cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nogometna reprezentacija Švicarske
Rana historija (1905–1966)
Reprezentacija Švicarske svoju prvu službenu utakmicu odigrala je 1905. protiv reprezentacije Francuske u Parizu. Član FIFA-e je od 1904, a članica UEFA-e od 1954. godine. Prvi nastup na nekom zvaničnom turniru Švicarska je imala na Olimpijskim igrama 1924. u Parizu. U finalu su poraženi od Urugvaja. Na sljedećim Olimpijskim igrama Švicarska je poražena u prvom krugu takmičenja. Ovog puta pobijedila ih je Njemačka. Prvi nastup na svjetskom prvenstvu Švicarska je imala u Italiji 1934. godine. Dan 27. maj 1934. ostao je zapisan u historiji Švicarske kao prva utakmica na svjetskom prvenstvu i pobjeda. Rezultatom 3–2 pobijeđena je Holandija. U sljedećem krugu takmičenja protivnik je bila Čehoslovačka. Ovog puta Čehoslovačka je pobijedila rezultatom 3–2 te je tako Švicarska izbačena iz daljnjeg takmičenja. Godine 1950. u Brazilu Švicarska je bila u grupi s organizatorom turnira, Jugoslavijom i Meksikom. Nakon prve utakmice i poraza od Jugoslavije (0–3), Švicarska je u drugom krugu odigrala neriješeno protiv domaćina Brazila. Pobjeda u trećem kolu protiv Meksika nije bila dovoljna za prolazak u naredni krug. Godine 1954. Švicarska je bila organizator svjetskog prvenstva. Prvu utakmicu odigrali su protiv Italije. Rezultatom 2–1 Švicarska ostvaruje pobjedu te se u drugom kolu grupne faze sastaje s Engleskom. Ovog puta, Švicarska doživljava poraz rezultatom 0–2 te za prolazak grupe igra play-off opet protiv Italije. Ekipa pobjeđuje Italiju rezultatom 4–1. U četvrtfinalu Švicarska igra sa susjednom Austrijom. Utakmica je upisana u historiju s najviše golova u jednoj utakmici na nekom svjetskom prvenstvu. Iako je Švicarska povela na toj utakmici konačnim rezultatom 5–7 pobjedu slavi Austrija i plasman u polufinale. Na sljedeće svjetsko prvenstvo koje se igralo u Švedskoj Švicarska se nije uspjela kvalificirati. U grupi sa Španijom i Škotskom Švicarska osvaja jedan bod i završava na dnu tabele. U Čileu na svjetskom prvenstvu 1962. godine Švicarska je bila u grupi sa Zapadnom Njemačkom, Italijom i domaćinom Čileom. Turnir otvaraju utakmicom protiv domaćina u kojem Švicarska doživljava poraz (1–3). U drugom i trećem kolu protiv Zapadne Njemačke odnosno Italije Švicarska doživljava poraze te se sa tri poraza u grupi biva izbačena iz daljnjeg takmičenja. Svoj prvi nastup u kvalifikacijama za Evropsko prvenstvo Švicarska igra 1962. protiv Holandije. Poraz u prvoj utakmici rezultatom 1–3 obezbijedio je Holandiji prednost pred revanš. Rezultat od 1–1 nije bilo dovoljan Švicarskoj za prolaz. Na svjetskom prvenstvu 1966. koje se igralo u Engleskoj Švicarska doživljava istu sudbinu kao i prije četiri godine u Čileu. U grupi sa Zapadnom Njemačkom, Španijom i Argentinom Švicarska sa tri poraza završava svoj nastup na turniru.
Trenutni sastav
Spisak igrača učesnika na EP 2016. Broj nastupa i golova za nacionalni tim prikazan je pred početak prvenstva.
Selektori kroz historiju
mini|upright|desno|[[Ottmar Hitzfeld]]
Statistika igrača
Ažurirano 8. 2. 2014. {{legend|#CFECEC|Aktivni reprezentativci|border=#AAAAAA}}
UTF-8
UTF-8 varijanta je najzgodnija za kodiranje većinski latiničnog teksta. Dato je i kratko uputstvo za korištenje te varijante u Microsoft Word-u, Netscape Composer-u i tekstualnom editoru Kate. U tekstu su također preporučeni standardni Unicode fontovi koji omogućavaju laku prenosivost teksta sa računara na računar ili za objavljivanje teksta na Internet.
Razvoj elektronskog zapisa teksta
Prvi računari su bili pravljeni pretežno za englesko govorno područje i imali su podršku samo za engleski alfabet, za brojeve, zagrade i još poneki kontrolni karakter, što je činilo ukupno 128 mogućih slova (u 7 bita). To je bio tzv. ASCII ili US-ASCII standard.
Kasnije je skup karaktera proširen na 256 (8 bita), a "gornjih" 128 karaktera je bilo korišteno za dodatne karaktere. Iz neke navike je i ovaj prošireni ASCII nazivan ASCII, tako da tu često dolazi do zabune. Da bi postojala podrška za više jezika, smišljane su tzv. kodne strane (Code Page) koje definišu ponašanje tog dodatnog skupa slova.
Osnovna kodna strana na personalnim računarima (PC437) u tom gornjem setu karaktera definiše razne grafičke karaktere za crtanje tekstualnih prozora i slično. Kasnije je razvijeno još puno kodnih strana koje podržavaju određene jezike. Tako postoje Latin1 (ISO-8859-1) za latinična pisma Zapadne Evrope (Francuska, Njemačka, Španija, ...), Latin2 (ISO-8859-2) i Windows-1250 za latinična pisma Istočne Evrope (naša latinica i sl.), ISO-8859-5, KOI8-R i Windows-1251 za ćirilicu i drugi.
Osnovni problem sa kodnim stranama je to što se međusobno isključuju, tj. cijeli dokument mora da bude napisan istim pismom. To uglavnom nije problem realizovati, ali ako bi bilo potrebno pomiješati dva pisma, kao na primer u nekom turističkom vodiču gde zajedno postoji i tekst na bosanskom, na engleskom i na francuskom, nailazi se na problem. Zbog toga se došlo do ideje da se napravi jedinstveni zapis za sve jezike - Unicode.
Pregled postojećih verzija Unicode-a
Postoji više verzija Unicode-a. Bazična verzija je dvobajtni format zapisa do 216 = 65536 karaktera. Njen naziv je UCS-2 zato što koristi dva okteta, odnosno dva bajta. Sa tih 65536 karaktera riješen je problem zapisa skoro svih postojećih pisama (uključujući čak i neka izmišljena, kao na primer klingonsko pismo). Ovaj tip Unicode-a se naziva Plain UCS-2 ili UTF-16.
