cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mia Čorak
Biografija
Daljnje usavršavanje nastavlja u Beču, da bi od 1929. u Zagrebačkom HNK-u bila angažirana kao solistkinja, ali uskoro i kao prva domaća prima balerina, jer su do tada u tom teatru angažirali strane plesačice. Na olimpijadi u Berlinu 1936. godine organiziran je i plesni turnir, na kojem nastupa i Mia sa plesnom tačkom, koju je nazvala "Iz moje domovine". Bilo je riječ o hrvatskom narodnom plesu, koji je izvela u originalnoj posavskoj nošnji. Njemačka publika je ostala očarana plesom i ljepotom narodne nošnje, pa su o tom nastupu pisale mnogobrojne novine, a kritika je pisala o "doživljaju nad doživljajima". Ukratko, zvijezda je bila rođena. Uskoro su uslijedile mnogobrojne inostrane ponude.
Nije dugo trebalo čekati njen prvi veliki međunarodni angažman. Dogodilo se to prilikom otvaranja Rockefellerovog pozorišta u Parizu, gdje Mia Čorak nastupa zajedno sa zvjezdanim Sergejom Lifarom kao partnerom u baletu "Triumf Davidiv". Zaredali su njeni nastupi u više gradova u Evropi i Africi.
Godine 1938. odlazi u Sjedinjene Američke Države, gdje niže uspjeh za uspjehom u svjetski poznatom Metropolitanu. Plesni su joj partneri neki od najpoznatijih plesača svih vremena, uz već spomenutog Lifara, Juškević i Mjasin. I u Americi je pobudila veliki interes, gdje ponovno prima odlične kritike. Miinu plesačku veličanstvenost još je više naglašavala njena upadljiva crvena kosa i pojava kojom je zračila. Mia se okušala i na filmu "Smrt labuda", koji je osvojio prvu nagradu na takmičenju umjetničkog filma u Parizu. Nakon Drugog svjetskog rata udaje se za Kurta Neumanna, austrijskog glumca, sa kojim je dobila jedno dijete, kćer Mariju.
U New Yorku 1960. godine otvara baletni studio, pa se sve više posvećuje pedagoškom radu, da bi 1963. i konačno napustila teatarske daske. Do početka osamdesetih predavala je na Kalifornijskom Univerzitetu, nakon čega odlazi u penziju. U znak spomena na ovu umjetnicu, njen rodni grad, Slavonski Brod, postavlja 2004. godine spomen ploču na kuću u kojoj je rođena.
Zagorica
Slovenija:
Srbija:
Williams FW32
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(key) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Gornji Davidovići
Gornji Davidovići su naseljeno mjesto u općini Bileća, Bosna i Hercegovina.
Vitez (općina)
Vitez je naseljeno mjesto i sjedište istoimene općine u Srednjobosanskom kantonu Federacije Bosne i Hercegovine u centralnom dijelu doline rijeke Lašve.
Rimsko doba
Dolaskom Rimljana dolazi do izgradnje prvih gradskih naselja u ovom kraju. Dolinom Lašve su vijekovima prolazili karavani, vojske, misionari itd. Na Castoriusovoj Tabuli Peutingeriani, ucrtane su karavanske rute od kojih jedna, značajna prolazi Lašvanskom dolinom i spaja se na magistralu od Panonije na sjeveru do Aegnatia na jugu. Tokom kasnijeg Rimskog perioda ovuda je prolazila rimska cesta koja je spajala primorje sa rudarskim područjima u unutrašnjosti. Jedno od poznatih rimskih raskršća je centralno gradsko naselje zvano Bistua Nova, koje je bilo locirano na području današnje Zenice, mada postoje teorije da je zbog količine i značaja iskopina u okolini, Bistua Nova bila locirana u današnjem Mošunju. Ali je sigurno da je neko značajno rimsko naselje bilo locirano na ovom području. Najznačajnije iskopine su pronađene na području Malog i Velikog Mošunja, a pronađeni eksponati se odlikuju visokim umijećem izrade, kovanja i livljenja željeza i bronze. U nižim dijelovima doline pronađeno je i mnoštvo nadgrobnih spomenika, temelji ruševina, novca, rimskih grobnica i starokršćanske bazilike. Po iskopinama iz srednjeg vijeka značajni ostaci su pronađeni i u Zabilju, Počulici, Kremeniku, Gaćicama, Večeriskoj, Preočici itd. Na području nekadašnje željezničke stanice je pronađena ploča koja pokazuje keltskog boga Sokola, što i ovdje pokazuje prisustvo prastanovnika Balkana, Kelta.
Doseljavanje Slavena
Tokom Velike seobe naroda u Evropi, prouzrokovane propašću Rimskog carstva, na ovom područje se naseljavaju Slaveni koji su tu doselili sa područja današnje Poljske i Ukrajine, te organizuju prve svoje države, ali i primaju kulturu pa i običaje prastanovnika.
Srednjovjekovna Bosna
U ranim pisanim spomenicima iz perioda bana Mateja Ninoslava (1232-1250) spominje se i župa Lašva. U vrijeme bosanskog bana Stjepana Kotromanića, izvršen je popis samostalne bosanske vikarije koja je imala sedam okruga. U vrijeme srednjovjekovne Bosne na području Viteza se nalazio i utvrđeni grad Škaf ili Bosnić. O boravku starih Slavena na ovom području nema puno spomenika, ali se zna da je zbog blizine Zenice (Bilinog polja) ovaj teritorij bio i dalje od značaja prvenstveno kao mjesto na koridorima. Pred kraj vladavine bana Stjepana (1204-1232), sina bana Kulina, dolazi inkvizicija u Bosnu. Tih godina u Vitezu radi sud za istraživanje hereze i tada biva spaljeno nekoliko desetina bosanskih krstjana. Revolt naroda zbog spaljivanja uzrokuje zbacivanje Stjepana. Viteški kraj je bio u sastavu Bosanske države sve do pada Bosne pod osmanlijsku vlast 1463.
