cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myotonia congenita
Mehanizmi
Disfunkcionalni Cl− kanali nalaze se u membrani mišićnih vlakana i ne utiču na motorni nerv koji inervira mišić. Međutim, mnoge studije su pokazale da denervacija mišićnih vlakana mijenja provodljivost membrane u mirovanju, ali je li to uticalo na miotoniju u mišićima bilo je predmet žestokih debata, a rezultati eksperimenata su neuvjerljivi.
U skeletnim mišićnim vlaknima postoji sistem velikih poprečnih tubula sa visokim odnosom površine i zapremine. Početak aktivnosti skeletnih mišića povezan je sa inicijacijom i propagacijom akcijskih potencijala ponovo povezanih sa izlivom K+ u vanćelijsku tečnost i sistem transverzalnih tubula. Kada se nakon toga izazovu mnogi akcijski potencijali, više K+ se izbacuje iz ćelije u sistem transverzalnih tubula. Kako se K+ akumulira u sistemu poprečnih tubula, ravnotežni potencijal za K+ (E K+ ) normalno oko –80 mV, postaje više depolarizovan (depolarizacija), prema Nernstovoj jednadžbi. U vlaknima skeletnih mišića ravnotežni potencijal za Cl– je oko –80 mV, jednak potencijalu K+ u mirovanju. Cl– se kreće ka svom ravnotežnom potencijalu oko –80 mV, dok se kalij kreće ka svom ravnotežnom potencijalu više depolarizovan od –80 mV tokom aktivnosti. Ovo rezultira malo više depolarizovanim membranskim potencijalom vlakna tokom ponovljenih akcijskih potencijala, vidi: Goldmanova jednadžba. Provodljivost Na+ je samo kratko povišena u poređenju sa K+ provodljivošću tokom svakog akcijskog potencijala, zbog čega K+ u velikoj mjeri određuje membranski potencijal (Cl– pasivno se distribuira tokom odmora). U slučaju myotonia congenita, hloridni kanali koji omogućavaju Cl– da se kreće preko membrane prema svom ravnotežnom potencijalu su neispravni, tako da je K+ jedini ion koji određuje membranski potencijal, a kako se sve više i više K+ akumulira u sistemu transverzalnih tubula sa svakim narednim akcijskim potencijalom, vlakno se depolarizira sve dok se membranski potencijal ne približi dovoljno pragu akcijskog potencijala za osiguranje spontanu aktivnost. Spontani akcijski potencijali mogu nastati za nekoliko sekundi, što dovodi do odgođene relaksacije koja je obilježje miotonije. Prestanak spontane aktivnosti povezan je sa inaktivacijom natrijskog kanala (Nav1.4).
Tipovi
Postoje dva tipa myotonia congenita, autosomno dominantni oblik i autosomno recesivni oblik. Autosomno dominantna myotonia congenita (OMIM #160800) također se naziva Thomsenova bolest, po danskom/njemačkom liječniku Asmusu Julijusu Thomasu Thomsenu (1815–1896), koji je i sam imao bolest i koji je napisao prvi opis u (1876.). Autosomno recesivna miotonija kongenita (OMIM #255700) također se naziva i generalizirana miotonija, recesivna generalizirana miotonija (RGM), Beckerova bolest i Beckerova miotonija, po njemačkom profesoru Peteru Emilu Beckeru, koji je otkrio njenu recesivnu prirodu.
Termin kongenitalni u njegovom smislu "klinički očigledan pri rođenju" (prirođeni), odnosi se samo na Thomsenovu bolest, jer klinički početak Beckerove miotonije može biti odgođen do dobi od 4–6 godina. Ali u bilo kojem obliku myotonia congenita, najstrožiji smisao termina odražava da je bolest genetički prisutna od rođenja, iako klinički početak može biti odgođen.
S pojavom genetičkog testiranja, nedavno je otkriveno da se neke tipski recesivne mutacije mogu pojaviti na dominantan način kod nekih osoba. Razlog za to nije poznat.
Budući da nekoliko CLCN1 mutacija može uzrokovati ili Beckerovu bolest ili Thomsenovu bolest, ljekari se obično oslanjaju na karakteristične znakove i simptome kako bi razlikovali dva oblika miotonije kongenita. Međutim, miotonija uzrokovana mutacijama CLCN1 se povremeno može klinički ne razlikovati od miotonije uzrokovane mutacijama natrijevih kanala (SCN4A mutacije koje rezultiraju sličnom bolešću zvanom paramyotonia congenita.
Takozvana Bolest finskog naslijeđa, kongenitalna miotonija je češća u Finskoj i među etničkim Fincima. Molekulska studija gena CLCN1 u 24 porodice u sjevernoj Finskoj, uključujući 46 oboljelih pojedinaca, pokazala je da, iako se činilo da je nasljeđe dominantno (Thomsenov tip), u stvari je recesivno (Beckerov tip).
Diferencijalna dijagnoza
Miotonije natrijskih kanala (SCN4A)
Distrofije
Poremećaji kalijumskih kanala (KCNJ2)
Liječenje
Neki slučajevi kongenitalne miotonije ne zahtijevaju liječenje ili je utvrđeno da su rizici uzimanja lijeka veći od koristi. Međutim, ako je potrebno, simptomi poremećaja mogu se ublažiti kininom, ranolazinom, prokainamidom, flekainidom, fenitoinom, karbamazepinom, meksiletinom i drugim antikonvulzivnim lijekovima. Fizioterapija i druge rehabilitacijske mjere također se mogu koristiti za pomoć u funkciji mišića. Genetičko savjetovanje je dostupno.
Epidemiologija
U sjevernoj Skandinaviji, prevalencija miotonije kongenita procijenjena je na 1/10 000.
Procjenjuje se da myotonia congenita pogađa 1/100.000 ljudi širom svijeta.
Musala (planina)
mini|250px|Pogled na Musalu s juga Musala je najveći planinski vrh u Bugarskoj i na cijelom Balkanu, sa visinom od 2.925 m. Nalazi se u sastavu planine Rila na jugozapadu Bugarske, a također je i u sastavu nacionalnog parka Rila. Prosječna godišnja temperatura na Musali je -3°C, što je čini najhladnijim mjestom na Balkanu.
Između 1949-1962 vrh je nosio naziv Staljin, po Josifu Staljinu.
Donja Mahala (Mostar)
Donja Mahala je mjesna zajednica i kvart u Mostaru. Nalazi se južno od Starog Grada, između desne (zapadne) obale rijeke Neretve, i brda Hum.
Historija
Donja Mahala, kao jasna, specifična i samostalna stambena zona, formirala se po izgradnji Sevri-hadži-Hasanove džamije, prije 1620/21. godine i u to vrijeme se nazivala Sevri-hadži-Hasanova mahala, a prije izgradnje džamije „Okjuzi Mahala“. Uz džamiju je bio malen harem koji je očuvan do danas. U 19. vijeku na lokalitetu Donje Mahale nalazile su se sljedeće mahale: Čevrina, Sevri-hadži Hasanova, hadži-Jahije i Zirain-Ahmed-agina.
