cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rikard, 1. vojvoda od Yorka
Već godinu dana po rođenju data mu je titula vojvode od Yorka. Otada pa do danas tradicija je da se drugorođenom sinu engleskog, a kasnije i britanskog, suverena daje ta titula. Dana 15. januara 1478. godine sklopljen je brak između četverogodišnjeg princa Rikarda i šestogodišnje bogate nasljednice, Anne de Mowbray, 8. grofice od Norfolka. Pošto Anne nije mogla naslijediti očevo vojvodstvo Norfolk, Rikard je proglašen vojvodom od Norfolka 1481. godine. mini|lijevo|200px|Rikard od Yorka i njegov brat, kralj Edvard V Rikardov otac umire 9. aprila 1483. godine, te njegov stariji brat Edvard postaje engleski kralj, a kako je tada još bio dijete i bez svoje djece, Rikard je postao presumirani nasljednik engleske krune, odnosno prvi u nasljednom nizu. Međutim, ta situacija nije potrajala. Robert Stillington je svjedočio da je Rikardov otac obećao brak ledi Eleanor Butler 1461. godine, a ona je bila živa u trenutku sklapanja braka Rikardovih roditelja, što znači da je njihov brak bio nevalidan i značio bigamiju. Rikardov istoimeni amidža, Rikard, vojvoda od Gloucestera, podržao je ovo svjedočenje i natjerao parlament da proglasi svu djecu njegovog umrlog brata i kraljice majke Elizabeth vanbračnom i stoga nepodobnom da naslijede krunu, čime je on postao engleski kralj 25. juna 1483. godine.
Desetogodišnji Rikard od Yorka i njegov stariji brat, trinaestogodišnji zbačeni kralj, poslani su u Tower of London sredinom 1483. godine i tada im se gubi svaki trag. Tokom 1490-ih nekoliko ljudi je tvrdilo da su Rikard, ali svi se danas smatraju varalicama kako ih je smatrao i Tudorski režim. Sedamdesetih godina sedamnaestog vijeka u Toweru su pronađena dva malena kostura za koja neki vjeruju da su ostaci Rikarda i Eduarda, ali to nikada nije potvrđeno. Kosturi su sahranjeni u Westminsterskoj opatiji.
Iločki
Iločki (u starim izvorima de Illoch, de Wylak, de Voilack i dr.; mađar.: Újlaki), hrvatska vlastelinska porodica koja je tokom kasnog srednjeg vijeka, sve do početka 16. vijeka, imala značajnu ulogu i uticaj u političkom, kulturnom i društvenom životu u Hrvatskom Kraljevstvu u personalnoj uniji s Ugarskom, a naročito u historiji Slavonije i Srijema.
Porodična historija
Porodica Iločkih je grana plemićkog roda poznatog po nazivu Orahovički, kojeg su dobili po svom posjedu Orahovici u srednjovjekovnoj Križevačkoj županiji. Najstariji poznati predak roda bio je Gug (u nekim izvorima Göge), koji je živio u 13. vijeku i čije etničko porijeklo nije sa stopostotnom sigurnošću utvrđeno. Historičari su ustanovili da su se Gugovi najstariji posjedi nalazili na teritoriji srednjovjekovne Dubičke županije u tadašnjoj „donjoj Slavoniji“, pa su zaključili da odande vuče i porijeklo. Tokom vremena članovi roda sticali su nove posjede u Hrvatskoj i Ugarskoj, među kojima Orahovicu i neke posjede na području Bukovice, Viljeva i Jošave u Križevačkoj i Virovitičkoj županiji, te Palotu u ugarskoj Županiji Veszprém i Galgóc (današnji Hlohovec u Slovačkoj) u tadašnjoj Županiji Njitra. Godine 1364. dobivaju Ilok i po njemu se počinju nazivaju Iločki.
Lovro je 1340. godine postao njitranskim županom, a kasnije je bio glavni kraljevski tavernik, odnosno komornik (1344-46), te varaždinski, šopronski i vaški (Željezna županija) župan (1347-1348). Umro je 1349. godine, ostavivši trojicu sinova: Nikolu, Bartola i Lenkusa (u mađarskim izvorima Lőkös).
Lovrin sin Nikola, zvan Kont, učestvovao je kao vjeran kraljev podanik u mnogim vojnim pohodima, istaknuvši se posebno u bitkama u Italiji, gdje je dobio nadimak Kont (od italijanske riječi conte = grof). Sredinom 14. vijeka on je postao jedan od najvažnijih Ljudevitovih vlastelina, dobivši nova imanja i titule. U periodu 1345-1351. obavljao je funkciju kraljevskog peharnika, 1351. postaje erdeljski vojvoda, a 1356. ugarski palatin, najviši kraljev državni funkcioner. U međuvremenu je bio i župan u više hrvatskih i ugarskih županija. Kao palatin komandovao je godine 1363. Ljudevitovom vojskom u neuspješnom pohodu na Bosnu (kojom je tada vladao ban Tvrtko Kotromanić), te nešto kasnije na Bugarsku (1365). Kada je 1364. godine izumrla iločka grana ugarske plemićke porodice Csák, kralj je Ilok i pripadajuće vlastelinstvo dao Nikoli-Kontu i njegovom nećaku Ladislavu, Lenkusovom sinu. Porodica je tada prebacila svoje sjedište u taj dobro utvrđeni grad iznad Dunava, te se počela nazivati Iločki.
Nikola Kont Iločki umro je 1367. godine, a naslijedili su ga sinovi Nikola II (†1397.) i Bartol II (†1393.), koji nisu imali moć i slavu svog oca. Dva Bartolova sina iz idućeg pokoljenja Iločkih postali su mačvanski banovi, i to Ladislav (†1418.) u periodu 1410-1418., a Mirko /Emerik/ (†1419.) nakon njega, sve do svoje smrti. Mirkova kćerka Marta oženila se s moćnim krčkim knezom Nikolom IV Frankopanom i rodila mu jedanaestoro djece.
Ladislav Iločki je iza sebe ostavio petoricu sinova: Ivana III., Stjepana III., Nikolu V., Petra i Pavla. Među njima najistaknutije mjesto pripada Nikoli V. Iločkom, koji je bio mačvanski (1438-1458), slavonski (1457-1463) i usorski ban, erdeljski (transilvanijski) vojvoda (1441-1458) i bosanski kralj (1471-1477), dovevši porodicu Iločki do vrha moći. Rođen oko godine 1410, najvjerovatnije u Paloti, on je sjedište imao u Iloku i uglavnom boravio tamo. U svoja dva braka imao je ukupno osmero djece, i to četiri sina i četiri kćerke, ali ga je od sinova nadživio samo Lovro III., dok su ostali umrli u mladenačkim godinama života. Jedna od njegovih kćerki, Katarina, udala se za Ivana Kurjakovića, krbavskog kneza.
mini|270px|Tvrđava u Iloku bila je porodično sjedište Lovro III. rodio se 1459. godine, a 1477. naslijedio je sva očeva imanja. Uglavnom je zadržao ugled i moć porodice, a nosio je titulu hercega (vojvode). Tokom života vršio je mnoge funkcije, pa je tako, na primjer, u periodu 1477-1492. bio mačvanski ban, a 1518-1524. kraljevski dvorski sudija. Budući da nije imao nasljednika, njegovom smrću 1524. godine izumrla je porodica Iločki, a svi njegovi posjedi pripali su državi.
