cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Raúl Capablanca
Svjetski prvak
1925. održan je turnir u Moskvi, gdje su se desila, za Capablancu, 2 zanimljiva događaja. Prvi je bio za vrijeme simultanki, gdje je Capablanca dobio sve partije osim jedne, u kojoj je remizirao, i to protiv 12-godišnjeg dječaka, kome je na kraju meča rekao: "Jednog dana postat ćeš prvak!" To dijete bio je Mihail Botvinik. 13 godina kasnije Botvinik nije samo pobijedio Capablancu već i postao svjetski prvak. U jednom trenutku za vrijeme turnira Capablankina prelijepa žena ušla je u salu i on se očito toliko zaljubio da je previdio da mu je skakač napadnut od protivničkog pješaka. Izgubio je i skakača i partiju.
Ustanovljavanje prvih pravila za igranje meča za svjetskog prvaka
U to vrijeme u šahovskoj historiji bio je značajan broj vrhunskih šahista koji nisu mogli igrati za titulu prvaka svijeta jer Capablanca nije želio igrati, a nisu postojala ni pravila koja bi ga na to obavezivala. U Londonu 1922. najveći šahisti tog toba - Aljehin, Bogoljubov, Maróczy, Réti, Rubinstein, Tartakower i Vidmar - sastali su se da diskutiraju o pravilima za igranje za titulu prvaka svijeta. Između ostalog, jedan od uvjeta, koji je nametnuo Capablanca, bio je da izazivač osigura nagradu za pobjednika od najmanje 10.000 dolara.
Sljedećih godina Rubinstein i Nimzowitsch izazivaju Capablanku, ali nisu uspjeli osigurati neophodnih 10.000 dolara. Aljehin uspijeva naći sponzore, grupu argentinskih biznismena, i izaziva Capablanku. Tada Capablanka postavlja drugi uvjet: ako Aljehin želi biti izazivač, mora igrati na turniru u New Yorku. Pobjednik ovog turnira igrat će s Capablankom za titulu prvaka svijeta. Aljehin je ovo shvatio kao poniženje, ali zbog velkog truda da pronađe sponzore, ipak je prihvatio. Capablanca sada nije imao kud. Izabrao je igrače za ovaj turnir koji protiv njega nisu osvojili nijedan poen. To su bili Nimzowitsch, Vidmar, Spielmann i Marshall. Igrajući po 4 meča protiv svakog protivnika, Capablanca je ostvario 8 pobjeda i 12 remija, pobijedivši Aljehina, Vidmara i Spielmanna 2.5-1.5, Nimzowitscha 3-1 i Marshalla 3,5-0,5. Osvojio je uvjerljivo 1. mjesto, sa čak 2,5 bodova ispred Aljehina.
Gubitak titule u meču s Aljehinom
mini|desno|300px|Slijeva nadesno: Aljehin, sudija [[doktor|dr. Carlos Augusto Querencio i Capablanca tokom meča za titulu svjetskog prvaka u Buenos Airesu 1927.]] Možda se zbog lahko dobijenog turnira u New Yorku Capablanca prepustio samozadovoljstvu. Postao je previše siguran u sebe, potcjenjujući pritom Aljehina u predstojećem susretu za naslov svjetskog prvaka. Meč za prvaka svijeta održao se u Buenos Airesu 1927. Prvi koji ostvari 6 pobjeda postaje svjetski prvak. Ovaj meč bio je najduži koji je dotad viđen: nakon 34 partije i 73 dana na kraju je Aljehin ostvario skor od 6 pobjeda uz 3 poraza, što mu je osiguralo titulu.
Netrpeljivost između Aljehina i Capablanke
Aljehin je otada očito počeo izbjegavati mečeve protiv Capablanke. Nije se pojavljivao na turnirima na kojima je učestvovao Capablanca. Nije prihvatao izazove od njega. U Amsterdamu 1931. pobjeđuje Euwea rezultatom +2 -0 =8. Nakon što je 1935. Aljehin izgubio titulu od Euwea nije mogao odbiti pojavljivanje na jakom turniru u Nottinghamu, na kojem je učestvovao i Capablanca. Capablanca je konačno dobio priliku zaigrati protiv njega i trijumfirao je u obje partije.
Lično neprijateljstvo između Aljehina i Capablanke kulminiralo je odbijanjem Aljehina da igra na istom turniru sa starim rivalom. Na turniru u Nottinghamu 1936. sjedili su u isto vrijeme za šahovskom tablom ne više od nekoliko sekundi. Svaki od igrača odigrao bi potez i odlazio od stola sve do sljedećeg poteza. Za vrijeme turnira AVRO 1938. Capablanca je pretrpio prvi lakši moždani udar, zbog čega je završio na pretposljednjem mjestu. Keres, Aljehin i Botvinik ubilježili su pobjede protiv Kubanca i to su im jedine pobjede na turnirima protiv Capablanke.
Capablanca je umro od srčanog udara u ŠK Manhattan 8. 3. 1942. (Inače je dugo imao problema s visokim krvnim pritiskom.) Četiri godine kasnije umro je i Aljehin. Tada je pronađen Aljehinov rukopis s najboljim partijama Capablanke. U uvodu je napisao: "Njegovom smrću izgubili smo šahovskog genija kakvog više nikada nećemo vidjeti."
Nakon gubitka titule
Otkad je izgubio naslov svjetskog prvaka, Capablanca je osvojio još nekoliko značajnih turnira. Godinu dana nakon izgubljene titule svjetskog prvaka osvojio je 1. mjesto na turniru u Berlinu. 1929. osvaja turnire u Budimpešti i Barceloni, a 1931. turnir u New Yorku. Na turniru u Nottinghamu 1936. ("Turnir petorice prvaka svijeta", kako su ga nazivali zbog broja svjetskih prvaka koji su učestvovali) pobjeđuje ispred igrača poput Botvinika, Euwea (tadašnjeg svjetskog prvaka), Finea, Reshevskyja, Aljehina i Flohra, a na turniru u Moskvi iste godine pobjeđuje s 13 bodova ispred Botvinika (12) i Flohra (9,5). Posljednje ozbiljno Capablankino takmičenje bila je Šahovska olimpijada u Buenos Airesu iste godine, gdje je igrao na prvoj tabli za Kubu. Ostvario je najbolji skor sa 6 pobjeda i 4 remija.
Zanimljivosti
Iz ovoga se vidi da je samo Keres imao pozitivan rezultat protiv Capablanke, ostvaren na turniru AVRO 1938, kad je Capablanca imao 50, a Keres 22 godine.
IC 226
IC 226 (također poznat kao MCG 5-6-46, PGC 9373 i UGC 1922) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 501 milion sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Trokut. Najveći prečnik je 1,70 (248 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (219 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Rudolf Ferdinand Spitaler 31. decembra 1891. godine.