Osmanlijsko doba
Osmanlijsko doba je period za koji se veže nastanak imena Vitez. Navodno je jedan od vitezova Bosanskog kraljevstva u borbi u Lašvanskoj dolini poginuo, ali ga je njegov konj nosio sve dok nije pao negdje na području današnjeg Viteza. Tako da su stanovnici okolnih mjesta to mjesto prozvali Vitez. Postoji još mnogo legendi o postanku Viteza. Zna se da je prvo naselje u području gradske zone Viteza formirano oko džamije u Vitezu koja je podignuta 1590. Znajući da se džamije grade uglavnom u naseljenim mjestima, logično je da je naselje postojalo i ranije. Za ovaj period se također vežu određene legende po kojim jedna kaže da je na tom terenu vladao neki vitez Šaran čiji su se sinovi razdijelili, jedan je otišao na djedovinu u Večerisku (od njih potiče veliko i najstarije bratstvo Šarići, katolici) a drugi je prešao na islam, a njegovo imanje su po ženskoj liniji naslijedili Kulenovići, Idrizbegovići, Bengiri, Zukani i Sadibašići. Osmanlijski putopisac Evlija Čelebija spominje Vitez tri puta kao kasabu, ali bez nekih preciznijih podataka. U tadašnjoj Lašvanskoj nahiji 1528. se spominju i Mošunj, Preočica, Zaselje i Večeriska. Po putopisu austrijskog oficira Božića 1785, Vitez je imao osamnaest kuća, džamiju i han. U knjizi "Ilhamijin put u smrt" (Abdul-Vehab Žepčevi-Ilhamija (1773-1821)) se spominje Vitez: Početkom 19. vijeka Ivan Franjo Jukić je nazivao Vitez čas selom čas varošicom. Vitez se spominje i prilikom pobune Husein-kapetana Gradaščevića kad je u prvom većem sukobu sa vojskom velikog vezira, 18. jula 1831. kod Kačanika na Kosovu, Husein-kapetan Gradaščević je izvojevao veliku pobjedu, pa su ga ostali ajani potom proglasili za bosanskog vezira, u kuli Hadži Mujage Zlatara (Zlatarevića) u selu Zabilju kod Viteza.
Austrougarsko doba
Poslije višestoljetne osmanlijske vladavine godine 1878, Bosna ulazi u sastav Austro-Ugarske, prvo kao okupirani teritorij, da bi Austro-Ugarska izvšila potpunu aneksiju 1908. godine. Za relativno kratko vrijeme izgrađene su nove ceste, željeznice, rudnici, pilane itd. Još ranije, 1866. u Sarajevu je osnovana "kompanija za prijevoz i robe i putnika", a u Vitezu, na Željezničkoj stanici je bio jedan od punktova. Tu su također izgrađeni han i škola, pa se i centar preselio iz Starog Viteza na to mjesto. Kompanija je brzo propala, a na tom je nova, austrijska vlast izgradila željezničku stanicu. Na ovom mjestu je izgrađeno i prvo preduzeće za mehaničku preradu drveta od strane Guidoa Rütgersa. To je period početka nastanka grada Viteza, koji je 1879. imao 510 stanovnika. I druga preduzeća za eksploataciju drveta su nastavila da se otvaraju i sva su bila u vlasništvu stranaca. Ovaj period je također donio i priliv radne snage iz drugih dijelova Austro-ugarske iz Slovenije, Hrvatske, Češke, Mađarske, Švicarske itd.
Jugoslavensko doba
Nakon Prvog svjetskog rata, nastankom Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, a kasnije Kraljevine Jugoslavije, došlo je do male stagnacije u razvitku ovog kraja, a djelatnosti su uglavnom bile poljoprivreda, stočarstvo, trgovina i zanatstvo. U tom periodu je u Vitezu bilo 23 trgovačke i 30 zanatskih radnji. Sporazumom Cvetković-Maček 1939. godine općina Vitez, koja je do tada pripadala Drinskoj banovini pripada Banovini Hrvatskoj. U to se vrijeme po ideji bana Šubašića u selu Krušćici otvara koncentracioni logor za protivnike režima, mahom pripadnike ustaškog pokreta. Logor je pred početak Drugog svjetskog rata zatvoren, a proglašavanjem NDH i dolaskom ustaške vlasti, ponovo otvoren jula 1941. godine, za zatvaranje zarobljenih Židova, Srba i komunista sa Pala, Zenice i Sarajeva. U logoru je ubijeno na desetine logoraša, a krajem 1941. godine ustaška vlast zatvara logor.
NGC 1014
NGC 1014 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Kit. Prvo otkriće je napravio Frank Muller 1886. godine.
Vitez (općina)
Oružani sukobi
Napadom VRS na Jajce operacijom Vrbas 92, krajem oktobra 1992. godine, dolazi do prvih oružanih sukoba između Bošnjaka i Hrvata. Prvi sukob trajao je od 19-26. oktobra 1992. kada je nakon vijesti o sukobima u Novom Travniku, HVO napao jedinicu AR BiH, koja se nalazila nu vatrogasnom domu u Starom Vitezu. Jedinice AR BiH. pod zapovjedništvom Refika Lende u Novom Travniku su napale pogone tvornice Bratstvo, sa ciljem zauzimanja strateških dijelova pogona proizvodnje naoružanja. Linija fronta bila je u središtu Viteza, a u sukobu je spaljeno više bošnjačkih kuća u tom području. Dana 20. oktobra 1992. izbijaju prvi sukobi u Ahmićima između hrvatskih i muslimanskih snaga. Bošnjačke snage su postavljanjem barikade na cesti, nastojale da blokiraju prolaz hrvatskih trupa iz Busovače, koje su bile pojačanje na frontu kod Jajca, ali i pomoć hrvatskim jedinicama sukobljenim u Novom Travniku. Barikada nije uklonjena i napadom HVO-a je razbijena, a Ahmići su napadnuti artiljerijom i pješadijskim naoružanjem. U napadu je u zavisnosti od izvora poginuo jedan bošnjački dječak, te po jedan pripadnik AR BiH i HVO-a. Nakon sukoba jedinice AR BiH iz Ahmića je razoružana, te se komandno podređuje HVO-u, a 22. oktobra potpisuje se primirje i osniva zajednička komisija koja je djelovala sve do 4. novembra, kada su bošnjački politički predstavnici odlučiti da u njoj više neće učestvovati.
HVO
180px|mini|desno|Grb 3. gardijska motorizirana brigada Jastrebovi Od 1992. godine do 1993. godine u Vitezu je bilo sjedište Operativne zone Srednja Bosna sa 8.750 vojnika, čiji je zapovjednik bio pukovnik Tihomir Blaškić, a sastojale se od 8 pješačkih brigada i jedne bojne vojne policije (kasnije nazvanom Jokeri). Osim ovih jedinica na području Viteza djelovale su paravojne grupe sastavljene uglavnom od kriminalaca, kao Alfe i Žuti, koje su obavljale specijalne diverzantske zadatke. U Vitezu je između oktobra 1992. i februara 1993. brigadom HVO-a "Stjepan Tomašević", koja je pokrivala općine Novi Travnik i Vitez i bila stacionirana u Novom Travniku zapovjedao Živko Totić, a njegov zamjenik bio je Mario Čerkez. Dio brigade u Vitezu brojao je oko 60-120 vojnika. Dana 24. marta 1993. Živko Totić osnovao je od dijelova brigade "Stjepan Tomašević" Vitešku brigadu HVO, a zapovjednik je postao Mario Čerkez. Brigada se sastojala od više bataljona, te nekoliko jedinica specijalne namjene (kao npr. Vitezovi - mada je kontrolu nad jedinicom imao isključivo Darko Kraljević). Brigada je imala između 240-270 vojnika. Ove dvije jedinice pripadale su Operativnoj grupi 1 u čijem su sastavu bile i jedinice: Brigada Stjepan Tomašević iz Novog Travnika, Brigada HVO Frankopan iz Guče Gore, Brigada HVO Jure Francetić iz Zenice, 2. zenička brigada HVO i Travnička brigada HVO, koje su povremeno učestvovale u sukobima u okolini Viteza. Kasnijom reorganizacijom HVO-a osnovana je 3. gardijska motorizirana brigada Jastrebovi i 92. domobranska pukovnija.