U Donjoj Mahali se nalaze Jahja Esfelova i Sevri hadži Hasanova džamija. Obje džamije su tokom rata teško oštećene, a poslije rata obnovljene i rekonstruirane.
Na 14. Sjednici, održanoj od 4. do 10. maja 2004. godine, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, donijela je Odluku o proglašenju „Graditeljske cjeline - Džamija u Mahali (Sevri hadži Hasanova džamija) u Mostaru ” nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čini Sevri hadži Hasanova džamija sa avlijom i pratećim sadržajima (česma, abdesthana).
Crvena armija
Crvena armija je bila vojska Sovjetskog Saveza (1918-1991.).
Stvaranje Crvene armije
Boljševičko rukovodstvo željelo je u novim vojnim snagama ukloniti sve carsko naslijeđe (posebno klasni sistem te sistem organiziranog nasilja nad vojnicima, tzv. dedovščina). Međutim, ubrzo se pokazalo da stvari neće biti tako jednostavne: novi zapovjednici, potekli iz boljševičkih redova, nisu imali nikakvo vojno obrazovanje, te su se morali oslanjati na bivše carske zapovjednike (naravno, povjerenje između te dvije grupe bilo je na niskom nivou). Rezultat je bila ad hoc vojna organizacija bez ikakvih dugoročnih razvojnih planova. Bilo je očito da se umjesto narodne milicije mora stvoriti klasična organizirana vojska; s tim ciljem Lenjin povjerava Lavu Trockom tu iznimno tešku zadaću. Trocki je između 1918. i 1924. godine uspio u toj gotovo nemogućoj zadaći, stvorivši iz demoraliziranih ostataka imperijalne vojske Crvenu armiju. Prvi korak u tom naporu bio je odluka da se zanemare marksističke ideje o naoružanom narodu i priđe organiziranju klasičnih oružanih snaga.
RKKA od 1918. do 1925.
Razdoblje građanskog rata između 1918. i 1922. godine, u istovremenoj borbi protiv carskih "bijelih" snaga, ustanka manjina koje su iskoristile raspad vlasti u Rusiji za sticanje nezavisnosti, seljačkih pobuna, i stranih intervencionističkih snaga, novostvorena RKKA je uspjela sačuvati novostvorenu sovjetsku državu (dobrim dijelom i zahvaljujući različitim interesima i nekoordiniranom djelovanju svih protivnika), ali ne i povratiti granice carske Rusije. Jedan od najvećih uspjeha RKKA u tom razdoblju bilo je odbijanje poljskog pokušaja prodora u Ukrajinu, no kasniji sovjetski pokušaj zauzimanja Varšave bio je neuspješan, a neki od događaja u sovjetskom vojnom vrhu (sukob Staljina i Tuhačevskog) imat će u budućnosti vrlo teške posljedice za RKKA.
Završetak rata s Poljskom 1920. godine otvorio je proces postupne demobilizacije RKKA, ali i traženje odgovora na pitanje - treba li se vratiti konceptu naoružanog naroda, ili graditi tradicionalno organizirane oružane snage. Rezultat vođenih debata predstavljao je kompromis: RKKA se počela organizirati po tradicionalnim obrascima masovnih oružanih snaga, ali je komunistička partija uvela izravnu političku kontrolu preko institucije političkih komesara.
Druga važna odluka koja je odredila dalji razvoj Crvene armije bila je spomenuta demobilizacija; sovjetska Rusija zbog teških ekonomskih uvjeta u zemlji jednostavno nije mogla održavati brojčano velike oružane snage. Teške okolnosti (npr. glad u regiji Volge 1921.- 1922. godine) dovodile su do masovnog dezertiranja, što se za RKKA pokazalo velikim problemom: mnogi dezerteri su sa sobom odnosili naoružanje i opremu, koje su prodavali kako bi prehranili sebe i svoje obitelji. Problem je dostigao takve razmjere da je Trocki potaknuo donošenje zakona kojim je svaki dezerter bio automatski osuđen na strijeljanje, a kuća u kojoj se skrivao trebala je biti spaljena. Radi hvatanja dezertera oformljene su specijalne jedinice, koje su dobile i ovlast strijeljanja svakoga koji je i ohrabrivao napuštanje jedinica. No, te drakonske mjere nikada nisu bile provedene u potpunosti (mnogi uhvaćeni dezerteri su poslani nazad na službu u jedinice koje su napustili), a kasnije amnestije rehabilitirale su ostatak dezertera.
No, opremanje vojnika naoružanjem i osnovnom opremom, kao i prehrana ljudstva, postajali su sve ozbiljniji problem, a i samo uvježbavanje vojnika bilo je neadekvatno. Teško stanje sovjetske ekonomije nije dozvoljavalo istovremeno obnavljanje industrije i jačanje vojne moći, te su mnoge jedinice bile pretvorene u radne ekipe, zadužene za izgradnju kasarni ili pružanje pomoći kolhozima za vrijeme žetve. Ti su poslovi ostavljali vrlo malo vremena za redovnu vojničku obuku tokom dvogodišnjeg služenja vojnog roka. Ista situacija bila je s obrazovanjem oficira: brza ekspanzija RKKA za vrijeme građanskog rata nije omogućavala organizaciju sistema vojnog školovanja oficira.
Harry Potter (lik)
Harry James Potter jest glavni lik serijala knjiga i filmova Harry Potter književnice J.K. Rowling. On je sin jedinac Jamesa i Lily Potter koji su stradali, te je on već kao jednogodišnja beba došao u dom Dursleyjevih, gdje je proveo narednih deset godina. Harry je naslijedio majčine zelene oči i očevu neobično kuštravu crnu kosu. Ranije je opisivan kao nizak i mršav za svoje godine. Također ima i tanak ožiljak na sredini čela u obliku munje. To je jedini tjelesni znak ubojite kletve koju je na njega bacio Lord Voldemort 31. oktobra 1981. i koja je ubila njegove roditelje i uništila njihovu kuću. Harry pohađa Hogwarts, školu vještičarenja i čarobnjaštva. Njegovi najbolji prijatelji su Ronald Weasley i Hermione Granger.
Crvena armija
RKKA od 1918. do 1925.
O tadašnjoj situaciji u RKKA svjedoči izvještaj koje je 30. marta 1925. na zasjedanju Politbiroa iznio novi narodni komesar za vojna i pomorska pitanja M. V. Frunze (koji je naslijedio Trockog). U izvještaju su navedeni ozbiljni nedostaci u oružanim snagama poput slabe pripreme kontigenta regruta koji dolaze na odsluženje vojnog roka, slabe razine uvježbanosti i morala među vojnicima, dugog vremena potrebnog za opću mobilizaciju. Radi poboljšanja situacije Frunze je predložio smanjenje vojske na oko 700.000 ljudi, te povećanje vojnog proračuna (s 412 miliona rubalja 1924.-25. na 656 miliona rubalja za 1925.-26.).
