cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ukrajina
Recesija
Pravo na privatno vlasništvo je ponovo vraćeno 1991. godine, kolektivna poljoprivredna dobra su ukinuta 2000. godine, a seljaci dobijaju pravo vlasništva na zemlju. U početku gledana kao područje koje je imalo povoljnijee ekonomske uslove u odnosu na druga područja Sovjetskog Saveza, Ukrajina je ubrzo započelo ekonomsko usporavanje, gubeći pri tom 60 posto svog bruto domaćeg proizvoda u periodu od 1991-1999 godine dostižući petocifrenu stopu inflacije. Nezadovoljni ekonomskim uslovima uz kriminal i korupciju, Ukrajinci su protestovali i stupili u štrajkove. Godine 1994. predsjednik Kravčuk je izgubio na ranim predsjedničkim izborima od bivšeg premijera Leonida Kučme.
Novi ustav koji je usvojen 1996. godine pretvorio je Ukrajinu u polupredsjedničku republiku obezbjeđujući stabilan politički sistem. Kučma je međutim bio kritikovan od strane svojih protivnika za prisvajanje previše moći za sebe, zatim omogućujući prenos vlasništva nad javnom imovinom u ruke odanih oligarha, obeshrabrujući slobodu govora i izborne prevare.
Prvi astronaut Nacionalne svemirske agencije Ukrajine koji je otišao u svemir pod ukrajinskom zastavom bio je Leonid Kadenjuk 13. maja 1997. godine. Ukrajina je postala aktivni sudionik u naučnom istraživanju svemirskog prostora i u daljinskim istraživačkim misijama. U periodu od 1992-2007 godine Ukrajina je pokrenula šest vlastitih satelita, i 97 raketa-nosača.
Narandžasta revolucija
thumb|right|200px|Juščenko i Julija Timošenko predstavljajući njihovu stranku ("Naša Ukrajina" i "Domovina") na skupu [[Evropska narodna partija|Evropske narodne partije u Portugalu (Lisabon), 18.10.2007. godine]] Godine 2004. Viktor Janukovič, tadašnji premijer proglašen je za pobjednika predsjedničkih izbora. Viktor Juščenko osporava rezultate izbora i predvodi mirnu tzv. Narandžastu revoluciju u kojoj zajedno sa Julijom Timošenko dolazi na vlast, a dotadašnjeg predsjednika Viktora Janukoviča šalje u opoziciju.
Godine 2006. parlamentarni izbori su doveli do stvaranja vlade koja je bila sastavljena od strane "Antikrizne koalicije", uključujući i Stranku regija, Komunističke partije, i Socijalističke partije Ukrajine. Potonje stranke su prešle iz "Narandžaste koalicije" u Našu Ukrajinu, pridružujući se bloku Julije Timošenko. Nova koalicija je imenovala Viktora Janukoviča kao premijera, dok je vođa Socijalističke partije, Oleksander Moroz, uspio osigurati mjesto predsjednika parlamenta.
Euromajdan i revolucija 2014. godine
thumb|left|Euromajdan u Kijevu 1. decembra 2013. godine. Euromajdan (Ukrajinski: Євромайдан, doslovno "Eurotrg") protesti su započeli u novembru 2013. godine, nakon što je tadašnji predsjednik Viktor Janukovič odbio potpisati sporazum o pridruživanju sa Evropskom unijom, opisujući ga kao nepovoljan za Ukrajinu Vremenom, Euromajdan je prerastao u stalni talas demonstracija i građanskih nemira u Ukrajini, u okviru kojih su se razvili pozivi za ostavkom predsjednika Janukoviča i njegove vlade. Nasilje je eskaliralo nakon 16. januara 2014. godine kada je vlada prihvatila Bondarenko-Oleinik zakone, također poznate kao antiprotestne zakone. Antivladini demonstranti su zauzeli zgrade u centru Kijeva, uključujući i zgradu ministarstva pravde. U neredima u periodu od 18-20 februara je bilo 98 mrtvih i hiljade ozlijeđenih. Zbog nasilnih protesta 22. februara 2014. godine članovi parlamenta uviđaju da predsjednik nije više u mogućnosti da ispunjava svoje dužnosti i odlučuju da upotrijebe "ustavna ovlaštenja" i zakazuju izbore za 25. maj 2014. godine za izbor novog predsjednika. Novi ukrajinski predsjednik je Petro Porošenko, koji je istakao važnost normalizacije odnosa sa Moskvom i istočnim područjima Ukrajine.
Krimska kriza 2014. godine
Krimska kriza je međunarodna kriza između Rusije i Ukrajine. Većina događaja se odnosi na krimsko poluostrvo, nekada multietničko područje Ukrajine koje se sastoji od (sada nepostojeće) Autonomne Republike Krim i administrativno zasebne opštine Sevastopolj. Oba područja su naseljena etničkom ruskom većinom i manjinama sastavljenim od etničkih Ukrajinaca i krimskih Tatara. Demografija Krima je prošla dramatične promjene u proteklim vijekovima. Kriza koja se odvijala krajem februara 2014. godine nakon ukrajinske revolucije, kada je nakon višemjesečnih protesta na Euromajdanu i višednevnih nasilnih sukoba između demonstranata i policije u ukrajinskom glavnom gradu Kijevu ukrajinski parlament glasao za smjenu predsjednika Ukrajine Viktora Janukoviča. Međutim, glasanjem nije ostvarena tročetvrtinska većina potrebna za smjenu predsjednika u skladu sa Ustavom Ukrajine. Ruski predsjednik Vladimir Putin rekao je da je predsjednik Janukovič ilegalno opozvan i da ga i dalje smatra legitimnim predsjednikom Ukrajine. Nakon ovoga je imenovan privremeni predsjedavajući Vlade Arsenij Jacenjuk, kao i imenovanje novog predsjednika Ukrajine, Oleksandra Turčinova koje Rusija smatra za "samoproglašene" u "puču".
Krim je dom za 2 miliona ljudi od kojih su većina etnički Rusi. Moskva je snažno podržala referendum kojim su vođe u regionu proglasile izbornu pobjedu sa ogromnom većinom od 96,7 % glasova u korist napuštanja Ukrajine. Ruski zakonodavci su poželjeli dobrodošlicu Krimu raširenih ruku, ali pripadnici etničkih ukrajinaca i muslimanske tatarske manjine su bojkotovali izbore. thumb|upright=1.3|Ruski predsjednik Vladimir Putin (sjedi u sredini) govori za novinare 4. marta 2014. godine osuđujući događaje u Kijevu kao "nezakoniti puč" i ustrajavajući na tome da Moskva ima pravo da zaštiti Ruse u Ukrajini.
Mnogi stanovnici Krima se nadaju da će ujedinjenje sa Rusijom donijeti bolje plate i učiniti ih građanima jedne zemlje koja može da se brine sama o sebi na svjetskoj sceni. Nakon referenduma SAD i zvaničnici EU primijenili su sankcije na više od dvadesetak ruskih zvaničnika i njihovih saveznika u području koje je oduzeto ranije, a koje podržavaju ruske snage.
