cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prvi svjetski rat
Utrka u naoružanju
Njemačka industrijska i ekonomska moć je znatno porasla nakon ujedinjenja Njemačke 1871. Od sredine 1890-ih vlada Wilhelma II je koristila značajna ekonomska sredstva za izgradnju njemačke Imperijalne mornarice (Kaiserliche Marine), koju je osnovao admiral Alfred von Tirpitz. Ona je bila u rivalstvu sa britanskom kraljevskom mornaricom u borbi za pomorsku nadmoć. Kao rezultat toga, svaka nacija nastojala je izgraditi što bolji brod. Lansiranjem HMS Dreadnoughta 1906, Britansko Carstvo imalo je znatnu prednost nad svojim njemačkim rivalom. Trka u naoružanju između Velike Britanije i Njemačke na kraju se proširila na ostatak Evrope, a sve velike sile imale su svoje industrijske baze za proizvodnju opreme i naoružanja neophodnih za sukob. Između 1908. i 1913. potrošnja željeza kod evropskih sila povećana je za 50%.
Eskalacija nasilja u Bosni i Hercegovini
Međutim, u samom Sarajevu, austrijske vlasti su ohrabrile nasilje nad srpskim stanovništvom, što je rezultiralo anti-srpskim neredima u Sarajevu, u kojem su bosanski hrvati i bosanski muslimani ubili dvoje srba i oštetili brojne zgrade u vlasništvu srba. Događaji koji su opisani imaju karakteristiku pogroma. Pisac Ivo Andrić nasilje je opisao kao "Sarajevsko ludilo mržnje". Nasilne akcije protiv srba organizovane su ne samo u Sarajevu, nego i u drugim velikim gradovima Austro-ugarske na prostorima današnje Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Austro-ugarske vlasti u Bosni i Hercegovini su zatvorile oko 5.500 istaknutih srba, od koji je 700 do 2.200 umrlo u zatvoru. 460 srba osuđeno je na smrt i stvorena posebna policija poznata kao Schutzkorps koja je imala zadatak da vrši progon srba.
NGC 6038
NGC 6038 (također poznat kao IRAS 16008+3729, MCG 6-35-26, PGC 56812 i UGC 10149) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 432 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sjeverna kruna. Najveći prečnik je 1,10 (138 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (138 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. marta 1787. godine.
Prvi svjetski rat
Krizni juli
Atentat je doveo do diplomatskog manevriranja između Austro-ugarske, Njemačke, Rusije, Francuske i Velike Britanije koji je nazvan Krizni juli. Vjerujući da se srpski oficiri (pripadnici grupe Crna ruka) nalaze u Srbiji, Austro-Ugarska je dala Srbiji ultimatum sa deset zahtjeva s namjerom da izazove rat sa Srbijom. Kada se Srbija složila sa samo osam od deset zahtjeva, Austro-Ugarska je objavila rat 28. jula 1914. godine. Strachan tvrdi: "Da li je dvosmisleni i rani odgovor Srbije napravio bilo kakvu razliku u austro-ugarskom ponašanju koje je bilo sumnjivo. Franz Ferdinand nije bio ona vrsta ličnosti koja je imala popularnost, a njegov nestanak nije bacio carstvo u najdublju žalost".
NGC 6038
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Prvi svjetski rat
Krizni juli
Ruska Imperija nije željela da omogući Austro-ugarskoj da eliminiše njen uticaj na Balkanu, dajući podršku dugogodišnjem srpskom štićeniku, i naredivši djelimičnu mobilizaciju dan kasnije, 29. jula. Njemačka se mobilizirala 30. jula, a Rusija je odgovorila proglašavajući punu mobilizaciju tog istog dana. Njemačka je nametnula ultimatum Rusiji preko svog ambasadora u Berlinu. Rusija je odgovorila nudeći pregovore o uslovima za mobilizaciju. Međutim, Njemačka je odbila da pregovara, te je objavila rat Rusiji 1. augusta 1914. godine.
Njemački ratni plan, Schliefenov plan, oslanjao se na brzu masivnu invaziju Francuske s ciljem otklanjanja prijetnje na Zapadu, prije uključivanja u rat protiv Rusije. Istovremeno sa ruskom mobilizacijom, njemačka vlada je izdala zahtjeve Francuskoj da ona bude neutralna. Francuski kabinet se opirao vojnom pritisku da započne neposrednu mobilizaciju i naredila je svojim trupama da se povuku 10 km od granice kako bi se izbjegli bilo kakvi incidenti. Njemačka je napala Luksemburg 2. augusta, a 3. augusta objavila je rat Francuskoj. Dana 4. augusta, nakon što je Belgija odbila da dozvoli njemačkim trupama da pređu njenu granicu prema Francuskoj, Njemačka je objavila rat Belgiji. Time je Velika Britanija objavila rat Njemačkoj 4. augusta 1914. nakon britanskog ultimatuma da Belgija mora biti neutralna.
Zbunjenost između Centralnih sila
Strategija Centralnih sila bila je puna nesporazuma. Njemačka je obećala da će podržati Austro-ugarsku invaziju na Srbiju, ali su se tumačenja razlikovala. Prethodno testirani planovi raspoređivanja su zamijenjeni 1914. godine, ali zamjene nikada nisu bile testirane u vježbi. Austro-ugarski lideri su vjerovali da će Njemačka pokriti svoje sjeverno krilo protiv Rusije. Njemačka je, međutim, predvidjela da Austro-Ugarska usmjerava većinu svojih vojnika protiv Rusije, dok se Njemačka bavila Francuskom. Ova konfuzija je prisilila austro-ugarsku vojsku da podijeli svoje snage na ruske i srpske frontove.
9. septembra 1914. godine September programm, mogući plan detaljnih njemačkih specifičnih ratnih ciljeva i uslova koje je Njemačka tražila da prisili savezničke snage, je naveden od njemačkog kancelara Teobalda von Bethmann-Hollwegga. To nikada nije službeno usvojeno.
Srpska kampanja
Austrijski napadi i borbe protiv srpskih vojnika u bitkama kod Cera i na Kolubari su počele 12. augusta. U naredne dvije sedmice, Austrija je imala velike gubitke, što je obilježilo prvu veliku savezničku pobjedu u ratu i isprekidanu Austro-Ugarsku nadu za brzu pobjedu. Kao rezultat toga, Austrija je pokrenula veliku vojsku na Srbiju koje su oslabile njene napore protiv Rusije.