Harry Potter (lik)
Glumac Daniel Radcliffe je glumio lik Harryja Pottera u svim dosad snimljenim filmovima.
Prije romana o Harry Potteru
Harry je u čarobnjačkom svijetu poznat po tome što je preživio napad zlog Lorda Voldemorta, jednog od najmoćnijih čarobnjaka svih vremena i najvećeg negativca u serijalu kad je bio star tek 15 mjeseci. Voldemort je izgubio svoju moć i tijelo, ali ipak je preživio.
Crvena armija
Crvena armija u 2. svj. ratu
Za objašnjenje sovjetskih gubitaka na početku njemačkog napada od iznimne važnosti je dobijanje uvida u razvoj i doktrinu Crvene armije. Osim štete koju su Crvenoj armiji napravile čistke provedene između 1936. i 1938. godine, na teške gubitke u početku operacije Barbarossa utjecao je i koncept "aktivne odbrane" koji je spriječio poduzimanje strateške odbrane po dubini.
Harry Potter (lik)
Prije romana o Harry Potteru
James i Lily Potter su tada ubijeni dok su pokušavali zaštititi malog Harryja od Voldemortovog napada. James je umro prvi, na ulazu u kuću, u pokušaju da zaustavi Voldemorta. Lily se odlučila žrtvovati za svog sina, iako je imala izbor, i tako je zaštitila Harryja drevnom magijom. Tako se ubojita kletva Avada Kedavra "odbila" od Harryja na Voldemorta i Harry je preživio. Zbog toga je Voldemort izgubio moći, ali ipak mu je ostalo snage da preživi i jednog dana se opet vrati na vlast.
Taj događaj doveo je do Harryjeve slave u čarobnjačkom svijetu i nadimka "dječak koji je preživio", zato što je on jedina osoba koja je (osim Voldemorta) preživjela kletvu Avada Kedavra i smatraju ga razlogom Voldemortovog pada. A jedini vidljivi znak da se tako mlad susreo s Voldemortom je ožiljak u obliku munje kojeg Harry ima na čelu. Uprkos činjenici da je Harry preživio pokušaj ubistva, do pete knjige nema pojma zašto je Voldemort izgubio moć i u Harry Potter i Odaji tajni potvrđuje to govoreći Voldemortu:
Nakon smrti roditelja Harry je bio prisiljen živjeti sa jedinom porodicom koja mu je ostala, sestrom svoje majke Petuniom Dursley i njenim mužem Vernonom, u malom engleskom gradiću Little Whingingu u Surreyu. Dursleyevi žive u Kalininom prilazu br. 4 u velikoj, besprijekorno održavanoj četverosobnoj kući i čine se posve dobrim i normalnim. Ali baš i nisu, tako su prvih deset godina zanemarivali Harryja u korist njihovog sina Dudleya i u pokušaju da Harryju "izbiju" iz glave magiju i učine ga "normalnim" držali su ga u izolaciji od čarobnjačkog svijeta i svih njegovih utjecaja. Harry nije čistokrvni čarobnjak, već je miješane krvi, potomak je jednog bezjačkog roditelja i jednog roditelja čarobnjaka. Po svom ocu, potomak je čistokrvnih čarobnjaka, ali je njegova majka vještica rođena kao bezjakinja, u nemagičnoj porodici.
Porodica
Harry bi također mogao biti u rodbinskim vezama sa svojim kumom, Siriusom Blackom. James i Sirius bi mogli biti rođaci u prvom koljenu, što nije iznenađujuće kad se uzme u obzir veličina porodice Black. Charlus Potter je bio oženjen Doreom Black, unukom Phineasa Nigellusa Blacka. Nagađa se o tome jesu li oni Jamesovi roditelji ali mora se uzeti u obzir i ono što je rekla J.K.R: da su Jamesovi roditelji bili stariji po čarobnjačkim mjerilima (što bi značilo da su doživjeli stvarno duboku starost; Griselda Marchbanks doživjela je preko 160 godina), a Dorea je umrla sa samo 57. Ali ipak, Charlus i Dorea su bili ista generacija kao i Siriusovi roditelji, pa ta mogućnost ostaje otvorena.
Harry Potter i Kamen mudraca
Kao što je rečeno u Harry Potteru i Kamenu mudraca, Harry nije ni znao da je čarobnjak do svog jedanaestog rođendana, kad mu je Rubeus Hagrid, lovočuvar u Hogwartsu i pomoćnik Albusa Dumbledorea, objasnio situaciju i rekao mu za njegovu slavu u čarobnjačkoj zajednici. Vremenom je Harryu počela ići na živce njegova slava, što je i uticalo na njegove odnose s drugima tako da su se oni ili sažalili nad njim ili su ga mrzili.
Kratko nakon svih tih saznanja o čarobnjačkom svijetu i svojoj ulozi u njemu, Harry je započeo školovanje u školi vještičarenja i čarobnjaštva u Hogwartsu. Tamo je svrstan u Gryffindorski dom i ubrzo se sprijateljio sa Ronom Weasleyem, a kasnije i sa Hermionom Granger. Međutim, Draco Malfoy, koji je svrstan u Slytherinski dom, postao je Harryev najveći neprijatelj u Hogwartsu. Harry dijeli spavaonicu sa Ronom, Nevilleom Longbottomom, Seamusom Finniganom i Deanom Thomasom. Njegova prva godina obilježena je, između ostalog izabran je na poziciju tragača u Gryffindorskoj metlobojskoj ekipi zbog svoje prirodne nadarenosti za letenje i tako je postao najmlađi igrač nekog doma u posljednjih stotinu godina.
Zaštita koju je Harry dobio žrtvom svoje majke još mu je jednom pomogla kad se Lord Voldemort potajno vratio u čarobnjački svijet u potrazi za Kamenom Mudraca i kako bi vratio svoje tijelo. Koristeći tijelo profesora Quirrella, učitelja u Hogwartsu, Voldemort je došao u školu u potrazi za kamenom. Harry je uspio preživjeti susret sa Voldemortom i ponovno ga oslabiti koristeći zaštitu svoje majke. Voldemort nije mogao dotaknuti Harryja pa je pobjegao, ostavljajući Quirrella da umre.
Harry Potter i Odaja tajni
U Harry Potteru i Odaji tajni, Harry se suočio sa još izazova. Neki su mu samo malo smetali (kao pokušaji Gilderoya Lockharta da iskoristi njegovu slavu i veliko poštovanje Colina Creeveya), dok su drugi bili puno ozbiljniji i teže podnošljivi, kao naprimjer kad je pred cijelom školom otkriven kao parsel-ust i kad je bio pod sumnjom da je Slytherinov baštinik te okrivljavan za seriju napada koji su se dogodili u školi. Ali njegov najteži izazov bio je smrtonosni basilisk kojeg je pustio duh Toma Riddlea, mladog Voldemorta. Tom Riddle pustio je zmiju iz odaje kontrolirajući Ginny Weasley pomoću dnevnika koji je sadržavao dio njegove duše.
