cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Visoko u srednjem vijeku
Period stabilnosti i Tvrtkovo učvršćivanje vlasti
Pouzdano se zna da je Tvrtko Borovinić nosio naslov knez bosanski u razdoblju od 1428. do 1433, kad se nalazio u kraljevoj blizini, najčešće u Visokom i Sutjesci. Obzirom da je uz kralja Tvrtka II ostao i za vrijeme njegovog napuštanja Bosne krajem 1435. i na početku 1436, nameće se kao zaključak da je kralj nagradio njegovu vjernost dodijelivši mu položaj vojvode. On će svojom poveljom 1436. ostaviti posljednji pisani trag o gradu Visoki, i to sa titulom: milostju božjom veliki knez bosanski.
Međutim, Tvrtko II će do 1432. izgubiti podršku dijela vlastele, a utočište će naći opet u Visokom kada je vodio borbe sa novim pretedentom za kralja Radivojem Ostojićem, vanbračnim sinom kralja Ostoje. Radivoj nije uživao veliku podršku, i Tvrtko II će povratiti vlast 1435, ovaj put uz pomoć Ugara. U ovim godinama počela je stagnacija Visokog, u političkom i ekonomskom smislu, što zbog unutrašnjih previranja, što zbog miješanja Ugarskog Kraljevstva i Osmanlijskog Carstva. Tvrtko II je uspio održati vlast do svoje smrti u novembru 1443. godine.
Pad Kraljevine
Osmanlije su do 1451. osnovali Bosansko krajište, a najjače uporište su imali u župi Vrhbosna (današnje Sarajevo), tako da su kraljevi sve češće išli u sigurnije krajeve Bosne, na zapad i sjever (Bobovac i Ključ) kraljevstva, jer Visoko je u tim godinama počelo stagnirati i bilo izloženo osmanlijskim upadima. U zadnjim haotičnim godinama kraljevstva, Stjepan Tomaš je počeo sa protjerivanjem pripadnika Crkve bosanske kako bi osigurao pomoć Rima zbog sve veće prijetnje od Osmanlijskog carstva.
Ta činjenica može biti razlog zašto je 1450. srušen franjevački samostan u Visokom, a srušili su ga kako su ih izvori nazvali "patereni" Franjevačka predaja zabilježena u Ljetopisu fra Bernardina Nagnanovića čuva uspomenu na nejasan događaj o stradanju visočkih franjevaca i njihovog samostana kojeg su srušili patareni, ali i brzo podizanje novog samostana, što se pripisuje Mihovilu Ostojiću.
Ovim riječima je Franjo Varaždinski, u svome djelu Pastor Bonus napisao: ''Neki Mihovil Ostojić — Ostoides — napravio je god. 1450. blizu prostranoga i pradavnoga Visokog samostan, koga je posvetio sv. Nikoli.'' Slično se izražavaju i drugi historičari franjevačkoga reda, kao što su: Greiderer, Virgilij, Gonsaga i drugi, koji uz tvrdnje o gradnji spomenutog samostana tvrde da je Visoko bilo vrlo prostrano, plodno i lijepo.
Visočko polje
Stari grad Visoki je srednjovjekovni grad i tvrđava koja je bila bitna utvrda za vrijeme srednjovjekovne Bosne. Prvo spominjanje grada se desilo 1. septembra 1355.
Mile su bile krunidbeno i grobno mjesto bosanskih kraljeva za vrijeme srednjovjekovne Bosne. Tu se nalazio franjevački samostan Svetog Nikole. Mile su i sjedište franjevačke pokrajine - vikarije oko 1340. godine, zborno mjesto državnog sabora. Mile se nalaze u neposrednoj blizini Visokog, u današnjem naselju Arnautovići, na desnoj strani obale rijeke Bosne i blizu ušća rječice Goruše.
Kuća krstjana bosanske crkve se nalazila u Moštrima, a tu su njeni prvaci obavljali sve javne poslove vezane za Crkvu bosansku. U Moštrima se povremeno nalazio kraljevski dvor odakle su pisane povelje. U Biskupićima je pronađena ploča Kulina Bana iz 1193. godine, kao i ostaci crkve, zatim staro groblje i temelji zgrada iz tog perioda.
Stećci
Na teritoriju današnje visočke općine historičar Šefik Bešlagić evidentirao je oko 300 stećaka, od kojih je izdvojio Gorane sa 82 stećka, Tušnjiće sa 69, Buziće sa 30, Dvor sa 25, Čifluk sa 32 i Mauroviće sa 18 stećaka. Neki stećci se nisu našli na toj listi, kao naprimjer oni u Šošnjama i nekropola u Radovlju. Većina stećaka je zapuštena i prekrivena vegetacijom, iako je početkom 2000-tih godina Zavičajni muzej u Visokom preduzeo određene aktivnosti u pronalaženju novih i očuvanju postojećih nekropola. Lokalno stanovništvo je često u prošlosti koristilo dijelove stećaka koji su lomljeni za građevinski materijal. U novije vrijeme, sami stanovnici u blizini nekropola su apelirali Zavičajnom muzeju da zaštite spomenike.
Ostala mjesta
mini|Ploča [[Kulin ban|Kulina Bana, Biskupići kod Visokog]] Ostali bitni lokaliteti vezani za srednjovjekovnu Bosnu su Sebinjski grad smješten jugoistočno od sela Sebinje, Čajanski grad u Gračanici koji je štitio puteve između Visokog i Bobovca te stari grad Bedem u Grajanima. Postoji i slučajan pronalazak za vrijeme rata u BiH, kada su 1994 prilikom zemljanih radova među kulama grada Visoki pronađeni izuzetno vrijedni materijali kao što su ukrašeni doprozornici, dovratnici i kamene plastike. Nalazi se čuvaju u Visočkom muzeju.
U selu Malo Čajno, na lokalitetu Zgonovi, gdje je kasnije nastalo pravoslavno groblje, nalazi se skupina od 11 stećaka u obliku sanduka, kamena lošije kvalitete i srednje obrade. Na ovoj nekropoli je 1946. iskopana ploča, na kojoj je plastično isklesana scena lova čovjeka na vepra, uz učešće pasa, te urezan veći natpis na bosančici koji govori da je tu sahranjen veliki kaznac Nespina. Ploča se čuva u Zemaljskom muzeju u Sarajevu.
Bolino Poili
Latinski izvornik bilježi da se 8. aprila 1203. odmah do rijeke Bosne, zbio događaj u mjestu koje se zove Bolino Poili. Na izvorniku nije zabilježeno polje nego poili odnosno poilo. Po tome, zbor se desio “kraj rijeke i da se taj samostan nalazi pokraj grada Bosne”. Mjesto zvano Bosna se spominje u više srednjovjekovnih izvora. Sastavnica apud Bosnam iz izvornika se odnosi na grad Bosnu, koji se nalazio uz rijeku Bosnu, a postoji 17 srednjovjekovnih vrela u kojima se grad Bosna spominje.Jedan od najboljih poznavatelja topografije srednjovjekovne Bosne i Huma Pavao Anđelić Bosnu je definirao naseljem tipa teritorijalne općine. Sličnog je mišljenja bio i Marko Vego, prema kojem je naselje Bosna obuhvaćalo današnje Visoko, Moštre, Biskupiće i Mile.