Zrinko Tutić
Zrinko Tutić jedan je od najznačajnijih bosanskih i hrvatskih kantautora zabavne muzike zadnjih tridesetak godina. Rođen je 2. marta 1955. u Banjoj Luci, a značajniju muzičku karijeru počinje u Zagrebu. Bio je član pop grupe «Selekcija» u kojoj potpisuje kompozicije kao autor muzike, stihova i aranžmana. Krajem 1973. diskografska kuća "Jugoton" objavljuje singlicu s pjesmama «Stari kovači» i «Magle». Kao kopozitor prvi put se pojavljuje na Zagrebačkom festivalu 1974., kad Ksenija Erker pjeva njegovu pjesmu «Doći će dan», a kao kantautor pojavljuje se prvi put 1977. sa skladbom «Nepoznata, tako ću te zvati». Od 1977. do 1980. napisao je više od sto songova za djecu, što je okrunio televizijskim mjuziklom «Bajka o maslačku» na stihove Sunčane Škrinjarić te muzikom za TV-seriju «Marko Marulić».
Na Zagrebfestu 1981. pojavljuje se s pjesmom «Doris» što je bio početak niza od četiri kantautorska albuma («Doris», «Plavi leptir», «Pola jabuke», «Zrinko Tutić»), zaključno s 1985. godinom. 1997. godine objavljuje i dvostruki kompilacijski album «Dnevne temperature» s odabranim pjesmama s kantautorskih albuma.
Tri puta njegove pjesme predstavljaju Jugoslaviju i Hrvatsku na Eurosongu. Prvi put je to u Bergenu 1986. s pjesmom «Željo moja» u izvedbi Doris Dragović. Nakon toga u Zagrebu 1990. Tajči izvodi «Hajde da ludujemo», a 1996. Tutić u Oslo odlazi s pjesmom «Sveta ljubav», koju je pjevala Maja Blagdan i s kojom je osvojio visoko četvrto mjesto.
Godine 1991. piše «Moju domovinu», te kao autor i producent potpisuje još osam projekata Hrvatskog Band Aida («Za djecu Hrvatske», «Kad bi svi»…). Autor je muzike za pet dugometražnih filmova: «Zlatne godine», «Putovanje tamnom polutkom», «Nausikaja», «Kad mrtvi zapjevaju» «Garcia». Za «Putovanje tamnom polutkom» 1995. i «Kad mrtvi zapjevaju» 1998., na Pulskom filmskom festivalu dobija Zlatne arene. Do 2000. godine autor je televizijskog muzičkog identiteta (najave) Hrvatske radio televizije. Autor je zvučnog identiteta Evropskog prvenstva rukometaša održanog u Zagrebu i Rijeci 2000. godine. Kao producent potpisuje više od 30 visokotiražnih albuma, a njegove pjesme pjevaju: Severina Vučković, Maja Blagdan, Massimo, Doris Dragović, Ivan Mikulić, Željko Bebek, Davor Radolfi, Neda Ukraden, Mišo Kovač, "Novi fosili", Sanja Doležal, Matteo, Tereza Kesovija, Tajči. Vlasnik je i glavni producent tvrtke Tutico, izdavačke kuće i koncertne agencije koja postoji od 1992. godine.
Osnivač je i član Upravnog odbora hrvatske diskografske nagrade "Porin", od 2000. do 2004. bio je predsjednik Nadzornog odbora Hrvatske diskografske udruge, a od 2004. je glavni sekretar i direktor nagrada Instituta hrvatske muzičke industrije. Živi u Zagrebu.
Senad Agić
'''Senad ef. Agić''', glavni imam Islamske Zajednice Bošnjaka (IABNA/ICNAB) u Sjedinjenim Američkim Državama od 1994. do 2011. godine.
Prvi svjetski rat
Srpska kampanja
To je omogućio namlađi poznati vojnik I svjetskog rata, Momčilo Gavrić, koji je rođen u Trbušnici. Pridružio se 6. artiljerijskoj diviziji vojske Srbije kada je imao samo 8 godina, nakon što je austro-ugarska vojska ubila njegove roditelje, baku i sedmoro njegove braće i sestara u augustu 1914. godine. Sa 10 godina unaprijeđen je u kaplara, a u dobi od 11 postao je narednik.
Njemačke snage u Belgiji i Francuskoj
mini|[[Louvain, Belgija, 1915 ]]
Nakon izbijanja Prvog svjetskog rata, njemačka vojska je izvršila modificiranu verziju Schliefenovog plana. Oni su marširali kroz neutralnu Belgiju u Francusku, prije nego što su na jugu okružili francuske vojnike na njemačkoj granici. Francuska je izjavila da će "zadržati punu slobodu djelovanja u slučaju rata između Njemačke i Rusije". Njemačka je očekivala napad od strane Francuske na jednom frontu i Rusije na drugom. Da bi ispunila takav scenarij, Schliefenov plan je naveo Njemačku da pokuša pobijediti Francusku brzo (kao što se dogodilo u francusko-pruskom ratu od 1870. do 1871. godine). Dalje je predloženo da se ponovi brza pobjeda na zapadu, a Njemačka nije trebala da napadne kroz težak teren Alzasa i Lorena. Umjesto toga cilj je bio da se onemogući britanska pomoć kroz engleski kanal i osvajanje Pariza. Tada bi se vojska preselila na Istočni front prema Rusiji. Rusija je vjerovala da joj treba duži period mobilizacije prije nego što su mogli postati prava pretnja Centralnim silama.
Jedini postojeći njemački plan koji je imala njemačka vojska je marširanje kroz Belgiju. Njemačka je željela izmarširati kroz Belgiju kako bi ušla u Francusku. Neutralna Belgija je odbacila ovu ideju, tako da su Nijemci odlučili da napadnu Belgiju. Francuska je također željela da sa svojim trupama prođe kroz Belgiju, ali je Belgija odbila u nadi da izbjegne rat na belgijskom tlu. Na kraju, nakon njemačke invazije, Belgija je pokušala da se pridruži francuzima, ali se veliki dio belgijske vojske povukao u Antverpen, gdje je bila prisiljena na predaju.
Plan je bio da njemačka vojska zaobiđe francusku vojsku (koja je bila koncentrisana na francusko-njemačkoj granici, ostavljajući belgijsku granicu bez značajnih snaga) i krene na jug prema Parizu. U početku su nijemci bili uspješni, posebno u bici za Frontiers (14. - 24. augusta). Do 12. septembra Francuska uz pomoć britanskih snaga zaustavila je njemačko napredovanje u bici kod Marne (5. - 12. septembra). Posljednji dani ove bitke označili su kraj manevarskog ratovanja na zapadu. Francuska ofanziva u Alzasu pokrenuta je 20. augusta i imala je ograničen uspjeh.