Harry je dokazao svoju hrabrost i odvažnost kada je spasio Ginny, ubio basiliska mačem Godrica Gryffindora i pobijedio Riddlea tako što je u dnevnik zabio jedan basiliskov zub i time uništio Riddleov duh.
Dubrave (župa)
Dubrave su župa na području Huma. Ime Dubrava se susreće u označavanju različitih predjela na širem području Hercegovine u oznaci šume. Vjerovatno je korjensko dub (hrast) osnova za postanak imena župe.
Harry Potter (lik)
Harry Potter i Plameni Pehar
U Harry Potteru i Plamenom Peharu, Harry je tajanstveno izabran da se takmiči na Tromagijskom turniru, iako se on nije ni prijavio, a nije ni dovoljno star da se kvalificira. Natjecanje se sastoji od tri opasna zadatka, a zadnji završava svojevrsnom utrkom za osvajanje Tromagijskog pokala. Nakon što su i Harry i Cedric Diggory izabrani za prvake Hogwartsa, oni polahko postaju prijatelji. Harry je otkrio Cedricu ono što su svi drugi prvaci već znali, u prvom zadatku će biti zmajeva. U zamjenu za tu Harryevu pomoć, Cedric Harryu daje savjet kako shvatiti trag koji su dobili za sljedeći zadatak.
Dubrave (župa)
Župa Dubrave omeđena je sa sjevera župama Bišće i Nevesinje, sa istoka župom Dabar, s jugoistoka župom Popovo, s juga župama Žaba i Luka, te na zapadu rijekom Neretvom i župom Večenike (Večerić) s desne strane rijeke Neretve. U župi Dubrave poznate su tvrđave Počitelj (srednji vijek), Gorica ('castrum Grizzora') i Vidovski, naselja Stolac, Bivolje Brdo, Bitunja i Trijebanj, a od nekropola sa stećcima Opličići, Gornje Hrasno, Hodovo, Radimlja i Boljuni. Šire područje župe Dubrava se raspalo na manje cjeline tokom 15. vijeka. Uzima se da je područje Vidovog polja jedna takva cjelina. Na području župe Dubrave posjed su imali predstavnici vlasteoskih porodica Milatovići i Šimrakovići.
Harry Potter (lik)
Harry Potter i Plameni Pehar
Nakon što su Cedric i Hrarry pomogli jedan drugom u trećem zadatku, labirintu punom raznih čudovišnih stvorenja i čarobnih prepreka, ni jedan od njih ne želi uzeti pokal, osjećajući da ga onaj drugi više zaslužuje. Cedric ne bi došao do pokala da mu Harry nije pomogao u zadnjem trenutku. Harry ne bi pobijedio u utrci sa Cedricom, zato što mu je noga ozlijeđena. Zato oni odluče zajedno i u isto vrijeme posegnuti za pokalom, nesvjesni toga da je pokal zapravo putoključ. On ih preveze ravno do groblja gdje ih očekuje sam Lord Voldemort.
Harry svjedoči ubistvu Cedrica, kojeg je ubio Peter Pettigrew kletvom Avada Kedavra. Odmah nakon toga, Harry je svezan i svjedoči čaroliji koja je vratila tijelo Lordu Voldemortu (čarolija je uključivala i Harryevu krv koja je Voldemortu omogućila "imunost" na Harryja).
Voldemort zove svoje smrtonoše i nezadovoljan je zato što ga nisu prije potražili. Zatim se odluči boriti s Harryem prije nego što ga ubije. Ali ne zna da su njegov i Harryev štapić braća (imaju istu jezgru, perje koje pripada Dumbledoreovom feniksu, Fawkesu). Kad su takvi štapići prisiljeni boriti se jedan protiv drugog, oni stvore posebnu vezu, čaroliju Priori Incantatem zbog koje su iz Voldemortovog štapića počeli izlaziti "duhovi" svih onih koje je ubio. To uključuje Harryeve roditelje i Cedrica (ubio ga je Pettigrew, ali Voldemortovim štapićem), koji zatraži od Harryja da njegovo tijelo odnese njegovim roditeljima. Duhovi su pomogli Harryu da pobjegne s groblja pomoću putoključa.
Harry saznaje da je novi profesor Odbrane od mračnih sila, "Divljooki" Moody, zapravo varalica. To je zapravo bio Barty Crouch Jr. koji je planirano uspio pomoći Voldemortu da se ponovno dočepa tijela. On je i prijavio Harryja na turnir te pokušao osigurati da Harry dođe do Tromagijskog pokala. Nakon što su Harry, Dumbledore, Snape i McGonagallica čuli Crouchevo svjedočenje, Harry se prisjetio svih događaja za Dumbledorea i svog krsnog kuma. Dakle, u ovom romanu Lord Voldemort je povratio svoju izgubljenu moć.
Harry Potter i Red feniksa
Prije početka svoje pete godine školovanja u školi čarobnjaštva i vještičarenja u Hogwrtsu Harryja iz Kalininog prilaza broj 4 odvode njegovi bivši profesori Moody i Lupin, te Nymphadora Tonks (zvana Tonks), Kingsley Shacklebolt, Dedalus Diggle, Elphias Doge, Emmeline Vance, Sturgis Podmore i Hiesta Jones. Na metlama odlijeću do Grimmaulovog trga broj 12 u Londonu. To je nekad davno bila kuća Siriusovih roditelja, ali se sada koristi kao sjedište Reda Feniksa. Ostatak praznika Harry provodi provodi pomažući Siriusu, Ronu, Hermioni, Fredu, Georgeu Ginny i gospođi Weasley učiniti kuću pogodnom za stanovanje. Budući da su ga prije njegovog odlaska napali dementori Harry mora doći na saslušanje u Ministarstvo magije. Na saslušanju u Ministarstvu Harryja je branio profesor Dumbledore. On je za Harryja pripremio vrlo jaku odbranu, stoga je Ministarstvo moralo popustiti. Te godine Harryja je dočekalo još jedno iznenađenje, budući da su prošle školske godine svi prefekti završili svoje školovanje došlo je vrijeme da se izaberu novi. Harry je tokom praznika bio opsjednut saslušanjem i planovima lorda Voldemorta, stoga o tome uopće nije razmišljao. Iz nekog razloga (samo njemu poznatima) profesor Dumbledore je za Gryffindorske prefekte imenovao Rona i Hermionu.