U Moskvi, ruski predsjednik Vladimir Putin potpisao je uredbu kojom se priznaje nezavisnost i suverenitet Republike Krim. Ruski parlament je pozitivno glasao o otcjepljenju ovog područja.
NGC 1819
NGC 1819 (također poznat kao IRAS 05091+0508, MCG 1-14-2, PGC 16899 i UGC 3265) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 205 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Orion. Najveći prečnik je 1,30 (78 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (60 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 26. decembra 1885. godine.
Ukrajina
Vlada i politika
Ukrajina je republika sa polupredsjedničkim sistemom sa zasebnom zakonodavnom, izvršnom i sudskom vlašću. U Ukrajini su 2006. provedene opsežne ustavne promjene, koje su izmijenile odnos snaga između izvršne i zakonodavne vlasti i njihov odnos prema predsjedniku. Izmjena lokalne samouprave je predložena, ali još nije formalno odobrena.
NGC 1819
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ukrajina
Vlada i politika
Prema Ustavu predsjednik je šef države, a bira se glasanjem na petogodišnji mandat. Iako je ustavna reforma znatno smanjila predsjednička ovlaštenja, predsjednik nastavlja raspolagati znatnim ovlaštenjima, dijelom zbog jake tradicije centralne vlasti u zemlji.
Vrhovna rada, jednodomni parlament od 450 mjesta, mijenja Ustav Ukrajine, izrađuje zakone, potpisuje međunarodne ugovore, imenuje broj zvaničnika i bira sudije. Članovi se biraju po proporcionalnoj osnovi iz onih stranaka koje dobiju tri posto ili više nacionalnih izbornih glasova, da služe petogodišnji mandat. Ukrajina ima veliki broj političkih stranaka, od kojih mnoge imaju malo članstvo i nepoznate su široj javnosti. Male stranke se često pridružuju višepartijskoj koaliciji (izbornim blokovima) u svrhu učešća na parlamentarnim izborima. Glasati mogu imaju svi koji imaju 18 i više godina.
Vrhovna rada je prvenstveno odgovorna za osnivanje izvršne vlasti, kabineta ministara, na čijem je čelu premijer koji je na čelu vlade. Premijer bira kabinet ministara. Ustavna reforma je povećala autoritet Vrhovne rade na izbor i nadzor izvršne vlasti.
Sudstvo se sastoji od Ustavnog suda, Vrhovnog suda, Visokog arbitražnog suda, Visokog upravnog suda, regionalnih, vojnih i specijalizovanih sudova za žalbe, lokalnih okružnih sudova i vojnih garnizonskih sudova. Ustav predviđa suđenja uz donošenje presuda od porote, iako to do 2007. nije provedeno. Pravni sistem zasniva se na sistemu građanskog prava.
Lokalna samouprava je zvanično zagarantovana. Lokalna vijeća i gradonačelnici su izabrani od strane naroda i vrše kontrolu nad lokalnim budžetima. Predsjednik imenuje vođe regionalnih i okružnih uprava. Ukrajina je podijeljena u 24 oblasti (pokrajine) i jednu autonomnu republiku, Krim. Pored toga, dva grada (misto), Kijev i Sevastopolj, imaju poseban pravni status. Oblasti su podijeljene na 494 rejona (okruga). Predsjednik vlade Ukrajine je Arsenij Jacenjuk
Političke podjele
Ukrajina je podijeljena na 27 regija: 24 oblasti, jednu autonomnu republiku i dva grada s posebnim statusom. Administrativna podjela u Ukrajini je naslijeđena iz vremena SSSR-a i nije se mijenjala od polovine 20. vijeka.
Regije, gradovi i općine su uređeni od strane državne uprave. Krim, kao jedina autonomna republika ima svoj, nepotpuni kabinet ministara. Osnovni i najniži nivo upravne podjele u Ukrajini je naselje.
Neuspjeh reformi
Značajne ustavne promjene uvedene su početkom 2006. godine sa namjerom da se ukrajinska država transformiše od predsjedničke republike u mješovitu parlamentarno-predsjedničku republiku. Međutim, izmjene i dopune su stvorile ambijent za sukob između predsjednika i parlamentarne koalicije. U političkom životu Ukrajine u vremenu od 2006-2007 godine bila je stalna borba za vlast između predsjednika i premijera, otežana činjenicom da su predsjednik i premijer predstavljali suprotne krajeve političkog spektra i razlikujući se u stavovima u odnosu na vanjsku i unutrašnju politiku. Bivši predsjednik Juščenko je optuživao koaliciju da pokušava uzurpirati ovlaštenja koje je on sačuvano u reformi, dok je koalicija navodila da predsjednik nije spreman da prihvati posljedice reforme u pokušajima da povrati svoja bivša ovlaštenja.
Gomila od oko 70.000 građana okupila se na središnjem trgu u Kijevu (Majdan Nezaležnosti) i podržala smjenu parlamenta, sa 20.000 pristalica koji su podržavali Janukovičev plan da parlament ostane zajedno. 3. aprila 2007. godine predsjednik Juščenko je raspustio Ukrajinski parlament i naredio izbore koji će se održati 27. maja 2007. godine. Vrhovna rada je sazvala hitnu sjednicu i glasala protiv juščenkovog dekreta (sa 255 glasova za, bez sudjelovanja opozicije). Grupa članova parlamenta predala je predmet na Ustavni sud Ukrajine, osporavajući valjanost predsjedničkog dekreta, ali je sud zatvorio slučaj bez donošenja odluke. Uslijedila je politička borba između parlamentarne koalicije i opozicije. Juščenko i Janukovič su se složili da odgode parlamentarne izbore za 30. septembar 2007. godine.
Međunarodni odnosi
Ukrajina smatra evropske-atlantske integracije svojim osnovnim ciljem vanjske politike, ali u praksi pokušava uravnotežiti svoj ​​odnos s Evropom i Sjedinjenim Državama na jednoj strani s jakim vezama sa Rusijom na drugoj strani. Sporazum o saradnji Partnerstvo evropske unije i Ukrajine (PCA) je stupilo na snagu 1998. godine. Zajednička strategija EU prema Ukrajini izdata 1999. godine priznaje Ukrajini dugoročne težnje, ali ne govori o pridruživanju. Godine 1992. ova zemlja se pridružuje Organizaciji za sigurnost i saradnju u Evropi - OSCE i Vijeću sjevernoatlantske saradnje. Ukrajina također ima blizak odnos sa NATO-om i izrazila je interes za eventualno članstvo. Ona je ujedno i najaktivnija članica Partnerstva za mir. Bivši predsjednik Juščenko je izjavio da želi da se Ukrajina pridruži EU.
Od 1999-2001 Ukrajina je bila nestalna članica Vijeća sigurnosti UN-a. Sovjetska Ukrajina pridružila se Ujedinjenim nacijama 1945. godine kao jedan od originalnih članova nakon zapadnog kompromisa sa Sovjetskim Savezom, koji je tražio mjesta za svih svojih 15 republika. Ova zemlja je dosljedno podržavala mirna, dogovorna rješenja za sporove. Također je napravila značajan doprinos mirovnim operacijama UN-a od 1992. godine.