DMOZ
mini|Curlie DMOZ (iz directory.mozilla.org, ranije ime domene, stilizirano malim slovima u svom logotipu) je višejezični direktorij sa otvorenim sadržajem veza na World Wide Webu. Sajt i zajednica koji su ga održavali bili su poznati i kao Open Directory Project ( ODP ). Bio je u vlasništvu AOL-a (sada dio Verizon Media), ali ga je izgradila i održavala zajednica urednika volontera.
DMOZ je koristio hijerarhijsku ontološku shemu za organizovanje popisa lokacija. Oglasi na sličnu temu grupirani su u kategorije koje su zatim uključivale manje kategorije.
IC 226
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
DMOZ
DMOZ je zatvoren 17. marta 2017. jer AOL više nije želio podržavati projekat. Web stranica je tog dana postala jedinstvena odredišna stranica, sa linkovima na statičnu arhivu DMOZ-a i na DMOZ diskusioni forum, gdje se raspravlja o planovima za rebrendiranje i ponovno pokretanje direktorija.
Od septembra 2017., ogledalo koje se ne može uređivati ostalo je dostupno na dmoztools.net, i najavljeno je da će, iako se DMOZ URL neće vratiti, biti osigurana nasljedna verzija direktorija pod nazivom Curlie.
Stéphanie od Monaka
Princeza Stéphanie od Monaka (punim imenom Stéphanie Marie Elisabeth; rođena 1. februara 1965) je najmlađe dijete Rainiera III, princa Monaka, i glumice Grace Kelly, te mlađa sestra trenuntog monegaškog monarha, Alberta II, i Caroline, princeze od Hanovera. Oslovljavana je sa Njena Svijetlost.
Karijera
Princeza Stéphanie je bila u automobilu sa majkom u trenutku nesreće u kojoj je princeza Grace poginula 13. septembra 1982. godine. Majčinoj sahrani nije prisustvovala jer se u bolnici oporavljala od ozljeda. Nakon oporavka princeza se počela baviti modnim dizajnom, ali svoju karijeru modela okončala je na zahtjev oca. U septembru iste godine kreirala je vlastitu liniju kupaćih kostima. Ubrzo je napustila svijet mode i počela se baviti muzikom. Svoj prvi singl izdala je u februaru 1986. godine i ubrzo se našla na svjetskim top 10 listama. U septembru je izdala svoj prvi album sa osam novih pjesama.
Godine 1987. princeza Stéphanie se preselila u Los Angeles kako bi se posvetila muzici i živjela sa svojim tadašnjim momkom, Mariom Oliverom. Njen sljedeći album izašao je tek pet godina poslije i nije bio popularan kao prethodni. Njena jedina turneja desila se u ljeto 1991. godine u Evropi i Južnoj Americi. Okončala je svoju muzičku karijeru snimanja dueta sa Michaelom Jacksonom i nakon očeve smrti se uključila u borbu protiv side. Osnovala je vlastitu zadrugu za pomoć ljudima oboljlim od side i rušenje društvenih predrasuda vezanih za oboljele.
Veze i brakovi
Nakon nekoliko kratkih veza sa pjevačima, glumcima i muškarcima koje se optuživalo za kriminalna djela, princeza je započela ozbiljnu vezu sa svojim tjelohraniteljem, Danielom Ducruetom. Iz njihove veze rodilo se dvoje vanbračne djece, i par se vjenčao 1. jula 1995. godine. Njihova djeca su ozakonjena po njihovom vjenčanju i od tada su sedmi i osma u nasljednom nizu za monegaški tron. Princeza se razvela od Ducrueta 4. oktobra 1996. godine nakon objave fotografija njega i belgijske manekenke.
Nakon Ducrueta princeza je imala nekoliko afera prije početka veze sa Jean-Raymondom Gottliebom, svojim instruktorom skijanja, sa kojim je dobila kćerku. Nakon toga otac joj je naredio da napusti kneževinu.
Godine 2003. navodno se vjenčala sa Adansom Lopezom Peresom, deset godina mlađim portugalskim trapezistom. Par se rastao nakon nekoliko mjeseci.
Izmjena ustava
Kako se zdravlje njenog oca sve više pogoršavalo, pitanje zakonskog potomstva njenog brata Alberta je postajala javna i politička briga. Statut Monaka davao je pravo na tron samo zakonskim potomcima prethodnog princa - Rainierove sestre su tako izgubile pravo na nasljedstvo čim je njihov brat preuzeo tron. Ako bi tron naslijedio Albert i umro bez zakonskog potomstva, prema tom zakonu izumrla bi dinastija Grimaldi i Monako bi prestao biti nezavisna kneževina - postao bi francuski protektorat. Statut jeste, međutim, dozvoljavao princu da usvoji nasljednika, ali tek nakon što princ navrši pedeset, a posvojenik 21 godinu. Ovaj zakon ukinut je 2. aprila 2005. godine i donesen je Kneževski zakon 1.249, koji omogućava braći i sestrama princa da ga naslijede ukoliko on nema djece, po pravilu primogeniture, s tim da braća imaju prednost nad sestrama. U oktobru 2005. godine ovaj zakon je postao važeći, kada ga je priznala Francuska. Novi zakon vratio je Stéphanie i Caroline i njihove potomke u nasljedni niz, ali je onemogućio Albertu da posvoji nasljednika.
Mangala
225p|mini|Mangala, bog Marsa Mangala je u Hindu astrologiji ime za Mars, crvenu planetu. Mars se na Sanskritu također zove Angaraka. On predstavlja boga rata i u celibatu je. Također je zaštitnik horoskopskih znakova ovna i blizanaca, kao i učitelj okultnih nauka (Rucaka Mahapurusha Yoga).
Slikan je crvenim ili plamenim bojama, sa četiri ruke, noseći 'trozub' (Sanskrit: trishūla), 'buzdovan' (Sanskrit: gadā), 'lotus' (Sanskrit: Padma) i 'harpun ' (Sanskrit: shūla).
Longarus
Longar, vladao od 231.– 206. god. pne, bio je ilirski kralj iz plemena Dardanaca. Svi njegovi predhodnici na kraljevskom tronu, počev od prvog kralja Bardilisa, u grčkim izvorima nazivani su ilirski kraljevi. Longar je prvi koji je izričito nazvan dardanski kralj.
Vojne aktivnosti
Poslije keltskog pohoda na Delfe, za Dardance se nije čulo četiri decenije, i vjerovatno su se oporavljali od galske invazije. Za to vrijeme uspjeli su konsolidovati svoje granice prema sjeveru proširivši se u dolinu Morave i Nišave na račun Tribala. Međusobni odnosi balkanskih plemena, bez ućešča Grčke i Makedonije nisu interesovali tadašnje pisce, pa ovi događaji nisu nigdje zabilježeni.
Južno, između Dardanije i Makedonije nalazili su se Peonci. U drugoj polovini trećeg stoljeća pne, nastavljaju se ilirsko-makedonski ratovi nastali iz želje makedonskih kraljeva za teritorijalnom ekspanzijom na račun Dardanaca, posebno protiv Peonaca. Peonci su bili izloženi stalnim makedonskim napadima, pa su ulazili u razne anti-makedonske koalicije, nastojeći zadržati nezavisnost.