Na istoku, Rusi su napali iznenadivši Njemačku koja nije očekivala da Rusi krenu tako rano. Ubrzo je dio njemačke vojske koja je krenula prema Francuskoj željeznicom prebačena do istočne Pruske granice. Ova vojska, na čelu sa generalom Paulom von Hindenburgom, je porazila Rusiju u nizu bitaka koje su kolektivno poznate kao bitka kod Tannenberga (17. augusta - 2. septembra). Centralne sile nisu ostvarile brzu pobjedu u Francuskoj i prisiljeni su da se bore na dva fronta. Njemačka vojska je zauzela dobru odbrambenu poziciju unutar Francuske i trajno je onesposobila 230.000 francuskih i britanskih vojnika. Uprkos tome, problem je bila komunikacija između Centralnih sila što je koštalo Njemačku rane pobjede.
Azija i Pacifik
mini|U rovovima
Novi Zeland je zauzeo Njemačku Samou (kasnije Zapadnu Samou) 30. augusta 1914. godine. Dana 11. septembra, Australijski pomorski i vojni izviđački avioni sletili su na otok Neu Pommern (kasnije Nova Britanija), koji je bio u sastavu njemačke Nove Gvineje. Dana 28. oktobra, njemačku krstaricu SMS Emden potopila je ruska krstarica Zhemchug u bici u Penangu. Japan je oduzeo Njemačkoj Mikronezijsku koloniju. Kad je Beč odbio da povuče Austro-ugarski cruiser SMS Kaiserin Elisabeth iz Tsingtaa, Japan je objavio rat ne samo Njemačkoj, već i Austro-Ugarskoj. Ovaj brod je učestvovao u odbrani Cingtaa gdje je potopljen u novembru 1914. godine. U roku od nekoliko mjeseci, savezničke snage su zauzele njemačke teritorije na Pacifiku.
Afrička kampanja
Prvi sukobi u Africi bili su između britanskih, francuskih i njemačkih kolonijalnih snaga. 6. augusta francuske i britanske trupe su napale njemački protektorat Togoland i Kamerun. 10. augusta njemačke snage u Jugozapadnoj Africi su napali Južnoafričku republiku. Sporadične i žestoke borbe su se nastavile do kraja rata. Njemačke kolonijalne sile u njemačkoj Istočnoj Africi, koje je predvodio pukovnik Paul von Lettow-Vorbeck, vodile su gerilski rat tokom Prvog svjetskog rata i jedini su se predali dvije sedmice nakon primirja u Evropi.
Zdravko Čolić
Djetinjstvo
Rođen je 30. maja 1951. u Sarajevu, a djetinjstvo je proveo na Grbavici. Išao je u osnovnu školu "Vladimir Perić - Valter". Kao dijete se više zanimao za sport nego za muziku. Najprije je bio golman u juniorima Željezničara, da bi ubrzo shvatio kako mu atletika više leži. Na jednom takmičenju osvojio je drugo mjesto, odmah iza tadašnje atletske zvijezde Nenada Stekića. Ipak, kako Čola kao sportista nije postizao veće rezultate, a imao je velikog talenta za recitovanje, podrazumijevalo se da učestvuje u školskim priredbama. Volio je i glumu, pa je primljen i u Pionirsko pozorište, gdje je učestvovao u predstavama "Dječaci Pavlove ulice" i "Kekec i Mojca". Muzika mu je bila hobi, učio je gitaru i išao u muzičku školu. Isprva su se Čolićevi roditelji dvoumili između gitare i harmonike, no Zdravko se odlučno zalagao za gitaru. S prijeteljem Bracom Isovićem svirao je za društvo u parku, a u svojoj ulici bili su poznati kao duet Čola i Isa sa Grbavice.
Prvi muzički koraci
Prvi pjevački nastup imao je u Baošićima, malom naselju nedaleko od Herceg Novog, u Boki Kotorskoj. Na plaži ili kampu od deset uvečer pa do jutra pjevao je i svirao pjesme s festivala u Sanremu, pjesme s domaćih festivala, kao i hitove s Radio Luxemburga. Kasnije će Čola priznati kako je ponekad i izmislio neki tekst, ali da to niko nije primijetio jer nije znao originalni tekst. U Crnoj Gori je zaradio i prvi honorar od svirke i pjevanja. Naime, s prijateljem je iz Sarajeva u Bijelu stigao bez dinara u džepu. Pohađao je tada treći razred gimnazije. Na jednom plakatu ugledali su najavu za takmičenje pjevača amatera. Čolić se prijavio, otpjevao pjesmu "Lady Madonna" i osvojio drugu nagradu. Nagradu su brzo potrošili: autobusom su otišli u Dubrovnik, jeli kolače na Stradunu, prošetali, otišli na gala ručak, sjeli na voz za Sarajevo i od ostatka novca častili cijelo društvo.
Počeci karijere
Prvi zvanični pjevački nastup imao je 1969. godine sa grupom Ambasadori, sa kojom je zajedno nastupao dvije i po godine. Svirali su rhytm & blues, pjesme Jamesa Browna i grupe "Chicago", a redovno su izvodili svoj muzički program jedino u Domu armije i Domu milicije u plišanim odijelima specijalno kupljenim za tu priliku. Godine 1971. upoznaje Kornelija Kovača, koji ga je pozvao u tada poznatu Korni grupu. Čolić se preselio u Beograd pun nade i ambicija. U Beogradu Čolić stanuje po iznajmljenim sobicama, sluša prigovaranja gazdarica, ponekad ih opslužuje kupovinom na tržnici. Tada novca nije imao na napretek, pa ga novčano izdržavaju i roditelji. No, Čola je u "Korni grupi" ostao samo šest mjeseci, a na njegovo mjesto je došao Zlatko Pejaković. Poslije pjesama "Kukavica kuka" i "Gospa Mica gazdarica", koja je izazvala čitavu pobunu beogradskih gazdarica, što je prouzrokovalo skidanje sa svih programa i povlačenje ploče iz prodaje, Kovač je svom solisti predložio povratak u Sarajevo. Nije mu preostalo ništa drugo nego da se vrati u Sarajevo. Ovaj se put čvrsto odlučuje za solističku karijeru. Tako je nastupio na festivalu Vaš šlager sezone u Sarajevu 15. aprila 1972. godine s pjesmom Kemala Montena "Sinoć nisi bila tu". Pjesmu je trebala prvobitno pjevati Josipa Lisac, ali kako je ona otkazala nastup pjesmu je otpjevao Čola i osvojio treću nagradu, te nagradu za interpretaciju. Pjesma postiže veliki uspjeh u cijeloj zemlji, a danas se ubraja u neke od Čolinih najljepših pjesama. Od tog trenutka i zvanično počinje Čolina solo karijera, kojom će se uzdići na mjesto naše najveće estradne zvijezde. Te godine učestvuje na festivalima u Splitu sa pjesmom "Stara pjesma", Skoplju sa pjesmom "Moj bol", kao i na festivalu u Prištini. Nedugo nakon festivalskih nastupa, Zdravko Čolić zajedno sa Indexima, Biserom Veletanlić, Sabahudinom Kurtom i Sabinom Varešanović odlazi na veliku turneju po Sovjetskom Savezu.