Ginny Weasley
Harry je svoju vezu s Ginny započeo na svojoj šestoj godini (Harry Potter i Princ mješane krvi). Svoju vezu su započeli nakon svog prvog poljubca. On se zbio nakon što su Gryffindori osvojili pokal (Harry nije bio prisutan na toj utakmici, pa nije znao jesu li pobijedili). Harry i Ginny su prekinuli nakon Dumbledoreovg pokopa. Harry je mislio kako bi Ginny bila u velikoj opasnosti ako Voldemort sazna da su u vezi. Ipak, nakon Voldemortove smrti Harry i Ginny su opet u vezi. Prema romanu oni su u braku i imaju troje djece (James, Albus Servus i Lily). James, njihov najstariji sin je godinu dana stariji od Albusa Servusa dok je on dvije godine stariji od Lily.
Ulični neredi u Londonu 2011.
mini|desno|Spaljeni automobili nakon nereda u Liverpoolu, 2011. godine Ulični neredi u Londonu, 2011. godine su serija trenutnih javnih poremećaja koji se očituju u nasilju, paljevinama i pljačkanju, koji su počeli u Tottenhamu, Sjeverni London, prije nego što su se proširili na ostale dijelove grada, i neka područja Engleske.
Nasilni događaji su počeli 6. augusta 2011., slijedeći fatalno pucanje u 29to godišnjeg civila, Marka Duggana, koje su počinili službenici "Metropolitan Police Service".
Mirni marš, sastavljen od 200 ljudi u Tottenhamu je postao nasilan i prerastao u nered. Neredi su nastavljeni sljedećih dana, i raširili se na druga područja grada, uključujući: Wood Green, Enfield Town, Ponders End i Brixton. Vandalizam, paljevina, pljačkanje i nasilno ponašanje su također zabilježeni u nekoliko općina Londona, proširujući se na jug do Croydona. Najmanje 35 policijskih službenika je povrijeđeno. 8. augusta 2011., prošireni su neredi i pljačkanje na dijelove Birminghama, Liverpoola, Nottinghama, Bristola, Kenta i Leedsa.
Kao odgovor na eskalaciju pobune, Premijer David Cameron, Državni sekretar Theresa May i gradonačelnik Londona Boris Johnson, su skratili svoje odmore, i vratili se u Britaniju.
Ovi proteste se porede sa događajima u Brixtonu, 1995.
Uzroci
Neredi u Tottenhama su potaknuti nakon smrtonosnog pucanja u 29. godišnjeg Marka Duggana, od strane policije, 4. augusta 2011., tokom planiranog hapšenja, tokom kojeg je jedan policajac povrijeđen. Mjesto dešavanja je most Ferry Lane, blizu stanice Tottenham Hale.
Još nije u potpunosti poznato, zašto je policija htjela da uhapsi Duggana, ali se izvještava da je planirano hapšenje bilo dio akcije "Trident", koja ima veze sa kriminalom u kojem je upotrijebljeno vatreno oružje, i nezakonita trgovina opojnom drogom.
Anders Fogh Rasmussen
Anders Fogh Rasmussen (rođen 26. januara 1953) jest danski političar i predsjednik danske stranke Venstre (Ljevica), a od 2001. do 2009. bio je premijer Danske. Bivši je generalni sekretar NATO saveza.
Rasmussenove namjere u vladi su bile više desničarske prirode nego što je to bio običaj u danskoj politici zadnjih decenija. Glavne teme su mu bile deregulacija, privatizacija i ograničenje vladinih struktura. Njegova vlada je donijela više strogih zakona kako bi se smanjio doliv imigranata u Dansku.
Rat u Iraku
Kao premijer, Rasmussen je snažno podržavao američki rat u Iraku. Kao što je to bio slučaj sa većinom evropskih zemalja, i u Danska se suočila s velikom opozicijom. Razne ankete su ukazivale na raskol danskog javnog mnjenja po ovom pitanju. Dvojica protivnika su uspjeli prodrijeti u danski parlament i politi crvenu boju na danskog premijera Rasmussena, kao znak protesta danskog učestvovanja agresije na Irak. U mjesecima nakon same agresije, danske trupe učestvuju u sklopu multinacionalnih snaga u Iraku. Nekih 550 danskih vojnika je stalno stacionirano od 2004. u kampu "Danevang" blizu Basre.
Bibliografija
Njegove knjige, koliko je poznato, nisu prevedene na bosanski jezik. Ovo je spisak njegovih djela na danskom jeziku, a u zagradi doslovni prijevod na bosanski jezik).
Dao je svoj doprinos kao koautor sljedećim stručnim knjigama:
Kostur
Kostur ili skelet (grč. skeletos=isušeno tijelo, mumija) se u biologiji odnosno u anatomiji naziva dio tijela koji čini nosivu strukturu organizma. Uopćeno postoje dvije vrste kostura odnosno skeleta: tzv. egzoskelet koji čini stabilnu vanjsku opnu jednog organizma, i tzv. endoskelet koji čini nosivu strukturu u unutrašnjosti tijela.
U prenesenom značenju se pod kosturom uvijek podrazumijeva osnovni, noseći dio nečega, npr. u građevini (kostur zgrade) ili u umjetnosti (kostur skulpture).
Citoskelet
mini|desno|Ćelije endotela pod mikroskopom. Mikrotubuli su obojeni zeleno, a aktinski filamenti u crveno. Ćelijska jezgra su plava.
Hidroskelet
Najjednostavnija od svih vrsta kostura koja je zastupljena prije svega kod beskičmenjaka koje popularno nazivamo crvima. Hidroskelet se u suštini sastoji od vanjske mišićne opne koja (slično crijevu za zalijevanje bašte) vrši pritisak na vodu u unutrašnjosti tijela. Budući da se voda da vrlo slabo komprimirati, tijelo organizama s hidroskeletom je prilično čvrsto.
Egzoskelet
Egzoskeleti su vanjski kosturi koji pokrivaju tijelo životinje, služeći kao oklop za zaštitu životinje od predatora. Člankonošci imaju egzoskelete koji pokrivaju njihova tijela i moraju proći periodično mitarenje ili ekdizu kako životinja raste. Školjke mekušaca su još jedan oblik egzoskeleta. Egzoskeleti pružaju površinu za pričvršćivanje mišića, a specijalizirani dodaci egzoskeleta mogu pomoći u kretanju i odbrani. Kod člankonožaca, egzoskelet također pomaže u senzornoj percepciji. Sastoji se od nekoliko slojeva s četiri funkcionalno različite regije: epicuticula, procuticula, epidermis i basallamina.
Vanjski skelet može biti prilično težak u odnosu na ukupnu masu životinje, pa su na kopnu organizmi koji imaju egzoskelet uglavnom relativno mali. Nešto veće vodene životinje mogu izdržati egzoskelet jer je težina manje važna pod vodom. Južna džinovska školjka, vrsta izuzetno velike morske školjke u Tihom okeanu, ima školjku koja je masivna i po veličini i po težini. Syrinx aruanus je vrsta morskog puža s vrlo velikom školjkom.
Egzoskeleti se mogu sastojati od različitih materija. Primjeri su kosti i hrskavica (kod kornjača i plakoderma tj. oklopnih riba), hitin (kod člankonožaca), kalcijevi spojevi (kod korala, školjki i nekih mnogočekinjaša) ili silikata (kod silikatnih algi i radiolarije).
