cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naizmjenična struja
Višefazni sistem naizmjeničnih struja
Ova činjenica se koristi npr. u automobilima koji, iako imaju instalaciju za istosmjernu struju, koriste mali trofazni sinhroni generator, alternator, za proizvodnju električne energije koja se potom ispravlja ispravljačem u istosmjernu struju.
Šuajb
Stanovnici Medjena i Šuajb
Stanovnici Medjena bili su nevjernici koju su se još bavili i drumskim razbojništvom i ugrožavanje prolaznika. Stanovnici Medjena su nazivani još i stanovnici Ejke, kako se spominje u Kur'anskoj suri El-Hidžr, kada se govori o kazni kojom je kažnjen Lutov i Šuajbov narod. O istim događajima koji su zadesili iste narode kazuje se i u suri Eš-Šu'ara (ajeti od 176. do 191).
Naizmjenična struja
Indukcioni motori s rotirajućim magnetnim poljem
Puno važnija prednost višefaznog sistema naizmjeničnih struja je da se tim sistemom jednostavno proizvodi rotirauće magnetsko polje koje omogućuje izgradnju električnih mašina (generatora i motora) bez kolektora i četkica (dijelovi elektromotora/generatora). Takve mašine se odlikuju velikom pouzdanošću, trajnošću i višom učinkovitošću od kolektorskih mašina.
Šuajb
Stanovnici Medjena i Šuajb
Obožavali su drvo Ejku (zbog kojeg su i nazvani stanovnici Ejke), oko kojeg se nalazilo gusto grmlje, krivo su mjerili i zakidali na vagi o čemu se kaže u spomenutoj suri Eš-Šu'ara. Općenito smatrani su lošim i pokvarenim narodom. Upravo iz tog razloga kao spas poslan im je poslanik Šuajb o čemu se govori u surama El-A'raf i Hud.
Naizmjenična struja
Bežični prijenos energije i informacija
Posljedica proticanja naizmjenične struje je i slanje elektromagnetnih valova, što je Nikola Tesla uočio i primijenio za prijenos energije bežično. Ako se iznos tako prenesene energije mijenja, moguće je na bežični način prijemnoj strani slati konvencionalne signale. Tako se mogu prenositi telegrafski kodovi, glas, upravljati udaljenim aparatima i automatima, prenositi sliku i druge oblike informacija. O tome kome pripada zasluga za izum radija (tj. kome pripadaju patenti) se vodila bitka. Guglielmo Marconi je tvrdio da zasluga pripada njemu, ali nakon duge pravne borbe Vrhovni sud SAD-a je ipak presudio u korist Nikole Tesle.
Šuajb
Kur'an o Šuajbu
Šuajb se u Kur'anu spominje nekoliko puta i to u sljedećih pet sura: El-A'raf, Hud, El-Hidžr, Eš-Šu'ara' i suri El-'Ankebut. Kada se govori o Šuajbu i njegovom narodu uvijek se uz to kazivanje spominju i drugi poslanici: Nuh, Hud, Salih i najčešće Lut, čije spominjanje prethodi kazivanju o Šuajbu i stanovnicima Medjena.
U suri Hud se o Šuajbu i njegovom narodu kaže:
Međutim, stanovnici Medjena ne samo da mu nisu povjerovali već ga i u laž utjeruju na što im on odgovara i opomenjuje ih pri čemu se u sljedećim ajetima spominje i kazna koja ih je zadesila:
Grkaveščak
Grkaveščak (mađ. Göröghegy) je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Martin na Muri, Međimurska županija, Republika Hrvatska.
Gramatika bosanskoga jezika
Gramatika bosanskoga jezika može se odnositi na:
Grkaveščak
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Čakovec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Grkaveščak je imao 72 stanovnika.
Napomena: ''Naselja Gornji Koncovčak, Gradiščak, Jurovčak i Kapelščak u 1880. i 1890. iskazana su kao jedno naselje pod imenom Sveta Margita. U navedenim godinama sadrži podatke za to bivše naselje. U 1971. iskazano pod imenom Grkavešćak.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Grkaveščak je imalo 156 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Fitohemaglutinin
Fitohemaglutinin (PHA) je biljni lektin koji je posebno prisutan u porodici Fabaceae (mahunjarke ili leguminoze). Ovaj biljni lektin se sastoji od dva usko srodna proteina, pod nazivima leukoaglutinin (PHA-L) i PHA-E. Slova E i L ukazuju da ovi proteini sljepljuju eritrocite i leukocite. Fitohemaglutinin ima posebnu ugljikohidratnu vezu sa kompleksom oligosaharida koji sadrži galaktozu, N-acetilglukozamin i manozu.
U visokim koncentracijama se nalazi u nekuhanom crvenom i bijelom bubrežastom grahu, od kojih je drugi poznat kao kanelin. Pronađeni su u malim količinama i u mnogim drugim vstama zelenog graha kao i kod drugih vrsta običnog graha (Phaseolus vulgaris), i u bobu (Vicia faba). Ima brojna fiziološka dejstva i upotrebe u medicinskim istraživanjima (naprimjer, u citogenetici), a u visokim dozama otrovan je.
Lektin ima niz pozitivnih utjecaja na metabolizam ćelija: pospješuje mitoze i utječe na ćelijske membrane, tj. na transport i njihovu propusnost za proteine.
aglutinaciju crvenih krvnih zrnaca javlja se kod većine sisarskih vrsta.
Kao toksin, fitohemaglutinin može dovesti do trovanja kod preživara i drugih životinja sa jednodijelnim želucem (uključujući i ljude), a nakon uzimanja sirovog ili nepropisno pripremljenog graha. Mjereno u hemaglutinacijskim jedinicama (hau), sirovi crveni grah može sadržavati i do 70.000 hau. Ispravnom pripremom, to se može smanjiti na sigurnu razinu (ključanje najmanje 30 minuta na temperaturi 100 °C). Potrošači bi trebali kuhati grah najmanje 30 minuta kako bi se osiguralo da proizvod dostigne dovoljnu temperaturu. Nedovoljno kuhanje na sporom kuhalu, na 80 °C, može povećati ovu opasnost, te podići hau i do pet puta. Grah također sadrži inhibitor alfa amilaze, ali u nedovoljnoj količini da bi uticao na razlaganje škroba, nakon konzumiranja.
U medicini ovi proteini se koriste kao mitogeni da pokrenu podjele T-limfocita i aktiviraju latentne HIV-1 ljudske limfocite periferne krvi. U neurologiji, anterogradno traganje je istraživački metod koji koristi fitohemaglutinin PHA-L kao molekulski tragač koji ćelija uzima i prenosi preko sinapsi u sljedeću ćeliju. Time se traže putevi aksonskih projekcija i relativne veze kojima putuju nervni impulsi sa izvora, koji se nalaze na perikarionu (ćelijsko tijelo ili soma) i kroz presinaptički dio na neuronima silaznih (eferentnih) nervnih vlakana aksona, sve do krajeva na eferentnim sinapsama koje onda daju signale za ulaz u drugi neuron.