Prvi uspjesi
Nakon Eurosonga došlo je vrijeme za prvi veliki Čolin hit, pjesmu "Ona spava", koja mu je osigurala pobjedu na Hit paradi i koja se prodala u 150.000 primjeraka. U naredne dvije godine Čola se najčešće pojavljuje na festivalima u Sarajevu i Beogradu, a pjesme sa sarajevskog festivala Vaš šlager sezone: "Bling blinge bling" (VŠS 73), "Zelena si rijeka bila" (Pobjeda na Šlageru sezone 74), "Zvao sam je Emili" (VŠS 75), kao i "Ljubav je samo riječ" i "April u Beogradu" s festivala "Beogradsko proleće" danas se ubrajaju u vječne hitove opće bivše jugoslavenske pjesmarice.
Prvi studijski album "Ti i ja" izašao je 1975. godine, a niz jakih pjesama kao "Vagabund", "Igraš se vatrom", "Loše vino" (na muziku Gorana Bregovića i tekst Arsena Dedića) doveo je do masovne djevojačke histerije. Producent ploče je bio Kornelije Kovač i tu praksu Čolić neće mijenjati ni na sljedećim albumima. Za omot je bio zadužen Dragan S. Stefanović, koji će i ubuduće dizajnirati omote ploča. Iste godine PGP RTB je izdao ploču "Zdravko Čolić" na kome su bili hitovi sa singlova. Iako je 1976. godine na zagrebačkom festivalu sa pjesmom "Ti si bila, uvijek bila" osvojio četvrto mjesto, Čolić je bio najveća zvijezda festivala. Krajem te godine krenuo je sa "Indexima" na prvu jugoslavensku turneju. Prilikom davanja autograma u Jugotonovoj prodavnici u Beogradu, grupa djevojaka je polomila izloge trudeći se približiti Zdravku. Čola se posljednji put na nekom festivalu pojavio u Zagrebu 1977. godine sa pjesmom "Živiš u oblacima". Na Jugoslavenskom festivalu revolucionarne i rodoljubive pjesme u Zagrebu 1977. godine Čolić je nastupio sa budućim najprodavanijom singl pločom "Druže Tito, mi ti se kunemo", koja je prodana u više od 300.000 primjeraka.
Vrhunac karijere
Sljedeći album "Ako priđeš bliže" iz 1977. je snimljen u Zagrebu, a miksovan u Njemačkoj. Za prve dvije sedmice prodano je 50 hiljada primjeraka, a novi aduti kod publike su "Pjevam danju, pjevam noću" po pjesmi Branka Radičevića, "Glavo luda", "Zagrli me", "Juče još", "Jedna zima s Kristinom" i "Produži dalje". 1. aprila 1978. godine Čola kreće na jugoslavensku turneju pod nazivom "Putujući zemljotres", a pratila ga je plesna grupa "Lokice". Već tada je ploča otišla u 150.000 primeraka, da bi na kraju prebacila 700.000 primjeraka. U anketi lista "Zdravo" Čolić je pobijedio u kategoriji najdraža ličnost godine. Iako je na početku turneje 4. i 8. aprila održao dva koncerta u beogradskoj hali "Pionir", turneja se okončala koncertom na nogometnom stadionu Marakana održanom 5. septembra 1978. godine koji je okupio oko 70.000 ljudi. U pratećoj Čolićevoj grupi klavijature je svirao Chris Nicols, a bas Dado Topić, nekadašnji članovi tada već raspuštenog sastava "Time". Topić je nastupio kao predizvođač, otpjevavši nekoliko svojih hitova, a zatim je na scenu stupio Čola praćen razgolićenim Lokicama. Kao gosti koncerta pojavili su se Kemal Monteno, Arsen Dedić, Kornelije Kovač, Josip Boček, trio Strune i pjevački kvintet RTB-a. Sav prihod od nastupa Zdravko je ustupio Savezu slijepih. Na stadionu su snimljeni i prvi kadrovi dokumentarnog filma o Zdravku "Pjevam danju, pjevam noću". Scenario je pisao novinar Dušan Savković, a režirao je reditelj Jovan Ristić. Film je kasnije pretočen u seriju od četiri epizode i nekoliko mjeseci kasnije, poslije kino-premijere, prikazan na tadašnjoj jugoslavenskoj televiziji. Koncertu na Marakani prisustvovao je Siggi Loch, direktor njemačke diskografske kuće, koji je bio iznenađen Zdravkovom popularnošću i odmah je predložio da se obnovi ugovor, pa su za njemačko tržište objavljeni singlovi sa pjesmama "Jedina" i "Zagrli me", kao i jedan disko singl na kome su pjesme "I’m Not Robot Man" i "Light me". Međutim, Zdravko nije prihvatio njihovu ponudu da se preseli u Njemačku i tamo radi za njih. Umjesto toga je 14. novembra 1978. godine otišao na odsluženje vojnog roka u Valjevo. Kasnije je prekomandovan u Beograd, pa u Požarevac, a vojsku je završio 14. septembra 1979. godine.
"Malo pojačaj radio" i druge ploče
Tokom 1982. Čolić je na turneji održao pedeset pet koncerata, a pratili su ga članovi grupe "Generacija 5". Tada su nastupili i u Prištini u kojoj zbog demonstracija niko punih godinu dana nije svirao. Nastup na beogradskom Tašmajdanu 10. juna 1982. godine okupio je osam hiljada posjetilaca, a cijena karata iznosila je sto dinara, što je u ono vrijeme bila neuobičajeno visoka cifra.
I naredna je ploča, album "Šta mi radiš", opet snimana u Londonu i to pod potpunom kontrolom Kornelija Kovača. Opet su svirali engleski muzičari, a autori pjesama su bili Kovač, Momčilo Bajagić Bajaga, Kikamac (Zana), Arsen Dedić i drugi. Album je objavljen 1983. godine, donijevši opet nekoliko hitova, kao "Cheri, cheri", "Šta mi radiš" i baladu "Stanica Podlugovi". Čolić je na turneju još jednom krenuo sa članovima grupe "Generacija 5", a pojačanje je bio i Laza Ristovski.
Na sljedećoj ploči "Ti si mi u krvi" 1985. godine, prvoj koju snima u Beogradu, u studiju "Akvarijus", Čolić se okrenuo etno zvuku, posebno u brojevima "Ruška", "Sto Cigana", "Ti možeš sve, al' jedno ne", ali se kao najveći hit izdvaja balada "Ti si mi u krvi", koju su zajedno uradili Kornelije i Spomenka Kovač. Album je bio promovisan na nepotpunoj jugoslavenskoj turneji koja je obuhvatila jadransku obalu, Bosnu i Hercegovinu i Sjevernu Makedoniju, kao i veliki koncert u beogradskom Centru Sava. U to vrijeme Čolić se privremeno udaljio sa scene, osnovavši sa Bregovićem izdavačku kuću "Kamarad" i među prvima započeo privatnu izdavačku djelatnost.