Armija RBIH
Reorganizacijom vojnih jedinica Teritorijalne odbrane 1. decembra 1992. godine od jedinica Prvog i Drugog dobrovoljačkog odreda i dijela drugih jedinica Općinskog štaba TO Vitez formirana je 325. brdska brigada koja se sastojala od Komande brigade, dva brdska bataljona i prištapskih jedinica. Brigada je imala oko 1150-2140 vojnika i bila je kasnije sastavljena od 3 bataljona. Brigada je ojačana izbjeglicama iz Bosanske krajine, a zapovjednik je bio Esad Džananović. Pripadala je trećem korpusu Armije Republike Bosne i Hercegovine. Osim ove brigade u sukobima na području općine Vitez učestvovale su i 17. krajiška brigada, 312. motorizovana brigada, 306. brdska brigada, 308. brdska brigada, 301. brdska brigada, 303. brdska brigadu, 314. brdska brigada i 7. muslimanska viteška oslobodilačka brigada, kao i jedinica posebne namjene Živiničke Ose, te jedinica sastavljena od dobrovoljaca iz islamskih država El Mudžahid.
Nacionalni spomenici kulture
desno|mini|Spomen ploča na zgradi bivšeg logora u Kruščici Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za općinu Vitez se nalaze sljedeći spomenici:
Vjerski objekti
120px|mini|desno|Ahmed-agina džamija u Vitezu 220px|mini|desno|Katolička crkva Sv. Juraja mučenika u Vitezu
Geografija
Općina Vitez je prostor koji se proteže u geografskom središtu Bosne i Hercegovine. Vitez je smješten u centralnom dijelu doline rijeke Lašve, koja se proteže od jugoistočnih padina planine Vlašić do Busovače. Ova se dolina formirala na 390-480 metara nadmorske visine. Od sutjeske Lašve poslije Travnika, pa do sutjeske prije Kaonika, Lašvansko polje dugo je oko 17 km, a širina mu je različita i iznosi prosječno 3 km. Vitez je udaljen od Sarajeva 70 km, a od Zenice 12 km. Najniže naseljeno mjesto i to uže gradsko područje, nalazi se na nadmorskoj visini od 415 metara, a najviše viteško naselje, selo Zaselje, nalazi se na 700 metara nadmorske visine.
Klima
Klima je izrazito kontinentalna. Temperatura se zimi spušta i do -28 °C a ljeti dostiže i do 36 °C.
Stanovništvo
Po saopćenju Federalnog zavoda za statistiku Federacije Bosne i Hercegovine iz 2009. godine u općini Vitez živi 25.214 stanovnika. Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Vitez imala je 27.859 stanovnika, raspoređenih u 34 naselja.
Politika
Općinom rukovodi Načelnik općine koji se bira na lokalnim općinskim izborima svake četiri godine, na kojima se bira i Općinsko vijeće, koje se sastoji od 25 vijećnika, koji se biraju po partijskim listama. Članovi Općinskog vijeća se biraju direktno, te na osnovu dobijenih glasova, proporcionalno udjelu partije, zastupaju biranu partiju u općinskom vijeću. Ovlasti Načelnika općine i Općinskog vijeća regulisani su federalnim zakonima i statutom općine.
Načelnik općine
Na Općinskim izborima održanim 2. oktobra 2016. godine za načelnika općine Vitez izabran je Tomislav Bošnjak-Matić, član koalicije HDZ/HDZ 1990/HSS SR sa 55,27% ili ukupno 7.163 glasova.
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće, održanim 2. oktobra 2016. godine, izabrano je 12 predstavnika koalicije HDZ/HSS SR/HSP/HKDU, 9 Stranke demokratske akcije (SDA), 2 iz Hrvatske demokratske zajednice 1990 (HDZ 1990), te po jedan iz Socijaldemokratske partije (SDP) i Saveza za bolju budućnost (SBB).
Opći izbori
Opći izbori u Bosni i Hercegovini 2014. u općini Vitez održani su 12. oktobra 2014. godine. Pored izbora za bošnjačke i hrvatske članove Predsjedništva Bosne i Hercegovine birani su i predstavnici za Parlament Federacije Bosne i Hercegovine i predstavnici Skupštine Srednjobosanskog kantona. Općinski rezultati su sabirani sa rezultatim drugih izbornih jedinica, a predstavnici su birani na osnovu najvećeg broja glasova, te dodijeljivanjem kompenzacijskih mandata, za političke partije koje nisu osvojile dovoljan broj glasova u općini, ali su zbirno osvojili određeni broj glasova na nivou izborne jednice.
Privreda
Nakon Drugog svjetskog rata i uspostave nove vlasti na području općine djeluju poduzeća drvne industrije, industrije građevinskog materijala i šumarstva, dok veliki dio stanovništva živi od poljoprivrede i stočarstva. Tvornica Impegnacija za impregnaciju drveta u Vitezu je dugo vremena radila u sastavu državnih željeznica. Od 1952. godine poslovala je kao samostalna privredna organizacija, a od 1962. godine poduzeće "Impregnacija" posluje u sastavu ŠIP "Sebešić" kao jedan od pogona za preradu drveta. Obuhvatala je postrojenja za impregnaciju drveta kapaciteta oko 36.000 m3 i pilanu kapaciteta do 50.000 m3 drveta godišnje. Tvornica je zatvorena, nakon privatizacije zbog nerentabilnosti. U općini su postojale tvornica prozora, separacija građevinskog materijala i elementara. Tvornice su nakon rata u Bosni i Hercegovini propale ili privatizirane.
Razvoj Viteza u periodu socijalističke Jugoslavije vezan je uz hemijsku industriju. 3. jula 1950. godine, rješenjem predsjednika Vlade FNRJ osnovano je u Vitezu poduzeće "202", koje je kasnije dobilo naziv Poduzeće hemijske industrije "Slobodan Princip Seljo". U pogonima ovoga poduzeća proizvodili su se namjenski proizvodi, raketni baruti, flegmatizatori, antifriz, zatim privredni eksplozivi (Vitezit) i štapin, a formira se i treća proizvodna jedinica ("Sintevit") čiji su proizvodni programi PVC-granulati, ekstruzija i prerada od PVC materijala, izrada ambalaže i ostalih proizvoda od visokotlačnog polietilena, ploča od termoplasta i sl. Ovo poduzeće danas egzistira jedinstveno i pod nazivom Poslovni sistem "Vitezit". Krajem 80-ih godina prošlog vijeka se pojavljuju privatna preduzeća. Među njima najbrži razvoj bilježi PP "Rajković" koje prerasta u "Economic" d.d. Vitez. Među privatnim poduzećima veliki značaj ima i građevinsko poduzeće "Horizont". Poduzeće "FIS" izrasta iz caffea "FIS" i videoteke istoga imena. Ovo poduzeće je jedno od najpoznatijih u prometu roba široke potrošnje. Firma "Mlakić" se bavi proizvodnjom građevinske stolarije i prometom stolarskih okova.
