Yes_(grupa)
1988-95: ABW&H, Union, i Talk
Do kraja 1988 godine, Jon Anderson se osjećao zapostavljeno zbog muzičkog pravca "Yes-West" postave. Krajem 1988 je ponovo napustio ovu grupu tvrdeći da nikad ne bi ostao u Yes-u samo zbog novca, i na godišnjem odmoru u Montserratu je započeo solo muzički projekat kom se prikljućio Steve Howe, te Bill Bruford i Rick Wakeman što je budilo nadu da bi se moglo desiti ponovno okupljanje "klasičnog Yes-a". U početku muzičari grupe Yes su izabrali kočlegu Billa Bruforda iz King Crimsona, Tony Levin-a kao bas gitaristu i umjesto da idu sa Yes imenom, grupa je išla pod imenom, "Anderson, Wakeman, Bruford & Howe", odnosno ABW&H. Njihov prvi album, jednostavno nazvan po imenu grupe, izdat je juna 1989. na njemu je bio snimljen video hit "Brother of Mine." Kasnije se ispostavilo da nisu svi snimali zajedno. Pjevač Jon Anderson je jednom izjavio da su on i producent Chris Kimsey zajedno sastavili svoje pojedinačne muzičke snimke odvojeno od grupe. Gitarista Steve Howe je bio razočaran sa miksanjem tokom snimanja i svojim pojačalom, iako je verzija pjesme "Fist of Fire" sa više njegovih gitara ostala netaknuta, te se pojavila na albumu sastavljenom od 5 kompaktnih diskova pod nazivom In a Word objavljenom 2002. godine. ABW&H su išli na turneju 1989. i 1990. godine pod imenom, "An Evening of Yes Music." Pored Tony Levina na turneji su gostovali Milton McDonald kao drugi gitarista i Joel Coelback kao drugi klavijaturista. 1993. izdaju živi album, An Evening of Yes Music Plus, na kojem je Jeff Berlin mijenjao Tony Levina zbog njegove bolesti. Turneja je bila problematična zbog sudskog spora između izdavačke kuċe Atlantic Records i "Yes-West" sastava zbog zloupotrebe imena grupe Yes na promocionalnom materijalu, te naziva turneje. Nakon turneje, ABWH se vraċaju u studio da snime svoj drugi album, probno nazvan "Dialogue." Međutim, nakon slušanja nekih pjesama sa ovog albuma, izdavačka kuča Arista Records odbila je da objavi ovaj album smatrajuċi da su pjesme slabe i savjetovala im je da pronađu druge tekstopisce koji bi im mogli dati potencijalan hit singl. Tada je Anderson kontaktirao Trevora Rabina i objasnio mu problem. Rabin je zatim poslao Jonu Andersonu 4 nove pjesme, sa pismom da ABWH može imati jednu pjesmu ako obećaju da ċe vratiti ostale tri. Direktori Arista Records-a saslušali su pjesme i htjeli svih ćetiri, ali Tevor Rabin nije na to pristao. U međuvremenu, preostali ćlanovi "Yes-West" postave su tražili zamjenu za Jona Andersona. Grupa "Yes-West" radila je na nastavku snimanja albuma Big Generator i bila je u potrazi za novim pjevačem, a moguċi kandidati za ovo mjesto su bili: bivši gitarista i pjevač grupe Supertramp, Roger Hodgson. Grupa "Yes-West" je čak radila i sa pjevačem grupe Kansas Steve Walshom, te sa pjevačem grupe World Trade, Billy Sherwoodom i Robbie Nevilleom. Steve Walsh je ostao samo jedan dan, ali se Sherwood dobro uklopio sa ostalim ćlanovima grupe "Yes West" sa kojima je nastavio pisanje pjesama. Izdavačka kuċa Artista Records je tada predložila da se 4 pjesme dodaju na novi album i zajedno sa pjevačem Jonom Andersonom snimi pod starim imenom, Yes. Album Union, trinaesti je album grupe Yes i izdat je krajem aprila 1991. Album su snimili Yes-West i ABWH, ali na njemu ne sviraju svih osam ćlanova istovremeno. Jon Anderson je otpjeva sve pjesme na ovom albumu, dok je Chris Squire otpjevao prateći vokal na nekim pjesmama ABW&H-a, a Tony Levin je gostovao kao bas gitarista na svim pjesmama sa ovog albuma. Pjesma "Masquarade" je 1992. bila predložena za Grammy nagradu u kategoriji najbolje instrumentalne rock izvedbe. Pjesma "Lift me Up" dostigla je vrh Rock ljestvice popluarnosti maja 1991., a pjesma "Saving my Heart" došla do 9. mjesta najslušanijih pjesama u jesen 1991. Skoro svi članovi ove grupe su otvoreno izrazili svoje nezadovoljastvo sa muzičkim konceptom na albumu Union, a Bill Bruford ga je potpuno odbacio. Rick Wakeman nije mogao da prepozna svoje sviračke dijelove, pa je zbog toga bacio svoj primjerak ovog albuma kroz prozor svoje limuzine. Od tada ga je prozvao "onion" (bosanski: luk), zbog toga što uvijek zaplače kad pomisli na ovaj album. Producent Jonathan Ellias je nekoliko godina kasnije u razgovoru sa novinarima izjavio da su on i Jon Anderson bili svjesni o učešċu studijskih muzičara na snimanju ovog albuma. Dodao je i da su njih dvojica bili ti koji su pozvali studijske muzičare na snimanje albuma "Union", jer je svađa među članovima grupe Yes sprječavala napredak nastavak rada na tom muzičkom projektu. Album je uprkos tome bio prodat u 1.5 miliona primjeraka širom svijeta i dostigao 7. mjesto popularnosti na ljestvicama popularnosti u Velikoj Britaniji i 15. u SAD-a. Nakon izdavanja albuma Union slijedila je koncertna turneja tokom 1991. - 1992. godine, koja je ujedinila svih osam članova ove grupe na pokretnoj kružnoj bini. Nakon završetka turneje, Bill Bruford je odlučio da prekine saradnju sa grupom Yes i vratio se svom jazz projektu Earthworks. thumb|desno|200px|Trevor Rabin se pridružio grupi tokom njihovog ponovnog okupljanja 1983. i ostao je sve do 1994. godine kada je odlučio postati filmski kompozitor. Od tada je postao član Yes zajedno sa Jonom Andersonom i Rickom Wakemanom. Godine 1993. objavljen je album Symphonic Music of Yes, sa orkestriranim verzijama Yes pjesama koje je aranžirao David Palmer. Steve Howe, Bill Bruford i Jon Anderson su učestvovali na snimanju ovog albuma, a pridružio im se i Londonski filharmonijski orkestar, English Chamber Orchestra i London Community Gospel Choir. Naredni studijski album grupe Yes, kao i kod albuma Union, osmislila je njihova diskografska kuća, a ne samo Yes. Izdavačka kuċa Victory Music se obratila Rabinu sa prijedlogom da napravi album isključivo sa muzičkom postavom 90125. Trevor Rabin se u početku usprotivio tako što je zatražio da se uključi i Rick Wakeman. Započeo je da snima album u svom domu, koristeći tada pionirski koncept digitalnog kućnog studija koristeċi pri tom materijal koji su napisali on i Jon Anderson. Novi album je ušao u produkciju 1993., ali je Wakemanova saradnja konačno otkazana, jer je njegovo odbijanje da napusti njegovo dugogodišnje rukovodeċe mjesto u okviru grupe Yes stvaralo nepremostive pravne probleme.