Poslije skoro tri godine pauze i petnaestogodišnje vjernosti zagrebačkom Jugotonu, Čolić je u decembru 1987. za sarajevski Diskoton sa Kornelijem Kovačem, kao producentom i aranžerom, snimio i objavio album jednostavno nazvan "Zdravko Čolić" kojim se vratio pop zvuku. Ploča nije imala velikog medijskog odjeka i pamti se kao album sa najslabijim tiražom od 200.000 primjeraka, sa koga se kao hitovi izdvajaju numere "Oj djevojko, selen velen" i balade: "Hej suzo" i "Samo ona zna". Zbog loše prodaje nije održana turneja, a i sljedećih godina Čola se posvetio privatnom biznisu.
Čolić je 1990. sa Goranom Bregovićem uradio album "Da ti kažem šta mi je" koji je objavila privatna beogradska izdavačka kuća "Komuna". Materijal je promovisan na Festivalu "MESAM" 1990. godine. Na njemu se našla obrada narodne pjesme "Čaje šukarije" u kojoj repuje djevojčica Ivana, inače glumica u filmu "Kuduz". Pjesma se izdvaja kao najveći hit s albuma, a tu su i numere "Čija je ono zvijezda", "E draga, draga" i naslovna "Da ti kažem šta mi je" autora Dina Merlina.
Godine diskografske pauze
Sjajna karijera potrajala je sve do skoro pred sam rat u Bosni i Hercegovini 1992. godine, kada je Zdravko Čolić napustio rodno Sarajevo i preselio se u Beograd. Povremeno je nastupao po manjim dvoranama širom Evrope sa Lazom Ristovskim, a redovan je saradnik na pločama Bregovićeve filmske muzike. Tokom pauze u njegovom diskografskom radu godine 1994. Komuna i PGP RTS objavili su dvostruki album "Posljednji i prvi" koji je ujedno bio i izbor njegovih najvećih hitova. Tokom 1990-ih godina, album se smatra jednim od najprodavanijih albuma u tadašnjoj SRJ.
Poslije sedam godina pauze, Zdravko Čolić je za Komunu 1997. izdao svoj deveti album "Kad bi moja bila" u produkciji Gorana Bregovića. Pjesme s albuma komponovali su Čola i Brega, a dio tekstova napisali su Marina Tucaković i Momčilo Bajagić Bajaga. Sa albuma su se izdvojile pjesme "Čini ti se grmi", "Jako, jako slabo srce zavodiš", kao i balade "Kad bi moja bila" i "Tabakera". Čolić je te godine održao devet rasprodanih koncerata u beogradskom Sava centru, a nastupio je i u Prištini, ne obazirući se na sukobe na Kosovu. Istovremeno njegove pjesme pronalaze svoj put i do publike u Hrvatskoj, gdje su još donedavno bile nepoželjne i cenzurisane od strane lokalnih radijskih urednika. Tako je pjesmu Zdravka Čolića "Pjevam danju, pjevam noću" krajem 2000. obradila i Ivana Banfić.
"Zavičaj"
mini|desno|250px|Zdravko Čolić na koncertu u [[Pirotu 2008. godine]] Čolićev deseti album "Okano", objavljen je krajem 2000. godine u izdanju BK Sounda. Album pored naslovne pjesme ima i hitove poput "Krasiva", "Hotel Balkan" i baladu "U boji vina". Tiraž je bio preko pola miliona prodatih nosača zvuka, a uslijedila je i velika turneja po većim gradovima bivše Jugoslavije. Turneja je završena koncertom na Marakani, 30. juna 2001. godine, na kojoj se ovaj put okupilo oko 80.000 ljudi, a pred malim ekranima više od 4.000.000 ljudi je pratilo direktan prenos koncerta. Album "Okano" proglašen je za album godine u gotovo svim zemljama bivše Jugoslavije, pjesma "Okano" za hit godine, a Zdravko Čolić za ličnost godine.
24. decembra 2003. godine Zdravko je predstavio album "Čarolija", ponovo u izdanju RTV BK. Sa albuma su se izdvojile pjesme "Ao nono bijela", "Zločin i kazna", "Moja draga", "Na ovaj dan", a sa jednim od najboljih spotova se izdvaja veliki hit "Mnogo hvala". U maju 2004. godine počela je koncertna turneja po većim gradovima bivše Jugoslavije i u nekim evropskim zemljama. Tokom 2005. godine održano je još 14 koncerata u Kanadi, Americi, Evropi, kao i na prostorima bivše SFRJ.
Krajem 2006. na tržištu se pojavljuje novi, 12. album Zdravka Čolića nazvan jednostavno "Zavičaj". Album nastavlja tradiciju etno-pop zvuka, koju Čola redovno njeguje na svojim albumima u zadnjih dvadesetak godina. Među pjesmama inspiriranim Sarajevom, Bosnom i tamburašima izdvajaju se pjesme : "Bembaša", "Merak mi je", "Svadbarskim sokakom" i "Anđela". Izvrsne balade "Vrijeme" i "Sačuvaj me, Bože, njene ljubavi" potpisuju Arsen Dedić odnosno Đorđe Balašević.
"Kad pogledaš me preko ramena"
U 2010. je izdao album pod nazivom "Kad pogledaš me preko ramena". U njemu su se nalazile neke pjesme koje su odmah stekle veliku popularnost kao što je pjesma po kojoj album nosi naziv "Kad pogledaš me preko ramena" i "Dajte nam svega", kao i balade "Ljubavnici" i "Pamuk". Iste te godine održao je veliki koncert u Sarajevu, na gradskom stadionu "Asim Ferhatović Hase" pred više od 60.000 posjetilaca.
HIST3H2BB
Histon H2B tip 3-B jest protein koji je kod ljudi kodiran genom HIST3H2BB sa hromosoma 1.
Funkcija
Histoni su osnovni jedarni proteini koji su odgovorni za nukleosomsku strukturu hromosomskog vlakna kod eukariota. Nukleosomi se sastoje od približno 146 baznih parova (bp) DNK omotanih oko histonskog oktamera sastavljenog od parova svakog od četiri jezgra histona (H2A, H2B, H3 i H4). Hromatinsko vlakno se dalje sabija interakcijom linkera histona, H1, sa DNK između nukleosoma, kako bi se formirale strukture hromatina višeg reda. Ovaj gen je bezintronski i kodira člana histonske porodice H2B. Transkripti ovog gena sadrže palindromski terminski element.