Kao što je poznato, bosanski ban kao i crkveni prvaci su u to su vrijeme bili na području Visokog. Na zeničkom području nije bilo značajnog naselja. Normalno je da se ovako važna i svečana zborovanja održavaju u sjedištima vladara i crkvenih institucija, a to je u ovom slučaju Visočko polje: u Moštrima su poznate hiže starješina bosanske crkve, kao i vladarski dvor, a u blizini je i selo Biskupići gdje pronađena Kulin-banova ploča. Ime Bosna, pod kojim se podrazumijeva uža okolina današnjeg Visokog, i kasnije se javlja kao mjesto javnih zborovanja i mjesto izdavanja svečanih isprava.
Privreda i trgovina
mini|U Podvisokom se često trgovalo rudom srebra. Grupa Dubrovčana je 1434. godine išla u Podvisoki da kupi pola tone srebra. Bitnu prekretnicu u ekonomskom razvoju Bosne pridonijelo je širenje bosanske države za vrijeme Stjepana II Kotromanića koja će u potpunosti imati kontrolu nad Neretvanskim putem koji je direktno povezivao Dubrovnik i Visočko polje. Najkraće putovanje između Dubrovnika i Podvisokog u 15. vijeku trajalo je pet, a najduže 13 dana. Bosna je tada ostvarila izlaz na Jadransko more, a u isto vrijeme povećala se rudarska aktivnost. Tako su se razvile nove župe u prije nenaseljenim teritorijama kao što su Nenavište u Posavini i Trebotić u Podrinju. Akumulirano bogatstvo je dijelom investirano u kraljevske komplekse u Podvisokom i Milima. Dubrovčani su bili sve više zainteresovani za Visoko, tako da su do 1412. godine imali veliku trgovačku koloniju. U Podvisokom će ostati sve do 1433. godine. U tom vremenu u Visokom je boravilo 370 Dubrovčana, tako da je ovo naselje bilo jedno od najjačih dubrovačkih naselja u srednjovjekovnoj Bosni. Blizina srednjobosanskog rudarskog bazena i bitnih gradova u neposrednoj blizini kao što su Olovo i Kreševo, te prirodni položaj Visočkog polja koje je bilo stjecište važnih puteva, od kojih je jedan dolinom Bosne povezivao Srednju Bosnu sa Panonskom nizijom, a drugi ušće Neretve sa srednjim Podrinjem su od skromnog trgovišta koje je Podvisoki bilo krajem 1390-tih godina pretvorili u glavno trgovačko središte srednjovjekovne Bosne.
Visoko se postepeno razvilo u veliki trg, gdje su trgovci u Podvisokom uglavnom prodavali razne preparirane rude kao što su srebro i zlato, vosak, med, kožu od domaćih i divljih životinja, kao i stranu robu kao što su bili dubrovački i venecijanski tekstil, južno voće, so, te zanatska dobra kao što su brave. Jedan od najpoznatijih visočkih trgovaca iz tog vremena je bio Milaš Radomirić koji je trgovao je srebrom, kožama i voskom. On je imao kuću u Podvisokom gdje mu je sastavljen testament. Podvisoki je postao česta karavanska destinacija. Iz 1428. godine je ostao zabilježen najveći karavanski prijevoz robe u srednjovjekovnoj Bosni koji je na relaciji između Dubrovnika i Podvisokog brojao 600 tovara u karavanu. U Podvisokom je postajala i carinarnica, a carinski službenici se izričito spominju kao carinarnici bosanskoga kralja. Cijena prevoza zavisila je z od vrste robe, tako se bilježi primjer iz novembra 1407. kada je ugovoren prijevoz 28 tovara do Podvisokog, pri čemu je cijena tovara tkanina iznosila četiri perpera i 8 groša, a ulja četiri perpera. U maju 1415. kada je ugovoren prevoz 130 tovara različite robe do Kreševa ili Podvisokog uz cijenu prevoza tovara tkanina od 3,5 perpera, tovara ulja i ribe po tri perpera i soli po cijeni od polovine prevožene soli.
U prodavnicama u Visokom je bilo moguće kupiti tinte raznih boja. U zaostavštini jednog trgovca iz Fojnice, između ostalih predmeta, spominju se i knjige, među kojima jedna s koricama presvučenim baršunom. Izvjesni Martin Đerđašević u Podvisokom je platio za jednu knjigu 13 dukata. Podvisoki je postao važan trgovački centar iz kojeg se roba nije samo izvozila, već je porastao i uvoz robe. Podvisoki je bilo i značajno potrošačko središte, jer je u prvih trideset godina 15. vijeka u Podvisoki uvezeno 58 tovara tkanina, 73 tovara tkanina i mrčarija, 635 tovara soli. Od 1430. do 1450. godine došlo je do naglog razvoja Fojnice koja se razvila zahvaljujući rudnicima srebra, uzela primat nad Podvisokim kao glavno trgovačko središte i mjesto Dubrovačkih kolonija. To su bile godine odumiranja trgovačke aktivnosti u Podvisokom kojem su doprinijeli i upadi Osmanlija u Srednju Bosnu, sve do konačne propasti Bosanskog kraljevstva.
Politika
mini|Ostaci [[Mile (Visoko)|crkve u Milama, nacionalnog spomenika Bosne i Hercegovine]]Mile su bile jedno od mjesta gdje su se održavao često održavao stanak, ili kako se drugačije zvalo: sva Bosna, rusag, bosanski rusag, ili jednostavno Bosna. Na stanku su rješavana pitanja koja su se ticala unutrašnje i vanjske politike Bosne. Među ta pitanja spadali su: izbor i krunisanje vladara, darivanje i oduzimanje baštine, otuđivanje državne teritorije i određivanje vanjske politike. Jedan od ključnih događaja je bio stanak u Visokom 1404. godine kada je svrgnut kralj Ostoja, a postavljen Tvrtko II. Mlečani i Dubrovčani su često dolazili u Visoko kako bi tražili povlastice i slobode u trgovanju, a koje bi onda bile predmet povelja i odluka koje su donešene na stanku gdje se sastajala najmoćnija bosanska vlastela.
Dana 9. aprila 1428. godine sklopljene su zaruke između Tvrtka II i Doroteje Gorjanske, a vjenčanje kojim je Doroteja postala kraljica Bosne je održano iste godine na bosanskom kraljevskom dvoru, između 23. jula, kada dubrovačko Veliko vijeće i Vijeće umoljenih određuju da će na kraljevu svadbu poslati dva svirača, i 31. jula, kada Dubrovčani traže od svojih poslanika da im jave kada mlada kraljica dođe u Podvisoki kako bi joj se mogli uručiti darovi. Vjenčanju iz protesta zbog nepopularne alijanse s Ugarskom nisu prisustvovali pojedini bosanski plemići, poput vojvode Sandalja Hranića Kosače, Radoslava Pavlovića, i Zlatonosovića. Dubrovački arhiv posjeduje dosta podataka o pripremama za svadbu, o poklonima uručenim novoj kraljici, kao i o samoj svadbi, čiji su značajan dio organizovali Dubrovčani.