Sada se javlja problem alokacije prostora za Unicode poruku na medijumu koji se koristi. Ako je reč o nekom dokumentu na disku, on će da zauzima duplo više prostora nego konvencionalan dokument jer će se svaki karakter zapisivati sa dva bajta umesto samo sa jednim. Ako je riječ o prenosu podataka preko računarske mreže, biće potrebno prenijeti duplo više podataka, pa će samim tim i prenos da traje duplo više (odnosno da košta duplo više). Postavlja se pitanje da li je to suviše velika cijena za univerzalno pismo i da li postoji neki način da se taj problem prevaziđe i izbjegne. Kao rješenje uvijek stoji mogućnost da se zapisuje nekom odgovarajućom kodnom stranicom i troši bajt po karakteru, ako nije neophodno korištenje više pisama u istom dokumentu (što se rijetko dešava). Drugo rješenje je korištenje tzv. transformacionih šema za pogodniji zapis i prenos podataka korištenjem Unicode-a.
Prvo je razvijena Unicode transformaciona šema sa osnovnom jedinicom od 8 bita (UTF-8). Pomoću nje se karakter zapisuje u jednom, dva ili tri bajta, u zavisnosti od toga o kom je karakteru reč. Ova transformaciona šema je prevashodno zgodna za upotrebu u jezicima koji koriste latinicu. O UTF-8 će biti više reči u poglavlju Ukratko o UTF-8.
Jedan dio Mail Transfer Agent-a, kao i zvanični standard za Internet poštu (IETF: STD 11, RFC 822) podržava samo 7-bitne mail poruke. MIME standardi (RFC 2045, RFC 2046, RFC 2047, RFC 2048 i RFC 2049) omogućavaju prenos višebitnih riječi preko Internet mail-a, koristeći Base64 i Quoted Printable načine kodiranja, međutim, oni nisu pravljeni za prenos Unicode-a nego za prenos bilo kakvih fajlova i nisu bili najoptimalnija rješenja. Zbog toga je kasnije razvijena 7-bitna transformaciona šema UTF-7. Tu se karakter zapisuje u jednom ili u nekoliko bajtova, slično kao i u UTF-8. Osnovna razlika je u tome što UTF-7 koristi samo Base64 karaktere koji bez problema mogu da se prenose putem elektronske pošte. Za takvu namenu se pokazalo da je UTF-7 optimalniji zapis nego UTF-8 kada se kodira sa Base64 ili sa Quoted Printable algoritmima kodiranja.
Postoji i noviji Unicode standard pod nazivom UCS-4 koji koristi 4 bajta za zapis 231 = 2147483648 karaktera podijeljenih u tzv. ravni. Prva dva bajta definišu ravan, tako da ima 215 = 32768 ravni. Druga dva bajta definišu karakter unutar ravni, tako da ima 216 = 65536 karaktera po ravni. Taj noviji format je više napravljen kao plan za budućnost nego kao realna opcija, pošto još uvijek nijedan karakter nije alociran u novodobijeni prostor, odnosno svi za sada definisani karakteri (cijeli UCS-2) se nalaze u ravni 0 ili osnovnoj višejezičnoj ravni (Basic Multilingual Plane, BMP). Međutim, pošto je UCS-4 novi standard za Unicode, treba i njega imati u vidu. Da bi se UCS-4 transparentno uveo u upotrebu redefinisani su formati zapisa UTF-7, UTF-8, UTF-16 i UTF-32. To je učinjeno tako da svaki karakter iz UCS-2 ima istu reprezentaciju u UTF-7 i UTF-8 kao i ranije. UTF-16 je u neku ruku sinonim za UCS-2 i sadrži više od dva bajta samo u slučaju da se kodira neki karakter van "Osnovne jezičke ravni" (BMP), koji za sada ne postoje. Za više informacija, pogledajte tabelu Šema kodiranja UCS-4 u UTF-8. UTF-32 je u stvari način zapisa UCS-4 u kome se koriste sva četiri bajta. Zbog toga što viši i niži bajt (ili dva bajta) mogu da se zapišu u memoriju na dva načina, postoje još po dvije podvarijante UTF-16 i UTF-32 koje se razlikuju po redoslijedu bajtova. To su UTF-16BE (big endian) i UTF-16LE (little endian) i UTF-32BE i UTF-32LE. Ovo nije uvedeno da bi se uvela dodatna zabuna i zbrka, nego zato što različite arhitekture računara različito čuvaju podatke.
Postoje dvije organizacije koje definišu dva standarda za Unicode. Jedan format je razvijen od strane tzv. The Unicode Consortium pod nazivom The Unicode Standard. Drugi standard je razvila Međunarodna organizacija za standardizaciju - International Organization for Standardization, pod nazivom ISO/IEC 10646. Ta dva standarda su skoro identična i razlikuju se po pitanju tzv. Han unifikacije (predstavljanje japanskih, kineskih i korejskih znakova jednim jedinstvenim skupom znakova), oko dodatnih karaktera za definisanje akcenata, a od skoro i u tome što Unicode Consortium nije još podržao UCS-4 standard. Međutim, za našu upotrebu slobodno možemo da smatramo da su potpuno identični. Međunarodna organizacija koja definiše standarde za Internet - Internet Engineering Task Force, IETF je u svojim standardima, tzv. "zahtjevima za komentarima" (Request for Comments, RFC), u kojima je definisano sve što postoji na Internetu, prihvatila UTF-7 (RFC 1642 i RFC 2152), UTF-8 (RFC 2044 i RFC 2279) i UTF-16 (RFC 2781), čime su oni i "zvanično" ušli u upotrebu na Internetu, tj. svuda. U najnovijim standardima IETF je izostavio Unicode Consortium i koristi samo verziju ISO 10646, što znači da je zvanično priznata verzija ISO 10646.
U HTML jeziku za opis veb stranica se javljaju još dva načina za kodiranje Unicode karaktera. Ovi načini troše mnogo više prostora nego originalni Unicode zapis i namijenjeni su za korištenje unutar neke od kodnih stranica za ubacivanje ponekog karaktera iz neke druge kodne stranice. Jedan način je zapis oktalnih vrednosti UTF-8 bajtova. Zapisuje se tako što se prvo zapiše karakter \, pa onda oktalna vrijednost bajta. Ako taj karakter u UTF-8 kodiranju sadrži više bajtova, svaki bajt se zapisuje na isti način. Tako, na primjer, karakter Ф čiji je UCS-2 kod <tt>U+0424</tt> (<tt>U+</tt> označava da je riječ o Unicode karakteru), a UTF-8 zapis <tt>0xD0 0xA4</tt> ima svoj HTML oktalni zapis kao <tt>\320\244</tt>, pošto je <tt>0xD0 = 0320(oktalni) = 208(decimalni)</tt> i <tt>0xA4 = 0244 = 164</tt>.
Drugi način zapisa Unicode karaktera u HTML-u je putem decimalne vrijednosti njihovog UCS-2 koda. Zapisuje se tako što se prvo zapišu karakteri <tt>&#,</tt> pa onda decimalna vrijednost UCS-2 koda i na kraju karakter <tt>;</tt>. Tako bi se, na primjer, gore pomenuti karakter Ф sa UCS-2 kodom <tt>U+0424</tt> zapisao u HTML decimalnom zapisu kao <tt>Ф</tt>, pošto je <tt>0x0424 = 02044 = 1060</tt>.