Dicrocoelium dendriticum
Dicrocoelium dendriticum (poznat i kao mali metilj zajedno sa ostalim vrstama iz roda Dicrocoelium), je parazit žučnih kanala i žučne kese. Parazitska bolest koju uzrokuje ovaj parazit se naziva dikrocelioza.
Dicrocoelim dendriticum je mali trematod koji je dorzoventralno spljošten, kopljastog (lancetastog) je oblika, dug je 5–15 mm i širok je 1,5–3 mm. Jaja parazita su ovalna ili bubrežastog oblika, veoma mala (30-45x20-30 μm), tamno smeđe boje, posjeduju poklopac na jednom polu i posjeduju zavijen miracidij.
Životni ciklus
mini|lijevo|250px|Životni ciklus Dicrocoeliuma Dicrocoelium polaže jaja u žučnim kanalima koja preko fecesa dospjevaju u vanjsku sredinu. Za dalji razvoj potrebna su dva prelazna domaćina: suhozemni puž i mrav. Prvo suhozemni pužići progutaju jaja s miracidijem iz fecesa, zatim miracidij migrira do hepato-pankreasa puža gdje se preko dva reda sporocista transformiše u cerkariju. Za ovaj proces je potrebno 3-4 mjeseca (zavisi od temperature). Cerkarije se izlučuju u mukoznim lopticama koje su promjera oko 2 mm, a sadrže do 400 (nađeno je i do 5000) cerkarija koje tu mogu preživjeti samo par dana. Drugi prelazni domaćini su mravi iz roda Formica. Oni konzumiraju cerkarije koje se u mravu za 1-2 mjeseca razviju u metacerkarije kojih može biti oko 100 u jednom mravu. Cerkarije utiču na subezofagealni ganglion mrava tako da mrav ostaje na vlatima trave, ali samo ako je temperatura niža od 15 °C, a ako je veća mrav silazi sa trave. Konačni domaćin se infestira na paši ako konzumira zaražene mrave i to najčešće u proljeće i jesen.
Antibošnjaštvo
Antibošnjaštvo je vrsta sumnje, ozlojeđenosti ili neprijateljstva, prema bošnjačkom narodu, njegovoj historiji i kulturi. Može se posmatrati kao pojedinačna netrpeljivost ili kao organizirana diskriminacija i progon Bošnjaka kao etničke ili kulturne grupe. Iako se korijeni antibošnjaštva kao socijalnog fenomena mogu pratiti još od osmanlijskog perioda, ova je pojava posebno naglašena u skorašnjim vremenima, a kao posljedica sukoba u ratovima na prostoru bivše Jugoslavije, veće međunarodne svjesnosti o regionu koja je rezultirala kao posljedica ratova, i značajnog povećanja prevalencije antiislamskog raspoloženja u većem dijelu zapadnog svijeta, jer su Bošnjaci pretežno sunitski muslimani.
Uzroci
Definisanje uzroka pojave antibošnjaštva, uostalom kao i većine drugih vrsta neprijateljstava i predrasuda zasnovanih na etničkoj, vjerskoj ili rasnoj specifičnosti određene skupine ljudi, je problem kompleksne prirode a koji je usko vezan sa procesom razvoja nacionalne svijesti kod Bošnjaka. Osim činjenice da se taj proces događao relativno kasnije u odnosu na mnoge druge evropske narode u slučaju antibošnjaštva važan uzrok je i historijski kontekst kao i činjenica da su Bošnjaci uglavnom pripadnici islama. Naime, Bošnjaci su autohtoni evropski narod na području Jugoistočne Evrope i naseljavaju prostor kojim je tokom dužeg vremenskog perioda vladalo Osmanlijsko carstvo usljed čega se kod susjednih naroda, uglavnom kršćanskih razvio negativan osjećaj prema Osmanlijama i onome što oni predstavljaju a što se, nakon oslobođenja balkanskih naroda u određenoj mjeri prenijelo i u odnose prema Bošnjacima, najviše zbog pripadnosti različitoj religiji i mišljenja da i Bošnjaci dijelom snose odgovornost za događaje iz navedenog perioda.
Pojava i rani korijeni (do 1878. godine)
Vjerovatno najraniji primjeri antibošnjačkog osjećanja se mogu naći tokom vremena osmanlijske vladavine kada su Bošnjaci trpjeli uslijed vjerske ostrašćenosti, inspirirane čestim sukobima carstva sa neislamskim državama i narodima. Prvi značajniji događaj koji predstavlja primjer antibošnjaštva desio se tokom austrougarskog osvajanja Like 1685. godine a koja se nalazila pod osmanlijskom upravom. Do tog vremena, Lika je bila dio bosanske administrativne jedinice (ejalet) koju je naseljavalo brojno muslimansko stanovništvo. Austro-Ugarskim osvajanjem ovog područja, tokom samo dvije naredne godine, 30.000 ljudi je bilo natjerano u bijeg u današnju Bosnu. U međuvremenu, 1.700 Muslimana koji su ostali, na silu su preobraćani u katoličanstvo. Slična situacija se dogodila istovremeno i u Slavoniji 1718. godine, kada se još jednom desilo nasilje nad Muslimanima i njihovo protjerivanje od strane Austro-Ugarske.
Uspon nacionalizma na ovom području početkom 19. vijeka, doveo je do značajnih etno-religijskih tenzija u okvirima samog Osmanlijskog carstva. Razdor i mržnja pokorenih naroda koja se razvila prema Turcima, tokom njihove borbe za nezavisnost, dovela je obratno do osjećanja prezira i ozlojeđenosti prema slavenskim Muslimanima ovog područja, koji su uopće bili izjednačavani sa osmanlijskim liderima.
Iako su Bošnjaci pojedinačno, igrali značajnu ulogu u osmanlijskom carskom sistemu, ovakvo osjećanje dovelo je do brojnih nasumičnih djela progona i nasilja nad cijelim zajednicama. Naprimjer, dok su srpski pobunjenici u prvom srpskom ustanku ukazivali da namjeravaju samo da istjeraju okupatorske turske zvaničnike i vojnike, umjesto toga, stvarni rezultat devetogodišnje pobune bio je ono, što je srpski historičar Stojan Novaković opisao kao "opće iskorijenjivanje Turaka iz stanovništva". Najznačajnije je bilo preuzimanje Beograda 1807. godine, kada su zajedno sa Grcima i Židovima i mnogi gradski Bošnjaci ubijeni, protjerani ili nasilno preobraćeni.