Oružane snage
thumb|150px|desno|Vrhovni komandant Oružanih snaga Ukrajine general [[Valerij Zalužnji.]] Nakon raspada Sovjetskog Saveza Ukrajina je naslijedila vojnu silu od milion pripadnika, opremljenu trećim najvećim arsenalom nuklearnog oružja u svijetu. U maju 1992. godine ova zemlja je potpisala Ugovor o smanjenju strateškog naoružanja (START) pristajući da odustane od cjelokupnog nuklearnog oružja i pridružujući se ugovoru o neširenju nuklearnog oružja. Ukrajina je potpisala sporazum o konvencionalnim oružanim snagama u Evropi, smanjujući vojsku na 300.000 vojnika, a planira pretvoriti uglavnom redovnu vojsku u profesionalnu vojsku.
Nakon nezavisnosti Ukrajina se sama proglasila neutralnom državom. Imala je ograničeno vojno partnerstvo s Rusijom i drugim zemljama ZND-a, i uspostavila je partnerstvo sa NATO-om. A NATO-Ukrajina akcioni plan potpisan 2002. godine doveo je do dublje saradnje, iako su se 2006. godine vodeće političke stranke složile da na pitanje ulaska u NATO treba odgovoriti na nacionalnom izjašnjavanju. Vrhovni komandant Oružanih snaga Ukrajine jeste general Valerij Zalužnji, a komandant Kopnene vojske Ukrajine jeste general pukovnik Oleksandr Sirskij.
Privreda
Ukrajina je nazivana žitnicom bivšeg Sovjetskog Saveza, a Ukrajinska privreda i danas se temelji na poljoprivrednoj proizvodnji. Drugi važniji izvori prihoda su: željezna ruda, ugalj, zemni plin, nafta, mangan, živa itd. Stopa nezaposlenosti se kreće oko 27% (2015).
Ukrajina ima slobodnu tržišnu ekonomiju koja je u nastajanju i koja je podvrgnuta velikim usponima i padovima tokom 1990-ih, sa hiperinflacijom i drastičnim padom privredne proizvodnje. Kao dio bivšeg Sovjetskog Saveza, ukrajinska republika je bila najvažnija ekonomska komponenta, nakon Rusije po proizvodnji oko četiri puta većoj od sljedeće rangirane republike. Njeno plodno crno tlo stvaralo je više od jedne četvrtine sovjetske poljoprivredne proizvodnje i pružalo je značajnu količinu mesa, mlijeka, žitarica i povrća za druge republike. Isto tako, svojom raznovrsnom teškom industrijom isporučivala je jedinstvenu opremu (npr. cijevi velikog promjera) i sirovine za industrijske i rudarske centre       (vertikalne aparate za bušenje) u drugim regijama bivšeg SSSR-a. thumb|Ukrajinski željeznički prevoz je u velikoj upotrebi u toj zemlji. Ubrzo nakon nezavisnosti ukrajinska vlada je liberalizovala cijene i napravila pravni okvir za privatizaciju, ali rasprostranjeni otpor reformi unutar vlade i zakonodavnih vlasti uskoro dovodi do zastoja reformskih napora. Proizvodnja je do 1999. godine pala na manje od 40 posto od nivoa iz 1991. godine. Slobodna monetarna politika gurnula je inflacije na hiperinflatorni nivo krajem 1993. godine. Cijene su se stabilizovale tek nakon uvođenja nove valute, grivne 1996. godine. thumb|left|Zgrada Narodne banke Ukrajine. Ukrajinska ovisnost o snabdijevanju energentima iz Rusije i nedostatak značajnih strukturnih reformi, je učinilo njenu ekonomiju ranjivom na vanjske udare. Ova zemlja ovisi o uvozu oko tri četvrtine svojih godišnjih potreba za naftom i prirodnim gasom. Spor sa Rusijom oko cijena krajem 2005. i početkom 2006. godine je doveo do privremenog prekida snabdjevanja prirodnim gasom. Ukrajina je u januaru 2006. godine zaključila sporazum s Rusijom kojim je gotovo udvostručena cijena koju je Ukrajina plaćala za ruski gas i mogla je koštati njenu ekonomiju do $2.2 milijardi dolara.
Većina poreskih i carinskih povlastica su uklonjene zakonom o budžetu u martu 2005. godine. Ovaj zakon donosi više ekonomskih aktivnosti iz ukrajinske velike sive ekonomije, ali poboljšanja su bila potrebna u borbi protiv korupcije, razvoju tržišta kapitala i unapređenju zakonodavnog okvira za poslovanje. Promjene u više politički osjetljivim područjima strukturnih promjena i u privatizaciji zemljišta su bile u zaostajanju u 2007. godini. Vanjske institucije, a posebno Međunarodni monetarni fond su ohrabrivali Ukrajinu da ubrza tempo i obim promjena.
Rast bruto društvenog proizvoda bio je 7 posto u 2006. godini, a u odnosu na 2,4 posto u 2005. godini gdje je zahvaljujući rastu cijena čelika u svijetu i rastuće potrošnje u zemlji. Iako će ekonomija vjerovatno ostvariti rast 2007. godine, dugoročni rast može biti ugrožen planovima vlade da vrati uvođenjem poreza, trgovinske i carinske povlastice i održavanjem restriktivne kvote izvoza žitarica.
Svjetska banka svrstava Ukrajinu kao zemlju sa niskim prosječnim prihodima. Za 2006. godinu indeks ekonomskih sloboda Ukrajine ostvaruje 99. mjesto među 157 država. Ostali značajni problemi su nerazvijena infrastruktura i transport, neefikasna birokratija i nedostatak stručnjaka i pored velikog broja univerziteta. Međutim, brzo rastuća ukrajinska ekonomija ima zanimljivo tržište u nastajanju s relativno velikim brojem stanovništva i izgledima za velike zarade.
Ukrajinska berza je zabilježila desetostruki rast između 2000. i 2006. godine sa ogromnim rastom od 341 posto u 2004. godini. Rastući sektor ukrajinske ekonomije uključuje i tržište za preuzimanje ugovora sa informacionim tehnologijama iz drugih zemalja koje je raslo više od 100 posto godišnje.
Izvoz je iznosio $38,88 milijardi dolara u 2006. godini. Izvoz roba uključuje obojene i neobojene metale, goriva i naftnih derivata, hemikalija, mašina i transportne opreme kao i prehrambenih proizvoda. Izvozni partneri su: Rusija 22,1 posto, Turska 8,1 posto i Italija 5,6 posto od cjelokupnonog izvoza. Uvoz je iznosio $44,11 milijardi dolara. Uvoz roba uključuje energiju, mašine i oprema, i hemikalije. Uvozni partneri su: Rusija 35,5 posto, Njemačka 9,4 posto, Turkmenistan 7,4 posto i Kina sa 5 posto od cjelokupnonog uvoza. BDP po glavi stanovnika (paritet kupovne moći) je bio $8000 u 2006 godini ili 86. na listi MMF-a od 179 naroda. Zvanično registrovana nezaposlenosta iznosila je 2,7 posto, iako je veliki broj neregistrovanih ili nedovoljno zaposlenih radnika. Međunarodna organizacija rada izračunala je da je je stvarna stopa nezaposlenosti u ovoj zemlji 6,7 posto u 2006. godini sa 29 posto stanovništva ispod granice siromaštva u 2003. godini.