Atif Kujundžić
Atif Kujundžić bosanskohercegovački pisac za djecu i odrasle.
Longarus
Vojne aktivnosti
Tokom 231. god. pne. Dardanci predvođeni Longarom upadaju u Peoniju i razvaljuju njihov glavni grad Bilazoru. U važnoj bitki iz 229. god. pne. Dardanci pobjeđuju Makedonce predvođene kraljem Demetrijem II Makedonski u njihovom nastojanju da se prošire prema sjeveru. Demetrije je vjerovatno poginuo u jednoj borbi, pa je umjesto maloljetnog Filipa V, namjesništvo preuzeo Antigon Doson. Za kratko vrijeme Antigon je pobijedio Dardance predvođene Longarom, preoteo dio Peonije, i sagradio grad Antigoneju, na glavnom putu za širenje prema sjeveru. Grad je naselio Etolskim Grcima.
Atif Kujundžić
Biografija
Atif Kujundžić rođen je 1947. godine u Gračanici. Pjesnik, prozaist, esejst i publicist. Objavio je oko dvadeset knjiga za odrasle i djecu. Njegovi radovi zastupljeni su u čitankama za osnovnu školu, kao i u zajedničkim zbirkama poezije. Živi u Lukavcu i bavi se izdavaštvom.
Vanjski linkovi
https://www.centarkulture.com/smoluca-selo-koje-je-imalo-smolu-atif-kujundzic/
Longarus
Vojne aktivnosti
U to vrijeme Dardanija je za susjeda imala Ardijejsku kraljevinu, koja je u to vrijeme stupila na historijsku scenu. Njen kralj Agron sklopio je u savez sa makedonskim kraljem Demetrijem II. Dok je Demetrije ratovao sa Dardancima, Ardijejci su ratovali i pustošili zapadnogrčke obale. Jačanje ilirske države pod Agronom i Teutom nije išlo u prilog Dardancima. Bili su spremni da podrže pogranična plemena, kojima je Agron nametnuo svoju vlast, u njihovoj borbi za nezavisnost. Tokom 230. god. pne Teuta je poslala velike snage u invaziju na Epir i oslabila svoje sjeverne granice. Longar je snažno uticao na pogranična plemena, vjerovatno i vojno, i ona su se pridružila Dardaniji. Teuta je prekinula kampanju u Epiru, a Scerdilaidas se vratio i potisnuo Longara u Dardaniju.
Fram (krater)
mini|350p|desno|Fram krater Fram krater je udarni krater na području Meridiani Planum, na Marsu. Posjetio ga je rover Opportunity na dan Sol 84, 24. aprila, 2004.
Fram obuhvata oko 8 m u prečniku. Opportunity je pravio pauzu uz ovaj krater dok je putovao od mjesta spuštanja (Eagle krater) do sljedećeg većeg kratera Endurance, istočno od tog mjesta. Fram se nalazi oko 450 m od Eaglea i oko 250 m od Endurancea.
Ime je dobio po čuvenom norveškom polarnom istraživačkom plovilu (Fram).
Bespilotna svemirska letjelica
mini|400x400piksel| PAGEOS test Bespilotne svemirske letjelice su svemirski brodovi bez ljudske posade, a koriste se za robotizirane svemirske letove. Ovakve svemirske letjelice mogu imati različit stepen autonomije od ljudskog upravljanja, i mogu biti daljinski upravljani, daljinski vođeni ili čak autonomni, što znači da imaju unaprijed programiranu listu operacija koje će obavljati ako drugačije nije naloženo.
Karolina, princeza od Hannovera
Karolina, princeza od Hanovera (punim imenom Karolina Luiza Margarita) najstarije je dijete monegaškog kneza Rainiera III i glumice Grace Kelly. Rođena je kao Njena svijetlost princeza Karolina od Monaka, a kao supruga Ernsta Augusta, princa od Hanovera nosi titulu princeze od Hannovera i više, kraljevsko oslovljavanje. Princeza Karolina bila je prva u nizu nasljednika za monegaško prijestolje od trenutka svog rođenja do rođenja svog mlađeg brata, trenutnog monegaškog kneza Alberta II.
Veze i brakovi
Princezin prvi muž bio je Philippe Junot, tada 38-godišnji pariski bankar. Vjenčali su se 28. juna 1978, a razveli 9. oktobra 1980. Godine 1992. Crkva je dala Karolini poništenje braka.
Prije drugog braka bila je kratko zaručena s Robertom Rossellinijem, sinom glumice Ingrid Bergman.
Drugi put se udala za Stefana Casiraghija, italijanskog biznismena. Vjenčali su se 29. decembra 1983. i dobili troje djece, koja su u nizu nasljednika za monegaško prijestolje. Stefano, rođen 1960, poginuo je u nesreći na moru 3. oktobra 1990. Prije kraja godine princeza je ušla u vezu sa glumcem Vincentom Lindonom, a njihova veza trajala je do 1995.
Princezin treći i trenutni suprug je Ernst August, princ od Hanovera, pretendent za hanoverski kraljevski tron, te je Caroline stoga titularna kraljica Hannovera. Udala se za njega 23. januara 1999. i iste godine rodila kćer, princezu Aleksandru. Titule porodice njenog muža ukinute su nakon Prvog svjetskog rata, tako da je Karolinina jedina zakonska titula ona princeze od Monaka. Njen muž, međutim, po njemačkom zakonu koristi svoju titulu kao prezime, pa je Caroline u očima njemačkog zakona Caroline, Prinzessin von Hannover. Njen muž također koristi titulu princa od Velike Britanije i Irske, ali Ujedinjeno Kraljevstvo ne priznaje te titule jer danas ne postoje ni kraljevina Velika Britanija ni kraljevina Irska, a uz to su sve britanske titule ukinute njemačkim prinčevima 1917. od strane kralja Đorđa V. Monako, međutim, priznaje sve njene i muževe titule.
Pošto se očekivalo da će Karolina naslijediti monegaški tron, a Ernst polaže pravo na hanoverski tron (koji, međutim, ne postoji od 1866), u nekom drugom razdoblju u historiji njihov brak bio bi od velike političke važnosti. 11. januara 1999. svoj blagoslov braku dala je Ernstova daleka rođaka, kraljica Elizabeta II od Ujedinjenog Kraljevstva. Bez njenog odobrenja brak bi bio nepriznat i ništavan u Ujedinjenom Kraljevstvu budući da britanski monarh mora priznati brakove svih potomaka kralja Đorđa II da bi oni u britanskom zakonu bili legitimni.
Princeza je aktivna na polju umjetnosti, a bavi se i humanitarnim radom.