Obrazovanje
220px|mini|desno|Osnovna škola Vitez 220px|mini|desno|Osnovna škola Vitez 220px|mini|desno|Srednja škola Vitez
Doba Austro-ugarske
Prva osnovna škola u Vitezu osniva se u školskoj 1906/07. godini. Nastava je održavana u zgradi, koja je imala dvije učionice i stan za učitelje. Zgrada se danas nalazi pored zgrade općine. Do tada je nastava održavana u konfesionalnim osnovnim školama. Mektebi za djecu muslimanske vjeroispovijesti su otvarane uz džamije, ali i u naseljima koje nisu imale džamije. Za obrazovanje kršćanske djece brinuli su se svećenici franjevci, koji su oko 1875. godine osnovali osnovnu školu u Vitezu. Podaci o broju učenika iz školske godine 1906/1907. su uništeni za vrijeme Drugog svjetskog rata, ali su prvi podaci iz školske godine 1914/15, po kojima su u školi bila četiri razreda sa 90 učenika. Upisana su muška i ženska djeca svih vjeroispovijesti. Osnivanjem ove škole, zatvara se katolička škola u župnoj crkvi. Predmeti po nastavnom planu i programu iz 1906. godine bili su: Vjeronauka, zemaljski jezik, računarstvo, zemljopis i historija, prirodopis i fizika, krasopis, geometrija i prostoručno crtanje, ratarstvo, njemački jezik (fakultativno), pjevanje i gimnastika. Broj časova je bio od 23 do 29 sedmično. Nastava praktične nastave u ratarstvu je izvođene u dvorištu škole. Nedjeljom su organizirani poljoprivredni tečajevi za odrasle.
Kraljevina Jugoslavija
Početkom školske 1928/28. godine u privatnoj zgradi otvara se četverorazredna škola u Biloj. Podaci o broju učenika nisu sačuvani.
Drugi svjetski rat
Za vrijeme Drugog svjetskog rata, osnovna škola u Vitezu nije radila od kraja 1943. godine pa do završetka rata. Škola u Biloj je krajem 1944. godine zatvorena, zbor oružanih borbi i zaposjedanja zgrade od strane njemačke vojske. Jedino je škola na Željezničkoj stanici radila čitavo vrijeme rata.
FNRJ
Početkom školske 1945/46. godine škole su popravljene i nastava je obnovljena u sve tri škole, a istovremeno se otvara škola u Gornjoj Večeriskoj, također u privatnoj kući. U školi je formiran jedan odjel prvog razreda sa 42 učenika i jedan odjelprvog i drugog razreda sa 10 učenika. Škole su mogli pohađati i starija djeca, koja bi zbog sistema školovanja mogla završiti dva razreda u jednoj školskoj godini.
1946. godine u magazinu pilane SONS u Kruščici, otvara se osnovna škola sa jednom učionicom, koja je 1950. godine preseljena u zgradu vlasnika pilane.
Početkom septembra 1947. godine u Preočici se otvara četverorazredna škola u privatnoj zgradi, a povećanjem broja učenika adaptirane su još dvije mektepske učionice. Prve školske godine upisana su 124 učenika. Iste godine otvara se škola u Počulici, mada podataka o broju upisanih učenika nema.
U jesen 1950. godine u selu Bukve, otvara se škola u koju su upisani 42 učenika. Prve školske godine radilo se u zgradi mekteba.
U ovo vrijeme u školama su vođeni i kursevi za opismenjavanje odraslih, a tečajeve su pored učitelja vodili i pismeniji mještani.
NGC 2349
NGC 2349 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Jednorog. Prvo otkriće je napravio Caroline Lucretia Herschel 4. marta 1783. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zagorica pri Dolskem
mini|280px|Zagorica pri Dolskem, spomen-tabla na rodnoj kući Jurija Vege Zagorica pri Dolskem je naseljeno mjesto u sastavu općine Dol pri Ljubljani, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Moste–Polje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zagorica pri Dolskem je imala 101 stanovnika.
Granica (Bileća)
Granica je naseljeno mjesto u općini Bileća, Bosna i Hercegovina.
IC 2156
IC 2156 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Prvo otkriće je napravio Thomas Henry Espinall Compton Espin 11. januara 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bradikardija
Bradikardija (također sinusna bradikardija) je usporeno otkucavanje srca u mirovanju obično ispod 60 otkucaja srca u minuti (BPM) kao što je određeno elektrokardiogramom. Smatra se normalnim otkucajima srca tokom spavanja, kod mladih zdravih ili starijih odraslih osoba i kod sportista.
Kod nekih ljudi, bradikardija ispod 60 otkucaja u minuti može biti povezana sa umorom, slabošću, vrtoglavicom, znojenjem i nesvjesticama. Termin "relativna bradikardija" koristi se za označavanje otkucaji srca sporijeg od tipskog srčanog ritma pojedinca u mirovanju. Sportisti mogu imati sindrom atletskog srca, što uključuje bradikardiju kao dio kardiovaskularne adaptacije na trening i učešće.
Riječ "bradikardija" potiče od grčkog βραδύς – bradys = sporo + καρδία – kardia = srce.
Sinus
Atrijske bradikardije se dijele na tri tipa. Prva, respiratorna sinusna aritmija, obično se nalazi kod mladih i zdravih odraslih osoba. Broj otkucaja srca se povećava tokom udisaja, a smanjuje se tokom izdisaja. Smatra se da je ovo uzrokovano promjenama vagusnog tona tokom disanja.
Sinusna bradikardija je sinusni ritam manji od 60 BPM. To je uobičajeno stanje koje se nalazi i kod zdravih osoba i kod onih koji se smatraju dobro kondicioniranim sportistima. Studije su pokazale da 50–85% kondicioniranih sportista ima benignu sinusnu bradikardiju, u poređenju sa 23% opće proučavane populacije. Srčani mišić sportista ima veći udarni volumen, pa mu je potrebno manje kontrakcija da bi cirkulirao isti volumen krvi.
Treći, sindrom bolesnog sinusa, pokriva stanja koja uključuju tešku sinusnu bradikardiju, sinoatrijski blok, zastoj sinusa i sindrom bradikardije-tahikardije (atrijska fibrilacija, treperenje pretkomore i paroksizamska supraventrikulska tahikardija).
Atrioventrikulski spoj
AV-spojni ritam, ili atrioventrikulska nodusna bradikardija, obično je uzrokovana odsustvom električnog impulsa iz sinusnog čvora. Ovo se obično pojavljuje na elektrokardiogramu (EKG) sa normalnim QRS kompleks ompraćenim invertiranim P talasom prije, tokom ili nakon QRS kompleksa.