Povelje
Visočko polje imalo je više kraljevskih dvora odakle su pisane povelje. Neke od značajnih su:
Jaffa (Stargate)
mini|350px|desno|Jaffa ratnici Jaffa su izmišljeni likovi iz serije Stargate SG-1. Oni su ljudi koje su Goa'uldske kraljice modificirale da služe kao inkubatori nezrelim simbiontima. Jaffe su izvanredni ratnici sa veoma naglašenim osjećajem za čast. Oni predstavljaju najodaniju Goa'uldsku vojsku. U njihovim stomacima se nalaze tobolci u kojima nose simbionte sve do njihovog potpunog sazrijevanja. Simbiont se u Jaffu ubacuje kada se približi pubertetu u ceremoniji koja se naziva prim'tah. Nakon što simbiont napusti Jaffu da bi preuzeo tijelo ljudskog domaćina Jaffa umire. Razlog za to je što su njihova tijela modificirana na taj način da simbiont predstavlja njihov imuni sistem. Jaffe nemaju potrebu za snom, zahvaljujući simbiontu, ali ipak moraju obnoviti energiju. To čine uz pomoć duboke meditacije pod nazivom Kel no'reem. Jaffe kao i svi drugi pokoreni narodi vjeruju da su Goa'uldi bogovi. Svaki Jaffa ratnik na čelu ima istetoviran znak Goa'ulda kojem služi. Teal'c je vođa pokreta otpora Jaffa. On je izdao Apofisa i pridružio se SG-1 timu. Uskoro su mu se pridružile i druge Jaffe koje su odbacile vjerovanje u to da su Goa'uldi bogovi. Zahvaljujući Teal'cu SGC je pronašao lijek, tretonin, koji uspješno zamjenjuje simbionta i uz pomoć kojeg Jaffa nakon sazrijevanja simbionta i dalje ostane živ.
NGC 1590
NGC 1590 (također poznat kao IRAS 04284+0731, MCG 1-12-8, PGC 15368 i UGC 3071) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 179 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Bik. Najveći prečnik je 0,90 (47 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (36 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 28. oktobra 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ciriško jezero
mini|desno|300px|Karta jezera Ciriško jezero (njem. Zürisee ili Zürichsee) je jezero u Švicarskoj, smješteno jugoistočno od Züricha. Istočno od jezera se nalaze dva manja jezera: jezero Greifen i jezero Pfäffikon. Jezero nastaje od rijeke Linth, a vode iz ciriškog jezera otiču na njegovom sjeverozapadnom kraju, prolazeći kroz Zürich kao rijeka Limmat. Jezero je podjeljeno velikom branom, Seedamm, preko koje ide cesta i željeznička pruga. Istočni dio jezera je poznat pod nazivom "gornje jezero" (Obersee). Obale jezera su veoma plodne i kultivisane. Površina jezera iznosi 88.66 km2.
LEFTY1
Faktor 1 određenja lijevo-desno jest protein koji je kod ljudi kodiran genom LEFTY1 sa hromosoma 1.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 366 aminokiselina, a molekulska težina Da. 40.880
Slobodni pad
mini|250p|Slobodni pad Slobodni pad je jednoliko ubrzano kretanje tijela uzrokovano djelovanjem Zemljine privlačne sile ili sile teže. Pri tome tijelo pri padu prevaljuje sve veće puteve, jer je brzina pada sve veća. Kao iznos ubrzanja uzima se ubrzanje gravitacione sile i iznosi ~9,81 m/s2 Pri tome se za izračunavanje ostalih fizikalnih veličina koriste formule za jednoliko ubrzano kretanje.
Formule koje opisuju slobodan pad se izvode iz osnovnih formula kretanja. Treba imati na umu da tijelo prilikom slobodnog pada nema početnu brzinu, tako da se početna brzina izostavlja iz svih formula i treba paziti na to da je ubrznje a u našem slučaju gravitaciono ubrzanje g.
v = gt
Ako izrazimo vrijeme iz prve formule kao i uvrstimo u drugu dobit ćemo:
Iz ove formule možemo dobiti još dvije, a to su:
I ona važnija, koja govori o brzini tijela koje će imati nakon pada sa visine h (a prije udara o tlo):
Zbog Zemljine rotacije ona je sferoidnog oblika, tj. spljoštena je na polovima. Zbog toga je udaljenost polova od centra Zemlje manja od udaljenosti ekvatora od centra Zemlje, pa je gravitaciona sila na polovima jača. S druge strane, Zemljina rotacija uzrokuje da centifuglana sila, nastala rotacijom Zemlje, jače djeluje na tijela koja su bliže ekvatoru nego na ona blizu polova. S obzirom da je ova sila slaba, rezultujuća sila - sila Zemljine teže - jače djeluje na tijela bliža polovima. Ovisno o geografskoj širini i dužini, gravitaciona sila je različita čak i za pojedine djelove većih gradova.
U narednoj listi su prikazane precizne vrijednosti ubrzanja sile teže, u nekim gradovima Evrope i Afrike. GRAD                                 g(m/s2) Reykjavík                            9, 822 80 Helsinki                             9, 819 15 Berlin                               9, 812 82 Pariz                                9, 809 41 München                              9, 807 44 Rim                                  9, 803 63 Kinšasa                              9, 779 18 Johannesburg                         9, 785 50
Replikatori
mini|350px|Replikator Replikatori su napredni umjetno stvoreni organizmi koji se razmnožavaju repliciranjem, iz naučnofantastične serije Stargate SG-1.
Način razmnožavanja
Osnovni cilj replikatora je razmnožavanje pod svaku cijenu, komanda koju im je njihova kreatorka, android Reese zadala prije nego su izmakli kontroli. Svi koji pokušaju da ih zaustave budu uništeni. Oni se razmnožavaju tako što konzumiraju naprednu tehnologiju i na taj način dobijaju reprodukcijski materijal, a ujedno i dobijaju nova znanja. Replikatori su najveći neprijatelji Asgarda, napredne humanoidne rase. Napravljeni su u obliku velikih insekata, ali po potrebi ili želji mogu da budu stvoreni i u drugom obliku. Djeluju u grupama međusobno razmjenjujući znanje i informacije, ali je način njihove razmjene informacija, kao i društveni ustroj generalno nepoznat. Pretpostavka je da koriste neku vrstu mreže na koju su svi priključeni.
Borba protiv replikatora
Replikatore nije moguće zaustaviti Goa'uldskom ili sličnom tehnologijom koja koristi energetski izboj kao osnovni način djelovanja. Takav tip energetskog pulsa može ih zaustaviti samo na trenutak, obično na manje od sekunde. Za razliku od njih, ljudska oružja pokazala su se kao puno efikasnija. Udari projektila uzrokuju raspad osnovnih elemenata od kojih su izgrađeni. Ipak nakon razlaganja na elemente od kojih su građeni oni se mogu ponovo sastaviti. Najefikasniji način borbe protiv replikatora je oružje koje je Jack O'Neall konstruisao uz pomoć znanja Drevnih, napredne civilizacije koja više ne postoji u materijalnom obliku.