Nasljednica Monaka
Kako se zdravlje ostarjelog princa Rainiera III sve više pogoršavalo, pitanje Albertovog zakonskog potomstva postajala je javna i politička briga. Statut Monaka davao je pravo na tron samo zakonskim potomcima prethodnog princa. Rainierove sestre tako su izgubile pravo na nasljedstvo čim je njihov brat preuzeo tron. Ako bi tron naslijedio Albert i umro bez zakonskog potomstva, prema tom zakonu, izumrla bi dinastija Grimaldi i Monako bi prestao biti nezavisna kneževina - postao bi francuski protektorat. Statut jeste, međutim, dozvoljavao princu da usvoji nasljednika, ali tek nakon što princ navrši 50, a usvojenik 21 godinu. Ovaj zakon ukinut je 2. aprila 2005. i donesen je Kneževski zakon 1.249, koji omogućava braći i sestrama princa da ga naslijede ako on nema djece, po pravilu primogeniture, s tim da braća imaju prednost nad sestrama. U oktobru 2005. ovaj zakon postao je važeći, kad ga je priznala Francuska. Novi zakon vratio je Albertove sestre i njihove potomke u nasljedni niz, ali je onemogućio Albertu da usvoji nasljednika.
Titule i oslovljavanja
Da su titule njenog muža priznate, Karolina bi bila Njeno veličanstvo kraljica Hannovera, vojvotkinja Braunschweiga, vojvotkinja od Cumberlanda i Teviotdalea.
NGC 2022
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 320
NGC 320 (također poznat kao ESO 541-3, IRAS 00563-2106, MCG -4-3-37 i PGC 3510) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 253 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,80 (59 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Made in Heaven
Made in Heaven je 15. i ujedno i zadnji studijski album britanske grupe Queen, zadnji album Freddia Mercurya i Johna Deacona. Objavljen je 6. novembra 1995. godine u izdanju Parlophonea i Hollywood Recordsa. Nakon Fredieve smrti u novembru 1991. godine, John Deacon, Roger Taylor i Brian May su nastavili sa radom na vokalima i klavirskim dijelovima koje je Freddie snimio prije svoje smrti, zajedno s nedavno snimljene tekstovima preostalih članova grupe.
Obe faze snimanja, prije i poslije smrti Freddia, završeni su u studiju Queena u Montreuxu u Švicarskoj. Album je dostigao 1. mjesto na top-listi albuma u Velikoj Britaniji, gdje je doživio 4 platinasta tiraža. Prema The Guardianu, album je prodat u 20 miliona primjeraka širom svijeta. Objavljen je u počast legendarnom i nezamjenjivom vokalu grupe, a postigao je veliki uspjeh širom Evrope i svijeta.
Brian May je 2013. godine rekao ''da je album "Made in Heaven" možda najbolji album grupe Queen koji je ikada snimljen. Toliko ljepote ima u njemu. Bio je to dug, dug proces, pažljivo spojen. Istinsko djelo ljubavi''.
NGC 3509
NGC 3509 (također poznat kao Arp 335, IRAS 11018+0505, MCG 1-28-33, PGC 33446 i UGC 6134) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 354 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 2,10 (216 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (103 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. decembra 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nagrada "Isidora Sekulić"
Nagrada "Isidora Sekulić" jugoslavenska je i srbijanska književna nagrada koju dodjeljuje beogradska općina Savski venac. Nagrada se sastoji od plakete, povelje i novčanog iznosa.
Historija
Dobila je ime po književnici Isidori Sekulić, a dodjeljuje se svakog juna od 1968. za najbolju knjigu objavljenu prethodne godine i ima veliki značaj u srpskoj književnosti. Laureatu za 2004. pripala je i novčana nagrada od 90.000 dinara, a laureatu za 2008. to je bio iznos 3.000 eura u dinarskoj protuvrijednosti.
Aguirre, gnjev Božiji
Aguirre, gnjev Božiji zapadnonjemački je epski film scenarista i režisera Wernera Herzoga. Klaus Kinski je glumio glavnu ulogu. Filmsku muziku je komponirao i izveo njemački progresivni / Krautrock bend Popol Vuh. Priča prati putovanja španskog vojnika Lope de Aguirrea, koji vodi grupu konkvistadora niz rijeke Orinoco i Amazon u Južnoj Americi u potrazi za legendarnim gradom od zlata, El Doradom. Korištenjem minimalističke priče i dijaloga, film stvara viziju ljudske ludosti i gluposti, nasuprot bujne ali nemilosrdne amazonske džungle. Iako se djelimično zasniva na onome što je poznato o historijskom liku Aguirrea, priča filma je, prema Herzogovom priznanju nekoliko godina nakon objavljivanja filma, djelo mašte. Neki od ljudi i situacija inspirirani su ranijom amazonskom ekspedicijom Gaspara de Carvajala, iako Carvajalovo historijsko putovanje nije bilo predstavljeno u filmu. Ostale historijske činjenice navode da je ekspedicija završila u džungli, i da se nikada nije vratila nazad u civilizaciju.
Aguirre je obilježio prvu od ukupno pet saradnji između Herzoga i nepredvidljivog Kinskog. Režiser i glumac imali su različite stavove o tome kako bi trebalo da se igra uloga, i oni su se sukobljavali tokom cijelog snimanja; Kinski je imao izljeve bijesa čime je terorisao filmsku ekipu kao i lokalne domoroce koji su pomagali pri snimanju. Snimanje je u potpunosti obavljeno na lokaciji, a bilo je opterećeno sa dosta teškoća. Snimanje je započelo u peruanskim prašumama oko rijeke Amazon koje je trajalo pet sedmica napornog rada. Glumačka ekipa i posada penjali su se preko planine, probijajući se kroz teško rastinje da bi mogli stići na razne lokacije u džungli, i plovili su nepredvidljivim riječnim brzacima na splavovima koje su izgradili domoroci.
Aguirre je naišao na široko odobravanje kritike, i brzo je razvio međunarodni status kultnog filma. Film se prikazivao u kinima u SAD-u 1977. kao umjetnički vrijedan, i ostao je jedan od Herzogovih najpoznatijih filmova. Nekoliko kritičara proglasili su film remek-djelom, i pojavio se na listi "najboljih 100 filmova svih vremena" magazina  Time . Aguirre  je sa svojim vizualnim stilom i narativnim elementima imao jak utjecaj na Coppolu i njegov film iz 1979. godine Apokalipsa danas.
Radnja
1560. godine, grupa španskih konkvistadora, i stotinu indijanskih robova, marširaju kroz novoosvojene teritorije Carstva Inka u planinama Anda kroz džungle na istoku, u potrazi za legendarnom zemljom El Dorado. Pod komandom Gonzala Pizarra (Alejandro Repullés), španci napola odjeveni u oklop, vuku topove kroz uske planinske staze i kroz guste, blatnjave džungle. Na novogodišnju noć, već su pri kraju zaliha i naizgled izgubljeni, Pizarro naređuje grupi od četrdeset svojih podanika da odu u izvidnicu splavom niz rijeku. Ukoliko se oni ne vrate u roku od sedmice dana sa vijestima šta se nalazi niz rijeku, oni će se smatrati izgubljenim. Pizarro bira Don Pedro de Ursúa (Ruy Guerra), kao zapovjednika ekspedicije, Don Lope de Aguirrea (Klaus Kinski) kao njegovog zamjenika, debelog plemića Don Fernando de Guzmán (Peter Berling) koji predstavlja Špansku kraljevsku porodicu i svećenika Gaspara de Carvajala (Del Negro) koji zastupa riječ Božiju. Ekspediciji su se također pridružile, protiv Pizarrove volje, Ursúina ljubavnica, Doña Ines (Helena Rojo) i Aguirreova maloljetna kćer, Flores (Cecilia Rivera).