Naredni slučajevi antibošnjaštva, pojaviće se u ovim područjima tokom ostatka 19. vijeka. 1852. godine, oko 800 Bošnjaka je prisilno preobraćeno u kršćanstvo u Crnoj Gori, dok se tokom 1860-ih desilo potpuno protjerivanje bošnjačke populacije iz Užica i Sokola (Soko Grad (drinski)). Tokom ovog perioda, uništene su brojne džamije, a posebno u velikim gradovima kao što je Beograd, gdje je do 1868. godine, od prijašnjih 80, ostala jedino Bajrakli džamija. Od oko 20.000, koliko ih je približno imalo 1804. godine, vjeruje se da je samo nekoliko hiljada Bošnjaka ostalo u beogradskom pašaluku do 1874. godine.
Zastava Danske
mini|desno|Zastava Danske mini|desno|Mornarička zastava Danske
Državna zastava Danske, poznatija i kao Dannebrog, crvene je boje sa bijelim krstom koji spaja sve 4 strane zastave. Okomiti dio krsta je pri lijevoj strani. Ovaj dizajn danske zastave prihvaćen je i u drugim skandinavskim državama: Švedskoj, Norveškoj, Finskoj i Islandu. Za vrijeme dansko-norveške unije Dannebrog je bila i zastava Norveške, s malim promjenama, sve dok Norveška nije prihvatila svoju sadašnju zastavu 1821. Dannebrog je najstarija državna zastava još uvijek u upotrebi; datira čak iz 14. vijeka.
Zastava Češke
mini|desno|Zastava Češke
mini|desno|Zastava Bohemije
Državna zastava Češke republike je ista kao zastava nekadašnje Čehoslovačke. Nakon što se Čehoslovačka raspala, Češka Republika je zadržala čehoslovačku zastavu dok je Slovačka Republika prihvatila svoju vlastitu zastavu.
Zastava se sastoji od crvene i bijele boje sa drevnog češkog grba. Zato što je zastava izgledala skoro identična Poljskoj zastavi i sastojala se od istih boja kao austrijska zastava, plavi trokut dodan je 1920. godine. Verzija bez plavog trokuta se još uvijek upotrebljava kao zastava Bohemije. 1990.-1992. godine je bila zastava bez trokuta oficijalna verzija zastave Bohemije i Moravije, kao dio Čehoslovačke federacije.
Specijalna prava vučenja
Specijalna prava vučenja (skraćeno SPV, eng.Special Drawing Rights - SDRs) imaju ulogu novca Međunarodnog monetarnog fonda, fiktivno ili umjetno kreiranog, zapravo svjetskog novca kao sredstva plaćanja u međunarodnim finansijskim transakcijama (uz Američki dolar i zlato), pa se zato i zove papirno zlato.
Svrha uvođenja Specijalnih prava vučenja
Svrha je uvođenja SPV-a povećanje finansijskog potencijala Fonda. Naime, zbog povećanog obima svjetske trgovine, izražene nelikvidnosti većeg broja zemalja i nedostatka zlata u monetarnim rezervama prijetila je opasnost zastoja u razvoju međunarodnih robnih i finansijskih transakcija. Zato su u Fondu 28. jula 1969. godine kreirana Specijalna prava vučenja po uzoru na Keynesov obračunski novac bancor. Pravilima Fonda su utvrđena prava vučenja svake zemlje članice, odnosno visina kvote do koje se svaka zemlja može koristiti tim pravom.
Fond emitira novac (SPV) i raspoređuje ga zemljama članicama, odnosno utvrđuje prava vučenja svake pojedine zemlje, a zbroj svih prava jednak je cjelokupnoj emisiji prava, tj. fiktivnog novca.
Zemlja koja želi iskoristiti pravo vučenja, čini to automatski, i bez posebnog postupka odobravanja. Obraća se Fondu koji joj u zamjenu za njena prava vučenja odobrava traženu valutu druge suficitarne zemlje.
Omjer pojedinih valuta u SP-u se određuje prema relativnoj važnosti te valute u međunarodnoj trgovini i finansijama. Taj omjer određuje MMF svakih pet godina. Odnos valuta u prošlosti i trenutno su:
Zastava Jerseyja
mini|desno|200px|Zastava Jerseyja Zastava Jerseyja usvojena je od strane vlasti dana 12. juna 1979. godine, proglašena od kraljice Elizabete II 10. decembra 1980, a prvi put službeno istaknuta 1. aprila 1981. godine.
Zastava ima bijelu osnovu na kojoj se nalazi dijagonalni crveni krst (krst sv. Patrika) čiji kraci idu do krajeva zastave, a u gornjem kvadratu, iznad presjeka krsta, nalazi se grb Jerseyja sa krunom Plantageneta.
Zvijezda (planina u Bosni i Hercegovini)
Zvijezda je planina u Bosni i Hercegovini. Smještena je između Vareša i Olova, između Tajana, istočnobosanske visoravni, tj. nišićkog platoa, i planine Čemernice prema jugozapadu, dok se sa sjeverne strane spušta do rijeke Krivaje.
Ima nekoliko vrhova viših od 1300 metara nadmorske visine od kojih je najviši Zvijezda na 1349 metara. Građena je pretežno od vapnenaca. Prekrivena je šumama, a prevladava crnogorica. Na Zvijezdi izvire rijeka Stavnja, pritoka Bosne, u čijoj se dolini smjestilo glavno naselje Vareš. Bogata je rudama, ima željeza, cinka, mangana, olova i ugljena.
U jugoistočnom podnožju prolazi magistralna cesta između Tuzle i Sarajeva.
Na planini se nalazi tresetište Đilda sa endemičnom i ljekovitom biljkom gorčicom i turističko odmaralište Doli, gdje gosti mogu koristiti bungalove i poslužiti se domaćim jelima.
Ivan Štraus
Ivan Štraus (24. juli 1928 – 24. august 2018) bio je bosanskohercegovački arhitekt slovenskog porijekla.
Biografija
Rođen u Srbiji, odrastao u Banjoj Luci, Ivan Štraus je započeo arhitektonske studije u Zagrebu 1947. godine, a diplomirao je 1958. godine na Tehničkom fakultetu u Sarajevu. Već od 1952. godine počeo se baviti arhitektnoskom djelatnošću učestvujući u arhitektonskim natječajima. Od tada je osvojio oko 30 vodećih nagrada za arhitekturu a pobjedio je na mnogim državnim i međunarodnim natječajima.
