cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quetzalcoatl
Prošlost i porijeklo
Božanstvo Pernate Zmije bilo je važno u umjetnosti i religiji u većini zemalja Srednje Amerike gotovo 2000 godina, od predklasične ere sve do vremena španskih kolonizatora. Mnoge civilizacije su štovale Pernatu Zmiju, uključujući Olmeke, Mixteke, Tolteke, Asteke, a prihvatili su je od naroda iz Teotihuacana i Maje.
Teotihuacan je posvećen Tlaloku, vodenom bogu, istovremeno kada je i Quetzalcoatl, kao zmija, predstavljao plodnost zemlje, te je bio podređen Tlaloku. Kako se kult razvijao, tako je i božanstvo Quetzalcoatla postalo neovisno o Tlaloku.
S vremenom je Quetzalcoatl postao jedan od bogova i poprimio je njihova obilježja. Quetzalcoatl je često povezivan s Ehecatlom, bogom vjetra, i predstavljao je sile prirode, a također se povezivao i s jutarnjom zvijezdom danicom (Venerom). Quetzalcoatl je postao simbol kiše, božanske vode i vjetrova, a Tlalok je sibolizirao boga zemaljske vode, vode u jezerima, kavernama i rijekama te boga vegetacije. S vremenom, Quetzalcoatl se preobrazio u jednog od bogova stvoritelja (Ipalnemohuani).
Uticaj Teotihuacana nalazimo kod Maya, koji su ga prisvojili kao Kukulkána. Maye su ga štovali kao biće kroz koje se javljaju bogovi.
U Xochicalcou (700. - 900. g.), političke klase počele su tvrditi da one vladaju u ime Quetzalcoatla te je prezentacija boga postala više u obliku čovjeka. Uticali su na Tolteke te su toltečki vladari počeli za sebe upotrebljavati naziv Quetzalcoatl. Tolteci su tako predstavljali Quetzalcoatla kao čovjeka s božanskim atributima, a ti atributi bili su također povezani s njihovim vladarima.
Najpoznatiji takav vladar bio je Topiltzin Ce Acatl Quetzalcoatl. Ce Acatl znači "jedna cijev" i to je kalendarsko ime vladara (923. - 947.), o kojemu su legende postale gotovo nerazdvojne od božanskih značenja. Tolteci su povezivali Quetzalcoatla s vlastitim bogom, Tezcatlipocom, i stavljali ih u istovremenu poziciju neprijatelja i blizanaca. Legende o Ce Acaltu govore nam o tome da je on smatrao svoje lice ružnim, pa je pustio bradu da ga sakrije, a s vremenom je počeo nositi i bijelu masku. Ova legenda je iskrivljena pa su prikazi Quetzalcoaltla kao čovjeka s bijelom bradom postali učestali.
Nahue su pak legendu o Quetzalcoatlu pomiješali sa svojim legendama. Quetzalcoatl se smatrao začetnikom umjetnosti, pjesništva i svega znanja. Lik Ce Acatla postao je nerazdvojan od lika boga.
Obilježja
Tačna simbolika i obilježja Quetzalcoatla variraju između civilizacija i kroz hisotirju. Quetzalcoatl se često smatrao bogom jutarnje zvijezde, a njegov brat blizanac Xolotl bogom večernje zvijezde (Venere). Po jutarnjoj zvijezdi bio je poznat i pod imenom Tlahuizcalpantecuhtli, sa značenjem "gospodar zvijezde danice". Smatrao se izumiteljem knjiga i kalendara, davalac kukuruza ljudskoj vrsti, a ponekad je bio i simbol smrti i uskrsnuća. Quetzalcoatl je također bio i zaštitnik svećenika, a to ime su nosili i visoki svećenici civilizacije Asteka.
Rođenje njega i njegovog blizanca Xolotla bilo je neuobičajeno; bilo je to djevičansko rođenje božice Coatlicue. S druge strane, Quetzalcoatl je bio sin Xochiquetzale i Mixcoatla.
Prema jednoj astečkoj priči, Quetzalcoatla je zavela Tezcatlipoca tako što ga je napila i navela da provede noć sa svećenicom koja je bila u celibatu, a on se nakon toga sam pokajnički spalio do smrti. Njegovo srce postalo je jutarnja zvijezda.
Pećina Rouffignac
mini|desno|305px|Ulaz u pećinu Rouffignac. Rouffignac (bos. Rufinjak) je pećina u Francuskoj u departmanu Dordogne, gdje su arheolozi pronašli slike za koje neki tvrde da su stare oko 13.000 godina. Zidovi i tavanice pokriveni su sa 154 crteža mamuta. Pored mamuta, postoje i crteži konja, bizona i nosoroga (veoma rijetka životinja u pećinskom slikarstvu), kao i divokoza.
Rouffignac je također jedna od najdužih i najrazgranatijih pećina sa paleolitskim slikarstvom. Ukupna dužina svih pećina i galerija na tri sprata je oko 10 km.
Još uvijek se vode rasprave oko autentičnosti i vremena nastanka slika iz Rouffignaca. Najviše neslaganja ima oko slike nosoroga i dijela tavanice sa divokozama. Postoji osnovana sumnja da su ti crteži novijeg datuma. Osim toga, još nisu obavljena ispitivanja ugljikom-14 (metoda kojom se određuje starost arheoloških predmeta).
Semantika
Semantika (grčki semantikos, koji daje znakove, značajan, simptomatičan, od sema, znak) se odnosi na aspekte značenja koji su izraženi u jeziku, kodu ili nekom drugom obliku predstavljanja. Semantika se kontrastira drugim dvama aspektima smislenog izraza, napose sintaksom, konstrukcijom složenih znakova iz jednostavnijih, te pragmatikom, praktičnoj upotrebi znakova od strane agenata ili zajednica u svrhu interpretacije pojedinih okolnosti ili konteksta. Po uobičajenoj konvenciji po kojoj se proučavanje ili teorija slovi imenom subjekta koji se proučava, semantika također može označavati teoretsko proučavanje značenja u sistemima ili znakovima.
Iako terminologija varira, pisci na području značenja općenito prihvaćaju dvije vrste značenja koje izraz može sadržavati: (1) relaciju koju znak ima objektima i objektnim situacijama, stvarnim ili mogućim, te (2) relaciju koju znak ima u odnosu na druge znakove, napose vrstu mentalnih znakova koji se shvaćaju kao koncepti
Većina teoretičara referira na relaciju između znaka i njegovih objekata, koji uvijek uključuje neki način objektivne reference, kao na njegovu denotaciju. Neki teoretičari referiraju na relaciju između znakova koji služe u praktičnoj interpretaciji kao na njegovu konotaciju, iako postoje mnoga razilaženja u mišljenjima i razlike u teorijama u ovom slučaju. Mnogi teoretičari, potogovo u polju formalne semantike, pragmatskih i semiotičkih tradicija, ograničavaju primjenu semantike na denotativni aspekt, koristeći druge nazive ili potpuno ignorirajući konotativni aspekt.
