cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cauchyjev korjeni test
Dokaz
Ako vrijedi za beskonačno mnogo n, tada an ne konvergira u 0, pa je red divergentan.
Dokaz korolarije:
Za potencijalni red Σan = Σcn(z − p)n, vidimo, iz prethodno izloženog, da red konvergira ako postoji N takav da za sve n ≥ N imamo
ekvivalentno sa
za sve n ≥ N, što implicira da, kako bi red konvergirao, moramo imati za sve dovoljno velike brojeve n. Ovo je ekvivalentno iskazu
tako da brijedi. Sada jedino mjesto na kojem je konvergencija moguća je kada imamo
(pošto tačke > 1 divergiraju), a ovo neće promijeniti radijus konvergencije pošto su to samo tačke koje leže na granicama intervala ili diska, tako da vrijedi
Reference
Kryteria zbieżności szeregów
Tengwar
mini|desno|Standardni set tengwara Tengwar (Tengua, jed. Tengwa – slovo) je vještačko pismo koje je izmislio engleski pisac J.R.R. Tolkin. U njegovim djelima, ovo pismo, koje je stvorio Feanor (Fëanor), se koristilo za zapisivanje više jezika u Srednjoj zemlji, uključujući Kveniju i Sindarin. Ali, može se koristiti i za zapisivanje drugih jezika (tako je većina tekstova pisanih tengwarom kod Tolkina na engleskom).
Suglasnici
Dva osnovna elementa tengwar znakova su stablo (telco, mn. telcar) i luk (lúva, mn. lúvar) koji se mogu kombinovati i čiji se broj i visina može mijenjati na više načina. Tengwar čiji su stabla i lukovi organizovani na isti način predstavljaju određenu grupu glasova. Telcar određuju kako se glasovi artikulišu, a lúvar gde se unutar usta stvaraju. Tengwar koji se grade na ovaj način se nazivaju primarni znakovi i grupisani su u četiri serije (téma, mn. témar) prema mjestima artikulacije, koje nose imena prema prvim znakovima u svakoj (tincotéma, parmatéma, calmatéma i kwessetéma), a svaka serija se dijeli na šest redova (tyellë, mn. tyeller) prema načinu artikulacije. Svaka serija počinje osnovnim znakom sačinjenim od spuštenog stabla i jednostrukog luka koji može biti otvoren i zatvoren, okrenut naviše ili naniže. Ova četiri znaka predstavljaju bezvučne plozive svake serije. U kveniji su to glasovi t, p, c (izg. k) i q (izg. kw). Glasovne vrijednosti ostalih znakova prate sljedeća pravila:
200p|mini|desno|Stabla (Telcar)
Prema ovome, za drugu seriju (parmatéma) u sindarinu, redosljed je sljedeći:
mini|desno|Lukovi (Lúvar)
Osim primarnih znakova postoje i sekundarni znakovi koji nisu građeni od lukova i stabala, a njihova glasovna vrijednost se često vrlo razlikuje od jezika do jezika.
Imena tengwar (vidi sliku Uporedna tabela) su ustaljena i potiču iz kvenije i takva se koriste i u drugim jezicima.
Samoglasnici
Postoji dva oblika prikazivanja samoglasnika. Prvi, i stariji, je takozvani tehtar oblik (tehta, mn. tehtar), koji se zasniva na ideji da samoglasnici nisu zasebni glasovi, već da oni samo daju drugačije "boje" suglasnicima. Shodno tome, oni se pišu nad ili pod tengwar znacima, i to na prethodnom suglasniku (u kveniji) ili na sljedećem (ostali jezici). Drugi oblik, često zvan i potpuni, dodjeljuje i samoglasnicima posebne znakove (prvi oblik koji se ovako pisao je Oblik Belerijanda).
Osim samoglasničkih tehtar, postoje i razni drugi za označavanje nazala, udvajanje suglasnika i dr.
Kvenija (Quenya)
Kvenija je jezik Vilovnjaka koji su prešli iz Srednje zemlje u Valinor. On je krajem Trećeg Razdoblja (period dešavanja Hobita i Gospodara prstenova) bio jezik koji je malo njih znalo, a još manje koristilo. Postao je jezik predanja, a samo su kraljevske titule vjernih kraljeva i kraljica Numenora bile na kveniji, a nakon pada Numenora ovaj običaj je napušten, i tek je Aragorn II stupio na prijestolje Gondora pod kvenijskim imenom Elessar Telcontar.