Eumen
Eumen je bio u službi ( tajnik ) makedonskih kraljeva Filipa II Makedonskog a zatim Aleksandra III. Velikog. Svi antički izvori o Eumenu slažu se da je ovaj bio iznimno sposoban i vješt vojni zapovjednik. Eumen je bio i jedini dijados koji nije bio Makedonac.
Nakon smrti Aleksandra III Velikog, 323. p. n. e., Eumen je stao na stranu Perdike, koji je bio vrhovni vojni zapovjednik i borio se za jedinstvo carstva. Perdika se ubrzo našao u ratu sa drugim generalima: Antigonom, Antipaterom, Ptolemejem i Kraterom.
Perdika je krenuo sa vojskom na Egipat, protiv Ptolemeja, a Eumena je ostavio u Aziji protiv Kratera i Antigona. Eumen je zatajio vojsci da se bore protiv Kratera te ga je pobijedio u oblasti Kapadokija. Kada je Antigon krenuo na Eumena i pobijedio ga ovaj se povukao u planinsku utvrdu.
Nakon smrti Perdike 321. p. n. e., Antipater, novi glavni regent, i ostali generali proglasili su Eumena neprijateljem i osudili na smrt. Međutim 319. p. n. e. Poliperhon, koji je zamijenio Antipatera, priznao ga je za satrapa Kapadokije. Antigon, Ptolemej, Seleuk i Kasandar udružili su se protiv Eumena i Poliperhona. Kraljevska obitelj Argead pobjegla je u Aziju kod Eumena. Eumen je pokušao pridobiti Seleuka ali nije uspio. Seleuk je pristao da podrži kraljevsku obitelj, ali nije htio služiti pod Eumenovim zapovjedništvom. Antigon je krenuo u Aziju sa velikom vojskom protiv Eumena, koji je preuzeo zapovjedništvo nad kraljevskom vojskom. Bitka kod Paretakene, 317. p. n. e., između Eumana i Antigona završila je neodlučno. Eumen je poražen od Antigona u bitki kod Gabiene, 316. p. n. e., ali se uspio povući. Ipak, vojska se pobunila protiv Eumena pa ga je Antigon zarobio i smaknuo.
Cetacea
Cetacea je red sisara u koji spadaju kitovi, delfini i pliskavice i broji više od 80 vrsta. Svi žive isključivo u vodi; osim nekoliko riječnih delfina sve druge vrste kitova žive u moru.
Kitovi, kao viši sisari, su neuobičajeno dugovječni. Neke vrste, kao npr. grenlandski kit, mogu doživjeti i više od 200 godina. Do sada najstariji poznati primjerak, mužjak, je uginuo u dobi od 211 godina.
Općenito
Kitovi su, pored morskih krava, jedini sisari potpuno prilagođeni životu u vodi. Oni čitav svoj život provode u vodi, a na kopnu ne mogu preživjeti. Na kopnu bi ih ugušila vlastita težina, osušili bi se ili bi zbog jako dobre toplotne izolacije uginuli od toplotnog udara. Čitava građa tijela kao i sve tjelesne funkcije su primjerene životu u vodi. A uprkos tome, imaju sve najvažnije osobine zajedničke svim sisarima:
Najveće životinje koje su ikada živjele na zemlji su iz reda kitova. Plavi kit (Balaenoptera musculus) je sa svojih 33 metra i 190 tona najveća vrsta na Zemlji živih životinja, ali i veća od svih svojih fosilnih predaka, dok je ulješura (Physeter catodon) najveći mesožder koji je ikada živio na Zemlji.
Vanjski izgled
mini|200p|desno|Repna peraja grbavog kita Kontura kitovog tijela jako je slična onoj velikih riba, što govori o njihovoj prilagođenosti uslovima u životnom okolišu. Tijelo im je izrazito "aerodinamično", a prednji udovi su poprimili izgled peraja. Na leđima imaju leđnu peraju koja je kod različitih vrsta različitog izgleda, a neke vrste je uopće nemaju. U suštini, leđna peraja uopće i ne zaslužuje taj naziv, jer kod onih koji je i imaju to je ustvari samo nakupljeno masno tkivo. I leđno i prednje peraje kitu služe isključivo za stabilizaciju i upravljanje u vodi. Rep završava velikom repnom perajom u kojoj nema dijelova kostiju nego je hrskavičasta. Repna peraja je postavljena vodoravno u odnosu na tijelo, i to je lako prepoznatljiva razlika u odnosu na ribe čiji rep je uvijek okomit. Kitovi plivaju vertikalnim udarcima repnom perajom.
Kitovi uopće nemaju zadnje udove, kao ni druge tjelesne izrasline koje bi mogle narušavati aerodinamičnost tijela, kao što su uši ili dlaka. Muški spolni organi kao i mliječne žlijezde uronjeni su u nabore kože.
Svi kitovi imaju izdužene glave, što posebno kod kitova usana poprima ekstremne razmjere zbog njihovih izduženih čeljusti. Otvori za disanje su postali svojevrsne "mlaznice". Kitovi zubani imaju samo jednu takvu mlaznicu, a kitovi usani dvije. One su smještene na gornjem dijelu glave tako da kit ne treba izroniti da bi disao. Dovoljno je da iz vode izroni gornji dio glave s disajnim otvorom. Kod izdisanja vlaga sadržana u izdahnutom zraku se kondenzira i stvara tzv. "mlaz".
Tijelo im je obloženo debelim slojem sala. Salo im služi kao toplotni izolator i daje im glatku tjelesnu površinu. Naročita građa kože i način kako je povezana sa salom omogućuje sitnim nabiranjem smanjenje otpora vode kod brzog plivanja. Naročito brzi plivači, recimo delfini, imaju znatno bolje aerodinamične osobine od mehaničkog tijela potpuno jednakog oblika upravo zahvaljujući takvoj funkciji kože, što je eksperimentalno dokazano.
Kostur
mini|Kostur plavog kita Kitov kostur uglavnom nema kompaktnih kostiju, jer ga voda stabilizira. Zbog toga su uobičajene kompaktne kosti kopnenih sisara kod kitova zamijenje lakšim i elastičnijim. Osim toga, na mnogim mjestima su koštani elementi zamijenjeni hrskavicom a ponegdje čak masnim tkivom što dodatno poboljšava hidrostatične osobine kitovog tijela. Kod kitova se samo u uhu i na ustima nalazi jedna vrsta kostiju izuzetne gustoće tako da podsjeća na porculan. Ta kost ima naročita akustična svojstva i provodi zvuk bolje od svih drugih kostiju.