Ekonomija (Zvornik)
Ekonomija je naseljeno mjesto u gradu Zvorniku, Bosna i Hercegovina.
Fitohemaglutinin
Kultivirani limfociti pomoću fitohemaglutinina upotrebljabvaju se u analizi kariograma (pogrešno nazvanoj "kariotipizacija").
Đevanje
Đevanje je naseljeno mjesto u gradu Zvorniku, Bosna i Hercegovina.
Oblast Vraca
Oblast Vraca jedna je od 28 oblasti u Bugarskoj. Nalazi se u sjeverozapadnom dijelu države, između Dunava i planine Balkan. Prostire se na površini od 3.619,7 km2 što je svrstava u srednjevelike oblasti u Bugarskoj. Prema podacima iz 2016. godine, u oblasti je živjelo 170.367 stanovnika.
Oblast je nazvana prema glavnom i najvećem gradu u oblasti Vraci dok su ostali veći gradovi Bjala Slatina i Mezdra.
Općine
Oblast Vraca (област, oblast) se sastoji od 10 općine (jednina: община, obshtina - množina: общини, obshtini). U sljedećoj tabeli su dati podaci o broju stanovnika općina i njenih središta.
Količevo
Količevo je naseljeno mjesto u sastavu općine Domžale, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Količevo je imalo 347 stanovnika.
Kolovec
Kolovec je naseljeno mjesto u sastavu općine Domžale, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kolovec je imao 66 stanovnika.
Jurovčak
mini|280px|Jurovčak, vinogradi Jurovčak (mađ. Györgyhegy) je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Martin na Muri, Međimurska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Čakovec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Jurovčak je imao 163 stanovnika.
Napomena: ''U 1880. i 1890. podaci su sadržani u naselju Grkaveščak.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Jurovčak je imalo 194 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Kokošnje
mini|280px|Kokošnje, ulaz u naselje Kokošnje su naseljeno mjesto u sastavu općine Domžale, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kokošnje su imale 110 stanovnika.
Anatomija pasa
Anatomija psa obuhvata anatomske studije vidljivih dijelova tijela pasa. Detalji o strukturi se izuzetno razlikuju od pasmine do pasmine, više nego kod bilo koje druge životinjske vrste, divlje ili pripitomljene, jer su psi vrlo promjenjivi u visini i težini. Najmanji poznati odrasli pas je jorkširski terijer koji je imao visinu samo 6,3 cm do ramena, a 9,5 cm  dužine duž glave i tijela. Težio je samo 113 g. Najveći poznati odrasli pas bio je engleski mastif koji je težio 155,6 kg i bio je dug 250 cm, od njuške do repa. Najviši poznati odrasli pas je njemačka doga sa 106,7 cm do ramena.
Anatomija
Izvor:
Mišići
Slijedi popis mišića psa, zajedno s njihovim polazištem, hvatištem, djelovanjem i inervacijom.
Silazna površna grudnog koša: plazište od prve grudne kosti i hvatište na velikoj kvržicii humerusa. Obje privodi ekstremitetu i sprečava odmicanje ekstremiteta tokom nošenja tereta. Inerviraju ga kranijskii grudnii živci.
Poprečna površna grudne kosti: polazište na drugoj i trećoj grudnoj kosti i hvatište na velikoj kvržici humerusa. Također primiče ud i sprečava njegovo odmicanje  tokom nošenja tereta. Inerviraju ga kranijalni grudni živci.
Duboki grudni koš: polazište je na trbušnoj strani grudne kosti a hvatište na maloj kvržici nadlaktične kosti. Djeluje na ekstenziju ramenog zgloba tokom nošenja tereta i savijanje ramena kada nema težine. Inerviraju ga stražnjii grudni živci.
Sternocephalicus: polazište sa sternuma  i  hvtište na sljepoočnoj kosti glave. Njegova je funkcija pomicanje glave i vrata s jedne na drugu stranu. Inervira ga pomoćni živac.
Sternohyoideus: polazište od grudne kosti i hvatište na bazihioidnoj kosti. Njegova je funkcija kaudalno pokretatanje jezika. Inerviraju ga trbušne grane vratnih kičmenih nerava.
Sternothyoideus: polazište od prve obalne hrskavice i hvatište na štitnjači. Njegova je funkcija i kaudalno pomicanje jezika. Inerviraju ga trbušne grane vratnih kičmenih živaca.
Omotransversarius: polazište na grebenu lopatice i hvatište na krilu atlasa. Njegova je funkcija pomicanje uda i bočno savijanje vrata. Inervira ga pomoćni živac.
Trapezius: polazište  od supraspinoznog ligamenta, a hvatište  na kičmi lopatice. Njegova je funkcija je podizanje i odmicnje prednjih ekstremiteta. Inervira ga pomoćni živac.
Rhomboideus: polazište od lopatičnog grebena potiljačne kosti, a hvatište  na lopatici. Njegova je funkcija podizanje prednjih ekstremiteta. Inerviraju ga trbušne grane kičmenihpršljenova. . Latissimus dorsi: polazište na grudnoslabinskoj  fasciji – hvatište na glavnom zadebljanju nadlaktične kosti. Njegova funkcija je savijanje ramenog zgloba. Inervira se torakodorzalnim živcem. Serratus ventralis: polazište od poprečnih nastavaka posljednjih pet vratnih pršljenova i hvatište na lopatici. Njegova je funkcija podrška trupa i pritiskivanje lopatice. Inerviraju ga trbušne grane vratnih kičmenih nerava.
Deltoideus: polazište iz akromijalnog nastavka lopatice i hvatište na deltoidnom izraštaju zhadebljanju. Djeluje na savijanje ramena. Inervira ga pazušni živac.
Teres minor: polazište od infraglenoidnog izraštaja na lopatici i hvatište se na malom  teresnom izraštaju  nadlaktične kosti. Djeluje na savijanje ramena i okretanje ruke bočno. Inervira ga pazušni živac.
Supraspinatus: polazište na supraspinoznoj jami i hvatište na većoj kvržicii humerusa. Djeluje na ekstenziju i stabiliziranje ramenog zgloba. Inervira ga supralopatični živac.
Subscapularis: polazište od podlopatične jame – hvatište  na velikoj kvržici humerusa. Djeluje medijalno, zakrećući prednju nogu i stabilizirajući zglob. Inervira ga sublopatični živac.