Sljedeća tabela predstavlja glasovne vrijednosti tengvar u kveniji:
þ – th kao u eng. thin
[1] tengwa órë se koristi za glas r pred suglasnicima i na kraju riječi
[2] tengwa anna nema posebno značenje, već je predstavljala glas u kada se na nju napišu dvije horizontalne tačke, tehta za glas y (odatle i ime u-nosač)
[3] tengva rómen se koristi za glas r pred samoglasnicima
Josip Stadler
Rodio se 1843. godine u Slavonskom Brodu. Rano je izgubio roditelje. Za njega se brinula porodica Oršić. Školovanje je započeo u rodnom gradu, a nastavio ga u nadbiskupskom sirotištu u Požegi i Zagrebu, gdje je išao u gimnaziju. U Rimu na Papinskom univerzitetu Gregoriana, postao je doktor filozofije i teologije. Za svećenika je zaređen u Rimu 1868. godine. Vratio se u Zagreb. Bio je gimnazijski profesor u Sjemeništu, a kasnije univerzitetski profesor na Katoličkom bogoslovnom fakultetu u Zagrebu.
Tengwar
Kvenija (Quenya)
[4] tengwar yanta i úrë se koriste samo kao dijelovi diftonga ai, ei, oi, ui i aw [au], ew [eu], iw [iu] i ow [ou]
[5] tengwar silmë i silmë nuquerna, kao i essë i essë nuquerna imaju istu glasovnu vrijednost, s tim što se ove druge koriste kada nad njima treba pisati tehtar
Josip Stadler
Umro je u Sarajevu u 75. godini života na praznik Bezgrješnog začeća, 8. decembra 1918. godine. Njegov nasljednik je postao Ivan Šarić.
Pokopan je u sarajevskoj katedrali. Na njegovom grobu, molio je papa Ivan Pavao II, 12. aprila 1997. godine, prilikom posjeta Bosni i Hercegovini. Pokrenut je postupak da se proglasi blaženim i svetim, u Sarajevu 20. juna 2002. godine.
Tengwar
Kvenija (Quenya)
[6] hwesta sindarinwa iako standardni dio seta tengwar, nema glasovnu vrijednost, niti se koristi u kveniji
Oznaka < znači nastalo od i predstavlja glasovnu promjenu koja se desila vrlo rano u historiji kvenije i samim tim se početne glasovne vrijednosti ne koriste. Glasovi kojima prethodi ili slijedi crtica (-) predstavljaju glasove koji se pišu samo na kraju ili početku riječi, respektivno, osim tengwar yanta i úrë (vidi napomenu [4]).
Tehtar u kveniji se pišu nad tengwar i to nad prethodnim suglasnikom. Ako riječ počinje na samoglasnik, kada samoglasnik sam stoji ili postoji više samoglasnika jedan do drugog, tako da nema prethodnog suglasnika da se na njemu napiše tehta, u tu svrhu se tada koriste nosači, i to kratki za kratke samoglasnike i dugi za duge.
Dugi samoglasnici se mogu pisati na više načina:
Sindarin (Sindarin)
Sindarin je jezik Sivih Vilovnjaka (Sindara), onih koji su ostali u Srednjoj zemlji i nisu otišli u Valinor. To je jezik koji su govorili svi Vilovnjaci krajem Trećeg Razdoblja (period dešavanja Hobita i Gospodara prstenova). U Gospodaru Prstenova se o njemu govori kao o Vilin-jeziku ili Vilovnjačkom jeziku. Samo ime sindarin (Sindarin) je kvenijsko i bukvalno znači sivo-vilovnjački. Kakav je bio naziv jezika u njemu samom, nije sigurno, ali je vjerovatno bio zvan prosto Edhellen, Vilovnjački. Tolkin ga je stvorio po uzoru na velški i keltski, jer je i Sindare osmislio sa elementima keltske kulture. Sindarin se zapisivao tengwarom, kao i ostali vilovnjački jezici, i to tengwar-tehtar sistemom, ali, češći način je bio tzv. potpuni oblik, oblik gde su se i samoglasnici pisali posebnim slovima, a ne tehtar znakovima.
Tengwar - Tehtar sistem
U ovom sistemu, tengwar su imali slejdeće glasovne vrijednosti:
[1] ð = th u eng. that
[2] f se na kraju riječi piše kao v
[3] tengwar anna i yanta se koriste samo kao dijelovi diftonga ai, ei, oi, ui i aw [au], ew [eu], iw [iu] i ow [ou]. Ako yanta stoji samostalno, na početku rečenice, onda ima glasovnu vrijednost u- (j-).
Tengwar órë i rómen se koriste na isti način kao i u kveniji
Tehtar u sindarinu se pišu nad sljedećim suglasnikom. Ako se riječ završava na samoglasnik, kada samoglasnik sam stoji ili postoji više samoglasnika jedan do drugog, umjesto tengve se koriste nosači, i to kratki za kratke samoglasnike i dugi za duge.