Ukratko o UTF-8
UTF-8 je zamišljen kao format koji najviše odgovara latiničnom tekstu. To je veoma pogodno za korištenje u izvornom kodu programa ili u raznoraznim jezicima za označavanje (HTML, XML, \LaTeX, ...) jer su standardne komande tih programskih jezika/jezika za označavanje uvijek ASCII, a tekst koji se koristi može da bude i ASCII i UTF-8. Na taj način se ne ometa rad programskog kompajlera ili parsera jezika za označavanje, a omogućava se korištenje višejezičke podrške.
U UTF-8 se karakter zapisuje u obliku jednog bajta ako u svom zapisu sadrži samo najnižih 7 bita, odnosno, ako je reč o ASCII karakteru (vidi poglavlje Razvoj elektronskog zapisa teksta). Ukoliko karakter u svom Unicode zapisu sadrži samo najnižih 11 bita, u UTF-8 se zapisuje u obliku dva bajta. I na kraju, ako karakter sadrži svih 16 bita, zapisuje se u obliku tri bajta. U tabeli 1 je data šema kako se UCS-4 transformiše u UTF-8. Tabela je data za pun, četvorobajtni Unicode, a ako je reč o dvobajtnom Unicode-u, tj. o UCS-2, treba gledati samo prva tri reda u tabeli. Detaljniji opis algoritma za transformaciju može se naći u RFC 2279.
UTF-8 nije najoptimalniji način zapisa za kineski i japanski tekst jer umjesto da se koriste dva bajta po karakteru, za takav tekst bi bilo korišćeno čak tri bajta po karakteru, ali to i nije toliko važno za nas. Za ćirilični tekst je, sa druge strane, svejedno da li se koristi čisti Unicode ili UTF-8, pošto se svaki ćirilični karakter zapisuje u obliku dva bajta i u jednom i u drugom formatu. Za nas je ipak optimalniji UTF-8 jer postoji mogućnost pisanja i ćirilicom i latinicom, pa ako u ćirilici već ne može da se izbjegne upotreba dva bajta, u latinici se skoro svi karakteri zapisuju samo jednim bajtom (osim šđčćž).
Microsoft Word za Windows
Jedan od najčešće korištenih programa za obradu teksta pod Windows "operativnim sistemom" je Microsoft Word for Windows. On u svom formatu već ima podršku za više jezika. Ako je potrebno da se neki Word dokument prebaci na Internet u obliku HTML fajla, potrebno je naglasiti da se sačuva u UTF-8 formatu. To otprilike izgleda ovako:
James i Lily Potter
James Potter i Lily Potter (r. Evans) su imaginarni likovi iz serije romana o Harry Potteru spisateljice J. K. Rowling. Oni su pokojni roditelji Harry Pottera.
UTF-8
Netscape Communicator - Composer
Popularni Web čitač Netscape Communicator u svom sklopu ima i editor za Web stranice, tzv. Composer. On naravno može da bira na koji način će da čuva Web stranice i može da izabere i Unicode i to i UTF-8 i UTF-7. Nas zanima samo UTF-8, mada je postupak manje - više isti.
Postoje dva načina da se u Netscape Composer-u tekst sačuva u UTF-8 formatu. Moguće je jednostavno izabrati iz menija View opciju Charset i tu izabrati UTF-8 kao format.Poslije toga se fajl najnormalnije sačuva i bude sačuvan u UTF-8 formatu.
James i Lily Potter
James
James Potter (rođen o. 1960. u Engleskoj) je fiktivni lik iz romana o Harryju Potteru spisateljice J. K. Rowling. On je Harryjev pokojni otac. Imao je smeđe oči, nešto duži nos od Harryjevog, ali isto mršavo lice, iste ruke i neurednu crnu kosu, a u školskim je danima bio gotovo iste visine kao i Harry.
Pohađao je Hogwarts od oko školske godine 1970./1971. do 1977./1978. i bio je u domu Gryffindora. Njegovi su najbolji prijatelji bili Sirius Black, Remus Lupin i Peter Pettigrew. Sirius se nije slagao sa svojim roditeljima pa je u dobi od 16 godina pobjegao od kuće i preselio se k obitelji Potter do završetka školovanja. Jamesovi roditelji su Siriusa smatrali "drugim sinom". James je bio sin jedinac i njegovi su roditelji već bili stariji kad su ga dobili, čak i po čarobnjačkim mjerilima.
James je tokom školovanja bio prilično arogantan, kako ga je opisao i Severus Snape, ali je s vremenom sazreo. Harry je u Snapeovom sjećanju vidio da se James tokom školovanja prema Severusu ponašao nasilno. Imao je naviku bacati uroke na sve koji bi ga iritirali, a bio je i vještiji u magičnim dvobojima od Snapea, unatoč Snapeovom dobrom poznavanju crne magije. Nakon što je vidio Snapeovo sjećanje Harry se morao složiti sa Snapeovom procjenom arogantnosti svog oca zbog čega je bio duboko deprimiran. U odbranu njegovog "nasilništva" Sirius je rekao Snape čak i u mlađim danima bio zloban i da nije bio "nevina žrtva" kakvom se doimao te da je James mrzio Snapea zbog njegove opsjednutosti crnom magijom.
James je bio briljantan učenik, a u Harryju Potteru i Kamenu mudraca spomenuto je i da je bio glavni prefekt. Bio je i igrač Gryffindorske metlobojske ekipe. U filmu je spomenut kao tragač, ali J. K. Rowling je potvrdila da je zapravo bio lovac.
Odmah poslije završetka školovanja se vjenčava sa Lily Evans, te 31. jula 1980. dobija sina Harryja. Kada je završio školovanje, pridružio se Redu feniksa, te prošao dodatne obuke kako bi postao auror. Dumbledore spominje da se tri puta suočio sa Lordom Voldemortom, te ostao živ.
UTF-8
Uređivač teksta Kate
Neki tekstualni uređivači također imaju opciju da tekst sačuvaju na više načina kodiranja. Jedan od takvih je Kate koji je sastavni dio KDE grafičkog okruženja pod Linux operativnim sistemom. On također može da sačuva tekst i u čistom UCS-2 formatu ili u UTF-16 (kao dijelu UCS-4). Za nas je bitan samo format UTF-8. Jednostavno se iz menija Prikaz izabere podmeni Podesi kodiranje i tu se izabere željeno kodiranje, odnosno UTF-8.
James i Lily Potter
Lily
Lily Potter (r. Evans o. 1960.) je imala blistavo zelene oči i gustu tamno crvenu kosu do ramena. Profesor Slughorn je rekao da je imala urođeni talent za Čarobne napitke te da je bila veoma hrabra, zabavna i šarmantna. Bila je i član Slugovog kluba kojeg je vodio Slughorn i čiji su članovi bili obećavajući učenici. Lily je bila bezjačkog porijekla i njena sestra Petunia je prezirala zato što je vještica i smatrala ju je "čudakinjom", vjerovatno zbog ljubomore na nju zato što su njeni roditelji 'više' voljeli Lily.