Etimologija
Riječ semantika (od francuskog sémantique) jeste izmislio Michel Bréal u 19. vijeku.
Jezikoslovlje
U lingvistici, semantika je potpolje posvećeno proučavanju značenja, zasnovano na sintaksnim razinama riječi, fraza, rečenica i ponekad većih jedinica diskursa, koje se općenito referira kao na "tekstove". Kao i bilo koja druga empirijska nauka, semantika involvira međuigru konkretnih podataka sa teoretskim konceptima. Tradicionalno, semantika uključuje proučavanje konotativnih značenja riječi i denotativnih referenci, istinitosnih uvjeta, struktura argumenata, tematskih uloga, analize diskursa te vezu svih ovih i sintakse.
Dekompozicijska perspektiva ka značenju implicira da značenje riječi može biti analizirano definiranjem atoma ili primitva koji sačinjavaju jezik misli. Područje pručavanja je značenje sastavnica, drugo je proučavanje relacija među različitim lingvističkim izrazima (homonimija, sinonimija, antonimija, polisemija, paronimi, hipernimija, hiponimija, meronimija, metonimija, holonimija, egzocentričan i endocentričan).
Dinamički obrat u semantici
Konkretan primjer prethodnog fenomena jest semantička podspecifikacija - značenja nisu potpuna bez nekih elemenata konteksta. Uzimajući naprimjer jednu riječ, "crvena", njeno značenje u frazi poput crvena knjiga je slično u mnogim drugim upotrebama, i može se shvatiti kao gradivno. S druge strane, boje implicirane u frazama poput "crveno vino" (jako tamna) i "crvena kosa" (bakrenasta) ili "crvena zemlja" ili "crvena koža" - su vrlo različite. Zaista, ove boje izvorni govornici ne bi nazvali "crvenima". Ove instance nisu u sukobu, tako da je "crveno vino" tako nazvano samo u usporedbi sa drugim vrstama vina (koje također nije "bijelo" iz istog razloga). Ovo gledište vuče korijene još od de Saussurea:
Pokušaj branjenja sistema zasnovanog na propozicijskom značenju semantičke podspecifikacije se može pronaći u modelu generativnog leksikona Jamesa Pustejovskyja, koji proširuje kontekstualne operacije (zasnovane na posmicanju tipova) u leksikon. Stoga su značenja generirana u letu ovisno o konačnom kontekstu.
Teorija prototipova
Drugi skup koncepata vezan za neizrazitost semantike je zasnovan na prototipovima. Rad Eleanor Rosch i Georgea Lakoffa 1970-ih je vodio ka pogledu da prirodne kategorije nisu opisive u terminima nužnosti i dovoljnosti, već su stupnjevane (neizrazite na granicama) i nekonzistentne u odnosu na svoje konstituente.
Sistem kategorije nije objektivno "tamo negdje" u svijetu", već je ukorijenjen u iskustvima ljudi. Ove kategorije evoluiraju kao učeni koncepti svijeta - značenje nije objektivna istina već subjektivan konstrukt, naučen iz iskustva, a jezik izniče iz "uzemljenja naših konceptualnih sistema u dijeljenom tjelesnom i utjelovljenosnom iskustvu. Nužna posljedica ovoga jest da konceptualne kategorije (tj. leksikon) nisu identične za sve kulture, ili za individuum svake pojedine kulture. Ovo vodi do debata kao što su Sapir–Whorf hipoteza ili eskimska riječ za snijeg.
Logika i matematika
Velik je broj formalnih pristupa semantici u matematičkoj logici i računarstvu potekao iz proučavanja filozofije jezika. U početku je najutjecajnija semantička teorija bila ona Gottloba Fregea i Bertranda Russella. Frege i Russel se shvaćaju kao začetnici tradicije analitičke filozofije da objasni značenje sintaksom i matematičkom funkcionalnošću. Ludwig Wittgenstein, negdašnji Russellov student, se također smatra jednom od plodonosnih pojava u analitičkoj tradiciji. Svo troje ovih ranih filozofa jezika se bavilo time kako rečenice mogu izraziti informaciju u obliku propozicija i ima li istintosna vrijednost ili istinitosni uslov dane rečenice osobinu propozicije koju izračava.
Psihologija
U psihologiji, semantička memorija je memorija za značenje. Drugim riječima, dio memorije koju čuva samo suštinu, opću važnost zapamćenih iskustava, dok epizodna memorija čuva samo beznačajne detalje, pojedinačne osobine ili jedinstvene partikularije iskustva.
Jeleč (Foča, RS)
Jeleč je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Premijer liga Azerbejdžana
Premijer liga Azerbejdžana (azerbejdžanski: Azərbaycan Premyer Liqası) je profesionalna azerbejdžanska nogometna liga, te predstavlja najviši rang u azerbejdžanskom nogometu. Osnovana je 1992. godine. Sezona traje od augusta do maja. Od 1936. do 1991. godine takmičenje se održavalo kao regionalni turnir u Sovjetskom savezu. Nakon nezavisnosti nogometni savez Azerbejdžana je pokrenuo samostalno ligaško takmičenje.
Trenutni prvak Azerbejdžana je Qarabağ. Sa osvojenih osam titula Neftchi je najuspješnija ekipa lige.
Navođenje autora (botanika)
Navođenje autora, češći oblik citiranje autora – u botaničkoj nomenklaturi – odnosi na navođenje osobe ili grupe ljudi koji su valjano objavili botaničko ime, tj. koji su prvi objavili ime, ispunjavajući formalne zahtjeve navedene u Međunarodnom kodeksu nomenklature algi, gljiva i biljaka (ICN). U slučajevima kada vrsta više nije u svom izvornom generičkom položaju (tj. nova kombinacija roda i specifični epitet), daju se i autor(i) izvornog položaja roda i oni iz nove kombinacije (prvi u zagradama). U botanici je uobičajeno (iako nije obavezno) skraćivati imena autora prema priznatom popisu standardnih skraćenica.
Postoje razlike između botaničkog kodeksa i uobičajene prakse u zoologiji. U zoologiji, godina objavljivanja slijedi nakon imena autora i autorstvo nove kombinacije se obično izostavlja. Inače, u specijalističkoj praksi, malobrojna su variranja između preporuka botaničkih i zooloških kodeksa.