Teres major: polazište od lopatice i hvatište na glavnom izraštaju teresa nadlaktične. Djeluje na savijanje ramena i medijalnu rotaciju noge. Inervira ga pazušni nerv.
Coracobrachialis: polazište od korakoidnog nastavka lopatice – hvatište  na grebenu donje kvržice nadlaktične kosti. Djeluje na primicanje, ekstenziju i stabilizaciju ramenog zgloba. Inervira se mišićno-kožnim živcem.
Tensor fasciae antebrachium: polazište od fascije koja pokriva latissimus dorsi – hvatište  na olekranonskom nastavku. Djeluje na ekstenziju lakta. Inervira ga radijusni živac.
Triceps brachii: polazi od kaudalne granice lopatice – hvatište  na zadebljanju olekranona. Djeluje na istezanje lakta i savijanje ramena. Inervira ga radijumski živac.
Anconeus: polazište od nadlaktične kosti i hvatište na proksimalnom kraju ulne. Djeluje na ekstenziju lakta. Inervira ga radijusni živac.
Biceps brachia: polazi od supraglenoidne kvržice – hvatište  na ulninom i radijusovom izrašrtaju. Djeluje na savijanje lakta i istezanje ramena. Inervira se mišićno-kožnim živcem.
Brachialis: polazi od bočne površine nadlaktične kosti – hvatište  na ulninom i radijusnom izraštaju. Djeluje na savijanje lakta. Inervira se mišićno-kožnim živcem.
Extensor carpi radialis: potječe na suprakondilarnom grebenu i umeci na metakarpalima. Djeluje na ekstenzijunerv karpusa. Inervira ga radijalni nervom.
Zajedničkii ekstenzor prstiju: polazište na bočnom epikondilu nadlaktične kosti – hvatište  na distalnim falangama. Djeluje na ekstenziju šake i zglobova 3., 4. i 5. Prsta. Inervira ga radijusni živac.
Supinator: polazište na bočnom epikondilu nadlaktične kosti, a hvatište na radijusu. Djeluje na bočno okretanje podlaktice. Inervira ga radijusni nerv.
Abductor pollicis longus: polazište sa ulne – hvatište na 1. metakarpusnoj kosti. Djeluje tako da odmiče prst, uz ekstenziju karpusnih zglobova. Inervira ga radijusni nerv.
Pronator teres: polazi na medijalnom epikondilu nadlaktične kosti – hvatište na medijalnoj granici rfadijusa. Djeluje medijalno zakrećući podlakticu i savijajući lakat. Inervira se medijalnim nervom.
Flexor carpi radialis: polazi od medijalnog epikondila nadlaktične kosti – hvatište na dlanskoj strani 2. i 3. metakarpusne kosti. Djeluje na savijanje karpusa. Inervira se srednjim živcem.
Površinski fleksor prstiju: polazi od medijalnog epikondila nadlaktične kosti i hvata na dlanskoj površini srednjih falangi. Djeluje na savijanje karpusnih, metakarpofalangenih i proksimalnih interfalangnih zglobova prstiju. Inervira se srednjim nervom.
Flexor carpi ulnaris: polazište od olekranona, sa hvatištem na pomoćnoj karpusnoj kosti. Djeluje na savijanje karpusa. Inervira ga ulnini nerv. Duboki fleksor prstiju: polazi od medijalnog epikondila nadlaktične kosti i hvata se za dlansku površinu distalnih falangi. Djeluje na savijanje karpusa, metakarpofalangenih zglobova te proksimalnih i distalnih interfalangenih zglobova prstiju. Inervira se srednjim nervom.
Pronator quadratus: polazište od površina radijusa i ulne. Djeluje na pronaciju šape. Inervira se srednjim nervom.
Biceps femoris: polazi od ishiatske zadebljale pločice i hvata se na ligamentu patele. Djeluje na ekstenziju kuka, ukočenost i skočni zglob. Inervira ga ishijadični nerv.
Semitendinosus: polazište od ishiatske zadebljale pločice – hvatište  na tibiji. Djeluje na istezanje kuka, savijanje koljena i ekstenziju skočnog zgloba. Inervira ga ishijadični nerv.
Semimembranosus: polazi od ishiatske izrasline, sa hvatištem na femuru i tibiji. [Djeluje na ekstenziju kuka i ukočenost. Inervira ga išijasni nerv.
Sartorius: potječe iz ilijuma i umetaka na pateli i tibiji. Djeluje na savijanje kuka i na savijanje i produžavanje koljena. Inervira ga bedreni živac.
Gracilis: polazište iz karlične simfize – hvatište na kranijalnoj granici tibije. Djeluje na primicanje uda, savijanje koljena i ekstenziju ekstenziju kuka i skočnog zgloba. Inervira ga zatezni živac.
Pektineus: polazište iz iliopubične eminencije, a hvatište na repnom dijelu butne kosti. Djeluje na adukciju uda. Inervira ga zatezni živac.
Primicač: polazi iz karlične simfize –hv atište  na bočnoj strani butne kosti. Djeluje na adukciju uda i ekstenziju kuka. Inervira ga zatezni živac.
Tensor fasciae latae: polazište od  koljenskog zadebljanja ilijuma i hvatište na bočnoj fasciji femura. Djeluje na savijanje kuka i ekstenziju koljena. Inervira ga kranijalni gluteusni živac.
Površinski gluteus: polazište na bočnoj granici krstačne kosti – hvatište  na 3. trohanteru. Djeluje naekstenziju kuka i odmicanje uda. Inervira ga repni gluteusni živac.
Srednji gluteus: polazište od ilijuma i hvatište na velikom trohanteru. Djeluje tako na odmicsnje kuka i medijalno rotira karlični ud. Inervira ga kranijalni gluteusni živac.
Duboki gluteus: polazi od ishiatskog dijela kičme – hvatište na velikom trohanteru. Djeluje na ekstenziju kuka i medijalnu rotaciju karličnog uda. Inervira ga kranijalni gluteusni živac.
Internal obturator: polazište od karlične simfize i hvatište na trohanternoj jami  femura. Djeluje na bočnu rotaciju karličnog uda. Inervira ga išijasni živac.
Gemelli: polazište sa bočne površine ishijuma i hvatište na trohanternoj jami. Djeluje na bočnu roraciju karličnog uda. Inervira ga išijasni živac.
Quadratus femoris: polazište od ishiuma i  hvatište na intertrohanternom grebenu. Djeluje na rkstenziju kuka i bočno rotiranje karličnog uda.
Vanjski opturator: polazište od pubisa i ishijuma i hvatište na trohanternoj jami. Djeluje na bočnu rotaciju karličnog uda. Inervira ga zatezni živac.