Endoskelet
Endoskelet je unutrašnja noseća struktura organizma sastavljena od mineraliziranih tkiva, kao što su koštani skeleti koji se nalaze kod većine kičmenjaka. Endoskeleti su visoko specijalizirani i značajno variraju među životinjama. Razlikuju se po složenosti od funkcioniranja isključivo za potporu (kao u slučaju spužvi), do služenja kao mjesto vezivanja za mišiće i mehanizam za prijenos mišićnih sila. Ovakve strukture možemo naći kod svih hordata, bodljokožaca i spužvi. Endoskelet tijelu daje stabilnost i omogućuje slobodno kreanje. Pravi endoskelet se razvija iz mezoderma i ovakav tip kostura nalazimo kod hordata i bodljokožaca.
Bodljokošci
Skelet bodljokožaca u koje se ubrajaju i morske zvijezde se sastoji najvećim dijelom od kalcita uz mali dodatak magnezijevog oksida. Nalazi se ispod vanjske kože (epiderma) u mezodermu i stvara se unutar ćelijskih zajednica tzv. sklerocita. Materija koju stvaraju ovi sklerociti (tzv. stereom) je porozna i stoga istovremeno i čvrsta i laka. Ona vremenom srasta u ploče (osikli) koji mogu rasti u svim pravicma i stoga nadomjestiti gubitak jednog dijela tijela. članci koji povezuju pojedine dijelove kostura se mogu pokretati uz pomoć mišića.
Hordati
Dok se kosti sastoje od osteocita (specifične koštane ćelije), hrskavica se sastoji od hondrocita (specifične hrskavične ćelije). Na osnovu međućelijske matrice se razlikuju hijalinska, elastična i končasta hrskavica.
Kičmenjaci
Kosturi kičmenjaka (kralježnjaka) pokazuju velike sličnosti ali se kod različitih životinja ipak daju primijetiti važne razlike koje su nastale pod uticajem životnog prostora i uslova.
mini|Kostur plavog kita
NGC 381
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Egipatska mitologija
Razdoblje Amarne
280 px|mini|Knjiga mrtvih, ljudi dolaze Ozirisu Egipćani su se klanjali bogovima, štovali ih i prinosili im žrtve. Smatrali su ih gospodarima svijeta. Vjerovali su u hiljade bogova. Tako je bilo uvijek, osim za razdoblja Amarne. Po naredbi faraona Ehnatona, hramovi su zatvoreni, a izgrađen je novi grad - Amarna. U Amarni su štovali Atona - Sunčev disk. Prikazima starih bogova uništavana su lica. Za vrijeme invazija Grka, Thoth je povezivan sa Hermesom. Tokom vladavine Rimljana, uvedeno je hrišćanstvo, te su hramovi zatvoreni. Izdana je naredba da se zabrani štovanje poganskih bogova. Tada je Egipat preživio sve, osim gubitka svojih bogova.
Mitovi o stvaranju
lijevo |mini|300 px|Egipatsko poimanje svemira s [[Gebom, Nut i Šuom]] Prema egipatskoj mitologiji, prvobitno je postojao okean Nun, koji se spominje kao i bog. Iz njega je izronio brežuljak. Ali postoje 3 mita o nastanku bogova iz Nuna. Prvi potječe iz Heliopolisa, Grada Sunca, te govori da je na početku iz Nuna rođen bog Sunca. Izvorni mit kaže da je to Atum, ali je poslije u mitu spominjan Ra. U Novom kraljevstvu, mit govori da je Amon-Ra bog Sunca. Bog Sunca je ispljunuo Šua i Tefnut, blizance, a iz njegovog oka je nastala Hathor. Drugi mit dolazi iz Memfisa, gdje se vjerovalo da je stvoritelj svega i Atumov otac Ptah, bog umjetnika. Treći mit, iz Hermopolisa, kaže da je na početku postojao i okean Nun, i bog Nun. Bog Nun imao je ženu Naunet, a oboje su bili vodene sile. Uz njih su bili još neki bogovi, a važniji su Amon i Amaunet. Amon u ovom mitu nije Sunce, već život.
Izgled svemira
Egipćani su vjerovali da svemir čine bogovi koji su personifikacije elemenata prirode. Geb je Zemlja, on leži dolje. Na njemu je Šu, zrak, koji razdvaja Geba od Nut, neba. Nutino tijelo je nebo, a njime se kreću Sunce, Mjesec i zvijezde. Okean Nun je oko Geba te predstavlja sva mora, a nalazi se i na nebu pa je nebo plavo. Većina drugih bogova živi na nebu, dok Oziris sa mrtvima živi u podzemlju - Duat. Rijeka Nil je sveta rijeka, a njen bog je Hapy, personifikacija vode i obilja. Set je vladar pustinja koje okružuju dolinu Nila.
Zagrobni život
Egipćani su vjerovali u život poslije smrti. To vjerovanje potiče iz sage o Izidi i Ozirisu. Oni su vladali Egiptom na početku. Njihov brat Set bio je ljubomoran na njih, pa je skovao urotu. Postoje tri verzije mita o tome kako se Set riješio Ozirisa - prva kaže da se pretvorio u krokodila, druga da se pretvorio u vodenkonja, a treća, Plutarhova verzija, kaže da je Oziris žrtva urote. Set je ubio Ozirisa, i nastala je smrt. Anubis i Izida su ipak oživjeli Ozirisa, koji je postao vladar carstva mrtvih. Kad bi čovjek umro, njegova duša bi došla u podzemlje - Duat, gdje bi mu se sudilo. Duši bi postavili mnoga pitanja i naveli grijehe. Anubis bi stajao kraj vage i motrio srce i pero koje simbolizira Ma'at, božicu pravde i istine. Ako bi duša prošla, Thoth bi to zabilježio, a Horus bi dušu odveo Ozirisu, do kojeg su stajale Izida i Neftis. Pokojnik bi uživao u pogrebnom životu, a mogao se pridružiti posadi Ra, koji je svakog dana putovao nebom donoseći ljudima svjetlost i toplinu. Postojale su posebne Knjige mrtvih i čarolije koje su svećenici čitali pri izvođenju obreda. Pokojnika bi mumificirali i položili u grobnicu.
Važniji egipatski bogovi
mini|270 px|Velika sfinga u Gizi
mini|desno|230 px|Ankh, sveti križ života mini|270 px|Štovanje Atona, Sunčevog diska, za vrijeme Ehnatona
Također pogledajte
Mitologija
Huahine
mini|desno|250p|Ostrvo Huahine Huahine je dio Društvenih ostrva Francuske Polinezije. Posmatrano kao cjelina, Huahine je, poslije Tahitija, drugo najveće u Društvenim ostrvima, a najveći u Zavjetrinskim ostrvima. Huahine se, ustvari, sastoji od dva ostrva, Huahine Nui (Veliki Huahine) i Huahine Iti (Mali Huahine), koji su prije bili spojeni samo pješčanim nasipom pri niskoj plimi, ova dva ostrva su sada spojena malim mostom. Oba ostrva imaju četiri sela.