Pregled
U biološkim radovima, posebno onima koji se bave taksonomijom i nomenklaturom, ali i u ekološkim istraživanjima, odavno je običaj da se izostavljaju puni navodi na mjestu na kojem je objavljeno naučo ime, ali se citira autor I skraćeno ime, bar prvi put kad se neki takson spominje. Ime autora često nije dovoljna informacija, ali može pomoći u rješavanju nekih poteškoća. Problemi uključuju:
Pravila i preporuke za autorske navode u botanici obuhvaćeni su člancima 46–50 „Međunarodnog kodeksa nomenklature“ („ICN“). Kako je navedeno u članku 46. Botaničkog kodeksa, u botanici je normalno navesti samo ime(na) autora taksona kako je navedeno u objavljenom djelu, iako se to može razlikovati od navedenog autorstva same publikacije.
Osnovno citiranje
Najjednostavniji oblik citiranja autora iz botanike primjenjuje se kada se ime navodi u izvornom rangu i izvornom položaju roda (za binomna imena i ispod), gdje je izvorni autor (ili autori) jedino ime/imena, bez zagrada uključivanja. Latinski izraz "et" ili simbol "&" može se koristiti kada dva autora zajedno objave neko ime. Recommendation 46C.1 U mnogim slučajevima, citiranje autora sastojat će se od dva dijela, prvog u zagradama, naprimjer: Ovaj oblik navoda autora ukazuje na to da je epitet prvobitno objavljen u drugom rodu (u ovom slučaju kao „Cistus coridifolius“) prvog autora, Dominique Villars (naznačeno u zagradama), ali je prešao u sadašnji rod  Helianthemum  drugog (revidiranog) autora (António Xavier Pereira Coutinho). Alternativno, revizijski autor je promijenio rang taksona, naprimjer podižući ga iz podvrste u vrstu (ili obrnuto), iz podvrsta u sekciju, itd. (Opet, ovo posljednje je u suprotnosti sa situacijom u zoologiji, gdje se ne priznaju promjene autorstva unutar naziva porodične, grupne i predačke grupe, pa promjena, s podvrsta u vrstu, ili podroda u rod, nije povezana s bilo kakvom promjenom citiranog autorstva). Article 49
Skraćenica
Kada se navodi botaničko ime koje uključuje i njegovog autora, ime autora često se skraćuje. Kako bi se potaknula dosljednost, Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka (ICN) preporučuje Preporukom 46A, napomena 1 upotrebu Brummitt & Powell-ov kriterije u djelu  Authors of Plant Names  (Autori imena biljaka) (1992), pri čemu je svakom autoru botaničkog imena dodijeljena jedinstvena kratica. Te se standardne kratice mogu naći na Međunarodnom indeksu imena biljaka. kratica "L." odnosi se na poznatog botaničara Carla Linnaeusa koji je ovaj rod opisao u klasičnom djelu ‘’Species Plantarum'' 1753. kratica "Cham." odnosi se na botaničara Adelberta von Chamissoa i na "Schldl." botaničara Diedericha Franza Leonharda von Schlechtendala; ovi autori su zajedno opisali ovu vrstu (i uvrstili je u rod  Rubus ) 1827. godine.
Upotreba oznake "ex"
Kad je „ex“ komponenta citiranja autora, označava činjenicu da inicijalni opis nije udovoljio pravilima za važeće ime, ali da je isti naziv kasnije valjano objavio drugi autor ili autori (ili isti autor u kasnijoj publikaciji). Međutim, ako slijedeći autor jasno kaže da je opis nastao zbog ranijeg autora (i da je raniji autor prihvatio ime), tada se ne koristi "ex", a raniji autor je naveden sam. Naprimjer: ukazuje da je Josef Schultes valjano objavio ovo ime (1824. godine u ovom slučaju), ali njegov je opis zasnovan na ranijem opisu Franza Siebera. (Trba imati na umu da u botanici autor ranijeg imena prethodi kasnijem, važećem; u zoologiji je ovaj slijed (tamo gdje postoji) obrnut).
Primjeri
Slijedeći oblici citiranja su podjednako tačni: Kao što je gore navedeno, ili izvorni ili revizijski autor može uključivati više riječi, prema slijedećim primjerima iz istog roda:
Upotreba pomoćnog izraza "in"
Pomoćni izraz "in" ponekad se koristi da označi da je autorstvo objavljenog djela različito od samog naziva, naprimjer:
Član 46.2. Napomena 1. Botaničkog kodeksa ukazuje da je u takvim slučajevima dio koji započinje "in" zapravo bibliografski citat i ne bi se trebao upotrebljavati bez uvrštavanja mjesta objavljivanja, tako da je preferirani oblik imena + autora, ovaj primjer bi bio "Verrucaria aethiobola" "Wahlenb., a ne "Verrucaria aethiobola" Wahlenb. in Acharius. (To je suprotno situaciji u zoologiji, gdje je bilo koji oblik dozvoljen, a uz to se obično dodaje datum.)
Autorstvo podređenih rangova
Prema botaničkom kodeksu, potrebno je navoditi autora samo za najniži rang dotičnog taksona, tj. za primjere podvrste navedene gore ( Helianthemum apenninum  subsp. rothmaleri ) nije potrebno ( ili čak preporučeno) navesti autora vrste ("Mill.") kao i onu podvrste, iako se to nalazi u nekim izvorima. Jedini izuzetak od ovog pravila je tamo gdje se navodi nominirani varijetet ili podvrsta vrste koja automatski nasljeđuje isto autorstvo njenog roditeljskog taksona, Član 26.1 :
Promjena autorstva
Kao što je opisano u članu 47. Botaničkog kodeksa, ponekad se dijagnostički znakovi ili cirkumskripcija taksona mogu dovoljno izmijeniti ("eendirati") da naziv nije dovoljan za izvorni taksonomski koncept. Atribucija izvornog autorstva nije izmijenjena u tim slučajevima, ali  taksonomski položaj može se dodati originalnom autorstvu koristeći kraticu "emend". (za  emendirati ), prema primjerima datim u Kodeksu: (U ovom drugom primjeru, "excl. var.", abbr. za exclusis varietatibus, označava da ovaj taksonomski koncept isključuje varijetete koje su drugi istraživači naknadno uključili).