O Štrausu su pisali:
"Ivan Štraus je kompletna arhitektonska i umjetnička ličnost. On je na prvom mjestu čovjek ideja i kreator prostora, ali on je i arhitekt-graditelj i arhitekt-publicist. ... Objekti koje je Ivan Štraus projektovao u posljednje vrijeme, u godinama zrele arhitektonske aktivnosti, predstavljaju malu antologiju specifičnih formi – čistih u svojoj geometriji, snažnih u svojim proporcijama, razigranih ali discipliniranih u svojim ritmičkim kompozicijama i vrlo često smjelih u konstruktivnih rješenjima. Upravo u periodu njegove zrelosti kao umjetnika, forme njegovih objekata su sve smjelije, perfekcija detalja sve naglašenija, likovni vokabular kojim oblikuje svoj svijet arhitekture sve bogatiji." – Akademik Husref Redžić, Sarajevo (iz prijedloga kandidature za izbor Ivana Štrausa u Akademiju nauka BiH 1984)
"Nikada opterećen sporednim efektom, svaki arhitektonski zadatak rješava isključivo na razini intelektualnig i spoznajnog pristupa. Zato se Štrausova arhitektura ne moze voljeti ili ne voljeti, sviđati iline sviđati; nju spoznajmo dozivljavamo i tumačimo u svom bogatstvu misaonog izraza. Upravo po tome, Štraus je danas jedan od najistaknutijih predstavnika savremene jugoslavenske arhitekture, a njegovo dosadašnje djelo pouzdano je značajan doprinos savremenoj arhitekturi uopšte." – Profesor Nedžad Kurto, arhitekt, za "Odjek" broj 23, Sarajevo 1986.
Realizirani projekti
Od realiziranih projekata ističu se:
Arhitekt Štraus se istakao kao projektant značajnih sakralnih objekata:
O Štrausovoj sakralnoj arhitekturi, arhitekt Mihajlo Mitrović piše: "Ceo ovaj ciklus neponavljanih i originalnih likovnih sklopova ima savršeno prepoznatljiv zajednički imenitelj: potpunu bezornamentalnost, majstorski oblikovanu lapidarnost formi, i suverenu prisutnost primarnih konstrukcija, koje tvore podlogu najneobičnijim kutcima, dozirane sakralne tajanstvenosti. Štrausovi zvonici su posebna storija, čista euklidovska planimetrija, a interpretacija krsta, lucidan izazov najstarijem i najjednostavnijem hrisćanskom simbolu. Elem, Štrausov ciklus sakralne arhitekture zaodenut je neobičnom lepotom. Svaka lepota je događaj, a najtrajniji je onaj ugrađen u neimarskom slogu."
Izložbe
Izlagao je kako na domaćoj tako i na internacionalnoj sceni.
1973. i 1974. samostalne izložbe arhitekture u Sarajevu, Beogradu i Zagrebu
1986 i 1987 – retrospektivna izložba arhitekture u Sarajevu, Skopju, Beogradu, Ljubljani i Novom Sadu.
Kolektivne izlozbe u New Yorku u okviru izložbe "Yugoslav Arhictecture 1977 – 1984". u Sarajevu, Zagrebu, Budimpešti i Mariboru u okviru izložbe "Arhitekti-akademici Bosne i Hercegovine".
Zastava i grb Guernseyja
mini|desno|200px|Zastava Guernseyja
Zastava Guernseyja usvojena je 1985. i sastoji se iz crvenog krsta svetog Đorđa i dodatnog zlatnog krsta u sredini. Izmjena zastave predložena je da bi se izbjegla učestala zabuna Guernseyja s Engleskom na sportskim takmičenjima, budući da su koristili istu zastavu. Dizajnirao ju je Guernsey Flag Investigation Committee kojim je predvodio zamjenski ovršitelj Graham Dorey, te je po prvi put došao na ostrvo 15. februara 1985. Zlatni krst na zastavi predstavlja Vilima I Osvajača, koga je Vilim navodno također imao na svojoj zastavi u bici kod Hastingsa, te mu je samu zastavu poklonio Papa Aleksandar II. Crvena zastava sa krstom se koristi kao civilna, odnosno zastava trgovačke mornarice.
Historijske zastave
Prethodna zastava Guernseyja bio je krst svetog Đorđa. Guernseyju je bilo dopušteno da ga koristi za zastavu 1936. godine. Međutim, postoje dokazi za moguće postojanje prethodne zastave Guernseyja koja se koristila sredinom 19. vijeka. Ova zastava imala je isti krst kao i Engleska u to doba, ali je iza krsta sadržavala plave i bijele kvadratiće kao i zastavu Ujedinjenog Kraljevstva (još poznata kao "Union Jack") u gornjem lijevom uglu. Međutim, detalji i službena upotreba zastave nisu sigurni.
mini|desno|200px|Grb Guernseyja
Grb
Grb Guernseyja službeni je simbol ostrva Guernsey u La Mancheu. Čini ga crveni štit s tri zlatna lava u prolazu, a iznad štita nalazi se mali buket lišća. Grb je vrlo sličan normandskom, džerzijskom i engleskom.
Vilmoš Tkalec
Vilmoš Tkalec (mađarski Tkálecz Vilmos) rođen je u Turnišču (Bántornya) u Prekmurju, u Mađarskoj oko 8. januar, 1894. Taklec bio vladar Republike Prekmurje 1919. godine. Prekmurje danas pripada Sloveniji.
Pred Prvi svjetski rat radio je u Črenšovcima (Cserföld), kod Lendve. 1917. godine kao austrougarski vojnik borio u Rusiji.
Tkalec je pobjegao u Austriju. 1920. godine radio u mjestu Nagykarácsony. Tkalec umro je u Budimpešti, 27. maja 1950.
Cezlak
mini|280px|Cezlak, tabla dobrodošlice Cezlak je naseljeno mjesto u sastavu općine Slovenska Bistrica, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Slovenska Bistrica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Cezlak je imao 38 stanovnika.
Zastava Olandskih ostrva
mini|desno|200px|Zastava Olandskih ostrva Zastava Olandskih ostrva sastoji se iz švedske zastave sa dodatnim crvenim krstom, koji označava Finsku. Danas je zastava Finske bijele i plave boje, ali prije, za vrijeme vladavine finskog nacionalizma, boje su bile crvena i žuta (kao na grbu Finske). Zastava je službeno u upotrebi od 1954.
Zastava Lihtenštajna
mini|desno|Zastava Lihtenštajna
Državna zastava Lihtenštajna sastoji se od dvije jednako široke vodoravne pruge plave i crvene boje, s zlatnom krunom u gornjem lijevom kutu. Boje su najvjerovatnije s livreja kneževskih dvora iz 18. vijeka. Kruna je dodata 1937. godine, kada je Lihtenštajnska olimpijska reprezentacija primijetila da je zastava identična zastavi Haitija. Dizajn krune promjenjen je 1982. godine. Omjer širine i dužine zastave je 3:5.
Aes Sedai
Aes Sedai su imaginarna organizacija iz svijeta serijala epske fantastike Točak vremena. Aes Sedai je ime dato muškarcima i ženama koji mogu da dodirnu Istinski izvor i upotrebe njegovu moć. Muškarci upotrebljavaju saidin, mušku polovinu Istinskog izvora, a žene koriste saidar, žensku polovinu Istinskog izvora. Saidin je izopačio Mračni, tako da svaki muškarac koji ga koristi poludi.