Putujući kroz brzake, jedan od četiri splava biva uhvaćen u vrtlog, dok ostali nisu u mogućnosti da mu pomognu da ga oslobode. Te noći, pucnjava izbija na zarobljenom splavu; ujutro ljudi na splavu su pronađeni mrtvi, a dvoje je nestalo. Ursúa želi da se tijela vrate nazad u logor i tamo sahrane. Znajući da bi to usporilo ekspediciju, Aguirre saopštava Peruchu (Daniel Ades) da "drži hrđu dalje od topa". Perucho započinje da puca topom prema splavu, uništava ga a tijela padaju u rijeku.
U toku noći, preostali splavovi su zbrisani od podivljale rijeke. Vrijeme je isteklo za izviđačku misiju, i Ursúa odlučuje da se vrati do Pizarrove grupe. Aguirre predvodi pobunu protiv Ursúe, govoreći ljudima koja ih sve neopisiva bogatstva čekaju naprijed, i podsjeća ih da i sam Hernan Cortez koji je osvojio carstvo u Meksiku nije poštovao naredbe. Ursúa pokušava da stavi Aguirrea u lance, ali su on i jedan vojnik odan njemu upucani i teško ranjeni. Ines se brine oko Ursúe. Aguirre prisiljava vojnike da izaberu debelog, lijenog Dona De Guzmana kao novog vođu ekspedicije. Aguirre proglašava de Guzmana carem nove zemlje, i izjavljuje da je Filip II od Španije svrgnut. Farsa od suđenja Ursúi rezultirala je njegovom presudom na smrt, ali de Guzmán iznenađuje Aguirrea time što je dao Ursúi pomilovanje.
Aguirre se pokazuje kao represivni lider, i tako je zastrašujući da malo ko smije protestovati njegovo ponašanje. Samo Ines ima hrabrosti da govori protiv njega. Znajući da su samo neki od vojnika i dalje lojalni Ursúi, Aguirre je jednostavno ignoriše. Ekspedicija nastavlja dalje na jednom, novoizgrađenom, velikom splavu. Jedan indijanski par koji se mirno približavao kanuom zarobljen je od strane istraživača, a kada je čovjek izrazio zbunjenost kad su bili suočeni sa Biblijom, svećenik Carvajal ih ubija zbog bogohuljenja. De Guzman se prežderava iako su zalihe hrane male dok ostali gladuju, a jedinog preostalog konja ekspedicije gurnuo je sa splava jer ga je nervirao. Ubrzo nakon toga on je nađen zadavljen u klozetu na splavu. Nakon De Guzmanove smrti, Aguirre sebe proglašava liderom. Ursúa je potom odveden na obalu i obješen u džungli. Grupa napada jedno indijansko selo, gdje je nekoliko vojnika ubijeno kopljima i strelama. Izbezumljena Inés odlazi u džunglu i nestaje.
Uvod u snimanje
thumb|desno|300px| Werner Herzog thumb|desno|300px| Klaus Kinski Ideja za film se rodila kada je Herzog od prijatelja pozajmio knjigu o historijskim avanturistima. Nakon čitanja pola stranica posvećenih Lope de Aguirreu, režiser je postao inspiriran i odmah je osmislio priču. On je izmisilio gotovo većinu detalja zapleta i likova, mada je koristio neke historijske ličnosti na čisto fiktivan način. Herzog je napisao scenarij "u jednom dahu", a završio ga je za dva i po dana. Veći dio scenarija je napisan za vrijeme putovanja autobusom dugog 320 kilometara sa Herzogovim fudbalskim timom. Igrači su se napili nakon pobjede i jedan od njih je povraćao na nekoliko stranica Herzogovog rukopisa, koje je on odmah bacio kroz prozor. Herzog tvrdi da se nije mogao tačno sjetiti svih stvari koje je napisao na ovim stranicama. Scenarij je snimljen onako kako je napisan, uz neke manje razlike. U ranoj sceni u kojoj Pizarro upućuje Ursúa da predvodi izvidnicu niz rijeku, u scenariju Pizarro spominje da bi tokom ekspedicije Ursúa mogao otkriti šta se dogodilo sa ekspedicijom Francisca de Orellane, koja je nestala bez traga nekoliko godina prije. Kasnije u scenariju, Aguirre i njegovi ljudi pronalaze brod i već dugo vremena mrtve ostatke Orellaninih vojnika. Dalje niz rijeku, oni otkrivaju još jedan brod koji se nalazi u krošnjama drveća. U scenariju, Aguirre i ostali pretražuju brod, ali ne nalaze ni traga od Orellane ili njegovih ljudi. Herzog je na kraju izbacio iz filma sve reference na Orellaninu ekspediciju. Sekvenca sa brodom uhvaćenim u granama drveća, kako je snimljena izgledala je jednostavno kao halucinatorna vizija. Kraj filma se značajno razlikuje od Herzogovog originalnog scenarija. Režiser se kasnije prisjetio:
Herzogov prvi izbor za ulogu Aguirrea bio je glumac Klaus Kinski. Njih dvojica su se prvi put sreli prije mnogo godina kada je tadašnji neafirmisani mladi glumac iznajmio sobu u Herzogovom porodičnom stanu. Ponašanje Kinskog bilo je zastrašujuće i poremećeno njegovim ludorijama i za tri mjeseca koliko je živio tamo ostavio je trajan utisak na režisera. Godinama kasnije, Herzog se prisjetio nestabilnog glumca i znao je da je on bio jedini mogući čovjek koji je mogao da igra ludog Aguirrea, pa je poslao Kinskom kopiju scenarija. Herzog se dalje prisjeća: Od samog početka snimanja, Herzog i Kinski su se prepirali oko pravilnog načina da se prikaže Aguirre. Kinski je želio igrati "divljeg, bijesnog ludaka", ali Herzog je htio nešto "tišeg, više prijetećeg". Kako bi postigao željenu izvedbu, prije svakog snimanja Herzog bi namjerno razbjesnio Kinskog. Nakon čekanja da neizbježni glumčev izljev bijesa jednostavno "sam sagori", Herzog bi onda uključivao kameru.