Ostale oznake
Ostale oznake na koje može doći i dodavanje naučnom autorstvu imena uključuju one iz opsega nomenklaturalnog ili taksonomskog statusa (npr. nom. illeg."  =nelegitimno ime), „sensu Smith“, itd.), prethodnog taksonomskog statusa za prenesene taksone između hibridnog i nehibridnog statusa ("pro sp.)" i "(pro hybr.)", vidi član 50. Botaničkog kodeksa) i još mnogo toga. Tehnički, oni nisu dio citata autora, ali predstavljaju dopunski tekst: ponekad su uključeni u polja „autorstva“ u manje dobro izgrađenim Bazama taksonomskuih podataka. Neki konkretni primeri dati u Preporukama 50A-F Botaničkog kodeksa uključuju: za takson ime objavljeno bez prihvatljivog opisa ili dijagnoze. za homonim – što u ovom slučaju ukazuje da Carl Peter Thunbergova "Lindera" nije isti takson kao onaj koji je prethodno označio Michel Adanson, a dopisivanje dvaju imena je slučajno. kao gore, ali primijećena su dva prethodna (i vrlo vjerojatno nepovezana) homonima, prvi je dao Ludwig Reichenbach, a drugi Ferdinand von Mueller. za takson čije je ime odbijeno (obično u korist kasnije upotrebe) i stavljeno na listu odbijenih imena koja čine dodatak Botaničkom kodeksu (alternativni naziv odbačenog imena navodi se kao dodatak "nom. cons."), ili što ukazuje da je epitet koji je prvobitno objavljen napisan „solomonensis“, ali je pravopis ovdje u izmijenjenom obliku, vjerojatno zbog poštivanja Kodeksa ili nekog drugog legitimnog razloga.
Ujedinjeni Arapski Emirati
Ujedinjeni Arapski Emirati (UAE) (Arapski: دولة الإمارات العربية المتحدة‎, Dawlat al-Imārāt al-‘Arabīyah al-Muttaḥidah) jesu federacija sedam emirata smještenih na jugoistoku Arapskog poluostrva u jugozapadnoj Aziji, sa izlaskom na Perzijski zaliv, i graniče sa Omanom i Saudijskom Arabijom. UAE se sastoji od sedam država, nazvanih emirati. Glavni, i drugi po veličini, grad je Abu Dabi.
Historija
Ujedinjeni Arapski Emirati je savez gradova kojima vladaju šeici. Islam dolazi na ovo područje u 7. vijeku. Tokom vijekova u ovoj regiji vladali su unutrašnji nemiri. Godine 1819. potpisan je sporazum koji je obavezivao da šeici neće pomagati gusarima koji su napadali trgovačke brodove i time štetili trgovini u Indiji. Godine 1968. formirana je federacija arapskih emirata, ali su 1971. iz nje izašli Katar i Bahrein. Nezavisna država Ujedinjeni Arapski Emirati nastala je 1971. godine.
Političke podjele
Ujedinjeni Arapski Emirati su podjeljeni je na 7 emirata: Dubai, Abu Dhabi, Ajman, Fujairah, Ras al-Khaimah, Sharjah, Umm al-Quwain. Praktički svaki emirat ima svoju vladu i autonomiju na nivou privrede, ekonomije i prava koji se razlikuju u svakom emiratu.
Geografija
Nalazi se u istočnom dijelu Arapskog poluostrva. Izlazi na Perzijski zaliv. Površine 83.600 km2, te ima oko 4,6 miliona stanovnika. Karakteristična su nizije pustinjskog i polupustinjskog oblika. Klima je pustinjska i suptropska. Sav biljni svijet se gotovo nalazi u oazama, nema stalnih tokova.
Zdravstvo i školovanje
Zdravstvo i školovanje do fakultetskog obrazovanja su potpuno besplatni. Ipak, ovakav je razvoj razmjerno mal, pa u nedostatku vlastitog naučnog i stručnog osoblja mnogi strani profesori i doktori brzo dolaze do posla, a najčešće dolaze iz SAD-a, područja EU-a te ostalih razvijenih zemalja svijeta.
Trnčići
Trnčići su naseljeno mjesto u općini Hadžići, Bosna i Hercegovina.
Anatomski termini pokreta
mini|right|400px|Anatomske ravni čovjeka mini|350px|Standardne anatomske pozicije Kretanje je proces pomjeranja nekog tijela ili tačke sa jednog na drugo mjesto. U kretanju organizama, njihovih organa i/ili dijelova i struktura opisuje se upotrebom posebnih anatomskih l termina.
Kretanje, dakle, uključuje pomjeranje organa, zglobova, eksremiteta i specifičnih dijelova tijela. Terminologija koja se koristi zasnovana je na opisu pokreta, prema smjeru u odnosu na anatomski položaj zglobova. U anatomiji se koristi jedinstven izbor pojmove koji opisuju većinu pokreta, jer su za njihovo usaglašeno opisivanje, kao što su oni ruku, nogu, očiju drugih, potrebni specijalizirani uvjeti i široko razumljivi, a lahko poredivi termini.
Definicije
Prema pravcu djelovanja mišići mogu biti
Antagonistički odnos djelovanja imaju parovi pregibač – ispružač, primicač – odmicač, stezač – rastezač i drugi.
Postoje i funkcijski osobeni mišići kao što su
Klasifikacija
Pokreti su klasificirani prema anatomskoj ravni. Iako je pokret je češće kombinacija različitih kretanja koja se javljaju istovremeno u nekoliko ravnina, mogu se podijeliti u kategorije koje se odnose na prirodu uključenih zglobova:
Osim toga, kretanje se možepodijeliti na:
Nauka o kretanju je poznata kao kineziologija.
Nenormalno kretanje
Prefiks hiper- se ponekad dodaje ispred normalnih granica, kao u hipermobililnosi zglobova, hiperfleksija iliu hiperekstenzija. Raspon kretanja opisuje ukupnu širinu moguće pokretljivosi zgloba. Na primjer, ako je preopterećen dio tijela, kao što su zglobovi ili "savijanje unazad" zbog pretjeranog istezanje, onda se to može opisati kao  hiperekstenzija. Hiperekstenzija povećava stres za ligamente zgloba i ne javlja se uvijek zbog dobrovoljnog pokreta. To može biti posljedica nesreća, pada, ili drugih uzroka traume. Također se može koristiti u operacijama, kao što je u privremena dislokacija zglobova za hirurške zahvate.
Fleksija i ekstenzija
Fleksija i ekstenzija i opisuju pokrete koji utječu na kut između dva dijela tijela. Ovi termini dolaze iz latinskih riječi s istim značenjem = savijanje i ispružanje. Spisak fleksora ljudskog tijela opisuje pokrete savijanja koji smanjuju ugao između datog segmenta i njegovog proksimalnog dijela, naprimjer, savijanje lakta ili stezanje ruku u pesnicu. Kada se sjedi, koljena su savijena. Kada zglob može krenuti naprijed i nazad, kao što su vrat i trup, fleksija se odnosi na kretanje prema naprijed.