NGC 797
NGC 797 (također poznat kao MCG 6-5-78, PGC 7832 i UGC 1541) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 260 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 1,60 (121 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (98 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. septembra 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Roger Moore
Sir Roger George Moore (14. oktobar 1927 – 23. maj 2017) bio je engleski filmski glumac. Najpoznatiji je po ulozi tajnog agenta James Bonda kojeg je glumio u sedam navrata (prvijenac Živi i pusti umrijeti) i to u filmovima koji su snimani tokom perioda između 1973. i 1985. godine. Najzapaženiju televizijsku ulogu odigrao je u ulozi glavnog lika, Simona Templara, u britanskoj televizijskoj seriji Svetac od 1962. do 1969. Također je imao uloge u nekim američkim televizijskim emisijama i filmovima kasnih 1950-ih i početkom 1960-ih, uključujući zamjenu za Jamesa Garnera u ulozi Beau Mavericka u seriji Maverick tokom perioda 1960/61. Moore je glumio s Tonyjem Curtisom u televizijskim serijama The Persuaders! od 1971. do 1972. a ostvario je i uloge u nekoliko pozorišnih filmova u 1970-im i 1980-ima.
Moore je 1991. godine izabran za ambasadora dobre volje UNICEF-a, a kraljica Ujedinjenog Kraljevstva Elizabeta II odlikovala ga je 2003. godine Ordenom britanskog Carstva za dobrotvorne usluge. Godine 2007. dobio je zvijezdu na Holivudskoj aleji slavnih za doprinos rad televiziji i filmu. Godine 2008. francuska vlada ga je odlikovala ordenom Reda za umjetnost i književnost.
thumb|upright|Roger Moore 1973. godine
Filmografija
thumb|right|upright|S Kathleen Crowley TV seriji Maverick (1961) thumb|upright|S Joannom Barnes u seriji The Trials of O'Brien thumb|upright|Moore otprilike 1960.
NGC 3118
NGC 3118 (također poznat kao IRAS 10042+3316, MCG 6-22-74, PGC 29415 i UGC 5452) je galaksija koja je udaljena oko 62 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Mali lav. Najveći prečnik je 2,50 (45 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (7 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 16. marta 1884. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
124. laka brigada "Kralj Tvrtko"
124. laka brigada "Kralj Tvrtko" bila je jedinica Hrvatskog vijeća odbrane u Sarajevu tokom rata u BiH. Bila je jedna od brigada HVO-a u sklopu Armije BiH. Brigada je nazvana po srednjovjekovnom bosanskom kralju Tvrtku I Kotromaniću. Sve do oktobra 1995. bila je direktno potčinjena Komandi 1. korpusa.
Historija
HVO u Sarajevu formiran je 29. maja 1992. godine. Jedinice sarajevskog HVO-a ustrojene su u brigadu 5. decembra 1992. godine. Komandant brigade bio je Ivan Vulić. Brigada je bila sastavljena uglavnom od sarajevskih Hrvata.
Brigada je imala više od 5.000 vojnika i dala je veliki doprinos odbrani Sarajeva. Učestvovala je u bitkama za Pofaliće, Otes, Hrasno brdo, Stup, Elektrotehničku školu i Dobrinju, a držala je i liniju u sklopu odbrane Sarajeva. 102 pripadnika brigade poginula su u odbrani Sarajeva.
Hrvatska brigada Kralj Tvrtko
mini|150px|Oznaka Hrvatske brigade Kralj Tvrtko Krajem 1992. i početkom 1993. izbija bošnjačko-hrvatski sukob. U Sarajevu ne dolazi do sukoba između Hrvata i Bošnjaka, ali se sarajevski HVO prisilno ukida. Komanda 1. korpusa Armije RBiH u novembru 1993. godine donosi odluku o ukidanju Štaba HVO-a Sarajevo i formiranju Hrvatske brigade Kralj Tvrtko, u sastavu tog korpusa. Tokom organizacijskih promjena u korpusu, brigada je 11. januara 1995. preimenovana u 142. hrvatsku laku brigadu "Kralj Tvrtko". Ratni stožer i satnija HOS-a Sarajevo, formirani u augustu 1993, u februaru 1995. ušli su u sastav 142. brigade. Nakon okončanja ratnih djejstava brigadi je promijenjen naziv u 124. laka brigada "Kralj Tvrtko" i ušla je u sastav 12. divizije.
Dio svojih aktivnosti vršila je u zoni odgovornosti Operativne grupe 3 Vareš, odnosno 16. divizije. Tri pripadnika ove brigade i jedan pripadnik HOS-a odlikovani su Zlatnim ljiljanom, najvišim ratnim priznanjem.
Brela (čvor)
Hrvatska:
Kladje nad Blanco
Kladje nad Blanco je naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Sevnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kladje nad Blanco je imalo 147 stanovnika.
Victoria Silvstedt
mini|190px|Victoria Silvstedt Karen Victoria Silvstedt (rođen 19. septembar 1974) je švedska manekenka, televizijska voditeljica, glumica i pjevačica.
IC 1358
IC 1358 (također poznat kao PGC 2817440) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 411 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Jarac. Najveći prečnik je 0,40 (48 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 16. augusta 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Victoria Silvstedt
Biografija
Silvstedtin otac je bio kapetan lokalnog skijaškog tima, a sama Victoria je počela trenirati alpsko skijanje u dobi od pet godina. S vremenom je postala član švedske skijaške reprezentacije i osvojila četvrto mjesto na švedskom juniorskom prvenstvu u alpskom skijanju. Međutim, ozljeda ramena je natjerala da prekine sportsku karijeru.
Karijera kao manekenka
U decembru 1996. je bila odabrana da bude Playmate mjeseca u magazinu Playboy. Kasnije je izabrana kao Playmate u 1997. godine. Silvstedt je nastavila karijeru međunarodnog modela, te su se njene snimke pojavljivale u časopisima kao FHM, Glamour, GQ, Maxim i Vanity Fair.
Karijera kao pjevačica
U 1999. godine je snimila album pod nazivom Girl on the Run, sa hit singlovima "Rocksteady Love", "Hello Hey" i "Party Line". Silvstedt objavljuje u 2010. godine svoju četvrtu singl pod nazivom "Saturday Night". Silvstedt je rekla kako voli pjevanje, ali je njoj to samo hobi, te da ne misli da bi se njemu mogla u potpunosti posvetiti i od toga učiniti karijeru.
Karijera kao glumica
Silvstedt je također nastupala kao glumica, i pojavila se u nekim televizijskim serijama kao što su Melrose Place. Nastupila je u holivudskim filmovima BASEketball (1998), The Independant (2000), Out Cold (2001) i Boat Trip (2002) gdje je tumačila lik švedske plavuše. Silvstedt je također glumila u filmovima i televizijskim serijama u raznim evropskim zemljama posebno u Italiji. Kao jedna od vodećih glumica, ona se pojavila u italijanskim filmovima.
