također prenilacija.)
Hemijska glikozilacija
Glikozilacija se također može izvršiti upotrebom alata sintetske organske hemije. Za razliku od biohemijskih procesa, sintetska glikohemija se u velikoj mjeri oslanja na zaštitne grupe (npr 4,6-O-benzilidena), kako bi se postigla željena regioselektivnost. Drugi izazov hemijske glikozilacije je stereoselektivnost da svaka glikozidna veza ima dva stereo ishoda, α/β ili cis/trans. Općenito, α- ili cis – glikozid predstavlja veći izazov za sintezu. Razvijeni su i novi metodi,  zasnovani na učešću rastvarača ili stvaranju bicikličnih sulfonijevih iona kao hiralno-pomoćnih grupa.
Neenzimska glikozilacija
Neenzimatska glikozilacija je takođe poznata i kao glikacija ili neenzimatska glikacija. To je spontana reakcija i tip postranslacijska modifikacija proteina, što znači da mijenja njihovu strukturu i biološku aktivnost. To je kovalentno vezano između karbonilne grupe reducirajućeg šećera (uglavnom glukoze i fruktoze) i aminokiselinakog bočnog lanca proteina. U ovom procesu nije potrebna intervencija enzima. Odvija se preko i blizu vodnih kanala i isturenih tubula.
Isprva reakcija tvori privremene molekule kojr kasnije prolaze kroz različite reakcije (Amadorijevo preuređivanje, reakcije Schiffova baza, Maillardove reakcije, umrežavanje)  i formiraju trajne ostatke poznate kao krajnji proizvodi napredne glikacije (AGE).
AGE se akumuliraju u dugotrajnim vanćelijskim proteinima kao što je kolagen koji je najglikoviraniji i strukturno najzastupljeniji protein, posebno kod ljudi. Također, neke studije su pokazale da spontanu neenzimsku glikozilaciju može pokrenuti i lizin.
Deglikozilacija
Postoje različiti enzimi za uklanjanje glikana iz proteina ili uklanjanje nekog dijela lanca šećera.
Klinički značaj
Postoje tri tipa poremećaja glikozilacije, sortirana prema tipu promjena koje u procesu glikozilacije: urođene promjene, stečene i stečene neenzimske promjene.
Sve ove bolesti teško je dijagnosticirati, jer ne utiču samo na jedan organ, već na mnoge od njih i na različite načine. Kao posljedica toga, teško ih je liječiti. Međutim, zahvaljujući velikom napretku postignutom u sekvenciranju nove generacije, naučnici sada mogu bolje razumjeti ove poremećaje i otkrili su nove CDG.
Efekti na terapijsku efikasnost
Zabilježeno je da glikozilacija kod sisara može poboljšati terapijsku efikasnost bioterapijama. Naprimjer, poboljšana je terapijska efikasnost rekombinantnih ljudskih interferona gama, izraženih u HEK 293, u odnosu na rezistentne ćelijske linije raka jajnika.