Spisak ekstenzora ljudskog tijela oisuje suprotne pokrete od fleksije, za ispravljanje ugla, koji'raste' između dijelova tijela, kada zglob može djelovati naprijed i nazad, kao što su vrat i trup, izduživanje se odnosi na kretanje u pravcu zadnjeg. Naprimjer, kada se stoji, koljena su ispružena. Istezanje kuka ili pomjeranje ramena ruku ili unazad nogu. Kada je brada suprotno grudi, glava je u fleksiji, a trup je u fleksiji kada se osoba naginje naprijed.
Abdukcija and addukcija
Abdukcija i addukcija se odnose na pokrete koji pokreću strukturu od ili prema centru tijela. Središte tijela definira se kao sredina sagitalne ravni (leđno-trbušna ravan). Ovi termini dolaze od latinskih riječi s istim značenjem = privoditi i odvoditi. Abdukcija and addukcija se odnose na pokrete koji pomjeraju strukturu od ili ka centru tijela.
Addukcija se odnosa se na zahtjev dase vuče objekat ili dio prema srednjoj liniji tijela ili prema srednjoj liniji ekstremiteta. U slučaju prstiju na rukama i nogama, to se odnosi na dovođenje prstiju zajedno, prema centru ruku ili nogu. Adukcija zgloba se zove ulnarno odstupanje. Padanje ruke sa strane, ili dovođenje koljena zajedno, su primjeri adukcije.
Ulnarno odstupanje je kretanje ruke prema ulnarnoj izboćini (ili, prema malom prstu. Radial odstupanje je ruka kreće prema radijalne styloid (ili, prema palca / prve cifre).
Elevacija i depresija
Termini elevacija i depresija se odnose na kretanje iznad i ispod horizontale. Oni proizlaze iz latinskih odnosa sa istim značenjem = podizanje i padanje.
Elevacija se odnosi na smjer prema gore. Naprimjer, slijeganje ramenima je primjer promjene visine lopatice.
Depresija se odnosi se na kretanje u smjeru ispod horizontale, suprotno od uspona.
Rotacija
Rotacija dijelova tijela se udnosi na pokrete ptrema unutra ili vani, rotirajući u pravcu ili od centra tijela.
Unutrašnja rotacija (ili medijalna rotacija) je ona prema tjelesnoj osovini, a vanjska rotacija ili lateralna rotacija se odnosi na rotaciju od centra tijela.
Pronacija i supinacija
Pronacija i supinacija se odnose, više generalno, pozicije uklona ili otklona, ali često se koriste u određenom smislu za rotaciju podlaktice ili nogu, kada su u standardnom anatomskom položaju dlaa ili suočavanja sprijeda (supinacija) ili pozadi (pronacija).
Pronacija podlaktice je rotacijski pokret gdje su šaka i nadlaktica gurnute prema unutra. Pronacija stopala se odnosi na okretanje stopala prema vani, tako da se težinu snosi medijalni dio stopala.
Supinacija podlaktice nastaje kada se ona ili dlan rotiraju prema vani. Supinaciji stopala odnosi na okretanje đona stopala prema unutra.
Fleksija i ekstenzija stopala
Dorzifleksija i ekstenzija stopala i dlanova se odnose kretnje u gležnjevima. Ovi termini opisuju fleksiju između stopala i leđne tjelesne površine, smatra se pred noge, i fleksije između stopala i tijela, pri čemu se misli na zadnji dio noge ("plantarna fleksija", "dorzifleksija"). Ovi termini se koriste za rješavanje konfuzije, kao tehnička ekstenzija leđnog dijela globa (dorzifleksija), koja bi se kontra-intuitivno mogla smatrati kao kretanje koje smanjuje ugao između stopala i nogu.
Dorziflekija podrazumijeva da se prsti približe tibiji. To smanjuje ugao između leđa stopala i noge. Naprimjer, kada se hoda na petama, gležnj je u dorzifleksiji.
Tabanska fleksija je pokret koji smanjuje ugao između tabana i stražnjeg dijela nogu. Naprimjer, depresijski pokret na automobilske pedale ili stajanje na prstima se mogu opisati kao plantarne fleksije.
Inverzija i everzija
Inverzija i everzija se odnose na pokrete koji naginju tabane od (everzija) ili prema (inverzija) centralnoj liniji tijela.
Everzija je pokret tabana dalje od srednje ravni. Inverzija je pokret tabana prema srednjoj ravni. Naprimjer, inverzija opisuje pokret kada je uvrnut gležanj.
Specijalni pokreti očiju
Jedinstvena terminologija se koristi za opisivanje pokreta oka. Na primjer:
Ostali termini
Osim pomenutih, ostali termini uključuju:
Manipola
Manipola (lat. manipulus, manus - ruka + pulus, vjerovatno napuniti = naramak) je bila taktička jedinica u rimskim legijama u vrijeme Rimske Republike. U njenom sastavu su bile dvije centurije kojima su komandovali centurioni. Broj legionara u pojedinim centurijama zavisio je od vrste jedinice: Hastati su činili prvu borbenu liniju, principes drugu a triarii treću.
Sistem podjele legije na manipole usvojen je oko 315. godine p. n. e. tokom drugog rata protiv Samnita. Prije ovog rata, Rimljani su primijenjivali taktiku borbe u falangama što se pokazalo neefikasno na teškom brdovito-planinskom terenu Apenina, naime, falangama je nedostajala pokretljivost i fleksibilnost. Inače, Rimljani su naslijedili način borbe u falangama od Etruraca.
Dakle, nakon serije poraza koje su kulminirale porazom cijele jedne legije, Rimljani su potpuno napustili falangu kao prevaziđeni način borbe i počeli primijenjivati fleksibilniji sistem manipola. Podjelu legije na manipole ustanovio je Marcus Furius Camillo a reformom Gaiusa Maria uvedene su kohorte koje su otprilike nastale spajanjem tri manipole.
NGC 1885
NGC 1885 (također poznat kao ESO 56-SC88) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 31. januara 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 7817
NGC 7817 (također poznat kao IRAS 00014+2028, MCG 3-1-21, PGC 279 i UGC 19) je galaksija koja je udaljena oko 106 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Najveći prečnik je 3,50 (108 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (31 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 15. septembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1741
IC 1741 (također poznat kao MCG -3-5-23 i PGC 6900) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 685 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,80 (159 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (80 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Herbert Alonzo Howe 1. januara 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kamberovića polje
Kamberovića polje je jedna od zeničkih centralnih urbanih cjelina smještena na rijeci Bosni između Pečuja, Gornjih crkvica, Crkvica, Jalije, Stare čaršije, Kanara, Bilina polja i Blatuše.