Stanovništvo
Po posljednjem popisu, u Ukrajini živi 48 miliona ljudi. Sastav je raznolik: ima oko 17 miliona Rusa, 500.000 Jevreja, 500.000 krimskih Tatara, koji su islamske vjere. Ukrajinci su u ogromnoj većini pravoslavni narod, s izuzetkom zapadnih dijelova zemlje, gdje ima grkokatolika (pravoslavci koji su prešli u uniju sa zapadnom crkvom), te gotovo zanemarljiv broj pravih rimokatolika.
Jezik
Ukrajinski je jedini službeni jezik. To je Indoevropski jezik istočne grupe slavenskih jezika, a koristi ćirilicu. Savremena književnost u Ukrajini razvijena je u 18. vijeku iz poltavskog i kijevskog dijalekta. Ruski jezik koji je bio de facto službeni jezik u Sovjetskom savezu dosta se koristi, posebno u istočnoj i južnoj Ukrajini. Prema popisu 67,5 posto stanovništva smatra ukrajinski kao maternji jezik i 29,6 posto ruski.
Ponekad je teško utvrditi obim dva jezika, jer mnogi ljudi koriste Suržik (mješavina ukrajinskog i ruskog gdje je riječnik često u kombinaciji sa ukrajinskom gramatikom i izgovorom). Vlada ulaže napore da se poveća korištenje ukrajinskog jezika, uglavnom na račun ruskog, zahtijevajući da se jezik koristi u školama, vladinim uredima, a neki mediji čak i na područjima koja su uglavnom rusko govorno područje. Jidiš, tradicionalni jezik Ukrajinskih Jevreja, koristi samo mali broj starijih ljudi.
Obrazovanje
thumb|right|[[Univerzitet u Kijevu je jedna od najvažnijih obrazovnih ustanova u Ukrajini.]] Obrazovni sistem Ukrajine je ostvario visoku stopu pismenosti gdje je 2001. godine 99,4 posto od ukupnog stanovništva starosti od 15 i više godina moglo čitati i pisati. Obrazovanje je obavezno od sedam godina, a mnoga djeca pohađaju određene predškolske kurseve u dobi od šest godina.
Prvi nivo postdiplomskog obrazovanja aspirantura obično rezultira u Kandidat nauka (diplomu kandidata nauka). Kandidat treba proći tri ispita (u svojoj odabranoj oblasti, izabrani strani jezik, i filozofija), objaviti najmanje tri naučna rada, napisati disertaciju i odbraniti je. Ovaj stepen je otprilike jednak doktoru nauka u Sjedinjenim Američkim Državama.
Dvije do četiri godine studija doktorata, objavljivanje istraživanja i pisanje nove teze bi rezultiralo stepenom Doktora nauka, ali tipičan način je rad na univerzitetu ili naučnom institutu, dok se priprema naučna teza. Prosječno vrijeme između dobijanja kandidature i doktorata je otprilike deset godina, a većina novih doktora su starosne dobi od 40 i više godina. Samo jedan od četiri kandidata dostiže ovaj stepen.
Glavni univerziteti su: Ukrajinski nacionalni tehnički univerzitet, Nacionalni univerzitet Taras Ševčenko u Kijevu, Politehnički institut u Harkovu, Univerzitet u Lavovu, Politehnički univerzitet u Lavovu, Univerzitet u Harkovu.
Kultura
Kao i kod većine zapadnih zemalja hrišćanstvo je uticalo na ukrajinske običaje, dok su ruske i druge istočnoevropske kulture također imale značajan uticaj. Ukrajinska kultura ima svoju prepoznatljivu umjetnost, arhitekturu, kuhinju, ples, književnost, muziku, pozorište i kinematografiju, sve oblikovano u raznim epohama dominacije od strane drugih naroda, sovjetske vladavine, uz stalnu težnju za nacionalnim identitetom.
Arhitektura
thumb|left|Raznovrsne građevine [[Kijevsko-pečerska lavra|Kijevsko-pečerske lavre potiču iz različitih vremenskih perioda, a kroz njihove stilove nudi se uvid u historiju Ukrajine i bogatstvo dekorativnog ručnog rada koji je bio razvijen tokom njenog dugog postojanja.]] Ukrajina ima ostatke prefinjene arhitekture antičkih grčkih i rimskih kolonija u području Crnog mora. Slavenska plemena su pravila dnevne kuće u šumovitim visoravnima i okvirne kuće u šumskoj stepi. Urbani centri Kijevske Rusije su bili izgrađeni u evropskom stilu s vladarevom utvrđenom palatom okruženom kućama stanovnika grada.
Kamen je korišten za izgradnju javnih zgrada iz 10. vijeka. Arhitektura bizantijskih crkava je bila kombinovana s lokalnim osobenostima, a proizvod toga su građevine poput Katedrala Svete Sofije u Kijevu (izgrađena oko 1030.) i Crkva svete trojice kao dio manastira Kijevsko-pečerske lavre (1106-1108). Romaneskni polustubovi i lukovi se pojavljuju u crkvenoj arhitekturi u Kijevskoj Rusiji iz 12. vijeka, pojavljuje se u renesansnom stilu u Hotin i Kamjanec-Podiljskij dvorcima izgrađenim u 14. vijeku. Primjer barokne drvene arhitekture s bogatijim ukrasima, je Katedrala svete trojice iz 18. vijeka u bivšoj Samari, izgrađena za zaporoške Kozake. thumbnail|Lviv Theatre of Opera and Ballet|Opera i baletno pozorište u Lavovu, arhitektura zapadne Ukrajine je tokom svoje duge historije u okviru Austro-Ugarske i Poljske republike bila pod njihovim velikim uticajem. Sela iz 17. i 18. vijeka koristila su drvo i sušenu glinu, i bila su izgrađivana oko crkvi, opštinskih zgrada i pijace sa ulicama koje su slijedile linije rasprostiranja kuća i zemljišne konture. Arhitektonskom carskom stilu koji je došao sa Zapada, u 19. i početkom 20. vijeka, donoseći obrazac mrežnog plana rasporeda grada sa šetalištem.
Sovjetski period je donio velike ravne vladine zgrade i stambene blokove kao što se to može vidjeti na cijeloj sovjetskoj teritoriji. Međutim, Ukrajinci vole privatne kuće s prostorom između ulice i kuće, najčešće s vrtom. Ljudi koji žive u stambenim zgradama dijelili su duge hodnike u manje privatne prostore. Zadružne dače (vikendice) pružaju ljetni odmor za gradske stanovnike.
Umjetnost
Umjetnost u Kijevskoj Rusiji počela je sa ikonama na drvenim pločama. Monumentalni mozaici ukrašavali su crkve zajedno s freskama na unutrašnjim zidovima i stubištima. Kijev je postao centar graviranja u 17. vijeku. Barokno doba u ukrajinskom slikarstvu dovodi do prelaska sa religioznih tema na popularizaciju portreta.