Quadriceps femoris': polazišteod femura i ilijuma i hvatište na zadebljanju tibije. Djeluje na ekstenziju koljena i savijanje kuka. Inervira ga bedreni živac.
Ilipsoas: polazište na ilijumu i hvatištena malom trohanteru. Djeluje na savijanje kuka. Inervira ga bedreni živac.
Kranijalni tibialis: polazište tibije i hvatište na tab anskoj površini 1. i 2. metatarzusne kosti. Djeluje na savijanje tarzusa i bočno rotiranje šape. Inervira ga peroneusni živac.
Dugi ekstenzor prstiju: polazište iz ekstenzorske jame femura i hvatište u ekstenzorskim nastavcima distalnih falangi. Djeluje na ekstenziju prstiju i savijanje stopala. Inervira ga peroneusni živac.
Peroneus longus: polazište na tibiji i fibuli, a  hvatištena 4. tarzusnoj kosti i tabanskoj površini metatarzusa. Djeluje na savijanje tarzusa i medijalo rotiranje šape. Inervira ga peroneusni živac.
Gastrocnemius: polazište od suprakondilusnih zadebljanj bedrene kosti i hvatište na kalkaneusnoj  izbočini. Djeluje na ekstenziju stopala i savijanje koljena. Inervira ga tibijski živac.
Površinski fleksor prstiju: polazište od bočne suprakondilusne izbočine femura, a hvatište na kalkanusnim izbočinama i osnovama srednjih falangi. Djeluje na savijanje potkoljenice i ekstenziju stopala. Inervira ga tibijski živac.
Duboki fleksor prstiju: polazište na fibuli i hvatište  na tabanskoj površini distalnih falangi. Djeluje na savijanje prstiju i ekstenziju tarzusa. Inervira ga tibijski živac.
Popliteus: polazište od bočnog kondilusa bedrene kosti – hvatište  na tibiji. Djeluje na medijalno zrotiranje nogu. Inervira ga tibijski živac.
Skelet
Lopatica:' Kičma lopatice, supraglenoidna kvržica, glenoidna šupljina, akromionski nastavak, supraspinozna jama, infraspinozna jama, vrat, korakoid, nastavak, podlopatična jama;
Humerus: Glava humerusa, veelika kvržica, maala kvržica, međukvržični žlijeb, deltopektoralni greben, deltoidna izlaslina, tijelo humerusa, epikondili (medijalni i bočni), humerusni kondil (trohleja i kapitulum, radijalne i olekranonske jame)
Olekranonski nastavak, trohleusni urez, ankoneusni nastavak, koronoidni nastyvci (medijalni i bočni), tijelo ulne, glava radijusa, tijelo radijusa, distalna trohlea, stiloidni nastavak (medijalni i bočni), međukostni prostor;
Korijen šake Kosti šake (radijusne i ulnine), Pomoćnene karpusne kosti, 1. 2. 3. I 4. kost korijena šake, falange, proksimalna osnova, tijelo, glava, ungualni greben, negualni nastavak, ekstenzorski nastavak proces, karpometakarpusni zglobovi, metakarpofalangni zglobovi, proksimalni međufalangni zglobovi, interfalangni zglobovi
(koljenska kapa)
Kondili tibije (medijalni / bočni), međukondilskee eminencije, ekstenzorski urez (bočni), tibijska izraslina (kranijalna), tibijska kohlea, meedijalni maleolus, bočni maleolus, glava fibule
epistrofeus (C2), jame, ventralna ploča (na pršljenu C-6);
U 1986. Godine, studija morfologije lobanje otkrila je da se kod domaćeg psa morfološki razlikuje od svih ostalih kanida, osim od vučje. Razlika u veličini i udjelu među nekim pasminama jednako je velika kao i kod bilo kojeg divljeg roda, ali svi su psi očito pripadnici iste vrste. U 2010., istraživanje oblika lobanje psa u odnosu na postojeće mesojede predložilo je da "najveća udaljenost oblika između pasmina pasa očito premašuje maksimalnu divergenciju između vrsta mesojedaa. Štaviše, domaći psi zauzimaju čitav niz novih oblika izvan domena divljih mesojeda".
Domaći pas, u poređenju s vukom, pokazuje najveće razlike u veličini i obliku lobanje (Evans 1979) koje se kreću od 7 do 28 cm dužine (McGreevy 2004). Vukovi su dolihokefalni (dugoglavi), ali ne tako ekstremni kao neke pasmine pasa, kao što su hrtovi i ruski vučjaci (McGreevy 2004). Pasja brahikefalija (kratkoglavost) nalazi se samo kod domaćih pasa i srodna je pedomorfozi (Goodwin 1997). Štenad se rađa s kratkim njuškama, a duža lobanja dolihocefalnih pasa pojavljuje se u kasnijem razvoju (Coppinger 1995). Ostale razlike u obliku glave između brahikefalnih i dolihokefalnih pasa uključuju promjene kraniofacijalnog ugla (između bazilarne osi i tvrdog nepca) (Regodón 1993), morfologiju sljepoočnomandibulskog zgloba (Dickie 2001) i radiografsku anatomiju kribriformne ploče (Schwarz 2000).
Jedno istraživanje pokazalo je da je relativno smanjenje dužine lobanje psa, u odnosu na njenu širinu (Kefalični indeks) značajno povezano i sa položajem i sa uglom mozga u lobanji. Tako je bilo bez obzira na veličinu mozga ili tjelesnu težinu psa.
Respiratorni sistem
Respiratorni sistem je skup organa odgovornih za unos kisika i izbacivanje ugljik-dioksida.
Kako psi imaju malo znojnih žlijezda u koži, dišni sistem također ima važnu ulogu u tjelesnoj termoregulaciji.
Psi su sisari s dva velika plućna krila koja su dalje podijeljena u režnjeve. Spužvastog su izgleda zbog prisustva sistema nježnih grana bronhiola u svakom od njih, koje završavaju zatvorenim komorama s tankim zidovimama (tačke izmjene plinova) zvanim alveole.
Prisustvo išićne strukture, dijafragme, ekskluzivne za sisare, dijeli peritoneumsku šupljinu od pleurne šupljine, osim što pomaže plućima tokom udisanja.
Muški spolni organi
Genitalije psa su spolne žlijezde – sjemenici s epididimisom trajno smješteni u mošnjama, gdje se obično spuštaju do dva mjeseca nakon rođenja. Epididimusni kanal nastavlja se vas deferens, koji se otvara u mokraćovod na sjemenom grebenu. Pas ima jednu dodatnu spolnu žlijezdu, relativno veliku prostatu, koja je približno veličine lješnika do kestena. Mokraćovod se otvara na vrhu penisnog glavića. Penis psa proteže se od sjedne kosti sa dva korijena i tvore ga aksilarna tijela. Glans je izdužen i također ima aksilarno tijelo, koje na svom stražnjem dijelu čini bulbus glandis. Vrh penisa također je ojačan s penisnom kosti. Cjelokupni penis doseže do pupka i obavijen je u kožicu, odakle se proteže tokom uzbuđenja.