Pet moći
Istinski izvor ima pet osnovnih moći: Vatra, Voda, Vazduh, Zemlja i Duh. Ove moći nazivaju se i niti jedne moći. Muškarci su bolji u korišćenju Vatre i Zemlje a žene su bolje u Vodi i Vazduhu. Duh je podjednako rasprostanjen. Svaki Aes Sedai posjedovaće količinu moći pri rukovanju nitima Istinskog izvora. Neka osoba bolje koristi dvije niti, neka tri. Od Doba legendi niko nije posjedovao veliku količinu moći sa svih pet niti. Različite upotrebe Jedne moći zahtjevaju različite niti. Upravljanje vremenom zahtjeva Vodu i Vazduh a Liječenje zahtijeva Vodu i Duh. Iako se smatra da nijedna moć nije jača od drugih, među ženskim Aes Sedai postoji izreka: Nijedna stijena nije tako jaka da je vjetar ne istroši, a voda može da ugasi svaku vatru.
Aes Sedai za vrijeme Doba Legendi
Aes Sedai su bili veoma poštovani za vrijeme Doba legendi. Aes Sedai znači sluga svih. Aes Sedai su se bavili raznovrsnim zanimanjima: neki su radili u rudarstu, odnosno vadili su rudu iz zemlje pomoću moći Istinskog izvora, neki su liječili ljude i mogli su da izliječe sve osim smrti. Postojali su i veliki istraživački timovi koji su pronalazili nove tehnologije. Aes Sedai su se sastajali u velikoj Dvorani Sluga, u ogromnom gradu Paaran Disenu. Međutim, istraživački tim koji je vodila Lanfear je otvorio rupu u zatvoru Mračnog, zle kosmičke sile. Mračni je dodirnuo svijet i mnogi su mu se pridružili. Počeli su užasni ratovi. Na kraju tog rata Lijus Terin Telamon, najjači Aes Sedai je zatvorio rupu u zatvoru Mračnog. Međutim, protivudar Mračnog je zatrovao mušku polovinu Istinskog izvora, saidar. Otada svaki muški Aes Sedai poludi.
Slamanje svijeta
Poludjeli muški Aes Sedai su počeli da upotrebljavaju Istinski izvor za užasa djela. Sravnili su planine, podigli mora, stvorili planine i učinili druge stvari. Veliki zemljotresi i ogromne oluje bili su sasvim obična pojava. Čitava civilizacija je uništena. Ovo je u istoriji zapamćeno kao Slamanje svijeta. Ovaj period je trajao sve dok zadnji muški Aes Sedai iz Doba legendi nije umro. Međutim, muškarci koji su mogli da usmjeravaju su i dalje ludili.
Bijela kula
Nakon kraja Slamanja svijeta, ženski Aes Sedai su se udružili da se ujedine i izgradili su Bijelu kulu. Zapravo, Bijelu kulu su izgradili Ogijeri, neljudska rasa bića u Tar Valonu, velikom gradu. Otada su Aes Sedai gospodarili Tar Valonom. Slamanje svijeta je stvorilo dosta mržnje i bijesa prema Aes Sedai. Aes Sedai su se podijelile u sedam Ađaha. Svaki Ađah smatra da ima svoj zadatak u svijetu. Na primjer, Crveni Ađah lovi muškarce koji dodiruju Istinski izvor i odsjeca ih od Istinskog izvora da ne bi poludili. Smeđi Ađah traga za znanjem. Kako se bliži velika bitka protiv Mračnog, a ponovorođeni Lijus Terin Telamon, koji se sada zove Rand'al Tor je uspio da skloni ludilo Mračnoga sa saidina, Aes Sedai se moraju odlučiti na koju stranu će stati.
Obuka u Bijeloj kuli
Svi se slažu da je obuka u Bijeloj kuli veoma teška i stroga. Kada djevojka sa sposobnošću usmjeravanja tek dođe u Bijelu kulu, ona je polaznica. Polaznice nose jednostavne bijele haljine. Nad zornica polaznica ih nadgleda i kažnjava ih. Polaznice između časova vrše razne dužnosti kao pranje sudova, ribanje poda i slično. Kada polaznica pokaže određeni stepen umješnosti i moći, ona polaže ispit da postane Prihvaćena, sledeći stepen u hijehariji Aes Sedai. Test se satoji u tme da triput prođeš kroz tri kamena luka i suočiš se sa svojim najvećim strahovima. Lukovi su ustvari Ter'angreali. Prihvaćene nose bijelu haljinu, ukrašenu sa raznobojnim prstenovima. One su manje stegnute sa pravilima, ali imaju puno obaveza. Konačni ispit za postajanje Aes Sedai sastoji se u tome da Prihvaćene dokažu da mogu da usmjeravaju čak i pod najvećim pritiskom. Nakon što ovo polože, one daju tri zakletve:
Ađasi
Ađasi su organizacije u redu Aes Sedai. Svaki Ađah smatra da ima svoju ulogu u svijetu. Ovo je spisak Ađaha. Plavi Ađah je jedan od najmanjih. Ima veliku mrežu doušnika. Smatra da je njegova uloga u svijetu da razumije uzroke i poledice. Ima mnogo uticaja. U velikom je suparništvu sa Crvenim Ađahom. Važniji članovi su Moraina Sedai, Leana, Šerijam. Crveni Ađah je najveći Ađah. Oni smatraju da je njihova uloga da muškarce koji mogu da usmjeravaju odsjeku od Istinskog izvora. Ne trude se puno da te muškarce uhvate žive. Važniji članovi su Elaida, Lijandrin, Amiko i drugi. Smeđi Ađah je malobrojan. Oni smatraju da je njihova dužnost da tragaju za znanjem. Za Aes Sedai tog Ađaha često se kaže da su izgubljene u vremenu i prostoru. Važniji član je Verin Sedai. Zeleni Ađah je veoma uticajan. Često ga zovu i Bojni Ađah. Oni smatraju da je njihov zadatak da se bore protiv stvorenja mraka. Zeleni Ađah je mnogobrojan i u prijateljstvu je sa Plavim Ađahom. Žuti Ađah je najmanji Ađah i ima mali uticaj. Taj Ađah jer posvećen liječenju. Aes Sedai iz Žutog Ađaha će probati da iliječe sve, pa i smrt. Važniji član je Ninaeva al'Mera. Bijeli Ađah je veoma mali. On smatra da je njegova uloga u svijetu da sve posmatra logički. Sivi Ađah je uticajan. On svu svoju moć posvećuje diplomatskim sposobnostima. Aes Sedai iz Sivog Ađaha su savjetnice mnogih vladara.
Zastava Finske
mini|desno|Zastava Finske mini|desno|Mornarička zastava Finske
Zastava Finske (Siniristilippu) prihvaćena je na početku 20. vijeka. Zastava Danske je temelj za ovu zastavu. Zastava je bijele boje s plavim skandinavskim krstom. Okomiti dio krsta pri lijevoj je strani zastave. Plava boja simbolizira finska jezera i nebo, a bijela simbolizira snijeg i bijele noći u finskom ljetu.