Krajem 1920-ih i početkom 1930-ih, Sovjeti počinju sa uvođenjem socijalističkog realizma, koji zahtijeva da svi umjetnici i pisci veličaju sovjetsku vlast. Muralista Alla Horska (1929-1970) koja je odbila socrealizam je ubijena, a slikar Opanas Zalivaka (1925- ) je bio zatvoren u gulagu. Nakon 2. svjetskog rata brojni ukrajinski umjetnici emigrirali su u Sjedinjene države i druge zapadne zemlje. Jacques Hnizdovsky (1915-1985) postiže priznanje u graviranju i drvorezu, a Mihajlo Čerešnjovski za stilizirane skulpture, kao i karikaturista Edvard Kozak (1902-1998). Sergej Svjačenko je jedan od značajnih savremenih ukrajinskih umjetnika koji više od 40 godina živi i radi u Danskoj. Njegovi Kolaži i slike bile su na izložbama širom Zapadne Evrope, SAD-a i Kanade.
Književnost
thumb|left|155px|Ivan Kotljarevskij Ukrajinska književnost započela je sa hronikama Kijevske Rusije. Originalna književnost napisana je na crkvenoslovenskom jeziku. Glavna djela obuhvataju priče Nestora ljetopisca iz prošlih vremena, epska Priča o Igorovom pohodu iz 12. vijeka. Štamparske mašine su započele sa radom u Lavovu i Ostrihu 1573. godine gdje je objavljena Ostroška Biblija 1581. godine. Narodni epovi pod nazivom Duma iz 16. vijeka slave aktivnosti Kozaka. thumb|right|255px|Ukrajinski zlatnik posvećen 200.-oj godišnjici objavljivanja "Eneide" od Kotljarevskog, 1998. godine. Otac ukrajinske književnosti Ivan Petrovič Kotljarevskij koji je napisao lažni ep Eneida od Vergilija iz 1798. godine koji pretvara vergilijeve likove u ukrajinske Kozake. Njegov jezik je zasnovan na govoru ukrajinaca iz poltavskog područja. Godine 1837., tri pisca - Markijan Šaškević, Ivan Vahilević i Jakiv Holovackij objavljuju književnu zbirku pod naslovom Dnjestarska nimfa kojom su se usredsredili na folklor i historiju počevši da ujedinjuju ukrajinski književni jezik. Godine 1840. zbirka pjesama pod nazivom Kobzar, Tarasa Ševčenka postala je simbol ukrajinskog nacionalnog identiteta. Pantelejmon Kuliš, Marko Vovčok, Ivan Nečuj - Levickij, Panas Mirnij, i Boris Hrinčenko razvijaju realistične romane i kratke priče krajem 19. vijeka.
Nakon sovjetskog preuzimanja vlasti brojni ukrajinski pisci su emigrirali. Grupa poznata kao Slobodna akademija proleterske književnosti od (1925-1928) sastavljena od pjesnika Pavla Tičina i Mikea Johansena, romanopisaca Jurija Janovskog i Valerijana Pidmohilnija, dramaturga Mikole Kuliša. Vođa ove grupe, Mikole Hvilovija, zalagali su se za proevropsku orijentaciju i nacionalne interese unutar komunističke ideologije. Hvilovij se ubio nakon što je saznao za veliku glad iz 1933. godine, a većina članova su uhapšeni i ubijeni u staljinovim zatvorima.
Socijalistički realizam u vremenu od 1930-ih do 1960-ih zahtijevao je od pisaca da podržavaju vladinu politiku, što dovodi do protivljenja nove generacije pisaca od 1960-1970, uključujući romanopisca Olesa Hončara, kao i pjesnika Line Kostenka, Vasilija Stusa i Ihora Kalineca.
Muzika
thumb|right|150px|Bandurist Vasil Potapenko iz 1925. godine. Ukrajinska narodna muzika sastoji se od solo pjevanja, uključujući holosinja pjevanje za buđenje, a tu su i profesionalni putujući pjevači poznati kao kobzari. Lirske historijske narodne epike poznate kao dumi se pjevaju uz pratnju bandure, kobze (lutnje) ili lire. Postoji arhaična vrsta vokalnog pjevanja ("a cappella") u kojoj fraza otpjevana od strane soliste biva odgovorena horskim harmonijskim izrazom u dva ili tri glasa. Ukrajinske narodne pjesme se temelje na molskim ključevima.
Drugi zajednički tradicionalni instrumenti su: torban (bas lutnja), violina, basolja (violončelo sa tri žice), vergl i cimbal, sopilka (svirala), flojara (ukrajinska otvorena flauta), trembita (alpenhorn), fife, koza (gajde) i buben (bendir), talambas (bubanj), rešeto (tamburaški) i drimba (vilice harfa). Tradicionalni instrumentalni ansambli su često poznati pod nazivom troïstï muzyki ("tri muzičara").
Instrumentalno izvođenje obično uključuje i improvizacije. Ukrajina je proizvela klasičnog kompozitora Franza Xaviera Wolfganga Mozarta, a tu su i izvođači poput: Vladimir Horowitz, David Oistrakh, Svjatoslav Richter, i avangardne kompozitore Virko Baley, Valentyn Sylvestrov, i Leonid Hrabovsky. Tu su i muzičari: (Kostjantin Čečenija, Vladimir Smiškević, Vadim Borisenko i Roman Turovski koji su očuvali ukrajinsku muziku iz srednjeg vijeka, renesanse i barokne ere. thumb|150px|lijevo|Valentina Lisica za vrijeme njenog koncertnog nastupa. Tu je i pijanistica i YouTube fenomen Valentina Lisica čiji repertoar se proteže od Bacha i Mozarta do Šostakoviča i Bernsteina, ostvarujući joj zapanjujućih 40 miliona pregleda na YouTube-u, što je čini jednom od najtraženijih klasičnih muzičara na internetu. Poštovanje za njeno muziciranje je daleko od ograničenog na internet svijet, jer ona stalno dobija odlične kritike za svoje nastupe uživo uz saradnju sa simfonijskim orkestrima u Chicago-u, Seattle-u i San Francisco-u kao i nastupom u koncertnoj dvorani Royal Albert Hall.
Pozorište i filmska umjetnost
Ukrajinsko pozorište se razvilo iz narodnih predstava poznatih kao vertep. Sentimentalističke predstave su predstavljene tokom 18. vijeka, a stalno Ukrajinsko pozorište je osnovano 1864. godine od strane rusinskog kluba u Lavovu.