NGC 2089
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1988
IC 1988 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Eridan. Ovaj objekat je zapisao Lewis Swift 14. oktobra 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Honda RA106
Honda RA106 je Formula 1 automobil dizajnirao Geoff Willis i izgrađen od strane Honda za 2006. prvenstvu. To će se voziti po Rubens Barrichello i Jenson Button.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Prodaja Konavala Dubrovčanima
Težnje Dubrovčana za proširenjem svoga teritorija na prostor Konavala, pod suverenitetom bosanske krune, centralno su pitanje odnosa ove dvije države prve tri decenije XV stoljeća. Svoje pretenzije na ovo područje opravdavali su Dubrovčani tezom kako je ovaj teritorij nekada pripadao Epidauru, čijim se nasljednicima oni smatraju. Želja Dubrovčana za ovim prostorom bila je praktična potreba sigurnijeg zaleđa prilikom uplovljavanja i isplovljavanja brodova.
Prve diplomatske kontakte povodom ovog pitanja ostvaruju Dubrovčani nakon smrti Tvrtka I Kotromanića. Vlasnik Konavala u ovo vrijeme bila je bosanska vlasteoska porodica Sanković. Braća župan Bjeljak i vojvoda Radič Sanković, su 15. aprila 1391. godine sklopili sporazum sa Dubrovačkom Republikom kojim joj ustupaju konavalsku župu sa Donjom Gorom, tvrđavom Soko, te zemlju u Vitaljini, a zauzvrat su dobili 1000 perpera godišnjeg tributa. Nezadovoljan ovim potezom Sankivća, kralj Stjepan Dabiša daje dozvolu vojvodi  Vlatku Vukoviću i knezu  Pavlu Radinoviću koji ih protjerivaju, a prostor Konavala dijele između sebe. Od ovoga vremena Konavali postaju kamen spoticanja između Kosača i Pavlovića. Pokušali su Dubrovčani ponovo 1411. godine u vrijeme sukoba između Bosne i Ugarske, posredstvom ugarskog kralja Sigismunda Luksemburškog doći do Konavala, ali bezuspješno. Nasljednik Vlatka Vukovića, Sandalj Hranić 1415 godine učestvuje u ubistvu Pavla Radinovića, kojeg zamjenjuju sinovi Petar i Radosav Pavlović.
Osjetivši priliku da napravi dobar posao, Sandalj pristaje na prodaju svoje polovine Konavala Dubrovačkoj Republici 1419. godine. Dogovorena cijena njegova dijela iznosila je 12 hiljada dukata, od toga pola u gotovini, a pola na čuvanje uz dobit od 5%. Uz ovo je Sandalj dobio i dio zemlje u Župi, nasljedno dubrovačko plemstvo, palatu u Dubrovniku i godišnji tribut od 500 perpera. Naredne godine ovu prodaju je priznao i kralj Stjepan Ostojić, dok je ugovor ratificirao i Radosav 1420. godine. Sandalj Hranić je uspio uz pomoć Osmanlija 1415. godine zavladati i u drugoj polovici Konavala, te ih nastojao prodati Dubrovčanima, ali ovaj posao nije ostvaren, te je Radosav Pavlović ponovo zagospodario u svom dijelu. Nedugo nakon ovih događaja Dubrovčani su započeli pregovore sa Radosavom oko kupovine druge polovice Konavala. Ovi pregovori su uspješno okončani u januaru1427. godine posredstvom diplomate Braila Tezalovića. Prilikom dogovora oko iznosa koji će isplatiti Radosavu, trudio se on kako bi dobio više sredstava nego Sandalj. Tako su Dubrovčani pristali da mu isplate 13 hiljada dukata od čega pola u gotovom novcu, a pola na čuvanju uz kamatu od 5%, te palatu u Dubrovniku, komad zemlje na prodanom teritoriju i godišnji tribut od 600 perpera. Značajnu ulogu u prodaji Konavala odigrale su i žene dvojice aktera, Sandaljeva Jelena i Radosavljeva Teodora. Nekoliko godina kasnije će upravo ova prodaja Pavlovićeva teritorija biti uzrokom Konavoskog rata.
Nesteroidni protivupalni lijekovi
Nesteroidni protivupalni lijekovi (, skr. NSAID) lijekovi su koji imaju analgetičke, antipiretičke i, u većim dozama, antiupalne osobine. Oni ublažavaju bolove, simptome groznice i upale. Pojam nesteroidni se koristi u svrhu razlikovanja ovih lijekova od glukokortikoida (steroida), koji također imaju slična antiupalna djelovanja, ali i utječu na psihičko stanje pacijenta. Kao i analgetici, NSAID lijekovi nemaju narkotičke osobine. Najpoznatiji lijekovi iz ove porodice su aspirin, ibuprofen i naproksen, naročito iz razloga što se ovi lijekovi mogu nabaviti u slobodnoj prodaji (bez liječničkog recepta). S druge strane, paracetamol (acetaminofen) ima veoma blago antiupalno djelovanje i ne smatra se nesteroidnim antiupalnim lijekom.
Počev od 1829, kada je prvi put izoliran salicin iz kore vrbe, NSAID lijekovi su postali značajan dio farmaceutskog tretmana bolova (u manjim dozama) i simptoma upale (u većim dozama). Njihovo svojstvo da ne dovode do depresije i da nemaju sedativna svojstva kao što je to slučaj kod opioida, je jedan od razloga njihove popularnosti. Međutim, i ovi lijekovi imaju mnoga neželjena svojstva i djelovanje. Neki NSAID, uključujući ibuprofen i aspirin su općeprihvaćeni lijekovi koji se smatraju relativno bezbjednim, te se mogu naći u slobodnoj prodaji.
Način djelovanja
Većina nesteroidnih antiupalnih lijekova djeluje kao neselektivni inhibitori enzima ciklooksigenaze. Oni inhibiraju obje forme ciklooksigenaze: ciklooksigenazu-1 (COX-1) i cikloksigenazu-2 (COX-2). Ciklooksigenaza djeluje kao katalizator formiranja prostaglandina i tromboksana iz arahidonske kiseline. Sama ciklooksigenaza se stvara iz ćelijskog fosfolipidnog sloja djelovanjem fosfolipaze A2. Prostagladin djeluje, između ostalog, kao supstanca koja izaziva upalnu reakciju u organizmu. Ovaj proces je prvi objasnio John Vane koji je kasnije za svoj rad dobio Nobelovu nagradu za medicinu 1982. Novootkrivena forma ciklooksigenaze (COX-3) po svemu sudeći ima sličnu ulogu u upalnom procesu.