Otkucaji AV spojnice su odloženi otkucaji srca koji potiču od ektopijskog fokusa negdje u AV spoju. Javlja se kada stopa depolarizacija SA čvora padne ispod stope AV čvora. Ova disritmija se takođe može javiti kada električni impulsi iz SA čvora ne stignu do AV čvora zbog SA ili AV bloka. Ovo je zaštitni mehanizam za srce, radi kompenzacije za SA čvor koji više ne upravlja aktivnošću pejsmejkera i jedno je u nizu rezervnih lokacija koje mogu preuzeti funkciju pejsmejkera kada SA čvor to ne uspe. Ovo bi predstavljalo duži PR interval. Kompleks evakuacije AV spojnice je normalan odgovor koji može biti rezultat pretjeranog tonusa vagusa na SA čvoru. Patološki uzroci uključuju sinusnu bradikardiju, zastoj sinusa, izlazni blok sinusa ili AV blok.
Ventrikulska
Idioventrikulski ritam, također poznat kao atrioventrikulska bradikardija ili ventrikulski ritam bijega, je broj otkucaja srca manji od 50 otkucaja u minuti. Ovo je sigurnosni mehanizam kada dođe do nedostatka električnog impulsa ili stimulusa iz pretkomore. Impulsi koji potiču unutar ili ispod Hisovog snopa u AV-u čvor će proizvesti široki QRS kompleks sa otkucajima srca između 20 i 40 otkucaja u minuti. Oni iznad Hisova snopa, također poznati kao spojni, obično će se kretati između 40 i 60 BPM sa uskim QRS kompleksom. U srčanom bloku trećeg stepena, oko 61% se dešava u sistemu grane Purkinjeovog snopa, 21% u AV čvoru i 15% u Hisovom snopu. AV blok se može isključiti EKG-om koji ukazuje na "odnos 1:1 između P talasa i QRS kompleksa." Komorske bradikardije javljaju se sa sinusnom bradikardijom, zastojem sinusa i AV blokom. Liječenje se često sastoji od primjene atropina i kardijalnog pejsinga.
Dojenačka
Za bebe, bradikardija se definiše kao broj otkucaja srca manji od 100 BPM (normalno je oko 120–160 BPM). Prijevremeno rođene bebe imaju veću vjerovatnoću od donošenih beba da imaju napade apneje i bradikardije; njihov uzrok nije jasno shvaćen. Čarolije mogu biti povezane sa centrima unutar mozga koji reguliraju disanje koje možda nije u potpunosti razvijeno. Nježno dodirivanje bebe ili lagano ljuljanje inkubatora skoro uvijek će dovesti do toga da beba ponovo počne da diše, što povećava broj otkucaja srca. Lijekovi (teofilin ili kofein) mogu se koristiti za liječenje ovih odstupanja kod beba ako je potrebno. Neonatusna jedinica intenzivne njege (NICU) standardna praksa je elektronski nadzor srca i pluća iz ovog razloga.
Uzroci
Bradikardijska aritmija može imati mnogo uzroka, srčanih i nesrčanih.
Nekardijalni uzroci su obično sekundarni i mogu uključivati rekreativnu upotrebu droga ili zloupotrebu droga, metaboličke ili endokrine probleme, posebno hipotireozu, neravnotežu elektrolita, neurološke faktore, autonomne reflekse, situacione faktore, kao što su produženo mirovanje u krevetu i autoimunost.
Srčani uzroci uključuju akutnu ili hroničnu ishemijsku bolest srca, vaskularnu bolest srca, bolest zalistaka ili degenerativnu primarnu električnu bolest. U konačnici, uzroci djeluju kroz tri mehanizma: depresivan automatizam srca, blokada provodljivosti ili izbjegavanje pejsmejkera i ritmova.
Općenito, dvija tipa problema rezultiraju bradikardijama: poremećaji SA čvora i poremećaji AV čvora.
Kod disfunkcije SA čvora (ponekad se naziva sindrom bolesnog sinusa), može doći do poremećaja automatizma ili poremećenog provođenja impulsa iz SA čvora u okolno pretkomorsko tkivo („izlazni blok“). Sinoatrijski blokovi drugog stepena mogu se otkriti samo upotrebom EKG-a od 12 odvoda. Teško je i ponekad nemoguće pripisati mehanizam bilo kojoj bradikardiji, ali osnovni mehanizam nije klinički relevantan za liječenje, što je isto u oba slučaja sindroma bolesnog sinusa: trajni pejsmejker.
Poremećaji AV provođenja (AV blok; primarni AV blok, sekundarni AV blok tipa I, sekundarni AV blok tipa II, tercijarni AV blok) može nastati zbog poremećene provodljivosti u AV čvoru ili bilo gdje ispod njega, kao naprimjer u Hisovom snopu. Klinički značaj koji se odnosi na AV blokove je veći nego kod SA blokova.
Beta blokatorski lijekovi također mogu usporiti otkucaje srca i smanjiti snagu kontrakcije srca. Beta-blokatori mogu usporiti otkucaje srca na opasan nivo ako se prepisuju s lijekovima tipa blokatora kalcijskih kanala. Bradikardija je također dio sisarskog refleksa ronjenja
Dijagnoza
Dijagnoza bradikardije kod odraslih zasniva se na pulsu manjem od 60 otkucaja u minuti, iako neke studije koriste otkucaje srca manje od 50 otkucaja u minuti. Ovo se obično utvrđuje bilo palpacijom ili EKG-om. Ako se pojave simptomi, određivanje elektrolita može biti od pomoći u određivanju osnovnog uzroka.
Upravljanje
Liječenje bradikardije ovisi o tome da li je osoba stabilna ili nestabilna.
Stabilna
Hitno liječenje nije potrebno ako je osoba asimptomska ili minimalno simptomska.
Nestabilna
Ako je osoba nestabilna, početni preporučeni tretman je intravenski atropin. Ne treba koristiti doze manje od 0,5 mg, jer to može dodatno smanjiti stopu. Ako ovo nije efikasno, treba koristiti intravensku infuziju inotropa (dopamin, epinefrin) ili transkutani pejsing. Transvenski pejsing može biti potreban ako uzrok bradikardije nije brzo reverzibilan.
Kod djece se preporučuje davanje kisika, podržavanje njihovog disanja i kompresije grudnog koša.
Epidemiologija
U kliničkoj praksi, stariji ljudi stariji od 65 godina i mladi sportisti oba spola mogu imati sinusnu bradikardiju. Centri za kontrolu i prevenciju bolesti izvještavaju 2011. da je 15,2% odraslih muškaraca i 6,9% % odraslih žena imalo klinički definisanu bradikardiju (brzina pulsa u mirovanju ispod 60 otkucaja u minuti).
Spisak poznatih šahovskih partija
Ovo je hronološki spisak poznatih šahovskih partija.
Zagradišče
mini|280px|Zagradišče, tabla na ulazu u naselje Zagradišče je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Ljubljana, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Moste–Polje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Zagradišče je imalo 86 stanovnika.