Marko Kropivnickij, Mhajlo Starickij, Ivan Karpenko-Karji, glumci i režiseri Panas Saksahanskji, i Mikola Sadovskji, stvarali su historijske i društvene drame. Snimljeni su i filmovi od ovog udruženja, obilježavajući tako početak ukrajinske kinematografije 1910. godine. Od 1917-1922 pojavljuju se brojna pozorišta u Ukrajini, a najistaknutija nova ličnost je Les Kurbas (ukrajinski, Олександр-Зенон Степанович Курбас), režiser tzv. Mladog pozorišta u Kijevu. Ukrajina je imala uticaja na historiju kinematografije. Ekspresionistički stil bio je usvojen od strane režisera Oleksandra Dovženka, često smatranog jednim od najvažnijih sovjetskih filmskih autora, kao i pionirom sovjetske teorije montaže filma. Filmski studio Dovženko, i Sergej Parajanov, armenski filmski režiser i umjetnik koji je napravio značajne doprinose u ukrajinskoj, armenskoj i sovjetskoj kinematografiji. On je izumio sopstveni kinematografski stil, ukrajinsku poetsku kinematografiju, koji je odstupao od principa socijalističkog realizma. Drugi značajni režiseri su: Kira Muratova, Larisa Shepitko, Sergei Bondarchuk, Leonid Bykov, Yuri Ilyenko, Leonid Osyka, Ihor Podolchak i Maryna Vroda. Brojni ukrajinski glumci su postigli međunarodni uspjeh i priznanje kritike među kojima su: Vera Kholodnaya, Bohdan Stupka, Milla Jovovich, Olga Kurylenko, Renata Litvinova, Mila Kunis. 100px|right|thumb|Zgrada Nacionalnog centra Oleksandr Dovženko u Kijevu. Uprkos historiji važnih i uspješnih produkcija, ukrajinska filmska industrija je često bila predmet debate o njenom identitetu i stepenu ruskih i evropskih uticaja. Ukrajinski filmski radnici su aktivni u međunarodnim koprodukcijama sa ukrajinskim glumcima. Režiseri i ekipa redovno učestvuju u filmovima o ruskoj (sovjetskoj prošlosti). Također su ostvareni uspješni filmovi zasnovani na pričama ili događajima o ukrajinskim ljudima, filmovi poput: Ratni brod Potemkin, Čovjek sa kamerom, Svjetlost iz prošlosti. Najveća filmska zarada ostvarena je sa filmom Avatar sa zarađenih $7.800.000 2009. godine.
Sport
Iako Ukrajina učestvuje na zimskim i ljetnim olimpijskim igrama, obično ostvaruje sasvim dobre rezultate na ljetnim igrama. Godine 2004. na Ljetnim olimpijskim igrama održanim u Atini osvojili su 9 zlatnih medalja, 5 srebrnih medalja i 9 bronzanih medalja, i sa ukupno 23 medalje - svrstani su među 12 zemalja s najviše medalja. Među mnogim sportskim disciplinama u kojima Ukrajinci učestvuju, gimnastika, a posebno ritmička gimnastika se smatraju jednim od najpopularnijih sportova svih vremena u Ukrajini. thumb|lijevo|150px|Vitalij i Vladimir Kličko. Među popularnim ukrajinskim gimnastičarkama su: Larisa Latinjina, Lilia Potkopajeva, Tatjana Gutsu i Viktorija Karpenko, a posljednjih godina tu su i imena poput Anastazija Koval, Alina Kožič i Irina Krasnjanska. U ritmičkoj gimnastici tu su imena poput: Olena Vitričenko, Ana Besonova, Natalija Godunko i Oleksandra Timošenko koje su vrlo popularne i spadaju među vrhunske ritmičke gimnastičarke u svijetu.
Ukrajina ima hokej ligu i nacionalni hokej tim. Ova zemlja ima relativno nepoznatu košarkašku ligu, iako su ekipe dovoljno jake da se plasiraju na Eurokup košarkaškog prvenstva. Postoje brojni kriket klubovi. Ukrajina je redovni učesnik na ljetnim i zimskim Olimpijskim igrama.
Filatelija Ukrajine
desno|mini|Prve poštanske marke Ukrajine
Ukrajina
mini|Poštanska marka Ukrajine iz 1992. desno|mini|Marka Zapadne Ukrajine iz 1919 godine. Prve poštanske marke Ukrajine, izašle su u julu 1918. godine, povodom nezavisnosti države. Tiskano je 5 maraka, na kojima je simbolički predstavljen grb Ukrajine, lik ukrajinskog seljaka, glava Ceresa, te jedna marka sa cvijetnim vijencem. Nominalna vrijednost bila im je 10, 20, 30, 40 i 50 šahiva, stotog dijela ukrajinske hrivnje. Marke nisu bile nazubljene i kataloški su (po njemačkom katalogu Michel) numerisane sa brojevima 1-5. Marke u upotrebi prije tog perioda su bile ruske marke, ali su filatelistički vrijedne, samo sa datumom od dana proglašenja nezavisnosti 22. januara 1918. Kasnija nazubljena izdanja sa nazubljenjem 11½ na debljem kartonskom papiru su izdanja za filatelistička pisma i izdata su 1919. godine u tiražu od 40.000 kompleta. Nakon toga u Ukrajini se koriste uglavnom ruske marke od 1902-18, sa pečatom na kojem je grb Ukrajine, te se na osnovu oblika pečata može zaključiti iz kojeg su poštanskog okruga (Kijev, Harkiv, Jekaterinoslav, Poltava, Odesa ili Podolija). Tek u januaru 1919. izlazi nova nenazubljena ukrajinska marka sa nominalnom vrijednošću od 20 hrivni, sa natpisom Ukrajinska država. Marka je katalogizirana rednim brojem 66. Sljedeća serija je već sa nazivom Ukrajinska SSR i sastoji se od četiri marke sa vrijednošću 10+10, 20+20, 90+30 i 150+50 karbovaneca, povodom pomoći za gladne u Ukrajini. Serija je izdana u aprilu 1923, a nazubljeno izdanje 25. juna 1923. je na drugačijem papiru i sa drugim vodenim žigom. Nakon odvajanja od Sovjetskog saveza, prva marka izlazi 1992. godine i izdata je povodom stogodišnjice iseljavanja Ukrajinaca u Kanadu.
Zapadna Ukrajina
Nakon raspada Austro-Ugarske 1918. godine, u zapadnom području Ukrajine, formirana je Zapadnoukrajinska Narodna Republika, sa sjedištem u Lavovu. Prva serija poštanskih maraka izašla je 20. novembra 1918. godine. Na austrougarskim markama ručno je utisnut osmougaoni crni pečat sa imenom republike ćirilicom (<tt>ЗАХОДНО УКР НАРОДНА РЕПУБЛИКА</tt>). Tiskane su četiri marke sa nominalnom vrijednošću od 3, 5, 10 i 20 hellera. Marka od 20 hellera izašla je u dvije varijante sa različitim bojama. Tiraž je bio nizak i kretao se od 2.200 do 8.000 komada. Marke se vrijedile samo dva dana i poznate su sa pečatom gradova Ivano-Frankivsk, Hodoriva i Kolomija. Zbog kratkog trajanja, ove se marke katalogiziraju rimskim brojevima (<tt>I-IV</tt>).