Ženski spolni organi
Većina pasa svoj prvi spolni žar ima u dobi od šest do dvanaest mjeseci, iako ga neke pasmine velikih nemaju do druge godine. Ženke ulaze u libido dva puta godišnje, tokom kojeg se njihova tijela pripremaju za trudnoću, a na vrhuncu ulaze u estrus, razdoblje tokom kojeg su etološki i fizički prihvatljive za kopulaciju. Budući da jajašca opstaju i mogu biti oplođena I sedmicu dana nakon ovulacije, moguće je da se ženka pari s više mužjaka. Kuje rađaju 56–72 dana nakon oplodnje, s prosječno 63 dana, iako dužina trudnoće može varirati. Prosječno leglo sastoji se od oko šestoro štenadi, iako se taj broj može uveliko razlikovati ovisno o pasmini pasa. Psi “igračke” rađaju između jednog i četiri šteneta po leglu, dok veće pasmine mogu u prosjeku dati dvanaest štenaca po leglu. Neke pasmine stekle su selektivnim uzgojem svojstva koji ometaju reprodukciju. Naprimjer, mužjaci francuskih buldoga ne mogu zajahati ženku. U velikoj većini slučajeva, ženke ove pasmine moraju se umjetno oploditi kako bi se mogle razmnožavati.
Fizička svojstva
Kao i većina grabežljivih sisara, pas ima snažne mišiće, kardiovaskularni sistem koji podržava sprint i izdržljivost, te zube za hvatanje, držanje i kidanje.
Mišići psa pružaju mogućnost skakanja i odskakanja. Noge ih mogu brzo gurnuti naprijed, skačući po potrebi kako bi progonili i svladali plijen. Imaju mala, uska stopala, hodajući na prstima (tako da imaju digitigradni stav i kretanje). Stražnje noge su im prilično krute i čvrste. Prednje su labave i fleksibilne, a samo ih mišići pričvršćuju za trup.
Veličina njuške psa ovisit će o pasmini. Psi sa srednjim njuškama, kao što je njemački ovčar, nazivaju se mezocefalni, a psi s gurnutom njuškom, poput Mopsa, brahikefalni. Današnje pasmine igračka imaju kosture koji sazrijevaju za samo nekoliko mjeseci, dok divovskim pasminama, poput mastif treba 16 do 18 mjeseci da kostur sazri. Patuljavost uticala je na proporcije kostura nekih pasmina, kao u psa rase baset
Svi psi (i svi današnji predstavnici porfodice Canidae) imaju ligament koji povezuje trnoliki nastavak prvog grudnog pršljena sa stražnjom stranom osi kosti (druga vratna kost), koja podupire težinu glave, bez aktivnog naprezanja mišića, čime se štedi energija. Ovaj je ligament po funkciji analogan (ali različit u točnim strukturnim detaljima) onom nuhalni ligament pronađen u ungulate s. Ovaj ligament omogućuje psima da nose glavu dok trče na velike daljine, naprimjer dok prate miris staze nosom do zemlje, bez trošenja puno energije.
Psi imaju odvojene kosti ramena (nedostaje vratna kost ljudskog kostura), što omogućava veću dužinu koraka za trčanje i skakanje. Hodaju na četiri prsta, sprijeda i straga, a na prednjim i stražnjim nogama imaju zakržljale čaponjke. Kad pas osim uobičajenog stanja, otraga ima i dodatne, kaže se da je pas "dvostruko čaponjast". Veličina njuške psa ovisit o pasmini. Psi sa srednjim njuškama, kao što je njemački ovčar, nazivaju se mezokefalni, a psi s gurnutom njuškom, poput mopsa, brahikefalni. Današnje pasmine igračkih pasa imaju kosture koji sazrijevaju za samo nekoliko mjeseci, dok džinovskim pasminama, poput mastifa, treba 16 do 18 mjeseci da kostur sazri. Patuljavost uticala je na proporcije kostura nekih pasmina, kao u pas baset.
Veličina
Psi se jako razlikuju u visini i težini. Najmanji poznati odrasli pas bio je jorkširski terijer, koji je bio visok samo 6,3 cm do ramena, a  9,5 cm dug, a težio je samo 113 g. Najveći poznati odrasli pas bio je engleski mastif koji je težio 155,6 kg i bio je dug 250, od njuške do repa. Najviši poznati odrasli pas je njemačka dogam visine 106,7 cm, do ramena.
U 2007. jedna studija je identifikovala gen koji je predložen kao odgovoran za veličinu. Otkrila je regulacijsku skvencu,  koja, pored gena za Insulinoliki faktor rasta 1 (IGF1),  zajedno sa genom i regulatornom sekvencom ima "glavni doprinosi veličini tijela kod svih malih pasa". Dvije su varijante ovog gena pronađene kod velikih pasa, što čini složeniji razlog velikih dimenzija pasmine. Istraživači su zaključili da upute ovog gena da psi budu mali moraju biti stare najmanje 12.000 godina i da ga nema u vukova. Prema drugom istraživanju, „psi za krilo“ (mali psi) su među najranijim postojećim psima.
Dlaka
Domaći psi često imajuuju ostatke kontraobojenja, uobičajenog prirodnog oblika kamuflaže. Općenita teorija kontrasjenčenja je da će se životinja koja je osvijetljena odozgo na gornjoj polovini činiti svjetlijom, a na donjoj tamnijom, gdje će obično biti u sopstvenoj sjenci. Ovo je obrazac na koji grabljivice mogu naučiti paziti na okruženje. Životinja u kontrasjeni imat će tamne boje na gornjim površinama, a svijetle boje ispod. To smanjuje opću vidljivost životinje. Podsjetnik na ovaj obrazac je da će mnoge pasmine povremeno imati "biljeg", prugu ili "zvijezdu" bijelog krzna na prsima ili donjoj strani.
Studija je otkrila da se genetička osnova koja objašnjava boje dlake kod konja i mačaka nije vrijedila za pse. U projektu uzeti su uzorci od 38 različitih pasmina/rasa, kako bi se pronašao gen (beta defenzinski gen) odgovoran za boju dlake pasa. Jedna verzija proizvodi žute, a mutacija crne. Sve boje dlake za pse su modifikacije crne ili žute. Naprimjer, bijelo u bijelom. što ima minijaturni šnaucer, je krem boje, a ne albino (genotip e/e na lokusu MC1R).