Napomena: ''U 2004. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Besnica. U 2008. izvršena je manja teritorijalna razmjena između naselja Podlipoglav i Zagradišče.''
Franjo Tuđman
Mladost, Drugi svjetski rat i vojna karijera
Potječe iz seoske porodice srednjeg imovinskog staleža. Narodnu školu Tuđman je pohađao u rodnom mjestu (1929.-1933.), dok je srednju polazio u Zagrebu (1934.-1941.), uglavnom se uzdržavajući sam. Službene Tuđmanove biografije pišu o njegovom hapšenju u doba jugoslavenskog režima 1940., što je činjenica koja još nije dovoljno razjašnjena jer je Tuđmanova porodica podržavala hrvatski nacionalni pokret pod vodstvom HSS-a i Mačeka, dok je Franjo Tuđman tokom Drugog svjetskog rata završio u komunističkim partizanima. Sudeći po dostupnim podacima, Tuđman je bio pripadnik 10. zagrebačkog korpusa i radio je kao obavještajni oficir. Još prije svršetka rata, u januaru 1945. upućen je u Beograd u Vrhovni štab NOVJ. Tada se i dogodila porodična tragedija koja nije u potpunosti razjašnjena; otac Stjepan mu je poginuo pod sumnjivim okolnostima, što je kasnije tumačeno na različite načine: samoubistvom, nesretnim slučajem, ali je prevladala verzija po kojoj mu je otac likvidiran od strane političke policije OZNA kao kritičar nove, totalitarne vlasti. Uprkos tome, Tuđmanov uspon u vojnoj hijerarhiji nije bio spriječen: radio je u Glavnoj personalnoj upravi Ministarstva odbrane, u Generalštabu JNA, a i završio je Višu vojnu akademiju (1955.-1957.). Tada je objavio i svoje prvo značajno djelo, "Rat protiv rata", (Zagreb 1957.), opsežnu studiju o partizanskom ratovanju kroz historiju (s naglaskom na jugoslavenskom partizanskom ratu, ali protkano opširnim analizama o ratu u holandskim provincijama u 17. vijeku., španskom ustanku protiv Napoleona, kao i mnogim drugim primjerima gerilskog ratovanja). Ta studija značajno je učvrstila ugled Tuđmana kao vojnohistorijskog znalca, a nije tajna da su u sljedećim desetljećima naraštaji jugoslavenskih generala preuzimali izvatke iz njegove knjige kao okosnicu za generalske ispite. Iako je 1960. promoviran u čin general-majora, Tuđman je već sljedeće godine svojom voljom napustio vojnu službu. Motivi za takav postupak su dosta jasni: sama vojna struktura je omogućavala materijalno siguran život, a Tuđmanovi interesi, koji su pokrivali vojno, historijsko, političko i kulturno područje- nisu se mogli zadovoljiti u takvom miljeu. Također, dogmatizam i ideološko zatupljivanje karakteristični za svaku vojsku nisu predstavljali atmosferu u kojoj se moglo koliko-toliko odstupiti od političkog pravovjerja.
Historičar i disident
Godine 1961. Tuđman osniva u Zagrebu Institut za historiju radničkog pokreta i ostaje njegovim direktorem do 1967. Na Zagrebačkom univerzitetu predavao je predmet "Socijalistička revolucija i savremena nacionalna historija" (na FPZ). Doktorirao je 1965. disertacijom naslova "Uzroci krize monarhističke Jugoslavije od ujedinjenja 1918. do sloma 1941." Kao što je napisano u njegovoj službenoj biografiji: "Vrlo rano, još u prvoj polovini pedesetih godina, Tuđman se počeo baviti naučnim radom. Objavio je veći broj rasprava i članaka - više od 150 - iz historijskih nauka, vojne teorije, savremene nacionalne historije te filozofije historije, međunarodnih odnosa. Učestvovao je na više naučnih simpozija u domovini i inostranstvu i držao predavanja na univezitetima u Čehoslovačkoj, Italiji, Njemačkoj, Austriji, Kanadi i Sjedinjenim Američkim Državama. Godine 1966. na Harvardskom univezitetu je, u sklopu serije međunarodnih seminara, održao predavanje pod naslovom "The Future of Supremacy and of Coexistence in the Nuclear Age of the World's History" (Budućnost prevlasti i koegzistencije u nuklearnoj eri historije čovječanstva). Bio je član uredništva vojno-teorijskog časopisa "Vojno delo", redaktor i pomoćnik glavnog urednika "Vojne enciklopedije", saradnik i redaktor enciklopedije Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža, glavni i odgovorni urednik časopisa "Putovi revolucije", član izdavačkog odbora časopisa JAZU "Forum", član izdavačkog odbora "Hrvatskog tjednika" i član uredništva "Glasnika Hrvatske demokratske zajednice".
Stvaralaštvo
U prvim studijama Tuđman je marksistički ortodoks koji ni u čemu nije bitnije odstupao od prevladavajućeg komunističkog svjetonazora. Međutim, otprilike od kraja 1960-ih, Tuđman je sve više zaokupljen nacionalnim pitanjem (naročito hrvatskim, ali i drugih malobrojnijih naroda u Evropi i svijetu), međuigrom klasnog i nacionalnog, interpretacijom jugoslavenske komunističke revolucije, kao i budućnošću socijalizma i općenito društvenog poretka u Evropi. Iz mnoštva studija i monografija, izdvajaju se sljedeće: "Velike ideje i mali narodi", 1969. (prvi snažniji iskorak u revalorizaciji rata u bivšoj Jugoslaviji koji je do onda prikazivan isključivo plošno i shematski.); "Nacionalno pitanje u savremenoj Evropi", 1981. (vrlo pregledan prikaz nacionalnih i vjerskih neslaganja u modernoj Evropi); Bespuća historijske zbiljnosti, 1989. (Tuđmanovo najpoznatije djelo koje je postalo "cause celebre" zbog navodnog autorovog antisemitizma i "revizionizma"). Najvrijedniji dijelovi te opsežne knjige su pobijanje Jasenovačkog mita- središnjeg podjarivačkog mitologema savremene ideologije Velike Srbije, kao i svjesna arhaizacija jezika uz nekoliko uspjelih novotvorenica, što je bilo znakom Tuđmanovog nacionalnog osvješćivanja i na kulturnom polju. Neki proskribirani "nacionalisti" među hrvatskim jezikoslovcima, npr. Stjepan Babić, našli u čudu pred Tuđmanovim jezičkim vratolomijama. "Bespuća" ostaju neobičnim hibridom: spojem autorove ispovijedi o borbama s već debelo zaboravljenim hrvatskim i jugoslavenskim dogmatskim ideolozima, nekih naznaka filozofije historije (koja nije potkrijepljena širim piščevim osvrtima na klasike tog žanra, od Vica i Hegela do Marxa i Spenglera), te lamentacija o položaju Hrvata u SFRJ. Ostali tekstovi su "Hrvatska u monarhističkoj Jugoslaviji", 1.-2., 1993. (Tuđmanovo najbolje historijografsko djelo); "Usudbene povjestice", 1995. i "Hrvatska riječ svijetu", 1998. (dvije kompilacije eseja i interviewa u kojim su sažeto iznesene osnovne Tuđmanove preokupacije i historijskopolitički pogledi).