IC 1794
IC 1794 (također poznat kao IRAS 02187+1532, MCG 3-7-3 i PGC 8963) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 184 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 0,90 (48 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 21. novembra 1903. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Manastir Sase
mini|desno|300px|Nova crkva svete obitelji Sase
Manastir Svete Trojice, manastir Srpske pravoslavne crkve, Eparhija zvorničko-tuzlanska, nalazi se u Sasama, od Bratunca udaljen 13 kilometara, na regionalnom putu Bratunac-Skelani, općina Srebrenica, entitet Republika Srpska, Bosna i Hercegovina. Smješten je u neposrednoj blizini antičkog lokaliteta Domavija.
Historija
Manastir je sagrađen 1242. godine i bio je metoh /imanje/ manastira Hilandara. Navodno je zadužbina Uroša Nemanjića, čiji je krst dugo čuvan u ovom manastiru. S obzirom da se manastir nalazi na području koje je još u doba Rimljana bilo poznato po bogatim rudokopima u kojima je bilo srebro, olovo i cink. Kada je Osmanlijsko Carstvo zavladalo Bosnom, opustili su rudnici i rudarska naselja, a s njima i manastir Sase.
Gotovo 400 godina su temelji nekadašnjeg manastirskog hrama bili prekriveni naslagom zemlje, a i sam manastir je pao u zaborav. Tek 1858. godine saški rudari su otkopali manastirske temelje i na njima sagradili novu crkvu, koju su prema Đorđu Beatoviću posvetili svetom apostolu Petru. Ova crkva je preko 100 godina služila kao parohijska i to u najdužem periodu kao bratunačka.
Temelji i zidove crkve u Sasama iskopani su i obnovljeni 1850. godine.
Sadašnjost
Nova obnova manastira počinje 1989. godine kada su posvećeni temelji za manastirski konak i postavljen je novi krov od bakra, prilikom obilježavanja 750 godina postojanja. Početak ratnih dejstava onemogućio je veliku svečanost posvećenja manastirskog konaka koja je planirana 1991. godine. Manastirski hram je tokom rata, početkom 1992. godine, pretrpio oštećenja, a novosagrađeni konak je uništen.
Zalaganjem tadašnjeg vladike zvorničko-tuzlanskog Vasilija stvaraju se uslovi za ponovno oživljavanje monaškog života u ovom manastiru. Stari manastirski hram je porušen a izgrađen je novi. Manastir Sase proslavlja Svetog cara Uroša kao zadužbinara i tim povod je Vladika Vasilije, 5. decembra 2007. godine predao manastiru dio moštiju kralja Uroša (dar Vladike budimljansko-nikšićkog Gospodina Joanikija) i dio moštiju cara Uroša (dar Njegove Svetosti Patrijarha srpskog Gospodina Pavla).
FK Sloboda Novi Grad
Od osnivanja Fudbalskog saveza Republike Srpske ovaj klub se takmiči u Prvoj ligi Republike Srpske. Za svoju jubilarnu devedesetogodišnjicu ovaj klub je uspio da dođe do četvrtog mjesta na tabeli Prve entitetske fudbalske lige, a stigao je i do finala kupa Republike Srpske.
Zastava Grčke
mini|desno|Zastava Grčke
Zastava Grčke sastoji se od devet jednako širokih vodoravnih pruga naizmjenično plave i bijele boje. Ima plavi kvadrat na lijevoj strani zastave pri vrhu s bijelim krstom. Krst simbolizira Grčko pravoslavlje, glavna vjera u Grčkoj. Devet pruga simboliziraju devet slogova u grčkoj frazi "Έλευθερία ή Θάνατος" (Sloboda ili Smrt, "E-lef-the-ri-a i Tha-na-tos" - petero plavih pruga za "Έλευθερία" i četvero bijelih za "ή Θάνατος"). Omjer dužine i širine zastave je 2:3.
Gračanica (Trnovo, RS)
Gračanica je naseljeno mjesto u općini Trnovo, Bosna i Hercegovina.
Montpellier
Montpellier jest grad na jugu Francuske. Po veličini je 8. grad u državi i najbrže rastući grad u posljednjih 25 godina. Glavno je mjesto (chef-lieu) pokrajine Languedoc-Roussillon i departmana Hérault.
Cigonca
Cigonca je naseljeno mjesto u sastavu općine Slovenska Bistrica, regija Podravska, Slovenija.
Montpellier
Skoro trećinu stanovništva čine studenta sa tri univerziteta i tri visokoškolske institucije. Lociran na jugu države, na obali Sredozemnog mora, treći je najveći francuski grad na Mediteranu, poslije Marseille i Nica.
Cigonca
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Slovenska Bistrica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Cigonca je imala 240 stanovnika.
Napomena: ''U 1952. povećano za naselje Gornji Log koje je ukinuto. U 2000. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Levič.''
Prijevor (Dubrovnik)
Prijevor je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Geografski položaj
Prijevor se nalazi između Rožata i Mokošice, na obali rijeke Omble. Podijeljen je na tri dijela, a iznad njega na padinama je Dračevo Selo. Nalazi se na 5,5 km od centra Dubrovnika, a predstavlja dio mikroregije Rijeka dubrovačka.
Gornji Prijevor čine ugl. male i trošne kuće. Iz Gornjeg Prijevora se razvio Prijevor, ali je poslije zemljotresa 1979. godine osnovan Donji Prijevor i Prijevor na Rivi.
Donji Prijevor je novi dio naselja, sa standardnim i modernim kućama i stambenim zgradama.
Prijevor na Rivi nalazi se na obali Omble, a djelimično obuhvata i župnu crkvu.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik. Kao samostalno naseljeno mjesto, Prijevor postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Dubrovnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Prijevor je imao 460 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Dubrovnik.
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje. U 1869., 1921. i 1931. sadrži podatke za naselje Čajkovići. U 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Dubrovnik.''
Miodrag Krivokapić
Miodrag "Mile" Krivokapić (Peć, 22. 4. 1949), jest srbijanski i jugoslavenski glumac. Osnovnu školu i gimnaziju završio je u rodnom gradu, a Akademiju za kazališnu i filmsku umjetnost (AKFU), odsjek glume, diplomirao je 1975. u Zagrebu. Te godine postaje član Dramskog pozorišta Gavella, u kom ostaje dvije godine, da bi zatim prešao u Hrvatsko narodno kazalište (HNK) u Zagrebu i tu ostaje do 1986. Od te godine je slobodan umjetnik.
IC 102
IC 102 (također poznat kao PGC 5172 i UGC 954) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 663 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,90 (174 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (58 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 2. decembra 1893. godine.
Miodrag Krivokapić
Igrao je i u teatru "&TD" u Zagrebu i na festivalima: Dubrovačke ljetne igre, Splitsko ljeto, a kasnije na Subotičkom festivalu, kao i Festivalu Budva - grad teatar. Snimio je dvadesetak igranih filmova, oko 30 TV-drama, desetak TV-serija.