Jednom prilikom, kada je glumačka ekipa igrala karte u šatoru i u žaru igre bila jako bučna, eksplozivni Kinski je ispalio tri pucnja prema šatoru raznijevši vrh prsta jednom statisti. Nakon toga, Kinski je počeo da prijeti da će napustiti mjesto snimanja u džungli, zato što je Herzog odbio da otpusti asistenta zvuka, ali se predomislio samo nakon što je Herzog zaprijetio da će ubiti prvo Kinskog i zatim sebe. Iz ovog drugog incidenta rodila se legenda da je Herzog držao Kinskog na nišanu i tako ga natjerao da glumi. Međutim, Herzog je u više navrata odbacivao ove tvrdnje tokom intervjua, objašnjavajući da je on samo u afektu verbalno prijetio Kinskom, u očajničkom pokušaju da ga zadrži da ne napušta set. Čuveni Incident je parodiran u dokumentarcu Incident u Loch Nessu, za koji je Herzog bio koautor.
Snimanje
Film je napravljen sa budžetom u visini od 370,000 dolara a jedna trećina budžeta bila je plaća za Kinskog. Film je snimljen na lokaciji u Peruuanskim prašumama, Machu Picchu (kamenim stepenicama Huayna Picchu), i na pritokama rijeke Amazon u regiji Ucayali. Aguirre je sniman u pet sedmica, nakon detaljnog planiranja snimanja koje je trajalo devet mjeseci. Film je sniman u kronološkom redu, jer je Herzog vjerovao da se napredak snimanja filma na rijeci izravno ogleda u putovanju istraživača u priči. Režiser i njegova ekipa i glumci plovili su čamcima niz rijeke Huallaga i Nanay kroz dolinu Urubamba u Peruu.
Svi glumci su govorili svoje dijaloge na engleskom jeziku. Članovi ekipe i glumci dolazili su iz šesnaest različitih zemalja, a engleski je bio jedini zajednički jezik među njima. Pored toga, Herzog je smatrao da bi trebali da snimaju Aguirrea na engleskom kako bi se poboljšale šanse za međunarodnu distribuciju filma. Međutim, mala količina novca koja je bila izdvojena za post-sinhronizaciju "nestala je zajedno sa jednim peruancem koji je bio zadužen za novac; on je pobjegao "u nepoznatom pravcu". Dijalozi na engleskom jeziku na kraju su zamijenjeni kvalitetnijom verzijom na njemačkom jeziku, koja je presnimljena nakon što je završeno snimanje. Herzog je tvrdio da je Kinski tražio previše novca za proces presnimavanja dijaloga, tako da je njegove dijaloge izveo drugi glumac.
Nizak budžet isključio je korištenje upotrebu kaskadera i specijalne efekte. Filmska ekipa se morala penjati uz planine, mačetama sjeći put kroz gustu džunglu, i ploviti niz divlje amazonske rijeke i brzake na splavovima koje su sazgradili domoroci. U jednom trenutku, usljed oluje rijeka je izazvala poplave, pokrivajući filmske setove sa nekoliko metara visokim nivoom vode i uništavajući sve splavove koji su bili sagrađeni za film. Ova poplava je odmah uključena u priču kao sekvenca uključujući i naknadnu obnovu splavova. Kamera koja se koristila za snimanje filma bila je ukradena od strane Herzoga iz filmske škole u Minhenu. Mnogo godina kasnije, Herzog se prisjetio
Da bi nabavio majmune koji su se koristili u sekvenci, Herzog je platio nekoliko mještana da uhvate u džungli 400 majmuna; on im je platio pola unaprijed i onda je platio drugu polovinu po prijemu. Kasnije su ti isti lovci prodali majmune nekome u Los Angelesu ili Miamiju. Uoči snimanja, Herzog je stigao do aerodroma baš kad su majmuni bili ukrcani i isporučeni van zemlje. On se pretvarao da je bio veterinar i tvrdio je da je majmunima bila potrebna vakcinacija prije izlaska iz zemlje. Po dolasku zbunjeno osoblje aerodroma su iskrcali majmune, a Herzog ih je ukrcao u svoj kamion i odvezao, i koristio ih je u kadrovima kada su bili potrebni; kasnije su bili pušteni u džunglu.
Muzika
Filmsku muziku za Aguirrea izveo je njemački progresivni / Krautrock band Popol Vuh. Bend je osnovan 1970. godine od strane klavijaturiste Floriana Frickea, koji je poznavao Herzoga nekoliko godina prije formiranja benda. On se pojavio kao glumac u režiserovom prvom dugometražnom filmu,  Znaci života  (1968), glumeći ulogu pijaniste. Aguirre je bio samo prva od mnogih kasnijih saradnji između benda i režisera. Popol Vuhova "hipnotička muzika" za  Aguirrea  dobila je na značajna priznanja. Roger Ebert je napisao, "Muzika određuje ton filma. To je muzika proganjanja, crkvena, ljudska ali ipak nešto drugo ... Muzika za ovaj film je od ključne važnosti... Muzički sajt Allmusic je napomenuo "Filmski centralni motiv je mješavina koja pulsira sa Moog sintesajzerom i spektralnim glasovima koje su proizvele Frickeove Mellotron "horske orgulje" kako bi se postiglo nešto uzvišeno, u pravom smislu te riječi: teško je ne pronaći da muzika izaziva strahopoštovanje, veliku ljepotu koja je istovremeno uznemirujuća. Snaga legendarnog otvaranja Herzogovog filma ... duguje kako muzici Popol Vuha tako i vještini samog režisera." Herzog je objasnio kako je nastao zvuk poput hora: "Koristili smo čudan instrument, koji smo nazvali Mellotron horske orgulje. U njima postoji trideset različitih traka koje kao petlja stoje paralelno jedne naspram drugih ... Sve ove trake rade u isto vrijeme, a tu je i tastatura na kojoj možete svirati kao orgulje, tako da će zvuk biti baš kao i ljudski hor, ali ipak, u isto vrijeme, zvuči vrlo izvještačeno i zaista jezivo." Godine 1975. Popol Vuh je izdao album pod nazivom Aguirre. Iako je album muzika iz Herzogovog filma, album sa šest kompozicija uključuje samo dvije pjesme ("Aguirre I (Lacrime Di Rei)" i "Aguirre II") koje se mogu čuti u filmu. Preostale četiri kompozicije su izvedene iz raznih snimaka koje je grupa napravila između 1972. i 1974. godine. U vrijeme  Aguirrea  članovi benda su bili Fricke (klavir, Mellotron), Fichelscher (električna gitara, akustična gitara, bubnjevi), Đông Yun (vokal), i Robert Eliscu (oboa, flauta).
Metoda (programiranje)
Metoda je izraz koji se koristi u objektno orijentirano programiranju za označavanje dijela koda koji je isključivo povezan sa klasom (npr. klasna metoda, statična metoda) ili objektom (tzv. instancirane metode). U slobodnom smilsu, to je podrutina u strukturalnom programiranju. U biti, ako data objekta opisuje njegove karakteristike, onda možemo reći da metode objekta opisuju njegovo ponašanje.