UTF-8
Iconv - konvertor kodiranja
Na UNIX operativnim sistemima postoji biblioteka iconv koja vrši konverziju iz jednog u drugi način kodiranja na veoma jednostavan način. Postoji i ekvivalentan command line program koji konvertuje fajlove iz i u sve moguće načine kodiranja. Lista kodova iz kojih i u koje ova biblioteka/program može da konvertuje zauzima više od 3 pune strane i može se reći da podržava sve moguće načine kodiranja.
Esad Kurtović
Esad Kurtović rođen je u Arapuši kod Bosanske Krupe. U rodnom mjestu završio je osnovnu školu, a srednju školu u Bosanskoj Krupi. Studij historije završio je na Odsjeku za historiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu 1990 diplomiravši sa temom Dubrovačke kolonije u srednjovjekovnoj Srbiji. Radio je u osnovnim i srednjim školama u Bosanskoj Krupi 1990-1992. Od 1994. radi na Odsjeku za historiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu. Na istom Fakultetu odbranio je 2000. magistarski rad pod nazivom: Ulaganje novca na dobit u konavoskom krugu, a 6. septembra 2006. doktorsku tezu pod nazivom: Sandalj Hranić Kosača i njegovo vrijeme. U zvanje docenta izabran je 2007, u zvanje vanrednog profesora na oblasti Historija srednjeg vijeka izabran je 2012, a u zvanje redovnog profesora 2016. godine.
UTF-8
Fontovi koji podržavaju Unicode
Da bi se koristio Unicode u pripremi dokumenata, potrebno je imati odgovarajuće fontove koji ga (barem djelimično) podržavaju. Od fontova dostupnih na Windows-u, Unicode sigurno podržavaju Arial, Times New Roman, Helvetica, Verdana i Courier New fontovi, a također su instalirani na svim Windows platformama, tako da bi generalno trebalo da se koristi neki od tih fontova. Fontovi tipa TimesCirilica ili YULTimes mogu da prikažu naše karaktere, ali su daleko od Unicode-a i u prenosu fajla sa jednog na drugi računar u elektronskom obliku postoji velika šansa da taj fajl neće biti lijepo čitljiv na drugom računaru, tako da bi trebalo da se takvi nestandardni fontovi izbegavaju koliko god je to moguće.
Vlad III Tepeš
mini|Vlad Tepeš. Vlad Tepeš (rumunski: Vlad Ţepeş; oko 1431. - 1476.) tzv. "Vlad Nabadač" rođen je u malom selu blizu Târgovista u Rumuniji. Otac ga je kao dijete dao u ruke Turcima. Postao je taocem u sklopu političke nagodbe te je sklonost okrutnosti razvio upravo dok je promatrao osmanlijske metode mučenja.
UTF-8
Fontovi koji podržavaju Unicode
Na LINUX-u i ostalim UNIX-ima se u samom nazivu fonta vidi da li podržava unicode ili ne, pošto posljednji deo naziva fonta predstavlja character set fonta. Ako tu piše iso10646, to znači da je font Unicode kompatibilan. Međutim, i ovdje bih radi prenosivosti dokumenata, preporučio da se koriste standardni (Adobe) fontovi, kao što su Times (-adobe-times-*-iso10646-1), Utopia (-adobe-utopia-*-iso10646-1), Helvetica (-adobe-helvetica-*-iso10646-1), Courier (-adobe-courier-*-iso10646-1).
Vlad III Tepeš
Zanimljivosti
Po Vladu Tepešu stvoren je lik najpoznatijeg vampira svih vremena, grofa Drakule.
UTF-8
Unicode, baze podataka i XML
To uvođenje XML-a kao glavnog jezika za podršku bazama podataka je još više učvrstilo poziciju Unicode-a, pošto se XML fajlovi standardno pišu u UTF-8 ili UTF-16. Zanimljiva je i ta činjenica da je Microsoft, koji se uglavnom protivi svim standardima i trudi se da definiše svoje, prihvatio XML i koristi ga gdje god može. Cijela .NET tehnologija je bazirana na XML. Zbog toga može da se očekuje da će u budućnosti biti samo više korištenja XML-a i Unicode-a i da je bitno što ranije se orijentisati ka njima.
Tabela kodova za naša slova
U tabeli 2 su izlistani skoro svi karakteri koji se kod nas koriste, sa svojim UCS-2 kodom, UTF-8 zapisom i sa HTML oktalnim i decimalnim zapisima (za više informacija pogledajte poglavlje 2).
Esad Kurtović
Objavljivao je u skoro svim bosanskohercegovačkim časopisima, kao i u nekoliko međunarodnih, od kojih su najznačajniji: Prilozi Instituta za istoriju (Sarajevo), Bosna franciscana (Sarajevo), Hrvatska misao (Sarajevo), Godišnjak Bošnjačke zajednice kulture Preporod (Sarajevo), Znakovi vremena (Sarajevo), Godišnjak Centra za balkanološka ispitivanja ANUBiH (Sarajevo), Glasnik Zemaljskog muzeja BiH (Sarajevo), Most (Mostar), Hercegovina (Mostar), Naša škola (Sarajevo), Glasnik arhiva i Društva arhivskih radnika (Sarajevo), Radovi Filozofskog fakulteta (Sarajevo), Glasnik Rijaseta Islamske zajednice (Sarajevo), Almanah (Podgorica), Anali Zavoda za povijesne znanosti HAZU u Dubrovniku (Dubrovnik), Istorijski časopis (Beograd,Inicijal (Beograd).
Učestvovao je sa izlaganjima na nizu naučnih skupova. Član je Centra za balkanološka ispitivanja i redakcije časopisa Godišnjaka Centra za balkanološka ispitivanja, redakcije časopisa Godišnjaka Preporod i redakcije časopisa Inicijal. Bio je član redakcije časopisa Prilozi Instituta za istoriju. Urednik je drugog i trećeg broja Radova Filozofskog fakulteta u Sarajevu (Historija, Historija umjetnosti, Arheologija) (2012-2014). Bio je predsjednik Odsjeka za historiju Filozofskog fakulteta u Sarajevu 2010-2014.
Predmeti interesovanja
Ekonomska, društvena i politička historija srednjovjekovne Bosne; bibliografija i historiografija bosanskog srednjeg vijeka.
Projekti:
James i Lily Potter
Lily
Lily je na posljednjoj godini školovanja postala glavna prefektica. Tokom većeg dijela vremena provedenog u Hogwartsu Lily je Jamesa smatrala samo arogantnim nasilnikom. U Snapeovom je sjećanju Harry vidio kako je James napisao i uređivao Lilyine inicijale, a Sirius je primijetio da James nije mogao odoljeti tome da se pravi važan (i napravi budalu od sebe) kad god je Lily bila u blizini. Međutim, Lily je branila Snapea od Jamesa (barem dok je ovaj nije nazvao "mutnjakušom") kad je James bacio urok na njega. Nakon što je James na petoj godini pozvao na spoj rekla mu je da ne bi izašla s njim čak ni da mora birati između njega i orijaške lignje. Harry je tako dobio dojam da je Lily mrzila Jamesa, ali Sirius i Lupin su ga uvjerili da ona nije mrzila svog budućeg muža nego da su samo imali težak početak.