IC 102
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Minamata sindrom
Minamata sindrom (水俣病), naziva se još i Chisso-Minamata sindrom (チッソ水俣病), je neurološki poremećaj izazvan teškim trovanjem živom. Simptomi uključuju ataksiju, utrnutost ruku i stopala, opštu mišićnu slabost, suženje vidnog polja, oštećenje sluha i otežan govor. U ekstremnim slučajevima nastupaju ludilo, paraliza, koma i smrt. Također su moguće pojave malformacija na fetusu.
Minamata sindrom je prvi put registrovan 1956. godine u gradu Minamata, Prefektura Kumamoto, Japan. Sindrom je izazvan ispuštanjem metil žive u industrijske otpadne vode od strane hemijske fabrike Chisso, koje je trajalo od 1932. do 1968. godine.
NGC 6347
NGC 6347 (također poznat kao IC 1253, IRAS 17176+1642, MCG 3-44-4, PGC 60086 i UGC 10807) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 282 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 1,20 (99 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (58 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Truman Henry Safford 1866. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Al Hillah
Al Hillah je grad u centralnom Iraku na rijeci Eufrat, 100 km južno od Bagdada. Procjenjuje se da grad 1998. imao oko 364.700 stanovnika. Glavni grad je provincije Babil a nalazi se blizu drevnih gradova Babilon, Borsipa i Kiš. Područje u kojem se nalazi je pretežno agrarno orijentisano, a zemljište je velikom dijelom navodnjavano.
Grad je osnovan 1101. Postao je glavnim administrativnim centrom tokom vladavine Turaka i Velike Britanije. Ovdje su bile teške borbe 1920. tokom pobune protiv Engleza, kada je 300 vojnika Mančesterske regimente masakrirano u samom gradu.
Hillah je također bilo mjesto velike borbe prilikom invazije na Irak 1. aprila 2003. Irački gubici su nepoznati, ali se smatraju velikim. Po nekim izvorima više stotina iračkih vojnika je poginulo u borbi sa snagama američke vojske. Dok traje okupacija Iraka, grad spada pod poljsku vojnu zonu.
U gradu su se desili mnogi bombaški napadi otkako je rat počeo. Najkrvaviji napad iračkih pobunjenika se desio upravo ovdje, kada je automobilska bomba usmrtila 125 ljudi ispred bolnice 28. februara 2005. i 30. maja 2005. dvije samoubice su usmrtile 31 osobu, od kojih su mnogi bili policajci, a ranili 108 osoba.
Zastava San Marina
mini|250p|desno|[[Datoteka:FIAV 011000.svg|23p Zastava u omjeru: 3:4]] mini|200p|[[Datoteka:FIAV 100100.svg|23p Civilna zastava, omjer: 3:4]]
Zastava San Marina sastoji se od dva jednaka horizontalna polja - gornje bijele boje i donje svijetloplave boje. U sredini se nalazi državni grb. Grb se sastoji od štita (na kojem su tri srebrna tornja na tri zelena brežuljka) okružen s obje strane zlatnom vrpcom i lovorom, iznad koje se nalazi kruna, a ispod srebna vrpca na kojoj je ispisano nacionalo geslo "LIBERTAS" (sloboda).
Civilna zastava je bez državnog grba.
NGC 201
NGC 201 (također poznat kao IRAS 00370+0035, MCG 0-2-115, PGC 2388 i UGC 419) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 203 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,80 (106 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (89 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. decembra 1790. godine.
Martin Koch (ski-skakač)
Martin "Mascht" Koch nekadašnji je austrijski skijaš-skakač i bivši član SV Villach.
Karijera
Slično kao Robert Kranjec, bio je izraziti letač, dok je na "običnim" skakaonicama postizao solidne, ali ne i vrhunske rezultate. Prve značajnije rezultate na međunarodnoj sceni ostvario je 1998. i 1999, kad je s austrijskim timom osvojio zlatne medalje na juniorskim svjetskim prvenstvima. U seniorskoj konkurenciji prvi put je stao na pobjedničko postolje u sezoni 2001/02, kad je u švicarskom Engelbergu bio treći. Te sezone izborio je i mjesto u reprezentaciji na ZOI 2002. Zatim su uslijedile 3 sušne sezone, nakon čega se ponovo vratio u reprezentaciju i nastupio na ZOI 2006, gdje je doprinio u osvajanju ekipne zlatne medalje.
Na SP u ski-letovima 2008. u Oberstdorfu ponovo je osvojio ekipno zlato, ali i pojedinačno srebro. Ekipno zlato odbranjeno je i 2 godine kasnije na Planici. 8. januara 2011. ostvario je i svoju prvu pobjedu u Svjetskom kupu, na letaonici u Harrachovu, slavivši ispred timskog kolege, Thomasa Morgensterna. 11. marta 2012, nakon 3 pobjede na letaonicama, Koch je na legendarnom Holmenkollenu u Oslu konačno došao i do prve pobjede na velikoj skakaonici.
Izvan ski-skokova
Od osnovne obuke u ljeto 2001. u Mauternu član je Oružanih snaga Austrije i stacioniran je u vojnom sportskom centru Rif kod Salzburga. Na Klagenfurtskom univerzitetu studira ekonomiju i pravo. Njegov ujak je nekadašnji austrijski ski-skakač Armin Kogler.
Zastava Litvanije
mini|250px|Zastava Litvanije
Državna zastava Litvanije je prihvaćena 20. marta 1989. godine. Sastoji se od tri jednako široke vodoravne pruge žute, zelene, i crvene boje. Iste boje su bile na zastavi nezavisne države Litvanije, od 1918. do 1940. godine, ali s omjerom dužine i širine 2:3. Od 1989. do 2004. godine, omjer je bio 1:2, isti omjer zastave Sovjetske Republike Litvanije.
Dana 5. septembra 2004. godine, omjer dužine i širine se promijenio na 3:5.
Žuta boja simbolizira bronzana polja Litvanije, zelena simbolizira zelenu prirodu, a crvena simbolizira svu krv koja se prolila za Litvaniju.
Oberstdorf
Oberstdorf je naselje sa statusom Markt u bavarskom okrugu Oberallgäu, Njemačka. On je najjužnije naselje u Njemačkoj. Sa površinom od 229,74 km², općina Oberstdorf je, nakon Münchena i Lenggriesa, treća po površini u Bavarskoj. Oko 17 km jugozapadno od središta naselja nalazi se tzv. Haldenwanger Eck koji predstavlja najjužniju tačku Njemačke. Oberstdorf se nalazi u području Allgäuskih Alpa, i smatra se planinskom banjom i lječilištem. Osim toga, poznat je i kao skijaški centar i mjesto održavanja takmičenja u skijaškim skokovima i letovima, te omiljeno odredište za planinare.