Televizijska voditeljica
Silvstedt je nastupala kao TV-voditeljica širom svijeta od 1990te. Ona je vodila zabavne emisije kao i dodjele nagrade. Silvstedt od 2006. godine radi kao voditeljica TV-kviza Kolo sreće u Francuskoj i Italiji, i ona dijeli svoje vrijeme između Pariza i Rima. U 2010. godine je postala voditeljicom vlastite TV-emisije Sport by Victoria. U njemu je predstavljala razne razne zimske sportove, i to na engleskom i francuskom jeziku.
Reality televizija
Nastupila je u reality emisiji Victoria Silvstedt: My Perfect Life, koji je emitiran u Velikoj Britaniji, Latinskoj Americi, Australiji i SAD. Prva sezona obuhvata njen lični život i rad život, a sljede nastupi u Monaku, Parizu, Rimu, Londonu, Helsinkiju, Stockholmu, Los Angelesu i New Yorku. Silvstedt posjećuje svoju porodicu u sjevernoj Švedskoj, gdje je odrasla.
Obilježja
Visina : 1,79 m
Težina : 64 kg
Boja kose : plava
Boja očiju : plava
Program "Shenzhou"
Program Shenzhou (fonetki: Šenzou, kineski: 神舟; pinyin: Shénzhōu) je serija svemirskih letova sa i bez ljudske posade koji se provodi od strane Kine. Prvi uspjeh Programa je slanje prvog kineza, Yang Liweia, u orbitu dana 15.oktobra 2003. godine.
Razvoj je počeo 1992. pod imenom Projekt 921-1. Kineski nacionalni svemirski program dobio je oznaku Projekt 921, a prvi značajan cilj koji je trebalo ostvariti nosio je navedeno ime 921-1. Plan je bio da se lansira letjelica s ljudskom posadom do oktobra 1999, kao uvod u novi milenijum.
Prvi testni letovi bez posade obavljeni 1999, 2001. i 2002. godine. Slijedio je let sa posadom u oktobru 2005. Lansiran je raketom Dugi marš 2F iz Satelitskog lansirnog centra Jiuquan. Komandni centar misija je Pekinški svemirski komandni i kontrolni centar. Kineski inžinjerski ured za letove sa ljudskom posadom obezbjeđuje administrativnu podršku za Shenzhou program sa ljudskom posadom.
Ime je različito prevođeno kao "Božanski brod", "Božanska lađa" ili slično, ali također podsjeća i na preneseno značenje imena za Kinu (isti izgovor i jednog i drugog termina - kineski 神州; "Božanska zemlja").
Historija
Prva kineska nastojanja za ovladavanje tehnologijom svemirskog leta s posadom započela su u 1968. godini s predviđenim lansiranjem letjelice za 1973. Iako je Kina uspjela lansirati bespilotni satelit u 1970-oj i zadržala je aktivni bespilotni program, svemirski letovi s posadom su otkazani zbog nedostatka sredstava i političkog interesa.
Trenutni kineski svemirski program s posadom je odobren od 1. aprila 1992. kao projekt 921-1, s početkom 1. januara 1993. Početni plan je imao tri faze:
Godine 1994. Rusija je dogovorila prodaju napredne avio i svemirske tehnologije Kini. U ugovoru potpisanom 1995. precizirano je da se radi o tehnologiji zasnovanoj na Sojuz programu: kapsulama Sojuz, sistemu za održavanje života, sistemu pristajanja kapsula, svemirskim odijelima kao i potrebnoj obuci kineskog osoblja. Već 1996. astronauti Wu Jie i Li Qinglong su počeli obuku u Rusiji, da bi po povratku u domovinu stečena znanja prenijeli svojim kolegama. Lansirna postrojenja su izgrađena u svemirskoj luci Jiuquan u Unutrašnjoj Mongoliji. Priprema letjelice za lansiranje je obavljena 1998. godine.
Kao i u drugim slučajevima i u Kini se vodila polemika o opravdansoti visokih troškova ovog tipa svemirskog istraživanja. Protivnici su ukazivali na to da bi se sredstva mogla bolje potrošiti na drugim poljima, dok su zagovornici isticali potrebu da Kina prati druge razvijene države na ovom polju, kao i mogućnost dodatnih benificija od razvoja nauke kroz svemirska istraživanja. U 2005. je objavljeno da je tada izvedeni let Shenzhou 6 koštao oko 110 miliona $, a da su troškovi ukupnog 11-togodišnjeg programa dostigli 2,3 milijarde $. Ovi zvanični podaci su ukazali na otprilike jednaku potrošnju sredstava kakva je bila i u sličnim programima drugih zemalja.
Shenzhou letjelica
Shenzhou letjelica podsjeća na ruski Sojuz, uz razliku u veličini i u tome da posjeduje snažni orbitalni modul sposoban za autonomne letove.
Zavičajni muzej u Travniku
Zavičajni muzej Travnik je muzejska ustanova u Travniku, Bosna i Hercegovina, a ujedno i jedini zavičajni muzej na području današnjeg Srednjobosanskog kantona.
Historija
Zavičajni muzej Travnik osnovan je 1950. godine. Za potrebe smještaja eksponata i zbirki prvobitno su korišteni različiti objekti u Travniku, poput: austrougarskog Zatvora, Velike nadbiskupske gimnazije, zgrade Zadužbine braće Fufić, Varoške džamije i Elči Ibrahim-pašine medrese. Od 1972. godine nalazi se u zgradi prvobitno namijenjenoj za medicinsko-zdravstvene svrhe, sagrađenoj 1928. godine iz sredstava Rockfelerove fondacije. Stalna izložbena postavka u ovoj zgradi otvorena je za posjete 1975. godine.
Zbirke i druge kulturne djelatnosti muzeja na području Travnika
Bogato naslijeđe preuzeto iz Travničke gimnazije, koje je u toku rada Muzeja uvećano novim nalazima i prikupljenim materijalom, uslovilo je da se Zavičajni muzej svrsta među najznačajnije ustanove ove vrste u Bosni i Hercegovini. Fundus muzeja sadrži oko 80 hiljada eksponata, a stalna izložbena postavka Muzeja sastoji se od:
Pored pomenutih gimnazijskih zbirki vremenom su se formirale i nove zbirke: Fototeka sa 4000 fotografija, Zbirka dokumenata novije historije, te fond umjetničkih slika, u kojem se vrijednošću i značajem ističe kolekcija slika, slamoreza i crteža Muhameda Kulenovića, krakovskog studenta i predratnog revolucionara koji je posljednjih godina stvarao u Travniku.