Broj kičmenih pršljenova zavisi od vrste i ima ih od 40 pa do 93. Kao kod svih sisavaca i kit u vratnom dijelu kičme ima sedam pršljenova ali su oni, osim kod rijetkih vrsta, srasli. Time je na štetu pokretljivosti dobiveno na stabilnosti glave kod plivanja. Na području rebara ima od devet do sedamnaest pršljenova, a sama rebra povezana su hrskavičastom zamjenom prsne kosti. Zadnja dva ili tri para rebara uopće nisu pričvršćeni uz kičmu nego slobodno leže uz vanjski rub tijela.
Prednji udovi kitova oblikom podsjećaju na vesla. Građeni su od skraćene podlaktice i izduženih kostiju prstiju radi stabilizacije i pomoći pri kretanju, a međusobno su povezani hrskavicom. Jedini pokretni zglob je rameni dok su svi drugi nepokretni. Kako kretanje kitova kopnom više nije potrebno, a kod velikih kitova zbog težine ne bi ni bilo moguće, zadnji udovi su potpuno zakržljali i postoje još samo kao kosturni rudiment.
Način života
mini|Opservacija Većina kitova su izraženo druželjubive životinje s visoko razvijenim društvenim međuodnosima. Samo nekoliko vrsta žive u parovima ili kao samci.
Grupe kitova, koje se često zovu "škole", sastoje se najčešće od 10 do 50 životinja. U određenim okolnostima (u slučaju masovne pojave hrane ili u razdoblju parenja) u grupe može biti i daleko više od 1.000 članova. Pri tome je moguće i druženje s drugim vrstama kitova.
Pojedine "škole" imaju čvrsto utvrđenu hijerarhiju, pri čemu se mjesto u hijerarhiji utvrđuje ugrizima, guranjem ili sudaranjem. Ponašanje u grupi postaje agresivno samo u krajnje stresnim situacijama kao što su nedostatak hrane ili ako se nađu u zarobljeništvu. U normalnim okolnostima kontakti se uspostavljaju vrlo miroljubivo i ljubazno. Veliku ulogu pri tome igra kontaktno plivanje, međusobno glađenje perajama i dodirivanje nosova odnosno vrhova usta. Isto tako, poznata su i razigrana ponašanja, iskakanje iz vode, izvođenje salta i udaranje perajama po površini vode. Takvom su ponašanju sklone i odrasle životinje.
Za sporazumijevanje kitovi ispuštaju glasove slične pjevanju koji se šire stotinama kilometara daleko. Novija istraživanja su pokazala, da svaka grupa kitova razvija svoju tipičnu "pjesmu". Ponekad se neki kit može prepoznati po svojoj specifičnoj nezamjenjivoj pjesmi. Kako grupe ili pojedini kit iz sezone u sezonu mijenja samo jedan manji dio svoje pjesme, neki stručnjaci smatraju da je moguće po sličnosti pjesme raspoznati međusobnu krvnu povezanost pojedinih grupa kitova.
I love u grupi, a često se pri tome udružuju i s drugim vrstama. Tako mnoge vrste delfina idu u lovačke pohode na velika jata ribe zajedno s velikim tunama. Čitave "škole" orki (Orcinus orca) zajedno love druge, čak i veće kitove. Grbavi kitovi zaokruže jato manjih riba pa ispuštanjem mjehurića naprave "zavjesu" oko njih što izbezumljenu lovinu navede da se zbije u svojevrsnu kuglu na koju se oni onda sruče otvorenih usta i tako ih love.
Razmnožavanje
Kod većine vrsta kitova je utvrđeno da im je vrijeme razmnožavanja povezano sa godišnjim dobima, a sazrijevanje jajašaca se vremenski podudara s razdobljem intenzivne aktivnosti testisa mužjaka. To razdoblje se kod velikog broja vrsta podudara s njihovim sezonskim selidbama. Većina kitova zubana ne zasniva za vrijeme parenja trajne veze, a kod velikog broja vrsta ženke se u jednoj sezoni pare s više mužjaka. Za razliku od njih, kitovi usani su uglavnom monogamni tokom jedne sezone parenja, ali niti oni ne zasnivaju trajne veze.
Ženke nose mladunce od devet do šesnaest mjeseci, a dužina skotnosti ne ovisi o veličini vrste. Pliskavice koje su velike do 2,5 metara nose jednako dugo kao i plavi kitovi, najveće životinje na svijetu, oko jedanaest mjeseci. Kitovi u pravilu donose na svijet jedno mladunče, a ako se rode blizanci, jedan mladunac uglavnom ugine, jer majka nema dovoljno mlijeka da podigne oba mladunca. Porođaj uglavnom počinje s izlaskom repa. Na taj se način opasnost od utapanja novorođenčeta svodi na minimum. Nakon rođenja se mladunče brzo gura na površinu radi prvog udisaja zraka. Snimljene su scene prave pomoći "babica", drugih ženki koje se okupe oko ženke koja rađa i koje uzrujano plivaju oko rodilje i one gurkanjem dovode mladunca do prvog udisaja na površinu. Taj proces je dokumentovan kod nekih vrsta delfina, pa se vjeruje da je slično i kod drugih vrsta kitova. Dojenje se razlikuje od dojenja sisavaca. Majka doslovno štrca mlijeko u usta mladunca jer kitovi nemaju usnice pa nisu u stanju sisati.
Razdoblje dojenja je uglavnom dugo, i kod velikog broja vrsta je duže od godine dana, pa je povezanost majke s potomkom izrazito velika. Kod svih vrsta kitova o podizanju mladunaca brine se samo majka. Spolnu zrelost kitovi u pravilu dosežu relativno kasno, tek u dobi od sedam do deset godina. Takva strategija razmnožavanja rezultira s malo potomaka, ali se nadoknađuje velikim postotkom preživljavanja mladunaca.
Ugroženost
Osim rijetkih izuzetaka, kitove uglavnom ugrožavaju ljudi. Prirodni neprijatelji kitova su samo neke vrste velikih morskih pasa kao i drugi kitovi, npr. orke koje love male kitove, ali i mladunce velikih kitova. Ugroženost od strane ljudi se može podijeliti na dva dijela: jedan je direktni - lovom na njih, a drugi je indirektan i sastoji se od ribolova i zagađenja okoliša.
Kitolov
Tokom 18. i 19. vijeka lovljeni su prvenstveno kitovi usani. Usi su u to vrijeme korištene za proizvodnju modnih proizvoda, kao steznici i za pridržavanje širokih ženskih suknji, "krinolina", koje su u to vrijeme bile u modi.
Većina vrsta lovljenih kitova je ozbiljno ugrožena. Neke vrste velikih kitova su obilno lovljene sve do kasnog 20. vijeka, čime je populacija tih vrsta dovedena do ruba istrijebljenja. Njihov broj je i danas sveden na nekoliko desetina jer je njihov prirodni prirast vrlo polagan. U tom su vremenu potpuno istrijebljeni atlantski sivi kit, koreanski sivi kit i biskajski kit.
Ubijanje kitova za komercijalne svrhe je od 1985. u cijelom svijetu zabranjeno do 2005. godine, ali ih se i danas lovi s različitim obrazloženjima.