Nakon što je James sazrio i promijenio svoje ponašanje, Lily je tokom sedme godine počela hodati s njim te su se zaljubili i vjenčali, a Sirius je bio Jamesov kum na vjenčanju.
James, Lily i Harry
James i Lily su imali sina, Harry Pottera, rođenog 31. jula 1980. James i Lily su bili članovi Reda feniksa, čarobnjačke organizacije koja se borila protiv Lorda Voldemorta i njegovih sljedbenika, Smrtonoša.
Sybill Trelawney je izrekla proročanstvo koje kaže da će se krajem jula roditi dijete čji su se roditelji tri puta sukobili sa Lordom Voldemortom i da će to dijete imati moć da se suprostavi Gospodaru tame. Severus Snape je prenio dio proročanstva Voldemortu. Iako se proročanstvo može odnositi i na Harryja i na Nevillea, Voldemort je ipak odabrao Harryja i odlučio ga ubiti. Pottteri, znajući da ih Voldemort traži, odlučili su se sakriti u Godricovoj dolini, te koristili su čaroliju Fidelius kako bi se sakrili. Na nesreću za Čuvara tajne su odabrali Petera Pettigrewa koji ih je izdao i prodao Voldemortu. 31. oktobra 1981. Voldemort ih napada u njihovoj kući. Prvo se suočava sa Jamesom Potterom kojeg ubija. Zatim pronalazi Lily koja se žrtvuje kako bi spasila Harryja, te i ona umire. Svojom žrtvom je aktivirala posebnu magiju, magiju koja je zaštitila Harryja od Voldemorta. Kada je Voldemort bacio kletvom Avada Kedavra na Harryja, kletva se odbila i pogodila njega. Voldemort je jedva ostao živ zahvaljujući horkruksima. Na pitanje da li je te noći još neko bio u kući, Rowling je rekla da nema komentara.
Voldemort nije mogao dotaći Harryja jer u njemu teče krv Lily Potter. To se vidi u Harry Potteru i Kamenu mudraca, kada profesor Quirrell (u kojem je Voldemort), kada pokuša dotaći Harryja, počinju mu plikovi iskakati na koži (u filmu se raspada). U Harry Potteru i Plamenom peharu, Voldemort uzima Harryjevu krv kako bi obnovio svoju, te tako u njemu teče Harryjeva krv. Na taj način opet može dotaći Harryja.
James je animagus. Njegov oblik je jelen, odnosno parožak. Interesantno je da Harryjev patronus ima oblik paroška. Također je vrlo važna činjenica da Harry ima majčine oči. J. K. Rowling je izjavila da će u sedmoj knjizi Harry Pottera biti puno više o Lily Potter.
Također pogledajte
Harry Potter (postava) Harry Potter (character) James ve Lily Potter Harry Potter (nhân vật)
.cz
.cz je najviši Internet domen za Češku.
Sophia Loren
Sofia Costanza Brigida Villani Scicolone, poznata kao Sophia Loren, italijanska je glumica s francuskim državljanstvom, koja je svjetsku slavu stekla 1960-ih godina.
Karlo VIII, kralj Francuske
Nakon toga dolazi do formalnog potpisivanja kraja Stogodišnjeg rata, što zajedno s vjenčanjem kralja sa Anom, vojvotkinjom Bretanje 1491. godine (čime je postao vojvoda Bretanje), postaje najvažniji pozitivni događaj tokom vladavine ovog mladog kralja. Ana, koja je bila formalno u braku sa carem Svetog rimskog carstva Maksimilijanom I, je bila prisiljena na udaju za Karla. Time je Karlo omogućio Francuskoj da ne bude potpuno okružena Habsburgovcima.
Kako bi osigurao svoja prava na napolitansko prijestolje, Karlo osvaja Napuljsku kraljevinu gotovo bez otpora. Kako ne bi zauzeo cijelu Italiju, italijanske države stvaraju koaliciju protiv francuske invazije i protjeruju francusku vojsku. Italijanski ratovi će trajati narednih 50 godina. Karlo je umro 1498. godine nakon što slučajno udara glavom od vrata. Pošto nije imao muškog nasljednika, naslijedio ga je njegov rođak Luj XII čime započinje vladavina dinastije Valois.
Biografija
U trenutku smrti Luja XI 30. augusta 1483. godine njegov jedini sin trinaestogodišnji Karlo postaje kralj. Do navršavanja punoljetnosti vladom u ime maloljetnog kralja upravlja njegova sestra Ana.
Tokom njenog upravljanja državom dolazi do formalnog potpisivanja kraja stogodišnjeg rata, što zajedno s vjenčanjem kralja s bretonskom vojvotkinjom Anom 1491. godine (čime je postao vojvoda Bretanje), postaje najvažniji pozitivni događaj u državnom životu Francuske za vrijeme ovog mladog kralja. Ana, već formalno udata udata za njemačkog kralja Maksimilijana I iz dinastije Habsburg, je bila prisiljena na udaju za Karla. Supruzi je branio da koristi svoju naslijeđenu titulu vojvotkinje Bretanje, što je paru uzrokovalo mnogo svađa.
Francuska ovog kralja je država koja tokom samo sedmogodišnje njegove potpune kontrole postaje veoma zadužena država zbog visokih financijskih troškova italijanskog rata.
Neoprezno hodajući kroz vrata Karlo VIII ozlijeđuje svoju glavu poslije čega u roku samo osam sati umire 7. aprila 1498. godine. Karlo VIII je s Anom Bretonskom imao troje mrtvorođene i četvero živorođene djece, od kojih najdugovječnije, sin Karlo Orland, doživljava samo 3 godine.
Kako u trenutku svoje smrti nije imao muške djece, novi kralj postaje Luj XII, unuk brata Karla VI. Kako je njegov bračni ugovor propisivao da će Bretanjom nastaviti vladavati supružnik koji nadživi drugoga, kraljica Ana ga je naslijedila u Bretanji, ponovo kao samostalna vladarica, ali ne zadugo; isti ugovor je propisivao da se ona mora udati za muževa nasljednika u slučaju da ostane udovica bez djece, pa se udala za Luja XII.
Espírito Santo
Espírito Santo je jedna od 26 saveznih država Brazila. Nalazi se na istoku države, unutar jugoistočne regije. Glavni grad je Vitória dok je najveći grad Vila Velha. Zauzima površinu od 46.077 km2 i po površini je 23. brazilska država. Prema podacima iz 2014. godine, brojala je 3.885.049 stanovnika i 15. je najmnogoljudnija savezna država sa 84 stanovnika po km2.
Geografija
Graniči sa državama: Bahia na sjeveru, Minas Gerais na zapadu i Rio de Janeiro na jugu.
Mratinci
Mratinci su naseljeno mjesto u općini Bratunac, Bosna i Hercegovina.