Kamberovića polje je sigurno najpoznatije po sajmištu na kojem se redovito održavaju: ZEPS (Generalni BH sajam), ZEPS Intermetal (Međunarodni sajam metala), AGROZOO (Sajam poljoprivrede i sitnih životinja) i ZEPS BAZAR (Novogodišnji prodajni sajam). Navedeni sajmovi održavaju se na području sportskog parka. U dosljednoj budućnosti u tu svrhu je uplanirana lokacija Plandilo.
Lokacija sportskog parka također ugošćuje cirkuse i luna parkove.
Hiljade Zeničana se okupljaju zorom svakog 21 marta na Kamberovića polju da proslave prvi dan proljeća uz manifestaciju pod nazivom Čimburijada.
Kroz raznovrsne sportske i rekreativne sadržaje je Kamberovića polje veoma omiljeno kod zeničana i njihovih gostiju. Osim šetališta, dječijih igrališta tu su i teniski, šahovski, aero-modelarski, odbojkaški, rukometni, košarkaški, nogometni, ragbi i atletski sadržaji.
Evropski B-Kup u atletici 2007 održan je na Atletskom stadionu na Kamberovića polju koji je arhitektonski najljepša i najfunkcionalnija građevina ove prirode u Bosni i Hercegovini.
Kamberovića park krase namjenske čelične skulpture urađene tokom Zeničke umjetničke kolonije osamdesetih godina prošlog vijeka, a Turski park je poznat po Turskoj česmi izgrađenoj u donaciji turske vlade krajem prošloga vijeka. Kamberovića park je svojevremeno bio mjesto velikih skupova i manifestacija na kojima se okupljalo i do 100 hiljada sudionika. Tu je u prošlosti također bilo moguće opustiti se uz vožnju fijakerom ili jahanje unajmljenog konja sa obližnje gradske ergele na Kamberovića ravni. Na Kamberovića ravan su ponekad davno slijetali manji avioni. No ta se malo uzvišena ravnica veličine 900 x 150 metara nikada nije uspjela afirmisati u sportskom ili namjenskom zrakoplovstvu, a tamošnja ergela je nepovratna žrtva proteklog rata. Na Kamberovića ravni se nalazi najveća zenička Osnovna škola Mak Dizdar, a ovaj prostor uskoro će obogatiti i Nogometni sportski centar FIFA-e i UEFA-e sa svim pratećim sadržajima.
Jedino naselje na Kamberovića polju su Kamberovići. Ovo naselje uz Kamberovića čikmu, ul. Ivana Gundulića, Aleju šehida i Trg Žrtava fašizma obilježava individualna stambena gradnja. Kroz Kamberovića polje prolazi magistralni put M-17 i željeznička pruga relacije Šamac-Sarajevo, a Kamberovića polje sa drugim zeničkim urbanim sredinama spajaju Crkvički vijadukt te Željeznički most, Bilinopoljski most, Kamberovički most i Jalijski most.
U sklopu Poslovno-sportskog Centra Kamberovića-polje (u izgradnji) nalaze se Hotel, Sportska dvorana i Trgovački centar sa pratećim sadržajima.
Kamberovića polja čine: Turski park, Kamberovića park, Sportski park Kamberovića polje, Poslovno-sportski Centar Kamberovića-polje, Sajmište, Plandilo, Kamberovića ravan (Crkvičko brdo) i Kamberovići.
Kamberovića polje je također poznato kao "pluća grada Zenice"
Žena kojoj sam čitao (roman)
Radnja
Radnja romana podijeljena je u tri, vremenski razgraničena vremenska odsjeka, posmatrana iz perspektive naratora Michaela Berga, u prvom licu 90-tih godina prošlog stoljeća.
Prvi dio
U prvom dijelu petnaestogodišnji dječak, polaznik gimnazije, Michael Berg 1938. godine upoznaje kontrolorku karti u tramvaju, tridesetšestogodišnju Hannu Schmitz. Zbog bolesti, žutice, idući kući iz škole, povračajući, susretne Hannu Schmitz, te mu ona pomogne da očisti cipele. Nakon ozdravljenja, odluči da joj se zahvali, poklanjajući joj buket cvijeća. Prilikom prvog susreta sa Hannom, posmatrajući je dok se presvlači, postaje opčinjen njenom ženskom ljepotom, prepun erotskih fantazija, nakon nekoliko dana ponovo dolazi k njoj. Pomažući joj u donošenju uglja iz podruma, Hanna ga nagovara da se okupa od ugljene prašine, te tako počinju njihovi, gotovo dnevni ljubavni sastanci. Ona ga motivira, na učenje, koje je Michael, zbog višemjesečne odsutnosti iz škole zbog bolesti, gotovo zapustio. Kupanje i sex, postaju gotovo dnevni ritual, nakon čega Hanni, Michael čita svoju lektiru. To čitanje prerasta u svakodnevnu Hanninu potrebu, te joj on iščitava čitave knjige u nekoliko dana. Početkom nove školske godine Michael upoznaje Sophie, djevojku iz razreda, mada ni sa njom, ni sa svojim drugovima iz škole, ne govori o Hanni. Ostaje neodgovoreno pitanje njegovih prijatelja, roditelja i Sophie, odakle mu samopouzdanje, koje crpi iz ljubavne veze sa Hannom. Jednog dana Hanna ga susreće na kupalištu, mada se ne upuštaju u razgovor i ona bez ikakvog znaka prolazi pored njega i njegovih prijatelja. Od tada Hannu više nije vidio, te saznavši, naknadno da je dala otkaz u firmi, svu krivnju za nestanak Hanne, svaljuje na sebe.