Ribolov
Iako uopće nisu za kitolov zanimljivi, neke vrste malih kitova, kao, recimo, delfini koji spadaju u porodicu kitova zubana, su ozbiljno ugroženi. Oni su često usputne žrtve tunolova jer se zadržavaju u blizini jata tuna. Tunolovci to dobro znaju, i po ispusnim mlazovima delfina određuju položaj jata tuna. Ribari spuštaju mreže oko grupe dupina u očekivanju da će tako uloviti tune. Kad se mreže skupljaju, delfini se u njih ulove i utapaju se. Pri tome se događa još jedan, do danas nerazumljiv fenomen. Delfini, koji u igri skaču iz vode kao pravi akrobati, kad se nađu uz rub mreže ne mogu ju "preskočiti" i iz nje izaći u otvoreno more. Niko još nema odgovor na pitanje zašto je to tako, i mnogi delfini plaćaju životom tu činjenicu. U novije vrijeme im se pokušava pomoći na način da u zatvoren krug mreže uđu ljudi i spuštaju rub mreže ispod ruba vode kako bi omogućili dupinima da iz nje isplivaju, ali to nije ni približno dovoljno.
Taksonomija
Cetacea obuhvataju oko 90 vrsta, sve morske, osim četiri vrste slatkovodnih delfina. Mogu se podijeliti u dvije grupe: Mysticeti (kitovi usani) i Odontoceti (kitovi zubani, koji uključuju delfine, pliskavice, i sperma kitove). Pedstavnici najmanje vrste (jedna vrsta delfina su manji od ljudi, a plavetni kit je najveća životinja ikad za koje se zna da su živjele. Tradicionalno  grupa Cetacea  je prepoznat kao jedinstven red sisara. Međutim, molekulska istraživanja i nedavna otkrića pokazuju da su  fosilni kitovi su unutar drugog reda sisara, Artiodactyla, bliskih srodnjika  porodice nilskih konja (Hippopotamidae).  Barem jedan autor smatra da Cetacea treba posmatrati  kao infrared u podredu Hyppomorpha unutar  Artiodactyla.
Za sisare je karakteristična toplokrvnost,  disanje zraka preko pluća, sisanje  mladih i dlakavost,  iako je u slučaju kitova, od toga ostalo vrlo malo.
Drugi način razlikovanja je kitova od iz riba je oblik i orijentacija repa. Riblji repovi su vertikalni i, prilikom plivanja, kreću od jedne do druge strane (lijevo – desno). A kitov rep je horizontalan i kreće se gore - dolje, jer kitovi  pršljenovi funkcionitaju na isti način kao i u ljudskoj  kičmi.
Evolucija
Evolucija kitova (kitovi, delfini i pliskavice) ima jedan od najkompletnijih fosila, što praćenje odnosa između porodica čini lakšim. Oni su morski sisari, srodnici porodice Raoellidae, grupe kopnenih sisara koje odlikuje vršno kopito, tanki udovi  i uho sa značajnim sličnostima sa ranim  kitovima. Jednog od tih,  posebno Indohyus, koji je izgledom nalikovao na malog jelena, karakteriše duga njuška i osteoskleroza, koja ukazuje na to da "Indohyus" bio  vodena životinja. U Kopneno porijeklo kitova prve ukazuje njihova potrebu da se udišu vazduh sa površine, te kosti njihovih peraja, koje  liče udove kopnenih zemljišta sisara, a zakržljale ostatke zadnjih nogu naslijedili su  od svojih četveronožnih predaka. Gubitak vanjskog dijela zadnjih udova je posebno dobro dokumentiran  istraživanjem  evoluciju porodica  Pakicetidae, Ambulocetidae, Remingtonocetidae, Protocetidae i Basilosauridae.
Odgovor na pitanje kako je kopnena životinja postala okeanska, bio je misterija sve do otkrića počevši u kasnim 1970-im godina u Pakistanu, gdje je  otkriveno nekoliko faza u tranziciji kitova od kopna do mora.
Ova slika ne opisuje pravi filogenetskih slijed evolucije određene vrste, nego je ilustrativan prikaz evolucije kitova od kopnenih  četveronožnih sisara, vjerojatnih predaka, kroz različite faze adaptacije do modernih kitova i potpunog razvoja hidrodinamičnog  oblika tijela. Repna peraja su degenerirane zadnje noge. Iako su Pakicetidae još pridržavale težinu zadnjim udovima, smatraju se prvim kitovovima, a nisu uključeni u Artiodactylia. To je dovelo do pojave porodice Ambulocetidae, čiji je jak rep omogućio je život sa više plivanja. Remingtonocetidae su ostale u stanju da podrže vlastite težine, ali i razvile jaku bazu za stopala prilagođena za plivanje. Protoceidae su bili su prvi kitovi koji se mogu naći u cijelom svijetu, a ne samo u Pakistanu i Indiji ukazuje na naprednije kretanje u vodi. Iz te faze poznata su dva glavna roda: Artiocetus i Georgiacetus. Kod prvog su smanjeni zadnji udovi, ali je i dalje bio u stanju da nosi težinu, dok je Georgiacetus imao karlicu potpuno isključen iz kičme, što znači da ne može podržati svoju vlastitu težinu pa je na taj način provodio sve vrijeme u vodi. Basilosauridae su bili prvi u potpunosti vodeni kitovi. Bila su dva osnovna tipa, Basilosaurus i Dorudontidae. Oba karakteriziraju maleni zadnji udovi, repno peraje i izdužena kičma. To je pružilo osnovu za razvoj modernih kitova Mysticeti i Odontoceti, odnosno razdvajanje skupina kitova usānâ i kitova zubana, koje se dogodio za vrijeme oligocena (Janjucetus i Squalodon predstavljaju njihove rane oblike).
Odnos: usani - zubani
Fosilni nalazi ukazuju da su, prije nego što se razvila kitova kost, kitovi pločani  također imali zube, pa je definiranje  zuba samo u skupini zubana  problematično. Umjesto toga, paleontolozi su identificirali druge osobine  koje ujedinjuje fosilne  i moderne odontocete koje se ne dijele od msticeta. Također je pretpostavljeno da su asimetrične lobanja  kitova zubana evoluiral  kao adaptacije  na eholokaciju. Novija otkrića, međutim, ukazuju da je zajednički predak  sadašnjih  kitova zapravo imao iskrivljenu lobanju. Sada je poznato da je kranijska asimetrija je kod drevnih kitova evoluirala kao dio skupa osobina povezanih sa smjerom  otvaranja, uključujući istanjenje donje čeljusti, razvoj  masnih jastučića mandibule i izolaciju ušne regije. To vjerojatno znači da, dok se asimetrija lobanje zubana tokom vremena povećavala, kod kitova pločana, lobanja  je evoluirala od asimetričnosti ka simetričnosti.