Etnološka zbirka je bogata raznovrsnim materijalom. Posebno se ističu primjerci stare gradske nošnje iz 19. vijeka, narodne nošnje iz travničkog kraja, te brojni i raznovrsni predmeti materijalne kulture naroda Bosne i Hercegovine. Muzej posjeduje bogatu zbirku sa lapidarijem, u kojoj je sakupljen materijal od prahistorije do turskog doba. Numizmatički fond sadrži 10.000 primjeraka novca različite provenijencije i iz različitih historijskih perioda. Za rad je osposobljena vrijedna biblioteka koja sadrži 5.500 jedinica i posjeduje dragocjene primjerke knjiga iz XVII, XVIII i XIX vijeka, kao i niz stručnih časopisa, radova i savremenih naslova.
U zoološkoj zbirci su izloženi vrijedni eksponati sa skoro svih kontinenata i iz mnogih okeana i mora, od kojih neki predstavljaju prave raritete, obzirom da su mnoge vrste danas u toj mjeri ugrožene da je do njih gotovo nemoguće doći.
Također, Zavičajni muzej Travnik ravija i vlastitu izdavačku djelatnost, putem koje se objavljuju historiografska i beletristička djela. U okviru muzeja djeluje Memorijalni muzej Rodna kuća Ive Andrića, a pod patronatom muzeja je i srednjovjekovna tvrđava Stari grad. Muzej skrbi nad svim kulturno-historijskim spomenicima i prirodnom baštinom na području općine Travnik.
IGSF8
Član 8 natporodice imunoglobulina  jest protein koji je kod ljudi kodiran genom IGSF8 sa hromosoma 1. IGSF8 je također označen kao CD316 (klaster diferencijacije 316).
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 613 aminokiselina, a molekulska težina 65.034 Da.
NGC 1575
NGC 1575 (također poznat kao IRAS 04239-1012, MCG -2-12-14, NGC 1577 i PGC 15090) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 429 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,50 (187 hiljada sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (162 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Frank Muller 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6039
NGC 6039 (također poznat kao MCG 3-41-79, NGC 6042 i PGC 56972) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 480 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 0,80 (112 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (98 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 27. juna 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gvaš
mini|250px|gvaš mini|250px|[[Henri de Toulouse-Lautrec, Žena, 1894.]] Gvaš je način slikanja vodenim bojama, gdje se pigment miješa s bijelom bojom i veže uz podlogu smolastim sredstvima (gumirabika) otopljenim u vodi. Za razliku od transparentnog (prozirnog) akvarela u kojem sama podloga papira ima ulogu bijele boje, gvaš je gust i neproziran. Njegov kasniji gornji namaz pokriva raniji donji (slično kao kod tempere i uljanih boja), te je zahvalan jer omogućuje korigiranje ranijih površina.
Kladje pri Krmelju
Kladje pri Krmelju je naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Sevnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kladje pri Krmelju je imalo 61 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Kladje.''
Brela
mini|280px|Brela, rimokatolička crkva "Sv. Stjepan" Brela su naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila su se u sastavu stare općine Makarska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, općina Brela je imala 1.626 stanovnika, od čega u samim Brelima 1.472.
Općina Brela
Napomena: Nastala iz stare općine Makarska.
Koludrje
Koludrje su naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Brela
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Brela je imalo 1.483 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Koludrje
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sevnica.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Koludrje su imale 49 stanovnika.
Napomena: ''U 1998. smanjeno za dio naselja koji je proglašen za novo samostalno naselje Hinje.''
Linus Pauling
Linus Carl Pauling (28. februar 1901 – 19. august 1994) bio je američki hemičar i biohemičar. Također se istakao u oblastima kristalografije, molekularne biologije i medicine. Mnogi ga smatraju za vodećeg hemičara 20. vijeka. Prvi je istraživao korištenje kvantne mehanike u hemiji, a 1954. godine je nagrađen Nobelovom nagradom za hemiju za svoj rad o prirodi hemijskih veza. Godine 1962. dobio je i Nobelovu nagradu za mir, zbog svoje kampanje protiv nuklearnih testova, te je jedina osoba koja je samostalno dobila dvije Nobelove nagrade. Ostali naučnici koji su dobili dvije nagrade su: Marie Curie, John Bardeen i Frederick Sanger.
Douglas Mawson
mini|desno|175px|Ser Douglas Mawson Ser Douglas Mawson (5. maj 1882 — 14. oktobar 1958. godine) je bio australijski geolog i istraživač Antarktika. Uz Roalda Amundsena, Roberta Falcon Scotta i Ernesta Shackletona, Mawson je bio poznata i ključna figura herojskog doba istraživanja Antarktika.
Rani život
Mawson je rođen 1882. u Jorkširu, Engleska, kao drugo dijete Roberta Elisa Mawsona, trgovca odjećom i njegove žene Margaret Ann sa Ostrva Man. Porodica se preselila u Australiju 1884. godine Diplomirao je rudarstvo na Sidnejskom univerzitetu.
Nakon što je radio kao asistent, 1903. godine je izabran za geologa na ekspediciji prema Novim Hebridima (danas Vanuatu); njegov izvještaj „Geologija Novih Hebrida“ je bila jedan od prvih velikih geoloških radova o Melaneziji. Te godine je također izdavao geološki list u Mitagongu. Najveći uticaj na njega u njegovoj geološkoj karijeri su imali profesori Edgeworth David i Archibald Liversidge. Godine 1905. je postao predavač petrologije i mineralogije na Univerzitetu Adelaide. Otkrio je i prvi opisao mineral davidit, koji je dobio ime po Edgeworthu Davidu.
Prva ekspedicija na Antarktik
Mawson se 1907. u ulozi geologa pridružio Britanskoj antarktičkoj ekspediciji koju je predvodio Ernest Shackleton. Uz svog mentora i kolegu Edgeworth David, bio je među prvima koji su se popeli na Mount Erebus. Kasnije je bio član prvog tima koji je stigao do južnog magnetnog pola, preuzevši vodstvo nad grupom od Davida na njihovom opasnom povratku.
Australoazijska antarktička ekspedicija
Ekspedicija je isplovila brodom „Aurora“ kojom je komandovao kapetan John King Davis, i iskrcala se na Rt Denison u Zalivu Komonvelta 8. januara 1912. godine, gdje je i uspostavila svoj glavni kamp. Drugi kamp se nalazio na zapadu na ledenom šelfu u Zemlji kraljice Mary. Rt Denison se pokazao vjetrovtim, pošto je prosječna brzina vjetra tokom cijele godine bila oko 80 km/h. Sagradili su kolibu na stjenovitom rtu i prezimili, uprkos skoro konstantnim mećavama.