Spisak država po proizvodnji cementa
Ovaj članak je pisak država po proizvodnji cementa u 2005. godine. većinom baziran na podacima sa stranice indexmundi.com od septembra 2008. godine.
NGC 6932
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lala Šahin paša
Lala Šahin paša (1330 - oko 1382), osmanski vojskovođa i prvi beglerbeg Rumelije.
Monosomija 14
Monosomija je oblik aneuploidija sa prisustvom samo jednog od homolognih hromosoma (umesto tipska dva) iz para, koji utiče na hromosom 14. Fetusi sa monosomijom 14  nisu održivi. Postoje samo mozaični slučajevi i oni se obično manifestuju s teškim simptomima kao što su intelektualna nesposobnost, očni kolobomi, mikrocefalija i napadi.
Prijavljeno je jednogodišnje dijete sa kliničkim obilježjimaa monosomije 14. Imalo je dismorfne crte lica uključujući kolobome oka, dolihocefaliju i mikrocefaliju, pigmentaciju retine, teške napade, svijetlu kovrdžavu kosu i sužene prste. Došlo je do teške untelektualne nesposobnosti. Ovo je prvi prijavljeni slučaj teške mozaične monosomije 14, sa do 30% mozaicizma. Prepoznatljiv poremećaj crta lica prisutan je kod djece s delecijama 14q ili parcijalnom monosomijom 14, kao i sklonošću infekcijama, poteškoćama u hranjenju, napadima i pigmentacijom mrežnice.
Prstenasti hromosomi su rijetke hromosomske anomalije i obično nisu stabilne prirode. Pacijenti koji nose prstenasti hromosom imaju različite fenotipove, u zavisnosti od stepena strukturnog preuređivanja. Za jednogodišnjeg dječak, koji je imao hipotoniju, blefarofimozu, ptozu, baburast nos, blagu psihomotornu retardaciju i epilepsiju, otkriveno je da ima mozaicizam hromosomskog prstena 14 i monosomiju 14. Njegov kariotip je opisan kao do sada neprijavljena monosomija XY, r(14)(p11.2q32.31 ili q32.2)[84]/45, XY –14[10]/46, XY, dic r(14)[6]. Njegovi napadi reagovali su dobro na fenobarbital. Ima izraženo zaostajanje u rastu, ali manje ozbiljne zastoje u mentalnom i motorinom razvoju od onih sa prstenastom hromosomom 14 opisanim u literaturi. Opisana su tri pacijenta sa epilepsijskim napadima i mozaicizmom prstenastog hromosoma 14 i monosomijom za hromozom 14. Pacijenti su bili 17-godišnji dječak, kariotip 46, XY, r(14)(p12q32.33)/45, XY, –14, dječak su dobi os sedam mjeseci, kariotip 46, XY, r(14)( p11.2q32.33)/45, XY, –14, i 10-mjesečni dječak, kariotip 46, XY, r(14)(p12q32.31)/45, XY,y –14. Kod prvog bolesnika uočena su mikrocefalija i alopecija. Međutim, pronađeno je nekoliko dismorfnih karakteristika tipskih za prstenasti hromosoma 14. Imao je složene parcijalne napade sa sekundarnom generalizacijom u dobi od tri mjeseca i imao je blagu motornu i intelektualnu invalidnost. Oba druga pacijenta imala su napade atonije, praćene buljenjem, okolousnu cijanozu] i respiratorni zastoj u dobi od sedam ili osam mjeseci. Oba su takođe pokazali blago zaostajanje u razvoju i imali su nekoliko manjih anomalija kompatibilnih sa prstenastim hromozomom 14. Interiktni šiljci su uočeni kod drugog pacijenta u desnoj potiljalnoj regiji, dok je interiktni encefalogram trećeg pacijenta pokazao sporadične šiljke u lijevoj centralnoj regiji. U sva tri slučaja, napadi su bili rezistentni na uobičajene antiepilepsijske lijekove.
Župa dubrovačka
mini|280px|Župa dubrovačka, krajolik Župa dubrovačka je općina u Hrvatskoj, u Dubrovačko-neretvanskoj županiji.
Percy Weasley
Percy Ignatius Weasley (rođen 22. augusta 1976.) je imaginarni lik iz romana o Harry Potteru. On je sin Arthura i Molly Weasley, mlađi brat Billa i Charlieja i stariji brat Freda, Georgea, Rona i Ginny. Njegov mlađi brat Ron je prijatelj Harry Pottera i Hermione Granger. Percy je krenuo u Hogwarts 1987. i u knjigama je, kao i njegov otac i brat Ron, opisan kao visok i mršav.
Percy je u Harry Potteru i Kamenu mudraca bio Gryffindorski prefekt; u Harry Potteru i zatočeniku Azkabana postao je glavni prefekt. Crna je ovca obitelji zbog nedostatka duhovitosti, a to je i razlog zašto je postao cilj mnogih Fredovih i Georgeovih šala. Međutim, njegova ga majka u početku favorizira zato što nema nikakvih problema u školi.
Percy ima sovu zvanu Hermes nazvanu po glasniku bogova iz grčke mitologije. Hermesa je dobio od oca kad je postao prefekt.
U Harry Potteru i Odaji tajni Percy se ponašao pomalo tajanstveno, što je čitatelje moglo navesti da pomisle kako je on otvorio Odaju tajni, ali Ginny je kasnije otkrila da on ima tajnu djevojku - Penelope Clearwater.
U Harry Potteru i zatočeniku Azkabana je bio na posljednjoj godini školovanja u Hogwartsu. Školovanje je završio u junu 1994. i nakon toga je počeo raditi u Ministarstvu magije kao pomoćnik Bartya Croucha, bivšeg predstojnika Odjela magičnog pravosuđa. Percyu je gospodin Crouch bio poput idola, ali Crouch baš nije cijenio Percyja (nije mu uspio zapamtiti ni prezime - zvao ga je Weatherby). U Harry Potteru i Plamenom peharu zamijenio je Croucha na mjestu suca na drugom zadatku Tromagijskog turnira i čini se veoma staloženim i profesionalnim sve dok ne pomisli da je Ron u opasnosti (kao i Harry i on je vremensko ograničenje shvatio doslovno). Ocijenio je Harryja visokom ocjenom zbog "pokazivanja moralnosti". Trebao je biti sudija i na trećem zadatku, ali nije mogao doći zbog istrage oko Crouchovog dugog izbivanja.
U Harry Potteru i Redu feniksa Percy je je promaknut u mlađeg pomoćnika Ministra magije Corneliusa Fudgea, to je dovelo do osobne i političke svađe s njegovim ocem Arthurom, a vrhunac svađe bila je Percyjeva selidba u London i prekidanje svih veza s ostatkom porodice. Božicni darovi koje mu je obitelj poslala su vraćeni, a Percy je napustio čak i obiteljsku fotografiju (fotografije su magične pa se likovi u njima mogu kretati i napuštati okvire).