Rep
Postoji mnogo različitih oblika psećih repova: ravni, ravno prema gore, srpasti, uvijen i plutasti vijak. U nekih pasmina rep se obično skraćuje, kako bi se izbjegle ozljede (posebno za lovačke pse). It can happen that some puppies are born with a short tail or no tail in some breeds. Psi imaju ljubičastu ili nadrepnu žlijezdu na leđnoj (gornjoj) površini repa.
Zaperak
Postoje neke rasprave o tome pomaže li zaperak (ili čaporak) psima da dobiju snagu pri trčanju, jer kod nekih pasa uspostavlja kontakt dok trče, a nokat na krznu često se istroši na isti način kao nokti na drugim nožnim prstima, od dodira sa zemljom. Međutim, kod mnogih pasačaporak nikada ne uspostavlja kontakt sa zemljom. U tom se slučaju nokat se nikada ne troši i tada se često obrezuje kako bi se zadržao na sigurnoj dužini.
Zaperci nisu mrtvi dodaci. Mogu se koristiti za lagano prihvatanje kostiju i drugih predmeta koje psi drže šapama. Međutim, kod nekih pasa možda se čini da ove kandže uopće nisu povezane s nogom, osim preklopkom kože. U takvih pasa te kandže nemaju svrhu hvatanja jer se lahko može saviti ili okrenuti.
Također se vodi rasprava o tome treba li ih hirurški ukloniti. Argument za uklanjanje navodi da su slab prst, jedva pričvršćen za nogu, tako da mogu djelomično otkinuti ili lahko zapeti za nešto i slomiti se, što može biti izuzetno bolno i sklono infekcijama. Drugi kažu da je bol prilikom uklanjanja čaporka daleko veća od bilo kojeg drugog rizika. Iz tog je razloga uklanjanje kandži i čaporka nezakonito u mnogim zemljama. Postoji, možda, iznimka za lovačke pse koji ponekad mogu pokidati ogrlicu dok trče u zarasloj vegetaciji. Ako se želi ukloniti čaporak, to bi trebalo biti učinjeno kada je pas štene, ponekad čak u dobi od 3 dana; iako se po potrebi može izvoditi i starijim psima (tada je operacija možda teža). Operacija je prilično jednostavna i može se izvesti samo uz primjenu lokalnih anestetika, ako prst nije dobro povezan s nogom. Nažalost, mnogi psi ne mogu odoljeti lizanju bolnih šapa nakon operacije, pa vlasnici moraju biti oprezni.
Osim toga, za one pse čiji čaporci kontaktiraju tlo dok trče, moguće je da bi uklanjanje moglo biti nedostatak za postizanje  brzine psa u trčanju i promjeni smjera, posebno u sportskim prilikama kao što je agilnost pasa.
Vid
Kao i većina sisara, i psi imaju samo dvije vrste čepićastih fotoreceptora, što ih čini dihromatima. Ti čepići maksimalno su osjetljivi na talasnim dužinama između 429 nm i 555 nm. Studije ponašanja pokazale su da se pseći vizualni svijet sastoji od žutih, plavih i sivih nijansi, ali imaju poteškoća u razlikovanju crvene i zelene, što njihov vid u boji čini ekvivalentnim crveno-zelenom sljepilu za boje kod ljudi (deuteranopija). Kad čovjek percipira objekt kao "crven", taj se psu čini "žut", a ljudska percepcija "zelenog" izgleda kao "bijela", sjena sive boje. Ova bijela regija (neutralna tačka) javlja se na oko 480 nm, dijelu spektra koji ljudima izgleda plavo-zeleno. Za pse se talasne dužine koje su veče od neutralne tačke ne mogu međusobno razlikovati i sve se pojavljuju kao žute.
Psi koriste boju umjesto svjetline, kako bi razlikovali svijetlu ili tamnoplavu / žutu. Manje su osjetljivi na razlike u sivim nijansama od ljudi i također mogu otkriti svjetlinu otprilike upola tačnije od ljudi.
Pasji vizualni sistem evoluirao je u pravcu prilagođavanja što uspješnijem lovu. Iako je oštrina vida pasa loša (procjenjuje se da je pudlica prevedena u ocjenu Snellenove stope od 20/75, njihova  vizualna diskriminacija je za pokretne predmete vrlo velika. Pokazalo se da psi mogu diskriminirati ljude (npr. identificirati skrbnika) u rasponu između 800 i 900  m; međutim, ovaj  raspon smanjuje se na 500–600 m ako objekt miruje.
Psi mogu otkriti promjenu kretanja koja postoji u jednom dioptrijskom prostoru unutar svog oka. Za usporedbu, ljudima je potrebna promjena između 10 i 20 dioptrija da bi se otkrilo kretanje.
Kao večernji lovci, psi se često oslanjaju na vid u situacijama pri slabom osvjetljenju: imaju vrlo velike zjenice, veliku gustoću štapića u fovea centralis, povećanu brzina treperenja i tapetum lucidum. Tapetum je reflektirajuća površina iza mrežnjače, koja odbija svjetlost dajući fotoreceptorima drugu priliku za hvatanje fotona. Također postoji veza između veličine tijela i ukupnog promjera oka. Između različitih rasa pasa može biti raspon od 9,5 i 11,6 mm. Ova varijacija od 20% može biti značajna i pridružena je kao prilagodba vrhunskom noćnom vidu. Oči različitih pasmina pasa imaju različite oblike, dimenzije i konfiguracije mrežnjače. Mnoge dugonose pasmine imaju "vizualnu crtu" – široku fovealnu regiju koja prolazi širinom mrežnjače i pruža im vrlo široko polje izvrsnog vida. Neke pasmine/rase sa dugom njuškom, posebno gonići, imaju vidno polje do 270° (u usporedbi s 180° za ljude). Pasmine kratke njuške, s druge strane, imaju area centralis: središnji dio s gustim nervnim završecima, do tri puta većom od vidnih traka, što im daje detaljniji vid mnogo sličniji ljudskom. Neke širokoglave pasmine s kratkim njuškom imaju vidno polje slično onom kod ljudi. Većina pasmina ima dobar vid, ali neke pokazuju genetičku predispoziciju za miopiju – poput rotvajler a, za kojeg je utvrđeno da je svaki drugi kratkovidan. Psi također imaju veće odstupanje očne osi od ljudi, što im omogućava da zjenice rotiraju dalje u bilo kojem smjeru. Divergencija očne osi pasa kreće se od 12 – 25°, ovisno o pasmini.
Eksperimentiranjem je dokazano da psi mogu razlikovati složene vizualne slike, poput kocke ili prizme. Psi također pokazuju privlačnost prema statičnim vizualnim slikama, kao što je siluete psa na ekranu, vlastitih odraza ili video zapisa pasa; međutim, njihov interes naglo opada kada ne mogu uspostaviti socijalni kontakt sa slikom.