Sljedeća serija, formalno prve marke Zapadne Ukrajine su izašle 12. decembra 1918, a korištene su austro-ugarske marke na kojima je na gornjem dijelu utiskano crnim slovima <tt>УКР Н. Р.</tt> Na markama je utisnuta i nova nominalna vrijednost, te se marke izašle sa  5 i 10 hellera. Uvođenjem nove valute hrivne, 18. marta 1919. godine izlazi serija sa 19 maraka i nominalnom vrijednošću od 3 šahiva do 10 hrivni. Tiraž ove serije bio je od 199 komada za marku od 10 hrivni, pa do 2.000 komada za marke od 3 i 5 šahiva. I dalje se koriste austrougarske marke sa pretiskom imena i nominalne vrijednosti.
Sa pretiskom su korištene i marke Austro-ugarske za područje Bosne i Hercegovine i to prvih 12 maraka, koje su izašle 5. maja 1919. godine u tiražu od 25 do 2.000 komada.
Ukupno je izdata 91 marka, a zadnja serija izlazi 9-12. maja 1919. godine. Nakon okupacije Zapadne Ukrajine od strane Poljske, marke prestaju vrijediti i na ovom se području koriste marke Poljske.
NGC 4840
NGC 4840 (također poznat kao MCG 5-31-29 i PGC 44324) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 280 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,70 (57 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (57 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Moral
Moral je skup nepisanih pravila i običaja koji utvrđuju međuljudske odnose i prosuđuju šta je dobro, a šta zlo. Moral je nešto objektivno kao oblik društvene svijesti, sistem običaja, navika, normi. To je zahtjev društva za određenim ponašanjem, odnosno principima koji određuju kako nešto treba da bude. On je relativan, nije isti u svim društvenim grupama i historijskim periodima. Centralne vrijednosti morala su: dobro, ispravno i pravedno. Moral (moralna svijest) je posebna forma i područje svijesti. Očituje se u unutrašnjem osjećaju dobra, zla i univerzalnih ljudskih vrijednosti, odnosno doživljavanju i prihvatanju općih društvenih normi u uređivanju ukupnih međupersonalnih i međugrupnih odnosa i ponašanja. Prema tom kriterijumu, za razliku od animalnog svijeta, čovjek je moralno biće, što se također definira i istosmislenom odrednicom – čovjek je etičko biće (etika = nauka o moralu).
Moral se oslanja na svijet i svijest pojedinca, a kao sankcije za nemoralno ponašanje javljaju se grižnja savjesti, prijekor ili bojkot okoline.
Dobro je najveća moralna vrijednost. To je ljudska osobina koja odgovara biti čovjeka. Čovječnost je dužnost svakog pojedinca, uslov dobrog života. To podrazumijeva saradnju sa drugim ljudima, dijalog, ljubav i dostojanstvo osobe.
Moralom i njegovim vrijednostima bavi se etika - filozofija morala - praktična filozofska disciplina.
NGC 98
NGC 98 (također poznat kao ESO 242-5 i PGC 1463) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 284 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Feniks. Najveći prečnik je 1,60 (132 hiljade sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (107 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 6. septembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1668
IC 1668 (također poznat kao PGC 4712) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 264 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,30 (23 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (23 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 30. novembra 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Karlo Paržik
Karlo Paržik bio je češki arhitekta, rođen je u selu Veliš blizu grada Jičín, u Kraljevini Češkoj, u Austrijskom Carstvu 1857. godine, a umro u Sarajevu, 16. juna 1942. godine. Završio je akademiju likovnih umjetnosti, te arhitekturu i građevinarstvo. U Sarajevo je došao sa 26 godina, gdje je djelovao gotovo 60 godina. Zalagao se za očuvanje historijskog dijela grada i predlagao izgradnju novih dijelova grada od Koševa prema Sarajevskom polju. Gradio je i u Dalmaciji, Zagrebu i Beogradu, a u Sarajevu projektovao. Nakon smrti njegovog sina Marijana jedini preživjeli član je njegov unuk Emil Paržik koji danas živi skromno jer je nakon drugog svjetskog rata porodici Paržik oduzeta imovina. Karlo Paržik je dao svoj lični pečat i veliki doprinos urbanizaciji i izgradnji Sarajeva za vrijeme austrougarske vladavine.
Zemaljski muzej
Zgrada Zemaljskog muzeja je najznačajnije djelo arhitekte Karla Paržika. Muzej je osnovan 1885. godine, a za publiku je bio otvoren 1. februara 1888. godine. Zgrada je izgrađena sa četiri, terasama međusobno povezana paviljona, a u sredini je lijepo uređena botanička bašta. Radovi na izgradnji objekta trajali su do 1913. godine kada je zgrada useljena. Po sveukupnim kvalitetima, ovaj monomentalni ansambl riješen u neorenesansnom duhu izvjesno je najbolje djelo arhitekte Karla Paržika.
Marijin dvor
Karlo Paržik je projektovao i palaču Marijin dvor, koju podiže tvorničar građevinskog materijala August Braun i daje joj ime po svojoj ženi Mariji. Zgrada Marijin Dvor (Marienhof) građena je od 1885. do 1899. godine kao stambeno-poslovna zgrada sa centralnim dvorištem. Zgrada je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine
Fasada je rađena u stilu neorenesanse i klasicizma kao i sve zgrade iz tog perioda koje je projektovao Karlo Paržik. Zgrada nosi simbol arhitektonskog nasljeđa iz austrougarskog perioda u našim krajevima. Danas, jedan trg na Marin-dvoru ispred crkve sv. Josipa u Sarajevu nosi ime Karla Paržika.
Sarajevska sinagoga
Za vrijeme austrougarske uprave postojala je sefardska i aškenaška opština. Aškenazi dolaze u Sarajevo tek poslije 1878. godine. Grade sinagogu 1901. godine. Oblik tog hrama je izgrađen sa ugaonim kupolama na visokim tamburima, a presvučen je plitkom pseudomaurskom dekorativnom plastikom. Tokom izgradnje vršene su promjene od arhitekte Karla Paržika, koji se smatra autorom objekta, a hram je završen 30.09.1902. godine. Izbor pseudomaurskog stilskog izraza za jevrejski sakralni objekat nije slučajan jer ova dekoracija ukazuje na njihovo istočno porijeklo. Danas je ovo jedina aktivna sinagoga u Bosni i Hercegovini i prvi jevrejski vjerski objekat izgrađen u pseudomaurskom stilu.
Evangelistička crkva
Arhitekta Karlo Paržik bio je jedan od najplodnijih graditelja svog vremena. Jedno od mnogobrojnih njegovih monomentalnih djela je i Evangelistička crkva. Jedina za vrijeme austrougarske uprave, izgrađena je 1899. godine, također po nacrtima Karla Paržika u romaničko-bizantijskom stilu kao centralna potkupolna građevina. Krilni dijelovi objekta dograđeni su oko 1911. godine. Arhitektonski i prostorno, graditelj je precizno oblikovao sam proces bogosluženja i ukazuje na njegova ishodišta. Danas je ovo zgrada Akademije likovnih umjetnosti.
Kaspijsko jezero
thumb|320px|Kaspijsko jezero, plaža [[Khezeshahr]] Kaspijsko jezero ili Kaspijsko more je najveće jezero na Zemlji, između Evrope i Azije, s površinom od 394 000 km2. Sjeverni dio jezera je plitak jer ga popunjavaju nanosi rijeke Volge, a južni je dublji, do 980 m.