Tuđman je kao pisac spoj publicista i historičara. Ako se pažljivo čitaju njegovi spisi, lako se da uočiti nekoliko crta: s protokom vremena, Tuđman se oslobađao marksističkog dogmatizma i frazeologije, ali nije htio odbaciti ono što je smatrao da je vrijedno u socijalističkim (pa i lenjinističkim) doktrinama, a to je pristup nacionalnom pitanju za koji je držao da nadmašuje, bar u teorijskim osnovama, stav građansko-liberalne sociologije i politologije; bio je i ostao kritički raspoložen prema evropskim salonskim ljevičarima i marksističkim filozofima koji su, često i otvorenim izjavama, odobravali nacionalno tlačenje u višenacionalnim komunističkim državama (primjer su protivhrvatski istupi njemačkog marksiste Ernsta Blocha); artikulacija hrvatskog nacionalnog pitanja je postala glavnom Tuđmanovom temom, a s time i usko povezano pitanje o budućnosti marksističkog socijalizma i jugoslavenske države; relativizacija uloga totalitarnih ideologija, što je predstavljalo "smrtni grijeh" za evropske liberale i ljevičare. Naime, Tuđman je eksplicitno napisao da su komunizam i fašizam jednako zlo; a komunizam i daleko veće, jer broj žrtava komunizma višestruko premašuje broj žrtava fašističkih režima. Time je dirnuo u "svetu kravu" liberalno-lijevog antifašizma i modernu političku korektnost koja minorizira komunističke zločine. Ili, ukratko, Hitlerov rasni genocid je stalno pod lupom, dok se Staljinov i Maov klasni genocid prešućuje ili umanjuje. Njegova glavna historijska djela, pogotovo "Hrvatska u monarhističkoj Jugoslaviji" i sabrani kraći politički spisi ostat će standardnim univerzitetskim udžbenicima za hrvatsku historiju 20. vijeka; publicističko-polemički uraci će vjerovatno završiti u antologijama hrvatske političke publicistike kao klasična djela domaće geopolitičke misli (uz Pilara i Šufflayja)- dok će njegovo najrazvikanije djelo, "Bespuća historijske zbiljnosti" ili potonuti u zaborav, ili biti zloupotrebljeno od protivhrvatskih propagandista u ratu selektivnih citata. Na kraju, Tuđmanov najvažniji historičarski doprinos nije u obradbi uskospecijalističkih tema, nego u polemičkom rušenju centralnog srpskog mita, Jasenovačkih hipertrofiranih brojeva žrtava (najviše srpskih), te u artikulaciji historije kao pripreme terena za djelovanje u stvaranju hrvatske suverene države.
Tuđman disident
mini|Tuđman u junu 1971.
Tuđmanovo djelovanje od osnivanja Instituta se može okarakterizirati kao nacionalno-disidentsko. Objavljivanjem po jugounitarističku čaršiju nepoćudnih radova navukao je gnjev raznih protivhrvatskih krugova, pa mu je djelovanje sve više ograničavano. Godine 1967. bio je izbačen iz Komunističke partije, smijenjen s položaja direktora Instituta, a zabranjeno mu je i predavanje na Univerzitetu. Prisilno je penzionisan u 45 godini. Tuđman je "otvorio" hrvatske nacionalne teme (nametanje kompleksa krivnje zbog postojanja NDH, centralizaciju Jugoslavije koja je marginalizirala i provincijalizirala Hrvatsku, Jasenovački mit kao štab novovjekovne ideologije Velike Srbije, Jugoslaviju koja je, do 70-ih godina, imala dosta karakteristika Srboslavije, hrvatski podređeni položaj u višenacionalnoj zajednici) nekoliko godina prije izbijanja "Hrvatskog proljeća" 1971. Tokom 1971, Tuđman je radikalizirao i još jasnije izrazio svoje stavove, što je uzrokovalo i osudu od strane hrvatskog komunističkog vodstva (Miko Tripalo, Savka Dabčević-Kučar). To je dovelo 1972. do njegovog zatvaranja i pokušaja insceniranja moniranog procesa u kojem je Tuđman trebao biti žrtveni jarac kao "tvrdokorni nacionalist" koji održava veze s hrvatskom političkom emigracijom. Međutim, zahvaljujući intervenciji Miroslava Krleže kod Josipa Broza Tita, izbjegao je višegodišnju robiju i osuđen je na samo 2 godine zatvora (što je kasnije smanjeno na 9 mjeseci). Poslije Titove smrti, 1981. godine osuđen je na tri godine zatvora i na zabranu bilo kakvog javnog djelovanja u periodu od pet godina, i to zbog toga što je dao intervjue za švedsku i njemačku televiziju te francuski radio, u kojim je govorio o svojim historijskim prosudbama, a u prilog pluralističke demokratije. U zatvoru u Lepoglavi proveo je period od januara 1982. do februara 1983, kad je bio pušten radi liječenja. U maju 1984. vraćen je u zatvor radi izdržavanja ostatka kazne, ali je u septembru iste godine zbog pogoršanja zdravstvenog stanja uvjetno pušten iz zatvora. Do 1987, kada mu je vraćen pasoš (što je omogućilo uspostavu i intenziviranje kontakata s hrvatskim iseljeništvom), Tuđman je praktično 20 godina (od 1967. do 1987) proveo kao proganjani disident, posvećen ponajviše proučavanju historije, ograničenom političkom aktivizmu i formuliranju općehrvatskog nacionalnog programa koji će pokušati ostvariti u za to povoljnija vremena.