Sluh
thumb|right |250px|Anatomija uha Raspon frekvencija psećeg sluha je između 16 i 40 Hz (u poređenju sa 20–70 Hz za ljude) i do 45–60 kHz (u poređenju sa 13–20 kHz za ljude), što znači da psi mogu detektirati zvukove daleko iznad gornje granice ljudskog slušnog spektra.
Psi imaju pokretljivost ušiju, koja im omogućava da brzo utvrde tačnu lokaciju zvuka. Osamnaest ili više mišića može nagnuti, rotirati, podići ili spustiti pseće uho. Pas može prepoznati lokaciju zvuka mnogo brže nego što to može čovjek, kao i čuti zvukove na četverostruko većoj udaljenosti.
Miris
Dok ljudskim mozgom dominira veliki vizuelni korteks, psećim dominira veliki olfaktorni korteks. Psi imaju otprilike četrdeset puta više receptori osjetljivi na miris od ljudi, u rasponu od oko 125 do gotovo 300 miliona kod nekih pasmina, poput krvoločnih pasa. Smatra se da ovo njihov njuh čini do 40 puta osjetljivijim od ljudskog. Ovi receptori su rašireni na površini veličine džepne maramice (u usporedbi s 5 miliona na području veličine poštanske marke za ljude). Njuh pasa takođe uključuje upotrebu vomeronosnog organa, koji se prvenstveno koristi za socijalne interakcije.
Pas ima pokretne nosnice koje mu pomažu u određivanju smjera mirisa. Za razliku od ljudi, ne treba napuniti pluća jer neprestano unosi miris u nos u naletima od 3-7 njušenja. Nos psa ima koštanu strukturu koju ljudi nemaju, što omogućava da zrak koji je njuškao prelazi preko koštane pregrade i na njega se lijepe mnogi molekule mirisne tvati. Zrak iznad ove police ne ispire se kad pas normalno diše, pa se molekule te molekule akumuliraju u nosnim komorama, a miris se intenzivno gradi, omogućavajući psu da detektira i najslabije mirise.
Jedno istraživanje sposobnosti pasa za učenje u usporedbi s vukovima pokazalo je da psi imaju bolji njuh od vukova kada lociraju skrivenu hranu, ali još uvijek nema eksperimentalnih podataka koji podupiru ovo gledište.
Vlažni nos ili rinarij je neophodan za određivanje smjera zračne struje koja sadrži miris. Receptori hladnoće u koži osjetljivi su na njeno hlađenje isparavanjem vlage zračnim strujama.
Okus
Psi imaju oko 1.700 okusnih pupoljaka, u poređenju sa ljudima sa oko 9.000. Pupoljci za slatko reagiraju na hemikaliju zvanu furaneol koja se nalazi u mnogim plodovima i paradajzu. Čini se da psi vole ovaj okus i vjerovatno je evoluirao jer u prirodnom okruženju psi često dopunjavaju prehranu malim životinjama, onim voćem koje je dostupno. Zbog odbojnosti pasa prema gorkom okusu, razni sprejevi i gelovi dizajnirani su kako bi ih spriječili grizu namještaj ili druge predmete. Psi također imaju okusne pupoljke koji su prilagođeni za vodu, što je nešto što dijele s drugim zvijerima, ali se kod ljudi ne nalazi. Ovaj osjećaj okusa nalazi se na vrhu psećeg jezika, koji je dio koji uvija ločuči vodu. Ovo područje reagira na vodu u svako doba, ali kada pas jede slanu ili slatku hranu, osjetljivost na okus vode se povećava. Smatra se ta se sposobnost razlikovanja okusa vode razvila kao način da tijelo održi ravnotežu unutrašnjih tekućina, nakon što životinja pojede nešto zbog čega će se izlučiti više mokraće ili će joj trebati više vode za adekvatnu obradu. Svakako se čini da kada su ovi posebni pupoljci za vodu aktivni, psi dobijaju dodatno zadovoljstvo od pijenja vode i da će popiti obilne količine.
Dodir
Glavna razlika između čula dodira čovjeka i psa je prisustvo specijaliziranih brkova. poznatih kao vibrisi. Vibrisi su prisutne iznad pasjih očiju, ispod vilica i na njušci. TO su sofisticirani organi za osjet. Krućei su i ugrađeni su mnogo dublje u kožu od ostalih dlačica i u osnovi imaju veći broj receptorskih ćelija. Mogu otkriti zračne struje, suptilne vibracije i predmete u mraku. Pružaju sistem ranog upozoravanja na predmete koji mogu udariti lice ili oči, a vjerovatno pomažu usmjeriti hranu i predmete prema ustima.
Magnetna osjetljivost
Psi mogu radije vršiti nuždu kada su sklonjeni na uzici i kada je Zemljino magnetno polje mirno, usmjeravajući mokraću i izmet  na osi sjever-jug. Druga studija sugerira da psi mogu vidjeti Zemljino magnetno polje.
Termoregulacija
Psi prvenstveno reguliraju tjelesnu temperaturu dahtanjem i znojenjem preko šapa. Dahtanjem pomjeraju hladni zrak preko vlažnih površina jezika i pluća, prenoseći toplotu u atmosferu.
Calvin Quate
mini|Calvin Quate Calvin Forrest Quate (7. decembar 1923. – 6. juli 2019.) bio je jedan od pronalazača mikroskopa atomske sile. Bio je profesor emeritus primijenjene fizike i elektrotehnike na Univerzitetu Stanford.
Anatomija pasa
Termoregulacija
Psi i drugi kanidi također imaju vrlo dobro razvijen skup nosnih turbinata, složeni skup kostiju i pripadajućih struktura mehkog tkiva (uključujući arterije i vene) u nosnoj šupljini. Te turbinate omogućavaju izmjenu toplote između malih arterija i vena na njihovim maksilloturbinatnim površinama (površine turbinata postavljene na maksila ma) u sistemu za izmjenu toplote protiv struje. Psi su sposobni za dugotrajne potjere, za razliku od grabežljivih mačaka u zasjedi, a ove složene turbine imaju važnu ulogu u omogućavanju toga (mačke imaju samo mnogo manji i manje razvijeni skup nosnih turbinata). Ova ista složena struktura zavoja pomaže u očuvanju vode u sušnim okruženjima. Sposobnosti očuvanja vode i termoregulacije u ovim dobro razvijenim zavojimaa kod pasa mogle su biti presudne prilagodbe koje su psima (uključujući i domaće pse i njihove divlje pretpovijesne pretke) omogućile preživljavanje u surovom okolišu Arktika i drugim hladnim područjima sjevera Evroazije i Sjeverne Amerike, koje su i vrlo suhe i vrlo hladne.