Drugi dio
U drugom dijelu, koji se dešava osam godina kasnije, Michael je student prava, te zajedno sa studijskim kolegama posjećuje suđenje čuvaricama koncentracionih vanjskih logora Auschwitz. One su optužene, za vrijeme marša smrti iz Auschwitza, negdje pri kraju Drugog svjetskog rata, da nisu pustili logoraše, koji su bili zatvoreni u jednu crkvu, prilikom požara, nego su čuvali stražu, ne dozvoljavajući nikome da ih oslobodi iz goruće crkve. Jedna od optuženica je Hanna Schmitz. Michael odlučuje, da svaki dan dolazi na suđenje, mada se želi distancirati od Hanne. Tokom sudskog procesa, izjavom preživjelog svjedoka, Hannu se dodatno optužuje i za selekciju logoraša, koji bi time bili osuđeni na smrt. Svjedokinja, kćerka preživjele logorašice se prisjeća i toga, da je Hanna izabirala logorašice, koje bi noću odlazile kod nje, te joj čitale i time dobijale malo bolju hranu ili neke manje povlastice. Nastavkom procesa, druge optuženice tvrde, da je Hanna napisala izvještaj, koji potvrđuje zločin u spaljenoj crkvi. Hanna preuzima svu odgovornost na sebe, dok se Michael bori sa svojom savješću, da li da reagira i sudiji kaže da je Hana analfabet, te samim time nije mogla ni napisati izvještaje logorskim vlastima, kao ni pročitati optužnicu i braniti se na dostojanstven način. U dilemi Michael odustaje od pomoći Hanni i odlučuje se na pokušaje istraživanja i shvatanje ravnodušnosti prema zločinu. Odlazi u bivši koncentracioni logor Natzweiler-Struthof, gdje putem susreće, vjerovatno visokog nacističkog oficira i zločinca, koji ga u razgovoru o zločinima izbacuje iz auta. Hannu osuduju na najdužu zatvorsku kaznu, dok ostale optuženice prolaze sa mnogo manjim kaznama.
Kritika
Mada u romanu nigdje ne stoji u kom se mjestu radnja odvija, može se pretpostaviti da se prvi dio dešava u pišćevom rodnom mjestu Heidelbergu, dok se suđenja vjerovatno odnose na sudske procese povezane sa koncentracionim logorom Auschwitz. Za razliku od drugih autora koji se bave holokaustom i progonom Židova od strane nacista, Schlink je izabrao emotivni pristup temi, koji kroz simboliku Hanninog priznavanja krivice na kraju procesa, kao i opsjednutosti ritualom vode, te njeno samoubistvo, kao način rjesenja problema grižnje savjesti, upozorava na teme kolektivne krivnje, pokušaja suđenja nacistima u poslijeratnoj Njemačkoj, sudstvu naslijeđenom od nacističkog režima, kao i pravnicima, koji su samo zamijenili stranu. U jednom dijalogu sa vozačem automobila, dok se vozi prema logoru Natzweiler-Struthof, autor opisuje masovna strijeljanja Židova na Istočnom frontu i ravnodušnost glavnokomandujućeg oficira, koji stoji pored iskopanog rova sa zapaljenom cigaretom i kao da čeka da mu prođe radno vrijeme, te da s mirom ode sa gubilišta.
Ostatak (hemija)
U hemiji ostatak je sve što ostane ili djeluje kao kontaminant nakon završetka date klase reakcija/događaja.
Ostatak može biti materijal koji ostaje nakon procesa pripreme, odvajanja ili prečišćavanja, kao što je destilacija, isparavanje ili filtracija. Takođe može označavati neželjene nusproizvode hemijske reakcije.
Sigurnost hrane
Ostaci toksičnih hemikalija, otpad ili kontaminacija iz drugih procesa uzrokuju zabrinutost za sigurnost hrane. Naprimjer, američka Administracija za hranu i lijekove (FDA) i Kanadska agencija za insperkcijU (CFIA) imaju smjernice za otkrivanje hemijskih ostataka koji su potencijalno opasni za konzumiranje.
Karakteristične jedinice unutar molekula
Ostatak se može odnositi na atom ili grupu atoma koja čini dio molekula, kao što je metilna grupa.
Biohemija
U biohemiji i molekulskoj biologiji, ostatak se odnosi na specifični monomer unutar polimernog lanca polisaharida, proteine ili nukleinskih kiselina. Može se reći: "Ovaj protein se sastoji od 118 aminokiselinskih ostataka" ili "histidinski ostatak smatra se baznim jer sadrži imidazolski prsten." Treba znati da se ostatak razlikuje od dijela, koji bi, u gornjem primjeru, bio sastavljen od "imidazolnog prstena" ili "imidazolnog dijela".
Koncept koji je sugerirao ovaj termin je vjerovatno priroda reakcije kondenzacije kojom se takve klase monomernih građevnih blokova, kao što su aminokiseline ili monosaharidi, spajaju zajedno da formiraju polimerni lanac, kao što je polisaharid ili peptid; neki atomi, obično u obliku molekula vode, odbacuju se iz svakog gradivnog bloka, ostavljajući samo "ostatak" građevnog bloka, koji završava u gotovom proizvodu. Ostatak može biti jedna aminokiselina u polipeptidu ili jedan monosaharid u skrobnoj molekuli, naprimjer.
Drvo (materijal)
mini|Drvo Pojam drvo, u svakodnevnom govoru, označava tvrdo tkivo nadzemne stabljike (stablo, grane i grančice) drveća i grmova. U botaničkom smislu, drvo se definira kao sekundarni ksilem nastao od kambija kod biljaka sjemenica. Po toj definiciji, odrvenjelo tkivo palmi i drugih viših biljaka nije drvo u užem smislu riječi. Kao jedan od pokazatelja, i ovdje je skladištenje lignina u ćelijskim zidovima. Stoga je također moguća i jedna šira definicija drveta kao lignificiranog (odrvenjelog) biljnog tkiva.
U kulturno-historijskom aspektu, drveće se ubraja među najstarije korištene biljke. Drvo se može upotrijebiti na veoma mnogo načina, a osim toga ono je i obnovljiva sirovina, tako da se ubraja među najvažnije biljne proizvode, kao sirovina za daljnju preradu i kao obnovljivi izvor energije. Predmeti i građevine od drveta (poput štitova, lukova, drvenog uglja, pragova za željezničke pruge, drvenih brodova, potpornih stubova, tvrđava) kao i općenito industrija drveta, bili su i još uvijek jesu dio ljudske civilizacije i historije kulture.
Krčenje šuma (deforestacija) u obalnim područjima Sredozemnog mora bila je jedan od najvećih zahvata za čovjeka u nekom ekosistemu. To krčenje šuma bilo je prvi korak ka urbanom naseljavanju, do tada, gusto pošumljene Evrope. Prema procjenama na Zemlji raste oko 434 milijarde kubnih metara drveta, od čega je oko 47% komercijalno iskoristivo. Kao veoma rasprostranjeni, ugljično-neutralni obnovljivi izvor, drveni materijali su od ogromnog interesa kao izvor obnovljive energije. Procjenjuje se da je 1991. posječeno oko 3,5 kubnih kilometara drveta.
Nastanak
thumb|Poprečni presjek jednog stabla Drvo nastaje od kambija, tkiva koje se razvija između srži i kore (putem sekundarnog zadebljanja).