Aguirre, gnjev Božiji
Kritike
Film je dijelom rađen u produkciji njemačke televizijske stanice Hessischer Rundfunk, koja je na televiziji prikazala film na isti dan kada je imao premijeru u njemačkim kinima. Herzog je okrivio ovo za relativno loš komercijalni prijem filma u Njemačkoj. Međutim, izvan Njemačke film je postao "ogroman kultni favorit" a naročito u zemljama kao što su Meksiko, Venecuela, i Alžir. Film se uzastopno priazivao petnaest mjeseci u pariskim kinima. Aguirre  se počeo prikazivati u kinima u SAD-u 1977. godine a distributer je bio New Yorker Films. Odmah je postao kultni film, a New Yorker Films je objavio da je četiri godine nakon što je objavljeno prvo izdanje bio jedini film u njihovom katalogu koji nikada nije izašao iz opticaja. U Njemačkoj,  Süddeutsche Zeitung  je opisao film kao "natopljene bojama, fizički nasilne pokretne slike." Frankfurter Allgemeine Zeitung  opisao je glumu Kinskog kao "previše teatralan" da bi utjelovio Božiji gnjev.
U SAD-u i Velikoj Britaniji film je po izlasku dobio uglavnom pozitivne ocjene kritičara. Vincent Canby, je napisao u  New York Timesu , da je "apsolutno zadivljujući ... gospodin Herzog prati svu radnju sa fiksnom otuđenošću. On je dosta hladan. Ne zauzima strane. Možda ga je ovo malo i zabavljalo. Uglavnom on je pjesnik koji nas stalno iznenađuje neočekivanim jukstapozicijama ... Ovo je sjajno i nezaboravno djelo." U magazinu Time, Richard Schickel ocijenio je da "[Herzog] čini publici čast što joj je omogućio da otkriju sljepilo i opsesije, trezveno ludilo koje on tiho postavlja na ekran. Gluma je dobra, među kojima je najpoznatija Klausa Kinskog u glavnoj ulozi, slavno fotografisana od strane Thomasa Maucha,  Aguirre  je, bez ikakvog pretjerivanja, film koji se čini da ima potpuno pravo na veličinu. " Tony Rayns iz  Time Out-a  naveo je: "... svaka scena i svaki detalj je usavršen do njegovih najsitnijih detalja. Na ovom nivou, film djelotvorno isključuje analize tako što analizira samog sebe dok se radnja razvija, ne priznajući dvosmislenost. Ipak, u isto vrijeme, Herzogov talent za eksplozivne snimke pune naboja nikada nije bio slobodniji, a film je bogat oniričkim trenucima."
Bošnjaci Kosova
280px|mini|Bošnjaci po popisu 2011. na Kosovu Bošnjaci na Kosovu su nakon Albanaca i Srba najbrojnija zajednica na Kosovu. Mada su po rezultatima Popisa iz 2011. godine, Bošnjaci drugi najbrojniji narod Kosova, to u stvarnosti nije prava demografska slika ove države jer zbog neobavljanja popisa u općinama sa većinskim srpskim stanovništvom (Leposavić, Zubin Potok i Zvečan), popis nije potpun.
Po istom popisu stanovništva, na Kosovu je 2011. godine živjelo 27.533 Bošnjaka, što predstavlja 1,58% od ukupnog broja stanovnika. Najviše Bošnjaka živi u kosovskoj općini Prizren 16.896. Broj Bošnjaka u kosovskim općinama Dragaš je 4.100, u Peći 3.786, općini Istok 1.142, te u Kosovskoj Mitrovici 416.
Aguirre, gnjev Božiji
Kritike
Ugled filma kroz godine je nastavio da raste. J. Hoberman je napisao da  Aguirre  "nije samo sjajan film, nego je suštinski ... Herzogov treći film po redu ... taj film predstavlja njegov filmski orijentir i veličanstvena je društvena metafora." Danny Peary je napisao: "Kada vidite  Aguirrea  po prvi put, otkrivate istinsko remek djelo. Film je neodoljiv, očaravajući;... isprva kao u snovima, a zatim je halucinantan". Roger Ebert ga je dodao na svoju listu Najvećih filmova gdje je zauzeo mjesto među prvih deset. 2002. godine magazin Sight & Sound u anketi kritičara i filmaša proglasio ga je najboljim filmom ikad napravljenim. U istom istraživanju, kritičar Nigel Andrews i režiser Santosh Sivan također su ga stavili na listu vrhunskih deset. 1999. godine, magazin  Rolling Stone  ga je uključio na listu "Maverick 100 filmova u zadnjih 100 godina". Aguirre  je uključen na listu magazina Time "100 najboljih filmova svih vremena", koju su sastavili Richard Schickel i Richard Korlis. Entertainment Weekly ga je proglasio 46. najvećim kultnim filmom ikad napravljenim. Film je 2010. godine rangiran od strane magazina  Empire  kao 19. na listi "100 najboljih filmova svjetske kinematografije".
Utjecaj
Francis Ford Coppola je 1979. godine snimio film Apokalipsa danas, koji je zasnovan na romanu Josepha Conrada iz 1902. godine  Srce tame. Apokalipsa je bila pod utjecajem filma jer je sadržavala dobro smišljene vizualne "citate" iz Herzogovog filma. Coppola je sam naveo, "da je  Aguirre , sa svojim nevjerovatnim slikama, imao veoma jak uticaj. Bio bih ohol kada to ne bih spomenuo." Nekoliko kritičara su primijetili da je  Aguirre  imao direktan uticaj na nekoliko drugih filmova. Martin Rubin je napisao da su "među filmovima pod jakim utjecajem  Aguirrea  bili Coppolina Apokalipsa danas i Terrence Malickov Novi svijet (2005.)". Televizijski kanal Channel 4 je smatrao "da je film zapanjujući, naizgled jednostavan, džepno epsko izdanje čiji se utjecaj, u smislu stila i narativne strukture, vidi u raznim filmovima kao što su Misija ,  Predator , i  The Blair Witch Project '' (1999) ".