Podjela
Općina Oberstdorf se sastoji iz istoimenog naselja (na 813 metara n.v., mjereno kod katoličke crkve), te pet drugih naselja:
Doline
Od Oberstdorfa može se doći do niza visokih dolina, koje nisu atraktivne samo za poljoprivredu, već služe kao polazne tačke za produžene šetnje ili planinarenje.
Neke od većih dolina (njem. Tal) su: Breitachtal, Starzlachtal, Birgsautal (Stillachtal), Rappenalptal, Warmatsgundtal, Illertal, Oytal, Trettachtal, Dietersbachtal i Traufbachtal. Doline Oytal i Dietersbachtal razdvojene su planinama Höfats i Rauheck. Selo Gerstruben nalazi se na ulazu u dolinu Dietersbachtal, a smatra se selom na najvišoj nadmorskoj visini u Njemačkoj. Dolina Rappenalptal je jedna od najdužih dolina i vodi pored najjužnijeg njemačkog naselja Einödsbach u blizini najjužnije tačke Njemačke, Haldenwanger Ecka. Na kraju doline nalazi se prevoj Schrofenpass preko kojeg se ulazi u Austriju.
Planine
Allgäuske Alpe u području Oberstdorfa dosežu visinu od preko 2.600 metara nadmorske visine i spadaju u planinsku grupu sjevernih krečnjačkih Alpa. Najpoznatiji vrhovi u Allgäuskim Alpama su:
Historija
thumb|lijevo|Oberstdorf, 1900. Oberstdorf je prvi put spomenut 1141. godine u posvetnom crkvenom natpisu. Gradsko naselje Kornau prvi put je spomenuto pod imenom Corneja u jednoj povelji u samostanu Isnyer. Crkveni posjed zvani zu Obrostdorf Adelheid iz dinastije Waldburg prodala je 1351. godine porodici Heimhofen. Ulrich von Heimhofen je 1422. dobio sudsko pravo nižeg stepena nad Oberstdorfom. Nekoliko godina kasnije, 1440, porodica Heimhofen prodala je polovinu svog posjeda kneževini-biskupiji Augsburg. Godine 1477. i ostatak posjeda Oberstdorf došao je pod vlast augsburškog kneza-biskupa Johana II od Werdenberga. Kralj Maksimilian I, kasnije car Svetog rimskog carstva, dao je Oberstdorfu 1495. status Markta i sudsko pravo višeg stepena.
Grof Hugo od Montforta u Tiefenbachu je izgradio banju na ljekovitom sumpornom izvoru, koja je preteča današnjeg lječilišta. U svojoj Comographiji, Sebastian Münster je spomenuo sumpornu banju koja liječi groznicu u "Teuffenbachu". Banju je obnovio 1644. grof Hugo od Königsegga. U Tridesetogodišnjem ratu naselje su nekoliko puta opustošili švedski vojnici: 1632, 1634. te posljednji put 1647. godine. Tokom 1634/1635. oko 700 stanovnika Oberstdorfa umrlo je od posljedica crne smrti.
Godine 1787. u Oberstdorfu izgrađena je prva školska zgrada. U noći sa 5. na 6. maj 1865. izbio je požar u gradu, u kojem je izgorjelo 146 kuća. OKo dvije trećine svih građevina je uništeno, a gradska vijećnica je morala biti izgrađena iz temelja. U 1885. zabilježena je posjeta od 2.353 turista u banju. Željeznička linija prema Sonthofenu otvorena je 1888. godine. Na skakaonici na Schattenbergu prvo takmičenje u skijaškim skokovima održano je 1926, a te godine najduži postignuti skok iznosio je 35 metara.
Religija
U doba reformacije pokret anabaptista u Oberstdorfu naišao je na pozitivan prijem. Međutim, i pored snažne podrške, njihovi posjedi su im oduzeti. Tokom vijekova, protestanti više nisu ovdje bili dobrodošli, tako da u Oberstdorfu postoje samo rimokatoličke crkve.
Danas grad pripada regiji IV (Kempten) odnosno dekanatu Sonthofen biskupije Augsburg. On je sjedište župe i nekoliko kurija i podružnica. Katolička župa ''Baptisti sv. Jovana'' pripada diocezi Augsburg, najvećoj po površini. Tek 1873. godine u Oberstdorfu je održana evangelistička služba, uglavnom za posjetioce lječilišta. Godine 1905. postavljen je kamen temeljac evangelističko-luteranske crkve, danas Crkve Krista. Od 1942. u Oberstdorfu postoji zasebna, samostalna župa Evangelističko-luteranske crkve Bavarske. U okolnim mjestima, lokalne evangelističke crkvene zajednice su djelimično povezane s njom.
Evangelistička zajednica Crkve Krista Oberstdorf danas pripada samostalnoj župi Fischen im Allgäu kao i župnom vikarijatu Kleinwalsertal sa crkvom Hirschegg i s tim u vezi proširenom području dijaspore. Sama protestantska crkvena zajednica broji oko 1.500 članova sa primarnim boravištem i 700 članova sa sekundarnim boravištem. Župnici također obavljaju brojne crkvene službe u planinama, tokom sezone planinarenja. Osim katolički i evangelističkih crkava u Oberstdorfu postoji i niz drugih crkava i kapela.
Vijeće
Od općinskih izbora u Bavarskoj održanih 16. marta 2014. kada je na izbore izašlo 62,1% birača, općinsko vijeće Oberstdorfa sastoji se iz:
Osim toga, općinskom vijeću pripada i direktno izabrani gradonačelnik.
Gradonačelnici
Naveden je spisak svih gradonačelnika Oberstdorfa od 1795. godine. Zvanična titula do 1806. bila je Gerichtsammann, do 1869. predstavnik zajednice, a od tada gradonačelnik.
Turizam
thumb|190px|Pješačka zona Sa oko 17 hiljada kreveta i 2,4 miliona noćenja godišnje, Oberstdorf se smatra jednim od svojevrsnih turističkih magneta Njemačke. Tome pridonose oko 200 kilometara pješačkih planinskih puteva u tri različita visinska nivoa, 76 kilometara staza, 20 skijaških liftova na Fellhornu, Nebelhornu i Söllereck, kao i turistička zajednica za zimske sportove Oberstdorfa i obližnjeg Kleinwalsertala, te 128 kilometara staza za skijanje. Oko 75% cjelokupnog područja općine potpada u okvire zaštićenih prirodnih područja.
Sport
Svake godine u njemu se održava prvo takmičenje u skijaškim skokovima u sklopu turneje "Četiri skakaonice". Osim male i velike skakaonice, tu se nalazi i letaonica, na kojoj je dosad održano 5 svjetskih prvenstava u ski-letovima (1973, 1981, 1988, 1998, 2008).
Gradovi partneri
Postoji skopljeno partnerstvo sa francuskim selom Megève u departmanu Haute-Savoie. Ono je isto kao i Oberstdorf turističko selo sa velikim brojem posjetilaca i bogatom skijaškom ponudom.