Pri diobi ćelija kambija nastaju dvije, od kojih jedna zadržava sposobnost daljnjeg dijeljenja odnosno do nove inicijalne ćelije. Druga ćelija postaje stalna (trajna) ćelija koja se može još jednom ili nekoliko puta dijeliti. Od ćelija koje se kasnije izdiferenciraju u provodno, skladišno i potporno tkivo prema unutrašnjosti nastaje drvo (sekundarni ksilem). Prema vani nastaje floem, iz kojeg se sastoji unutrašnja kora te kasnije iz njega nastaje felogen tj. kora. Proizvodnja ksilemskih ćelija prestiže proizvodnju floemskih ćelija za nekoliko puta, tako da se udio kore u drvetu kreće od oko 5 do 15 postotaka.
U umjerenim geografskim širinama, pod klimatskim utjecajem mogu se posmatrati četiri faze rasta:
Ovim cikličkim ponašanjem rasta nastaju poznati godovi ili "godišnji prstenovi", koji su lahko uočljivi u poprečnom presjeku stabla.
Hemijski sastav
Hemijski sastav drveta varira od vrste do vrste, ali se prosječno može uzeti da ima oko 50% ugljika, 42% kisika, 6% vodika, 1% dušika i 1% drugih elemenata (uglavnom kalcij, kalij, natrij, magnezij, željezo i mangan), računajući po masenom odnosu. U manjim količinama u drvetu ima i sumpora, hlora, silicija i fosfora, kao i mnogih drugih elemenata u tragovima.
Osim vode, drvo sadrži tri osnovne komponente. Celuloza, kristalni polimer izveden iz glukoze čini od 41 do 43% mase drveta. Sljedeća po udjelu je hemiceluloza, koja čini 20% sastava listopadnih ali i gotovo 30% četinarskih stabala. To su uglavnom petokarbonski šećeri koji su spojeni na nepravilan način, za razliku od celuloze. Lignin je treća komponenta drveta kojeg ima oko 27% u zimzelenom i 23% u listopadnom drveću. Lignin daje hidrofobne osobine drvetu reflektirajući činjenicu da je zasnovan na aromatskim ugljikovim prstenovima. Sve tri komponente drveta se međusobno isprepliću, a direktna kovalentna veza postoji između lignina i hemiceluloze. Osnovni fokus industrije papira je odvajanje lignina od celuloze, od koje se dalje proizvodi papir.
U hemijskom aspektu, razlika između mehkog i tvrdog drveta ogleda se u sastavu njegovog sastojka lignina. Lignin u tvrdom drvetu uglavnom je izveden iz sinapil- i koniferil-alkohola. Lignin u mehkom drvetu je pretežno izveden iz koniferil-alkohola.
Ekstrakti
Pored lignoceluloze, drvo se sastoji iz raznih organskih spojeva malehne molekularne težine zvanih ekstrakti. Ekstrakti drveta su masne kiseline, smolne kiseline, voskovi i terpeni. Naprimjer, kolofonij se izdvaja iz zimzelenog drveta kao zaštita od insekata. Izdvajanjem ovih organskih materijala iz drveta dobijaju se terpentini, borova ulja i smole.
Zimzeleno drvo
Prema vremenu razvitka tokom procesa evolucije, zimzelena drveća su starija od listopadnih, ali imaju znatno jednostavniju anatomsku izgradnju ćelije od njih i posjeduju samo dvije vrste ćelija.
Listopadno drvo
Prema vremenu razvitka, mlađe tkivo listopadnog drveća je znatno više diferenciranije od zimzelenog drveća. Ono se može podijeliti na tri funkcionalne grupe.
Karakteristično za listopadno drvo su navedena provodni sudovi kojih nema kod listopadnog drveća. One se mogu često vidjeti i golim okom u vidu malehnih pora u poprečnom presjeku drveta ili udubljenja u tangencijalnom presjeku.
Higroskopske
desno|thumb|220px|Upotreba drveta u građevinarstvu Higroskopske osobine drveta, tj. njegova tendencija da u sebe upije vlagu iz okoline, također djeluje i na njegovu slabu stabilnost u pogledu dimenzija pri uslovima u koja se mijenja vlažnost okoline. Vlaga u drvetu izjednačava se postepeno sa klimom okoline. Promjene u vlažnosti okoline ispod raspona zasićenja vlakana (u zavisnosti od vrste drveta od 25% do 35% vlage u drvetu) odražavaju se na promjene oblika drveta (bubrenje, iskrivljavanje, skupljanje). Neke vrste drveta kao naprimjer tikovo drvo zbog skladištenja hidrofobnih supstanci u sebi ima vrlo nisku razliku u promjeni mase pri promjeni vlažnosti okoline. Postoje određene tehničke metode za smanjenje higroskopnosti drveta, poput modifikacije.
Toplotne
Zbog svoje poroznosti, drvo je veoma loš provodnik toplote pa je zato pogodan kao toplotna zaštita. Drvo smrče ima specifičnu toplotnu provodljivost od oko 0,13 W/(m·K), dok naprimjer beton ima prosječno od 1,28 do 1,7 W/(m·K). Ona kod iverice je još manja i iznosi 0,10 W/(m·K). Izolacijske ploče napravljene od mehkih drvenih vlakana mogu dostići i nižu provodljivost toplote do 0,04 W/(m·K). Provodljivost toplote raste povećanjem vlažnosti drveta i sirovom gustoćom materijala. Specifični toplotni kapacitet tj. količina toplote neophodne da se jedan kg materijala zagrije za jedan stepen K, za drvo iznosi 0,472 Wh/(kg·K) što je gotovo dvostruko više od betona (0,244 Wh/(kg·K). Širenje pri zagrijavanju kod drveta može biti loša osobina u praksi, jer se previše kompenzira skupljanjem pri sušenju.
Elastomehaničke
desno|thumb|220px|Drvo u obliku trupaca, spremnih za daljnju obradu Takozvana gustoća drvene sirovine varira u zavisnosti od vlage u drvetu. Pri udjelu vlage u drvetu od 12% (normalna vlažnost u zagrijanim prostorijama) gustoća sirovine u zavisnosti od vrste drveta kreće se od 200 kg/m³ do 1200 kg/m³. Svježe oboreno drvo pokazuje još više vrijednosti. Tako naprimjer gustoća svježe oborenog drveta hrasta iznosi oko 1000 kg/m³, dok u osušenom stanju (pri vlažnosti od 12%) iznosi 670 kg/m³. Gustoća drvene sirovine vrijedi za ključni pokazatelj za većinu tehničkih osobina drveta, sa kojima je u korelaciji. Mjerenje gustoće se često koristi za provjeru kvaliteta drveta (naprimjer rezistograf). Za razliku od gustoće sirovine takozvana čista gustoća osušenog, odrvenjelog ćelijskog zida ne zavisi od vrste drveta a iznosi 1,5 g/cm³.