Historijska tačnost
Iako mnogi detalji radnje i likova  Aguirrea  dolaze direktno iz Herzogove vlastite mašte, historičari su istakli da film prilično precizno uključuje neke događaje iz 16. vijeka i historijske ličnosti u izmišljeni narativ. Glavni likovi filma, Aguirre, Ursúa, Don Fernando, Inez i Flores, zaista su bili uključeni u ekspediciju iz 1560. godine koja je napustila Peru u potrazi za gradom El Dorado. Pod pokroviteljstvom peruanskog guvernera, Ursúa je organizirao ekspedicijsku grupu od 300 ljudi da krenu putem Amazona. Bio je u pratnji svoje mestičke ljubavnice, Doñe Inez. U jednom trenutku tokom putovanja, Aguirre, profesionalni vojnik, odlučio je da bi mogao iskoristiti 300 ljudi za zbacivanje špansku vladavine u Peruu. Aguirre je ubio Ursúa i proglasio Fernanda kao "Princa od Perua". Fernando je na kraju i sam bio ubijen kada je doveo u pitanje Aguirreov plan jedrenja do Atlantika, osvajanja Paname, prelaska preko prevlake i invaziju Perua. Mnogi drugi koji su pokušali da se pobune protiv Aguirrea bili su ubijeni. Preživjeli vojnici osvojili su otok Isla Margarita u blizini obale Venecuele i pripremali su se da napadnu kopno. Međutim, u to vrijeme španske vlasti su saznali za planove Aguirrea, i kada su pobunjenici stigli u Venecuelu, vladini agenti su ponudili puno pomilovanje za Aguirreove ljude. Svi oni su prihvatili dogovor. Neposredno prije njegovog hapšenja, Aguirre je ubio svoju kćer Flores, koja bila uz njega tokom cijelog putovanja. On je potom bio zarobljen i raskomadan. Herzogov scenarij je spojio ekspediciju iz 1560. godine sa događajima iz ranije amazonske ekspedicije iz 1541. i 1542. godine. Poput Ursúa, Gonzalo Pizarro i njegovi ljudi ušli su u sliv Amazona u potrazi za El Doradom. Razni problemi zadesili su ekspediciju i, pošto je bio siguran da je El Dorado bio vrlo blizu, Pizarro je poslao manju grupu na čelu sa Orellanom da izvide teren, i da se zatim vrate sa vijestima onoga šta su našli. Ova grupa je koristila brigantinu na putovanju niz rijeku. Kao pratnja Orellani bio je Gaspar de Carvajal, koji je vodio dnevnik o iskustavima grupe. Prava historijska ličnost Gaspar de Carvajal (1500-1584) bio je španski dominikanski fratar koji se doselio u Peru i posvetio se preobraćanju Indijanaca na kršćanstvo. Nakon što nije mogao pronaći legendarni grad, Orellana nije bio u mogućnosti da se vrati zbog vodenih struja, pa su on i njegovi ljudi nastavili da prate rijeku dok nisu stigli do ušća Amazona 1542. godine. Ostale španske ekspedicije izvan Amazona uticale su na priču; razgovor u kojem su Indijanci odbili Bibliju dolazi iz događaja prije Bitke kod Cajamarca, u kojima je kralj Inka Atahualpa navodno odbio zahtjev za predaju. Hronika  La Relación  Alvara Núñeza Cabeza de Vace, spominje pojavu kada se brod zaglavio u krošnji nakon žestoke tropske oluje u Hispanioli:
IC 1923
IC 1923 (također poznat kao PGC 465294) je dvostruka spiralna galaksija i nalazi se u sazviježđu Sat. Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 14. oktobra 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kriptozoologija
Kriptozoologija je pseudonauka koja se bavi traganjem za dosada neotkrivenim životinjskim vrstama, obično onima koje spadaju u domen legendi ili onima za koje se smatralo da su izumrle (Jeti, Nessie i sl.).
Kriptozoolozi se oslanjaju na povremene izvještaje očevidaca o čudnim bićima koja se razlikuju od poznatih i klasifikovanih životinja. Za ta bića koristi se izraz "Kriptidi", riječ koju je u upotrebu uveo John Wall 1983.
Riječ kriptozoologija je složenica od tri riječi kriptos - skriven, zoos - životinjski, i logos - nauka (sve tri su grčke riječi).
Chaussée d'Antin - La Fayette (Metro Pariz)
Metro stanica Chaussée d'Antin - La Fayette pariskog metroa je podzemna stanica, koja se nalazi u 9. arondismanu ispod bulevara Boulevard Haussmann. Pored linije metroa, stanica je povezana i linijom.
Ksifo
Ksife su slatkovodne ribe iz roda Xiphophorus, porodice živorotki. Rod Xiphophorus obuhvata još jednu vrstu, poznatu pod imenom platy, koja se od ksifa razlikuje samo po nedostatku repnog produžetka i nešto manjem rastu.
Postojbina ksifa su vode Meksika, Hondurasa i Gvatemale. Osnovne vrste roda Xiphophorus u Evropu su uvezene u periodu od 1906. do 1912. godine. Boja divljih ksifa (na slici) varira između zelene i sive, dok su u akvarijumima uzgojeni kultivisani varijeteti u žutoj i crvenoj boji, sa ili bez crnih tačkica, tuksedo varijteti, ksife sa crnim i crvenim očima... Osnovne karakteristike ovoga roda se uglavnom odnose na mužjake - prepoznatljivi su po dugačkom repnom peraju u obliku mača i izraženom, crnom ili mrkozelenom gonopodijom, kopulacionim organom živorotki, koji se nalazi duž donje strane tijela. Ženke nemaju produženu repno peraje, te su u osnovi vrlo slične ženkama mollija. Mužjaci dostižu maksimalnu dužinu od 14 cm, a ženke i do 16 cm.
Ksife nemaju visoke prohtjeve, ali im se u akvarijumu može omogućiti kvalitetniji život ako se koristi voda srednje tvrdoće, sa 10-12° gradi, temperature 22-25°C. Ksife mogu kratko vrijeme provesti i u mnogo hladnijoj vodi, temperature i do 15°C, što ih ipak ne čini hladnovodnim ribama. Njihova prehrana u prirodi uključuje insekte i njihove larve, zooplankton i ponešto biljne hrane.
Vrlo su temperamentne i najbolji ugođaj pružit će ako im se omogući dovoljno dug akvarijum. Gusto zasađeni akvarijumi su omiljeni i kisfama, a pogodni su i za skrivanje mladunaca od proždrljivih roditelja. Ksife su generalno miroljubive ribe, iako one veće, pogotovo mužjaci, mogu pokazivati određen tip agresije prema drugim ribama. To se svodi na kratku jurnjavu akvarijem, koja uglavnom završi bez ozlijeda.
Mužjaci se udvaraju ženkama treperenjem oko njih. Parenje je brzo i kratko, te se obično odvija dok ribe jure akvarijem. Ženke oplođenu ikru nose u sebi mjesec dana, a noseća ženka može se prepoznati po širokom i tamnijem trbuhu. Mladunčad se rađa u obliku sićušne loptice, koja pada na dno i tu se rasklupčava, a zatim brzo juri prema površini kako bi svoj riblji mjehur napunila zrakom. Sve vrste roda Xiphophorus imaju visok potencijal razmnožavanja, koji varira sa veličinom matične ženke. Velike ženke mogu dati i do 120 mladih u jednome porođaju, a jednom oplođena ženku u sebi čuva količinu mliječi dovoljni za 4-5 samooplodnji godišnje. Ksife će nerijetko jesti svoju mladunčad, pa je gusto zasađen akvarijum neophodan za opstanak mladih. Vodeno bilje je u toj ulozi efikasnije od plastičnih mrijestilica, koje ženku mogu istraumatizirati.
Ksife su mogu uspješno ukrštati sa platijima, te je većina riba koja se danas prodaje hibridi između ove dvije vrste.