Kiss from a Rose
mini|Seal "Kiss from a Rose" je pjesma sa Sealovog drugog istoimenog albuma. Pjesma je prvi put objavljena kao singl u julu 1994. godine i uključena u film The NeverEnding Story III te godine. Ponovo je objavljen godinu dana kasnije 1995. kao dio soundtracka filma Batman Forever, što mu je pomoglo da se nađe na vrhu ljestvica u Sjedinjenim Državama i Australiji. Također je dospio u prvih 10 u nekoliko drugih zemalja, uključujući Kanadu, Francusku, Island i Norvešku. Na dodjeli Grammy nagrada 1996. osvojio je nagrade za ploču godine, pjesmu godine i najbolju mušku pop vokalnu izvedbu.
"Kiss from a Rose" je napisana 1987. godine, nekoliko godina prije objavljivanja Sealovog istoimenog debitantskog albuma iz 1991. godine. Nakon što je napisao pjesmu, Seal se osjećao "posramljenim zbog toga" i "bacio je traku u ćošak". Seal je nije predstavio producentu Trevoru Hornu sve do snimanja za Seal II. Seal je 2015. rekao za pjesmu: „Da budem iskren, nikad nisam bio toliko ponosan na nju, iako mi se sviđa ono što je Trevor uradio sa snimkom. Pretvorio je tu traku iz mog ugla u još 8 miliona prodatih ploča i moje ime je postalo poznato."
"Kiss from a Rose" je bio drugi singl snimljen sa soundtracka filma Batman Forever i bio je na vrhu američke Billboard Hot 100 jedne sedmice u augustu 1995. godine. Takođe je otišla na četvrto mjesto na UK Singles Chart, gde je prvobitno dostigla 20. mesto 1994. godine. Takođe je nominovana za MTV filmsku nagradu za najbolju pjesmu iz filma 1996. godine.
Music & Media prokomentarisao je: „Zapečaćeno poljupcem, evo vam balada i po! Ima pravi patos i nezaobilazne violine. Trn, potreban da se pokaže iskrenost, dolazi od oštrog alt saksofona." Alan Džons iz Music Week -a je napisao: „Sealov veličanstveni „Kiss From A Rose“ – sada podnaslov „Love Theme From Batman Forever“ – vratio se samo godinu dana nakon svog prvog izdanja kada je dostigao 19. Kompleksna, ali melodična pjesma, ostala je glavna radio stanica otkako je prvi put objavljena i spremna je da eksplodira."
Zagonetni stihovi pjesme bili su predmet debate od objavljivanja. Godine 2015. Seal je dao provjereni komentar na unos "Kiss from a Rose" na web stranici Genius, jednostavno rekavši: "Izbjegavao sam da objašnjavam ove tekstove više od 25 godina. Neću sada to početi raditi."
Muzički video
Proizvedene su dvije verzije muzičkog spota:
Ismet Bajramović
Ismet "Ćelo" Bajramović (Sarajevo, 26. april 1966 – Sarajevo, 17. decembar 2008) bivši je komandant Vojne policije Armije Republike Bosne i Hercegovine.
U julu 1985. godine Bajramović je osuđen na zatvorsku kaznu od 11 godina zbog brojnih krivičnih djela. Zatvorsku kaznu je odležao u Kazneno-popravnom zavodu u Zenici. Iz zatvora je pušten u 1991. godini.
Rat
Početkom rata, Bajramović se istakao u dvije odlučujuće bitke za Sarajevo: 2. maja 1992. godine kada se na Skenderiji vodila bitka za Predsjedništvo BiH sa niškim specijalcima JNA. Drugu značajnu ulogu je imao u Pofalićkoj bici 16. maja 1992. godine.
Početkom 1993. godine, smijenjen je sa mjesta komandanta Vojne policije Armije BiH. Tadašnji komandant Prvog korpusa Armije BiH Mustafa Hajrulahović Talijan predlagao je na sastancima da vojnici iz Bajramovićeve jedinice uđu u sastav 101. brigade, kojom je komandovao Nedžad Ajnadžić ili 1. brdsku Muje Zulića.
Suđenje
Na Ilidži, 31. marta 2000. godine, u restoranu “Brajlović” ubijen je Rahman Hajdarpašić Rašo, bivši folk pjevač. Za ubistvo je optužen Ismet Bajramović, Mahir Rađo i Mevsud Ličina. U tom procesu, Bajramovića je 4. februara 2001. godine sarajevski sudija Salem Miso osudio na 20 godina zatvora. U zatvoru je proveo pet godina.
Smrt
17. decembra 2008. godine Bajramović je izvršio samoubistvo, pucavši sebi u sljepočnicu iz pištolja u svom stanu u Sarajevu, uzrok tog čina nije poznat.
Trakija (rimska provincija)
mini|desno|300px|Rimska provincija Tracija Trakija (Tracija, Tračka, lat. Thracia) je bila starorimska provincija. Nalazila se većim dijelom na području današnje Bugarske.
Osnovana je 46. godine, uredbom cara Klaudija kojom je Carstvu pripojena nekadašnja rimska vazalska država Tračka.
Reformama Dioklecijana sa kraja 3. vijeka teritorija Tracije je podijeljena na četiri manje pokrajine.
NGC 3129
NGC 3129 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Lav. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. marta 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Franz Kafka
Franz Kafka (3. juli 1883 – 3. juni 1924) bio je češki pisac, jedan od najpoznatijih i najuticajnijih evropskih pisaca 20. vijeka. Rođen je u Pragu, u porodici siromašnih jevrejskih trgovaca, koji će kasnije postati veoma bogati. Franz je živio samačkim životom i nikada nije bio shvaćen niti prihvaćen u društvu. Školovao se za pravnika i nakon završenog pravnog obrazovanja bio je zaposlen sa punim radnim vremenom u osiguravajućoj kompaniji, što ga je primoralo da pisše u svoje slobodno vrijeme. Tokom svog života, Kafka je napisao stotine pisama porodici i bliskim prijateljima, uključujući svog oca, sa kojim je imao napet i formalan odnos. Vjerio se nekoliko puta, ali se nikada nije oženio. Umro je u opskurnosti 1924. godine u dobi od 40 godina od tuberkuloze. Sva njegova veća djela su obavljena nakon njegove smrti.
Kafka je bio plodan pisac, provodio je većinu svog slobodnog vremena pišući, često kasno u noć. Procjenjuje se da je spalio 90% svog ukupnog rada zbog svoje uporne borbe sa sumnjom u sebe. Nekoliko Kafkinih djela objavljeno je tokom njegovog života: zbirke priča Kontemplacija i Seoski doktor, te pojedinačne priče (kao što je "Metamorfoza") objavljene su u književnim časopisima, ali su dobile malo pažnje javnosti. Kafka je u svom testamentu naložio Max Brodu da uništi njegova nedovršena djela, uključujući njegove romane Suđenje, Dvorac i Amerika, ali Brod je ignorisao ta uputstva i dao objaviti veliki broj njegovih djela.