Kad je Percy saznao da je Ron postao prefekt poslao mu je sovu sa čestitkama i savjetom da umjesto odanosti Harry Potteru, za kojeg je Ministarstvo mislilo da laže u vezi s Voldemortovim povratkom, pokaže odanost Dolores Umbridge, a u hvaljenju Umbridgeove je otišao čak tako daleko da je počeo kritizirati svoje roditelje. Ron je Percyjevo pismo poderao i bacio u vatru.
NGC 2523C
NGC 2523C (također poznat kao MCG 12-8-32, PGC 23247 i UGC 4290) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 166 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Žirafa. Najveći prečnik je 1,50 (72 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (39 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Drakula
Drakula (engleski Dracula) je roman irskog književnika Brama Stokera. Roman Drakula spada u horor, žanr spekulativne fikcije.
Radnja romana
Radnja se događa u Transilvaniji i Engleskoj, a glavni je lik grof Drakula. Engleski advokat Jonathan Harker dolazi u zabačeni dvorac grofa Drakule u planinama Transilvanije. Drakula kupuje posjed u Engleskoj. U dvorcu grofa Drakule Jonathan postaje zatočenik i zavode ga tri vampirice. Kasnije uspije pobjeći i vratiti se u Englesku.
Drakula brodom odlazi u Englesku, a putem ubija cijelu posadu i saputnike. Grof sa sobom nosi i zemlju iz rodnog kraja, koja mu daje snagu. Drakula uskoro sreće Wilhelminu Minu Murray, Jonathanovu vjernu zaručnicu i njenu prijateljicu Lucy Westernra. Lucy u istom danu dobija tri bračne ponude: od lorda Arthura Godalminga, Amerikanca Quincyja Morrisa i psihijatra Johna Sewarda. Sewardow pacijent Renfield je luđak koji jede kukce. On je u stanju primijetiti Drakulino prisustvo. Renfield je prije Harkera bio u posjeti Drakuli u Translilvaniji.
Sa vremenom, Lucy se počinje čudno ponašati. Svi njeni prosci se brinu za nju, a Seward poziva u pomoć svog starog učitelja, profesora Van Helsinga. Van Helsing odmah primjećuje Lucyno stanje (ugrizao ju je vampir) ali to ne otkriva Sewardu jer ne želi da Seward izgubi povjerenje u njega. Seward ne vjeruje u vampire. Van Helsing pokušava izliječiti Lucy dajući joj krvnu transfuziju, ali bez uspjeha. Lucy ubrzo umire i pokopana je. Uskoro počinju kružiti priče o krvavoj dami koja po noći koja po noći uhodi i otima djecu. Van Helsing shvaća da je Lucy postala vampir pa se povjerava Sewardu, Godalmingu i Morrisu. Njih četvorica pronalaze Lucyn grob i ubijaju ju probijanjem kolca kroz srce i odsijecanjem glave. U isto vrijeme Jonathan Harker se vraća iz Transilvanije. Mina se pridružuje Jonathanu, ali je i Drakula zainteresiran za nju.
Nakon potrage za Drakulom u Londonu, ovaj se vraća u Transilvaniju da povrati snagu. Van Helsing i njegovi prijatelji ga slijede. U konačnom obračunu Drakula je ubijen probijanjem nožem, kao i njegove tri vampirice. U sukobu je poginuo i Morris. Mina je oslobođena Drakulina uticaja i svi se vraćaju u Englesku.
Lik grofa Drakule
Lik Drakule je vjerovatno utemeljen na vlaškom (danas u Rumunskom) vladaru Vladu III Tepešu, koji je vladao 1446-1476, uz prekide. Vlad III je ratovao protiv Turaka i bio veoma okrutan prema neprijateljima. Posebno je bio poznat po nabijanju neprijatelja na kolac. Ime Drakula je vjerovatno derivat naziva Red Zmaja (Order of the Dragon), viteški red koji je osnovao njemački car Sigismund. Vlad II, otac Vlada III, bio je član Reda Zmaja. Na rumunskom jeziku Dragon se čita Drac (od latinski Draco). Kasnije se pridodao nastavak ul pa je Vlad II postao poznat kao Vlad Dracul, ili Vlad Dragon (Vlad Zmaj). Neki kritičari su primijetili i sličnost romana Drakula i djela Carmilla, još jedno poznato djelo o vampirima, čiji je autor Sheridan le Fanu.
Drakula na filmu i u književnosti
Klasični nijemi film Nosferatu (1922) (režija Friedrich Wilhelm Murnau) je slobodna obrada Stokerovog romana (snimljen bez autorskih prava) što je dovelo do sudske tužbe. Vlasnik prava na Stokerov roman je dobio tužbu i bilo je naređeno da se sve kopije filma unište. Nekoliko kopija filma je sačuvano, a danas film ulazi u javnu domenu i slobodno se prikazuje. Snimljen je i remake Nosferatu (1979) (rež. Warner Herzog) i film Sjena vampira (2000) (Shadow of the Vampire), o snimanju filma iz 1922.
Drakula (1931), kojim se proslavio Bela Lugosi, smatra se klasikom filma strave. Od 1950ih britanska filmska kuća Hammer Films je snimila serijal filmova o Drakuli gdje su Drakula Christopher Lee a Van Helsing Peter Cushing. Drakula (1992) je jedan od najambicioznijih ekranizacija ove priče. Režiser Francis Ford Coppola je ubacio podzaplet gdje je Mina reinkarnacija Drakuline stare ljubavi.
NGC 1173
NGC 1173 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Perzej. Ovaj objekat je zapisao Guillaume Bigourdan 17. decembra 1884. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Karlo VII, kralj Francuske
Nakon što je pobjegao u Bourges, južno od rijeke Loare, Karlo se pogrdno nazvan "kraljem Bourgesa", jer je ovo područje bilo jedno od rijetkih preostalih regija koje ga nisu napustile. Međutim, njegov politički i vojni položaj se dramatično popravlja sa pojavom Ivane Orleanke kao duhovnog vođe Francuske. Ivana Orleanska i druge harizmatične figure su omogučile francuskim trupama da prekinu opsadu Orleansa i drugih strateških gradova na rijeci Loari i da slome engleske trupe u bici kod Pataya. Nakon ove pobjede oslobođen je grad Reims, što je omogučilo krunisanje Karla VII u Katedrali u Reimsu 1429. godine. Ovaj dugoočekivani događaj je pojačao francuski moral jer se neprijateljstvo sa Engleskom nastavilo. Nakon bitke kod Castillona 1453. godine francuzi su protjerali engleze sa evropskog kontinenta, osim Pale Callaisa. Posljednje godine Karlove vladavine su obilježili sukobi sa njegovim turbulentnim sinom, budućim francuskim kraljem Lujem XI.