Calvin Quate
Diplomirao je elektrotehniku na Inženjerskom koledžu Univerziteta Utah 1944. godine, a doktorirao je na Univerzitetu Stanford 1950.
Quate je poznat po svom radu na akustici i mikroskopiji atomske sile. Skenirajući akustični mikroskop, izumljen sa kolegom 1973. godine, ima rezoluciju veću od optičkih mikroskopa, otkrivajući strukturu u neprozirnim ili čak prozirnim materijalima koji nisu vidljivi optici.
Godine 1981. Quate je pročitao o novom tipu mikroskopa koji je u stanju da ispituje električno provodljive materijale. Zajedno sa Gerdom Binnigom i Christophom Gerberom, razvio je srodan instrument koji bi radio na neprovodnim materijalima, uključujući biološko tkivo, i rođen je mikroskop atomske sile. AFM prati konture površine pomoću igle kako bi održao konstantan pritisak na površinu kako bi otkrio atomske detalje. AFM je temelj industrije nanotehnologije od 100 miliona dolara. Binnig, Quate i Gerber nagrađeni su nagradom Kavli 2016. za razvoj mikroskopa atomske sile.
Quate je bio član Nacionalne akademije inženjerstva i Nacionalne akademije nauka. Dobitnik je 1980. IEEE Morris N. Liebmann Memorijalne nagrade i IEEE Medalje časti 1988. za "pronalazak i razvoj skenirajućeg akustičnog mikroskopa". Quate je postao viši naučni saradnik u Istraživačkom centru Palo Alto (PARC) 1984. Godine 2000. postao je dobitnik nagrade Joseph F. Keithley za napredak u mjernoj nauci. Bio je član Norveške akademije nauka i književnosti. Quate je umro 6. jula 2019. u 95. godini.
IC 3131
IC 3131 (također poznat kao IC 3132, MCG 1-31-46 i PGC 39583) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 73 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,40 (30 hiljada sg) a najmanji 1,4 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Friedrich Carl Arnold Schwassmann 20. januara 1900. godine.
Jurovec
Jurovec (mađ. Györgyike) je naseljeno mjesto u sastavu općine Sveti Martin na Muri, Međimurska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Čakovec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Jurovec je imao 237 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Jurovec je imalo 248 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Safari (čvor)
Safari je putovanje kopnom (obično duž čitave Afrike) radi razgledanja životinja.
Gornja Strmica
Gornja Strmica je naseljeno mjesto u općini Rudo, Bosna i Hercegovina.
Safari (čvor)
Safari se može odnositi na:
Hibridizacija nukleinskih kiselina
U molekularnoj biologiji, hibridizacija je fenomen u kojem se jednostruki polulanci molekula dezoksiribonukleinske kiseline (DNK) ili ribonukleinske kiseline (RNK) različitog porijekla međusobno ostvaruju komplementarne veze, stvarajući kombiniranu DNK ili RNK- Iako je dvostruka DNK sekvenca, u fiziološkim uvjetima, uglavnom stabilna, promjena uvjeta u laboratoriji (uglavnom podizanjem temperature okoline) će uzrokovati da se molekule rastaviti na jednostruke niti. Te niti su, naravno, komplementarne jedna drugoj, ali mogu biti komplementarne i za druge sekvence koje su prisutne u njihovom u okruženju. Spuštanje okolne temperature omogućuje molekulama jednostrukih lanaca da se komplementarno "ukrste", tj. hibridiziraju.
Replikacija DNK i transkripcija DNK u RNK se oslanjaju na hibridizaciju nukleotida, pogodnim tehnikama molekularne biologije, uključujući Southern blotove i Northern blotove, u polimeraznoj lančanoj reakciji (PCR) u većini pristupa sekvenciranju DNK.
Primjena
Hibridizacija je osnovno svojstvo nukleotidnih sekvenci i ima prednost u brojnim tehnikama molekularne biologije. Ukupna genetička srodnost dvije vrste može se odrediti hibridizacijom segmenata njihove DNK (DNK-DNK hibridizacija). Ako se pokušavaju hibridizirati sličnije sekvence (srodnički usko povezanih organizama), potrebne su više temperature za razdvajanje polulanaca DNK, u odnosu na nesrodnije sekvence. Koristi se mnoštvo različitih metoda hibridizacije koje mogu ukazati na porijeklo uzoraka DNK, uključujući i polimeraznu lančanu reakciju (PCR). Drugom tehnikom, kratke DNK sekvence su hibridizirane sa ćelijskom iRNK za identificiranje ekspresije gena. Farmaceutske kompanije istražuju korištenje antisens RNK da se vezuju za neželjene iRNK, sprječavajući ribosome za translaciju iRNK u protein.
DNK-DNK hibridizacija
DNK–DNK hbridizacija općenito se odnosi na molekularno-genetičku tehniku kojom se mjeri stepen genetičke sličnosti između kompariranih fondova DNK sekvenci. Pritom se obično određuje međusobna genetička distanca organizama i/ili populacija. Široko se primjenjuje u filogeniji i taksonomiji.
Principi
Radioaktivno označena DNK jednog organizma se miješa miješa s neoznačenom DNK sa kojom seda se poredi. Mješavina se inkubira kako bi se omogućilo da DNK disocira na polulance i ponovo izduži, te formira hibridni, dvostruki (dvolančani) niz nukleotida hibridne DNK. Hibridizirane sekvence sa visokim stepenom sličnosti će se povezati čvršće, i zahtijevaju više energije za razdvajanje, tj. one se razdvajaju kada se zagrijavaju na višoj temperaturi nego različitije sekvence. To je proces poznat kao "DNK stapanje" (eng. DNK melting). Za procjenu profila stopljenje hibridizirane DNK, dvostruki DNK je potrebno staviti u kolonu i smešu grijati u postupnim malim koracima. Na svakom koraku, kolona spere; hibridne sekvence će se u jednom ciklusu spiralizirati i sprati sa kolone. Temperature na kojima označena DNK silazi sa kolone odražavaju količinu sličnosti između sekvenci (a samohibridizirajući uzorak služi kao kontrola). Ovi rezultati se kombiniraju, kako bi se utvrdio stupanj genetičke sličnosti između poređenih organizama.
Denaturacija
Denaturacija DNK, također zvana i DNK stapanje, je proces kojim dvolančana dezoksiribonukleinska kiselina odvija i razdvaja u jednostruke (polu)niti kidanjem hidrofobnih veza između baza. Oba termina se koriste da se označi proces jer se javlja kada se mješavina grije, iako se "denaturacija" može odnositi i na odvajanje DNK izazvano hemikalijama kao što je urea.