Karlo Paržik
Šerijatsko sudačka škola
Među njegovim prvim realizovanim projektima nalazi se i zgrada Šerijatsko sudačke škole sagrađena je 1887. godine u bogatom pseudomaurskom dekorativnom maniru sa elementima i detaljima skupljenim iz raznih regionalnih škola islamske umjetnosti. U njoj je otvoren Muzej grada Sarajeva 1949. godine koji ima arheološku, historijsku, etnografsku i umjetničku zbirku. Ovdje je značajno da se koncept organizacije osmansko-turskih medresa zasniva na principu unutrašnjeg dvorišta, što potiče još iz helenističke arhitekture. Danas se u ovoj zgradi nalazi fakultet islamskih nauka.
Kaspijsko jezero
Kaspijsko jezero je slano i zapravo je zatvoreno more. Na obalama Kaspijskog jezera nalaze se države Rusija, Iran, Azerbejdžan, Turkmenistan i Kazahstan.
Karlo Paržik
Vijećnica
Karlo Paržik godine 1891. radi projekat drugog značajnijeg objekta u pseudomaurskom stilu - Vijećnice. On daje osnovu u obliku jednakostraničnog trokuta na čijim se krajevima nalaze kružni tornjevi pokriveni kupolama. Ovakav oblik sigurno je uslovljen oblikom parcele, zbog toga što je graditelj želio da i ovom objektu osigura izgled monumentalne potkupolne građevine, piramidalno gradiranih volumena. Za to je jednakostranični trokut u osnovi bio idealna figura koja direktno ne vodi u imitaciju već postojećih. Pošto Paržik nije htio ispoštovati ministrove zahtjeve projekat nije bio prihvaćen. Po izmijenjenom projektu kojeg rade arhitekti Aleksander Wittek i Ćiril Iveković, 1896. godine, nastaje današnja zgrada u istom stilu. Morfološko porijeklo dekorativno-plastičnih elemenata nije teško otkriti u spomenicima Kaira, a brojni detalji su iz Alhambre. To je centralna potkupolna građevina koja bar po strukturi prostora uspostavlja dijalog sa monomentalnom osmansko-turskom arhitekturom. Ovakav koncept dao je još Paržik projektom iz 1891. godine. Vijećnica je završena 1894. godine.
Kaspijsko jezero
Iduće ruske upravne jedinice su na obalama Kaspijskog jezera: republike Dagestan i Kalmička te Astrahanska oblast. Od iranskih pokrajina, na Kaspijsko jezero izlaze Guilan, Mazandaran i Golestan. U njemu ima 170 grama soli po litru. Sjeverno i istočno od jezera nalaze se stepe Središnje Azije. Na istočnoj obali se nalazi zaljev Kara Bogaz.
Karlo Paržik
Hotel Evropa
Karlo Paržik je projektovao i prvi moderni hotel, hotel Evropu. A sagradio ga je 1882. godine Gligorije Jeftanović. Svečano je otvoren 12. decembra 1882. godine.
Bio je to punih 110 godina najuglediniji hotel u Sarajevu, od samog otvaranja pa sve do 1.8.1992. kada je izgorio. Mnogo je pjesnika, slikara, umjetnika svih profila, političara, svraćalo u ovaj hotel, u vrijeme Austro-Ugarske monarhije, Jugoslavije. Rekonstrukcija ovog hotela je dovršena i hotel je ponovno svečano otvoren 12. decembra 2008. na svoj 126. rođendan. Današnje ime hotela Evropa je hotel Europe.
Ostala djela
Od ostalih djela potrebno je izdvojiti da je projektovao i Pravni fakultet (tadašnju pravosudnu palaču koja je bila potrebna za rješavanje raznih pravnih i političkih pitanja), crkvu sv. Josipa, zemaljsku banku, Narodno pozorište Sarajevo, te mnoge druge objekte u Sarajevu.
Tevbe ja Rabbi
Tevbe ja Rabbi, ili češće Tobe ja Rabbi ili tobe jarabi, česta je fraza u svakodnevnom govoru Bošnjaka. U indirektnom prijevodu na bosanski jezik znači "Kajem ti se, o, Bože".
Porijeklo
Nije sa sigurnošću poznato odakle je fraza potekla; moguće je da se u Bosni počela koristiti tokom i nakon vladavine Osmanlija.
Značenje
Ovaj izraz sastavljen je od dvije arapske riječi: tevba (što označava pokajanje koje je dužan izvršiti svaki musliman ako učini kakav težak grijeh), te ja, Rabbi (što znači o, Bože, ili o, Gospodaru, pri čemu je "Rabb" jedno od imena za Allaha i najbliže se na bosanski jezik prevodi kao "Gospodar").
U svakodnevnom govoru
U svakodnevnom govoru ova fraza često se upotrebljava i izgovara samostalno kao tobe jarabi, ili se povezuje s drugom frazom – tobe jarabi, tobe estagfirula(h), što bi u prijevodu značilo: "kajem ti se, o, Bože, i tražim oprost od Tebe". Ovaj izraz se u svakodnevnom govoru najčešće spominje kao izraz čuđenja, što je u suprotnosti s vjerskim kontekstom.
Opsada Sagunta
Opsada Sagunta je bitka koja se dogodila 219. godine p.n.e. između Kartaginjana i stanovnika Sagunta. Bitka se desila kod današnjeg grada Sagunta, u pokrajini Valencia, u Španiji. Bitka se danas uglavnom pamti kao događaj koji je pokrenuo jedan od najvažnijih antičkih ratova, Drugi punski rat.
Hanibalov plan
Nakon što je Hanibal, u dobi od 26 godina, postavljen za vrhovnog komandanta kartaginjanskih snaga u Iberiji (221. godine p.n.e.), proveo je dvije godine dorađujući svoje planove i dovršavajući pripreme za osiguranjem kontrole nad Sredozemljem. Rimljani, koji su mu bili jedini dostojan protivnik, nisu učinili ništa kako bi ga odvratili od njegovih planova iako su dobili brojna upozorenja o Hanibalovim pripremama i planovima. Rimljani su ga čak toliko ignorisali da su se okrenuli prema Ilirima kako bi ugušili pobunu koji je ovaj narod poveo protiv rimske države. Zbog tih događaja Rimljani nisu reagovali ni kada su do njih stigle vijesti da Hanibal opsjeda Sagunto. Zauzimanje grada Sagunta bilo je presudno za ostvarenje Hanibalovog šireg plana. Grad je bio jedan od najjače utvrđenih gradova na tom području i nije bilo mudro ostaviti takvo uporište u rukama neprijatelja. Hanibal je također poduzeo i pljačkaške pohode kako bi osigurao sredstva za svoje plaćenike, koji su uglavnom bili iz Afrike i sa Iberijskog poluostrva. Na kraju, novac od pljačke bi mogao biti i presudno sredstvo u eventualnom sukobu sa njegovim političkim protivnicima u Kartagi.