HDZ i borba za samostalnu Hrvatsku
Krajem 80-ih godina u Jugoslaviji se razmahao pokret Velike Srbije, orkestriran od strane Srpske akademije nauka i umetnosti, a predvođen srbijanskim političkim čelnikom Slobodanom Miloševićem. Već od Titove smrti (1980.), bilo je vidljivo da SFRJ ide prema raspadu zbog dotrajalosti privrednog i političkog sistema, ali ponajviše zbog nepomirljivo suprotstavljenih nacionalnih ideologija. Fitilj je upalila pobuna Albanaca na Kosovu (nakon koje su uslijedile višegodišnje neuspjele represalije), a kako je vrijeme odmicalo, sve više je dolazilo i do polarizacije među razvijenom Slovenijom i Srbijom, štabom centralističkog dogmatizma. Pokret za Veliku Srbiju su organizirale srpske naučna i kulturna udruženja (Akademija, društvo književnika,..), ali je stvar ostala na papiru sve dok Slobodan Milošević, na valu masovnih srpskih mitinga i protesta, nije zasjeo na čelo srbijanskih komunista i nizom različitih mjera (mitinzi, partijski pučevi, policijsko nasilje,..) srušio vodstva vojvođanskih i crnogorskih komunista, te nasilno ponovo "inkorporirao" Kosovo u Srbiju, kao pokrajinu bez realne autonomije. Tokom tih dramatičnih događaja hrvatski komunisti su ostali uglavnom pasivni i zbunjeni, bojeći se iskazivanja nacionalnih težnji- uspomena na gušenje Hrvatskog proljeća 1971. bila je prejaka. No, sama je žestina i otvorenost nastupa pansrpskoga pokreta bila takva da se nešto moralo poduzeti, jer alternative nije bilo: SFRJ bi se, u slučaju Miloševićeve pobjede, preobrazila u Srboslaviju kojom bi dominirao populistički srpski nacionalizam, a što bi sigurno dovelo do rata za rušenje takvoga sistema. Stoga, u Hrvatskoj (kao i nekim drugim republikama) u travnju i svibnju 1990. raspisani su višestranački izbori na kojima je pobijedila Tuđmanova stranka HDZ, dobivši pritom preko 60% mjesta u Hrvatskom saboru, a Tuđman izabran za predsjednika Predsjedništva SR Hrvatske. Nakon promjena ustava, izabran je za predsjednika Republike Hrvatske (na izborima 1992. i 1997.)- dužnost koju je obnašao do smrti 1999.
Tuđman je svoju stranku, Hrvatsku demokratsku zajednicu (HDZ), koncipirao na sljedećim načelima:
HDZ je, osim većine hrvatskog naroda u zemlji, imao snažnu potporu hrvatskog iseljeništva, kao i ostarjele hrvatske emigracije još iz doba 2. svjetskoga rata, dok su mu glavni protivnici u hrvatskome društvu (osim većine Srba) bili jugounitarno nastrojeni Hrvati i komunistički dogmati. Tuđmanova politika je bila pragmatična: umjesto radikalizacije, forsirao je reformu jugoslavenske federacije u konfederaciju, a istovremeno je jačao odbrambene sposobnosti Hrvatske preko preustroja policije, te snaženjem veza s inostranstvom (doduše, taj je manevarski prostor bio ograničen zbog više činitelja).
Već 1990. dolazi do pobune hrvatskih Srba ("balvan revolucija"), teledirigirane iz Beograda, a uz mlako i malodušno (ne)reagiranje saveznih vlasti, utjelovljenih u Anti Markoviću kojega je podupirao zapad. Naime, osim nevoljkosti prihvaćanja nastanka novih država (to je bilo vidljivo i u drugim slučajevima, npr. SSSR-a i Čehoslovačke), Evropska unija je gojila iluzije o tome da se nacionalno pitanje može "zakrpati" ekonomskim mjerama, ili, grublje rečeno- da se nacionalna stremljenja mogu "potkupiti". Stvarnost ih je ubrzo demantirala.
Rat, mir i ocjena
mini|Plakat [[Referendum o hrvatskoj samostalnosti|referenduma o hrvatskoj samostalnosti.]]
Nije nam cilj da ovdje razlažemo sve detalje o Tuđmanovoj eri, kao ni sve njegove poteze (pobjede i poraze), nego ćemo samo istaknuti najznačajnije događaje i značajke koji su dominirali u dramatičnom desetljeću (1990.-1999.) Tuđmanova čeonikovanja. Ratne i društvene promjene valja podrobnije opisati na stranicama posvećenim hrvatskoj historije. Također, sljedeće teze (ili, dio njih) predstavljaju mišljenje auktora članka koji se u ocjeni Tuđmanove vlasti uglavnom slaže s prosudbama pisaca kao što su Nenad Ivanković, Slobodan Novak, Marcus Tanner ili Zdravko Tomac, dok se skoro u cijelosti razilazi s mišljenjem autora poput Ive Banca ili Darka Hudelista. Nepotrebno je vaditi se na to da treba pričekati "historijsku distancu", jer je proteklo dovoljno vremena, a mnogi prigovori o Tuđmanovoj tobožnjoj autokratičnosti ili "dvoličnosti", u svjetlu Bushove i Blairove politike spram Iraka i hipokrizije haškoga suda u Ruandi i drugdje- razotkriveni su u svoj licemjernosti i nebuloznosti. Stoga, glavne karakteristike Tuđmanove ere bi se mogle ovako prikazati:
Srpska agresija i "međunarodna zajednica"
Hrvatska je, tokom Tuđmanove vlasti, napadnuta od strane Srbije, koja je instrumentalizirala većinu srpskoga pučanstva u Republici Hrvatskoj, kao i JNA- a sve s ciljem stvaranja Velike Srbije koja bi, u maksimalističkim planovima, zauzimala preko 70% RH. U minimalističkoj verziji radilo se o osvajanju 26% Hrvatske. U ideologiji Velike Srbije, cijela Slavonija, Podravina, Banovina, Lika i Dalmacija bi bile priključene Srbiji i Crnoj Gori - što onda podrazumijeva, pogleda li se karta, i cijelu Bosnu i Hercegovinu. Ponašanje "međunarodne zajednice" se tokom rata mijenjalo. U početku je Miloševićeva Srbija dobila zeleno svjetlo za osvajanje Hrvatske (embargo UN-a na naoružavanje) za koju se mislilo da će šaptom pasti. Kad se, na opće zaprepaštenje, Vukovar održao skoro 100 dana i razbio udarnu silu JNA (koja je angažirala u ratu protiv Hrvatske 4 od 6 oklopnih brigada i 10 od 11 mehaniziranih), pristupilo se odugovlačenju i petljanju, mahsuz glede UNPROFOR-a i "Sao Krajine", kao i Bosne i Hercegovine.
Tuđmanova politika prema Bosni i Hercegovini
mini|lijevo|[[Dejtonski sporazum 21. novembra 1995.]]
Tuđmanova politika prema Bosni i Hercegovini je odlično dokumentovana u 36 stenograma, koji su postali dokazni materijal Haškog tribunala, a javnosti su objavljeni u izdanjima splitskog Ferala, i sarajevskih Dana. Otvaranje Tuđmanovih arhiva pokazalo je svu pogubnost njegove politike prema Bosni i Hercegovini. Drugi značajan dokaz koji svjedoči o agresivnoj politici Franje Tuđmana prema Bosni i Hercegovini su svjedoci Ante Marković, Stipe Mesić, Paddy Ashdown te mnogi drugi, koji su nedvosmisleno potvrdili ono što je već zapisano u stenogramima. Treći značajan dokaz Tuđmanove politike su politička ubistva njegovih protivnika poput Blaža Kraljević i Ante Paradžika.
Dogovor o podjeli Bosne i Hercegovine
Ante Marković je tokom svog glavnog svjedočenja rekao da je 1991. godine iz više izvora čuo za sastanak Milošević-Tuđman u Karađorđevu, na kojem je dogovorena podjela BiH. U direktnim razgovorima koje je sam zatražio, obojica su mu priznala da je istina šta se govori za Karađorđevo.