Rani život
Iako tek jedanaesto dijete kralja Karla VI sudbina mu je pružila ruku putem smrti starije braće tako da Karlo VII postaje prestolonasljednik Francuske 1417. godine. Njegova sreća ipak ne traje dugo pošto ga se u stvarnosti otac odriče sporazumom iz 1420. godine. Njime se regulira da će nasljednik Karla VI postati njegova kćerka Katerina u čije ime upravljanje državom nakon kraljeve smrti treba preuzeti Henrik V. Uranjena smrt ovog kralja je samo rezultirala da do ujedinjenja Engleske i Francuske krune dolazi za života njegovog malenog sina Henrika VI. 21. oktobra 1422. godine tako u trenutku smrti Karla VI Karlo VII ima samo titulu francuskog princa dok pravno stvarna vlast u zemlji dolazi u ruke njegovog nećaka Henrika V.
U tom trenutku Engleska s svojim saveznicima vojvodstvima Burgundije i Bretanje drži cijelu sjevernu Francusku zajedno s kompletnim tokom rijeke Rajne sve do švicarske granice. Također i područje od grada Bordeauxa do granice Navarre se nalazi u engleskim rukama. Još prije očeve smrti kako bi popravio svoj nezavidni politički položaj Karlo VII sklapa bračni ugovor s kćerkom grofa od Anjoua što mu donosi podršku te pokrajine i Provanse.
mini|lijevo|250px|Francuska [[1428. godine. Engleska je crvene boje, njen burgundijski saveznik tamno crvene, a Francuska Karla VII zelene boje]]
U prvoj fazi rata oslobođenja njemu su bili suprostavljeni vlastita majka, Engleska, Bretanja i Burgundija. Jedina realna pomoć u to doba je stizala od ženine majke Jolande od Aragona. Prva promjena ove situacije nastupa još prije dolaska heroine ovog rata kada Bretanja istupa iz tog rata i proglašava svoju neutralnost. Pojava Ivane Orleanske na francuskoj sceni 1429. godine ne bi bila dobro prošla bez Jolande. Uz svu želju, vjeru i očekivanja Karlo VII nije imao novac za mobiliziranje vojske koju će ona voditi nego je morao zatražiti financijsku pomoć. S odobrenim zahtjevom vojska je krenula osloboditi opsadu Orleansa nakon čega će Karlo VII biti krunjen za kralja 1429. godine.
Pred kraj života Karlo VII nalazi pobunu protiv svoje vlasti koju vodi njegov beskompromisni sin i nasljednik Luj XI. Karlo VII umire 22. jula 1461. godine
Pirići (Bratunac)
Pirići su naseljeno mjesto u općini Bratunac, Bosna i Hercegovina.
Ilija Garašanin
Ilija Garašanin (Илија Гарашанин; Garaši, 28. januara 1812 – Grocka, 22. juna 1874) je bio srpski državnik, predsjednik Vlade, jedan od ustavobranitelja, tvorac velikosrpskog programa pod nazivom Načertanije.
Biografija
Sin Milutina Savića, imućnoga trgovca, Garašanin se školovao u očevoj kući, podučavan od strane privatnih učitelja. Zatim je učio grčku školu u Zemunu i bio je neko vreme u Orahovici, gdje je naučio njemački. Isprva je pomagao ocu u trgovini, da bi ga 1837. knez Miloš Obrenović uzeo u državnu službu i postavio za carinika u selu Višnjici, na Dunavu, a kasnije u Beogradu. Kada je uveo regularnu vojsku, knez Miloš je postavio Garašanina za starješinu, u činu pukovnika. Poslije odlaska kneza Miloša, boravio je neko vrijeme u Vlaškoj, gde je bio zakupio neke mošeje. Godine 1842. njegov otac i stariji brat, koji su bili na Vučićevoj strani, poginuli su u borbi protiv kneza Mihajla. Iste godine, postavljen je za pomoćnika ministru unutarnjih poslova Vučiću. Kada je 1843. Vučić morao, na zahtjev Rusije, otići iz zemlje, Garašanin je umjesto njega postao ministar unutarnjih poslova i ostao je na tom položaju sve do 1852. godine.
Garašanin je bio jedan od najvećih državnika i administrator ustavobraniteljskog vremena. Imao je velikih zasluga za utvrđivanje ustavobraniteljskoga režima. Stvorio je policiju u Srbiji i birokratski način uprave. U vanjskoj politici imao je vrlo široke poglede, koje je izrazio u svojem djelu Načertanije, iz 1844., po kojem je Srbija trebalo raditi na stvaranju velike jugoslavenske države, pod svojim predvodništvom. Bio je to prvi sustavno-razrađeni plan velikosrpske ideologije. Godine 1848., za razliku od Vučića, nastojao je da Srbija pritekne u pomoć prekosavskim Srbima, ali, kada mu je poslije ugušene mađarske bune ponuđen austrijski orden, on ga je odbio. Poslije Petronijevićeve smrti 1852., postao je knežev predstavnik i ministar vanjskih poslova, ali je na tom položaju ostao samo do proljeća 1853. Tada je otpušten na formalni zahtjev Rusije koja je znala za njegove namjere da u istočnoj krizi, koja se otvarala, veže Srbiju za zapadne sile, naročito za Francusku, a ne za Rusiju. Od 1856. do 1858. bio je u Savjetu i kada je, poslije Pariškog mira, knez Aleksandar Karađorđević pao pod austrijski utjecaj, Garašanin se okrenuo protiv kneza. U borbi protiv kneževe austrofilske politike, tražio je oslonac ne samo kod Francuske, nego i kod Porte, pa i kod Rusije, kojoj se, pored svega onoga što mu je ta sila učinila 1853., bio približio i zadobio njeno povjerenje. Prilikom Tenkine zavjere 1857., knez Aleksandar, potaknut austrijskim konzulom, želi optužiti i Garašanina da je bio upleten u zavjeru, ali, na kraju krajeva, nije mu mogao učiniti ništa zbog francuske diplomacije, koja ga je uzela u zaštitu. Od toga trenutka Garašanin je odlučno radio na obaranju Karađorđevića. Njegova je zasluga i razdvajanje Porte i Austrije, koje su dotad zajedno podupirale Aleksandra Karađorđevića, što je izazvalo Portinu intervenciju protiv njega. Posle Etem-pašine misije (početkom 1858.), postao je ministar unutrašnjih poslova u Magazinovićevom ministarstvu, koje je Porta, poduprta Rusijom i Francuskom, nametnula Karađorđeviću. Ušao je u vladu s namjerom da otjera kneza. Pored otpora kneza Aleksandra i jednoga dijela Savjeta, uspio je donijeti Zakon o Narodnoj skupštini. Rukovodeći izborima za tu Skupštinu kao ministar unutarnjih poslova nastojao je izabrati što veći broj kneževih protivnika. Nadao se da će uz pomoć Skupštine moći oboriti kneza i za taj slučaj imao je pripremljeno namjesništvo, koje bi upravljalo zemljom, dok se Porta i velike sile ne bi sporazumjele o novom knezu. Optuživan je od svojih protivnika da je sam htio preuzeti prijestolje. Izvjesno je bilo samo to da se spremao biti član namjesništva. Što se tiče njegovih pretenzija na prijetolje, one ne izgledaju dovoljno dokazane, iako su ga Francuzi spominjali kao mogućeg kneza.