Podjela nesteroidnih antiupalnih lijekova
Paracetamol (acetaminofen) se ponekad svrstava u grupu NSAID, međutim on nema neke veće antiupalne osobine te nije pravi nesteroidni antiupalni lijek. Iako njegov mehanizam djelovanja nije u potpunosti razjašnjen, smatra se da nedostatak njegovog antiupalnog djelovanja leži u činjenici da on djeluje putem inhibicije ciklooksigenaze uglavnom u području centralnog nervnog sistema. Postoje i određene špekulacije da paracetamol djeluje i putem inhibicije nedavno otkrivene forme ciklooksigenaze-3 (COX-3). Također se vjeruje, da NSAID lijekovi djeluju centralno, unutar kičmene moždine. U svakom slučaju, mehanizam djelovanja nije dovoljno istražen.
Ostali
Likofelon djeluje kao inhibitor lipooksigenaze (LOX) i ciklooksigenaze te je poznat i kao 5-LOX/COX inhibitor.
Upotreba
NSAID lijekovi se obično koriste za tretman akutnih i hroničnih stanja kada su prisutni bol i upala. U toku su istraživanja o njihovom korištenju u prevenciji kolorektalnog tumora i ostalih kancerogenih stanja, te sprječavanju kardiovaskularnih bolesti.
Tokom 2001, procjenjuje se da je u SAD potrošeno preko 70 miliona komada raznih nesteroidnih antiupalnih lijekova i preko 30 milijardi doza u slobodnoj prodaji. Zajedno sa starenjem stanovništva i, s tim povezanim povećavanjem javljanja osteoartritisa i sličnih stanja, očekuje se da će se ovi lijekovi još više koristiti u budućnosti.
Farmakokinetika
Većina lijekova iz ove grupe su slabe kiseline, sa stepenom disocijacije (pKa) od 3-5. Dobro se apsorbiraju iz gastrointestinalih organa. Dobro se vežu na proteine u plazmi (iznad 95%), naročito na albumin, tako da njihov volumen distribucije odgovara približno volumenu plazme. Većina nesteroidnih antiupalnih lijekova se metabolizira u jetri putem oksidacije i konjugacije u neaktivne metabolite koji se izlučuju putem urina, iako se neki od ovih lijekova djelomično izlučuju i putem žuči. Metabolizam bi mogao biti abnormalan ukoliko bi kod pacijenata bile prisutne određene osobe te bi došlo do veće akumulacije lijeka iznad normalne doze.
Ibuprofen i diklofenak imaju veoma kratko poluvrijeme eliminacije (od 2-3 sata). Neki antiupalni lijekovi (uglavnom oksikami) imaju relativno dugo poluvrijeme eliminacije od 20-60 sati.
Neželjeni efekti
Široka upotreba nesteroidnih antiupalnih lijekova dovela je do toga da neželjeni efekti ovih, relativno bezbjednih lijekova, postanu veoma značajni. Dvije najvažnije neželjene reakcije koje su povezane sa NSAID lijekovima su efekti u gastrointestinalnom sistemu i problemi sa bubrežnom funkcijom.
Svi ovi efekti zavise od doze, a u mnogim slučajevima mogu biti dovoljno snažni da povećaju rizik od ulkusa, krvarenja u gornjim probavnim organima i, u ekstremnim slučajevima, mogu dovesti i do smrti. Iz tih razloga, korištenje NSAID lijekova u terapijama je ograničeno. Određene studije pokazuju da 10-20% pacijenata koji su koristili NSAID lijekove doživjeli su dispepsiju. Smatra se da samo zbog upotrebe ovih lijekova u SAD godišnje zatraži hitnu liječničku pomoć oko 103.000 pacijenata od kojih 16.500 završi smrću, što iznosi oko 43% od svih hitnih slučajeva u SAD prouzrokovanih neželjenim efektima lijekova. Mišljenja su da je oko 42% recepata kojima su propisani nesteroidni antiupalni lijekovi u SAD bilo bespotrebno te da su se mogli izbjeći ili koristiti neki drugi. Na taj način bi se mogli smanjiti i neželjeni efekti koji se javljaju zbog njih.
Kardiovaskularni rizik
Nedavne meta-analize svih eksperimenata kojima su uspoređivani NSAID lijekovi, su došli do rezultata da se javlja 80% veći rizik od infarkta miokarda koristeći oba nova COX-2 antagonista i veće doze tradicionalnih antiupalnih lijekova u usporedbi sa placebom.
Za razliku od aspirina, NSAID lijekovi su povezani sa dvostrukim rizikom od simptomatičnog zakazivanja rada srca kod pacijenata bez ranijih srčanih problema. Kod srčanih bolesnika, korištenje NSAID lijekova (pored manje doze aspirina) je povezano sa više od 10 puta većim rizikom od srčanih tegoba. Ako se dokaže ova povezanost, smatra se da će NSAID lijekovi biti odgovorni za oko 20% prijavljenih i hospitaliziranih slučajeva sa akutnim zastojem rada srca.
Gastrointestinalni neželjeni efekti
Osnovni neželjeni efekti nesteroidnih antiupalnih lijekova su povezani direktno ili indirektno sa iritacijom probavnog sistema. NSAID imaju dvojak uticaj na probavni sistem: molekule kiseline direktno iritiraju sluznicu želuca, a inhibicija ciklooksigenaze-1 smanjuje nivo zaštitnih prostaglandina.
Uobičajeni neželjeni efekti na probavni sistem uključuju:
Rizik ulceracije se povećava u toku terapije i sa većim dozama. U nastojanjima da se smanje neželjeni efekti na probavni sistem, preporučljivo je da se koriste najmanje efektivne doze što kraći period, što nije slučaj u praksi.
Također postoje neke razlike kod svakog lijeka u vezi intenziteta kojim mogu dovesti do probavnih problema. Indometacin, ketoprofen i piroksikam, prema nekim studijama, imaju najveći intenzitet (prevalenciju) za izazivanje probavnih smetnji, dok ibuprofen (u manjim dozama) i diklofenak imaju najmanje neželjenih efekata na probavni sistem.
Određeni antiupalni lijekovi, poput aspirina, se distribuiraju na tržištu u formi obloženih film-tableta, koje počinju djelovati tek u crijevima. Smatra se da se na taj način smanjuju neželjena djelovanja na probavni sistem. Slično tome, vjeruje se da i rektalne forme smanjuju te efekte. Međutim, ako se uzmu u obzir kako ovi lijekovi djeluju te rezultati iz liječničke prakse, mišljenja da ove forme NSAID lijekova smanjuju neželjene efekte na probavni sistem su neosnovana.
Uobičajeni metod ublažavanja neželjenih efekata u probavnom sistemu je sprječavanje proizvodnje kiseline, putem korištenja inhibitora protonske pumpe npr. omeprazola ili inhibitora prostaglandina - misoprostola. Misoprostol, sam po sebi, je povezan sa velikim uticajem na probavni sistem (izaziva diareju). Iako ove metode mogu biti efikasne, dokazano je da su one izuzetno skupe i teške za primjenu.