Kafkin opus, koji se može podijeliti u nekoliko žanrova (romani, pripovijetke, aforizmi, dnevnici i pisma) veže tematsko, svjetonazorsko i, moglo bi se reći, spiritualno jedinstvo. Baštinik više tradicija (njemačkoga romantizma, fantastične struje u književnosti, židovskih heterodoksnih učenja kao i kršćanske gnoze), poštovatelj velikana evropske književne tradicije (Goethea, Heinea, Flauberta, Gogolja, Dostojevskog), Kafka bijaše i saputnikom njemačkoga ekspresionizma. Ipak, Kafkina vizija zbilje i intenzitet kojom ju je iskazao čine ga autorom kojega se ne može utrpati u šematske podjele po književnim pravcima.
Život
Rođen u Pragu, u doba Austro-Ugarske monarhije, Kafka potiče iz imućne familije u kojoj je dominirao radišni, no često tiranski i samovoljni otac. Studirao je pravo i radio neko vrijeme kao činovnik - no većim je dijelom Kafka proveo život materijalno osiguran očevim imetkom (činjenica koja se često zanemaruje, posve u skladu s legendom o Kafki kao žrtvi bešćutnoga i despotskoga oca grubijana). Umro je od raka grkljana, prethodno naredivši svom prijatelju Maxu Brodu da spali većinu njegovih rukopisa - posljednja volja koju ovaj, nasreću, nije ispunio. Brod je posthumno izdao velik broj Kafkinih djela, često uz teško prihvatljive intervencije u tekstu. Većina Kafkine uže porodice (sestre, očeva i majčina rodbina) stradala je u nacističkom genocidu Židova.
Kritička interpretacija
Kafkina djela prikazuju sivu i banalnu svakodnevnicu kao enigmatsku i alogičnu zbilju ispunjenu strepnjom, u kojoj su likovi, pritisnuti osjećajem krivice i zbunjenosti, neprestano izloženi prijetnji birokratskih sila kojima ne mogu dokučiti izvor ni motiv. To je posebno vidljivo u romanima "Proces" (1925.), "Zamak" (1926.) i "Amerika" (1927.), kao i u mnoštvu kraćih i dužih pripovijetki, među kojima se ističe "Preobrazba" (1915.). Repetitivni i besmisleni tlačiteljski postupci nerazumljivog i svemoćnog birokratskog aparata, mehaničke i apsurdne reakcije "junaka" koji nemaju izraženi osobni identitet, usamljenost i nemogućnost komunikacije među likovima koji se grčevito i bezuspješno trude da spoznaju mehanizam opresije koji ih muči i proganja bez ikakvog vidljivog razloga, realnost zbivanja koja je bliža događajima u snu nego u "običnoj" stvarnosti, iracionalni i fantastični element u radnji koji ne može biti reduciran na psihopatološke poremećaje - sve je to učinilo Kafkinu prozu posebno dojmljivom i uticajnom u razdoblju poslije Drugog svjetskog rata (a i kasnije), jer se iskustvo opšte bespomoćnosti pojedinca naspram sila kako totalitarno-terorističke (nacizam, komunizam), tako i liberalno-birokratske (demokratski kapitalizam) države pokazalo kao paradigmatsko za modernu ljudsku sudbinu. U prepisci (najpoznatije je legendarno "Pismo ocu", kao i pisma ljubavnici Mileni Jasenskoj) Kafka se pokazuje kao pojedinac mučen nesigurnošću, bespomoćnošću i legijom psihoanalitičkih kompleksa, dok aforistički zapisi i kratki nacrti za duže tekstove, skupljeni u knjigama kao "Plava bilježnica" otkrivaju slabije poznatoga Kafku - modernog potomka starih gnostika, opsjednutog pojmom "nerazorivoga" spiritualnog elementa u čovjeku. Napustivši tradicionalnu religioznost, Kafka je, razapet između žrvnja apsurda i tihe izvjesnosti u opstojnost "nerazorivog", ostao jednim od središnjih spiritualnih pisaca 20. vijeka.
Asgard (Stargate)
mini|350px|Thor u SGC Asgardi su izmišljeni likovi iz serije Stargate SG-1. Oni su napredna vanzemaljska civilizacija. Predstavljeni su kao visoko evoluirani humanoidi, jedina rasa koja pokušava nastaviti zadaće drevnog saveza četiriju rasa (Noksi, Asgardi, Furlinzi i Drevni), a to je podučavanje i uvođenje drugih rasa u savez.
U seriji su predstavljeni kao popularni vanzemaljci iz Roswella, što je potkrijepljeno objašnjenjem da su oni doista mnogo puta posjećivali Zemlju (i mnoge druge planete), s ciljem proučavanja i zaštite civilizacija. Autori serije su dali da se nasluti da su oni zapravo predstavljali drevna božanstva mnogih starih naroda, posebno germanskih.
Historija
Asgardi potiču iz galaksije Ida, sa planete Othala ili Hala. Prije 30.000 godina Asgardi su postojali kao humanoidna rasa i razmnožavali su se seksualnim putem. U sadašnje vrijeme razmnožavaju se kloniranjem što dovodi do njihovog izumiranja jer je svaki sljedeći klon lošiji od predhodnog. Po završenom kloniranju, svijest originalnog Asgarda se prebacuje u njegovog klona.
Neprijatelji
Njihov najveći neprijatelj su Replikatori, napredni umjetni organizmi čiji je jedini cilj replikacija, koja je ujedno i njihov jedini način razmnožavanja. Stvoreni su na jednom od svjetova unutar naše galaksije. Stvorio ih je android Reese kako bi joj služili kao igračke ali i kako bi je zaštitili. Pošto su ljudi sa njenog planeta bili svjesni greške koju je prilikom stvaranja napravio njen kreator, a i plašeći se replikatora, pokušali su je ubiti. Reese je replikatorima zadala zapovjest da se repliciraju pod svaku cijenu. Ubrzo nakon toga replikatori su izmakli njenoj kontroli i ubili sve ljude na planetu. Oni konzumiraju napredne tehnologije i na taj se način razmnožavaju ujedno učeći iz tih tehnologija postaju sve napredniji. O'Neill i njegov tim je za Asgarde je najveća nada da će ikada poraziti Replikatore.
Švicarski nož
mini|desno|300px|Multifunkcionalni švicarski nož thumb| thumb|
Švicarski nož, švicarski oficirski nož ili švicarski vojni nož je naziv za multifunkcionalni džepni nož. Generalno gledajući švicarski nož ima pored noža i različite alatke, npr. šarafcigere ili otvarače za konzerve. Ovi dodaci su smješteni unutar drške noža i stavljaju se u upotrebu izvlečenjem. Drška noža je najčešće crvena i na njoj se nalazi grb Švicarske. Porijeklo mu je iz mjesta Schwyz u Švicarskoj.
Postoje različiti modeli švicarskih noževa, sa različitim kombinacijama alatki za različite zadatke. Najjednostavniji uključije samo nož, a dodaci koji mogu biti su manji noža, čačkalica, pinceta, vadičep, otvarač za konzerve, otvarač za čepove, šarafciger, makaze, pila, kuka, povećalo, olovka, i sl. Novije verzije noža uključuju i USB, digitalni sat, laser, MP3, i sl.