Dugi samoglasnici se pišu na isti način kao i u kveniji, s tim što u sindarinu postoji osim kratkog u (koje se izgovara kao francusko u ili njemačko ü, za razliku od kvenijskog u koje se izgovara kao naše j) i dugo u.
Oblik Belerijanda
Oblik Belerijanda je potpuni oblik, odnosno, svaki glas ima posebnu tengvu, čak i samoglasnici:
Dugi nosač se koristi za početno i-, kao u Iorhael, što odgovara našem j-.
Punktacija koju je Tolkin koristio u Obliku Belerijanda se donekle razlikuje od one u tengwar-tehtar sistemu sindarina (upitnik i uskličnik su i dalje isti).
Evo i primjera, ista pjesma (A Elbereth Gilthoniel) kao i kod tengwar-tehtar sistema, napisana Oblikom Belerijanda:
centar|
Oblik Gondora
Oblik Gondora je način pisanja sindarina korištenog u kasnom Trećem Razdoblju u Gondoru, a kasnije i u Obnovljenom kraljevstvu. Ovaj oblik se može sresti u Prvoj verziji Kraljevog Pisma u knjizi Historija Srednje zemlje: Poraženi Sauron (The History of Middle Earth: Sauron Defeated), što je ujedno i najduži primjer teksta na sindarinu koji se sreće kod Tolkina. Sličan je tengvar-tehtar sistemu sindarina, ali ima i neke odlike preuzete iz adunajskog jezika (korištenje quessetéme umjesto calmatéme) (vidi Numenijski oblik). Tehtar se pišu iznad sljedećeg suglasnika, jer se u sindarinu riječi uglavnom završavaju na suglasnik.
Kada član ispred riječi mjenja sljedeći suglasnik (kao što je primjer kod i-Varanduiniant od Baranduin u primjeru) cjeli sklop se piše kao jedna riječ iako je Tolkin razdvajao član i riječ crticom u latiničnom zapisu. Za samoglasnik y (njemačko ü) se koriste dvije natpisane tačke (tzv. amatixi) nad suglasnikom. Crtica ili tilda koja označava nazalizaciju suglasnika d, t i g (kao u već navedenoj riječi i-Varanduiniant), koristi se i iznad slova n, a vjerovatno i m, za udvajanje tih suglasnika. Osim ove tehte, koristi se i potpisana ili upisana tilda ili crta za udvajanje drugih suglasnika, kao i w-tilda (kao u riječi edwen). I u ovom obliku postoji tengva za mh, koje je do kraja Trećeg Razdoblja postalo v, ali se i dalje na tom mjestu koristila ova tengva.
Oblik Arnora
Oblik Arnora je način pisanja sindarina koji su koristili Dunedaini Sjevera i koji su oni donijeli u Gondor nakon što je Aragorn postao kralj. Izveden je iz Oblika Belerijanda, ali je kao i Oblik Gondora zadržao neke odlike adunajskog sistema. Pravila pisanja su ista kao i za Oblik Belerijanda, osim kod tengwar númen i malta koje se koriste za n i m, kao u kveniji, a órë je izmjenjivo sa rómen(odn. nema nikakvih pravila kada se koje koristi). Ovim oblikom je napisana Druga verzija Kraljevog Pisma (The History of Middle Earth: Sauron Defeated).
Vestron (Westron)
Malo znamo o vestronu jer ga je Tolkin svuda predstavljao engleskim. Nekoliko riječi se mogu naći u Dodatku F u Gospodaru prstenova i nešto više u Historija Srednje zemlje: Narodi Srednje zemlje (The History of Middle-earth: The Peoples of Middle-earth). Tolkin je čak prevodio i imena hobita. Nije bilo hobita koji su se zvali Frodo, Sem, Pipin ili Veseli. Njihova prava imena su bila Maura, Ban, Razar i Kali. Sama riječ hobit je prijevod 'prave' riječi iz Trećeg Razdoblja kuduk (koja je nastala od arhaičnog kûd-dûkan, pa je tako i Tolkien razvio reč hobbit od arhaičnog (staroengleskog) hol-bytla, stanovnik rupa). Ovaj jezik se govorio (sa različitim dijalekatskim oblicima) od Mora do zemlje Run i od Sivih planina do Harada. U Gondoru je dijalekat bio prepun arhaičnih riječi, kao i očuvanih adunajskih i raznih vilovnjačkih riječi, dok je okružni bio prostiji i donekle gramatički drugačiji.
Numenijski oblik (tengwar-tehtar)
Glasovi vestrona bolje odgovaraju fonetskim položajima u tabeli, čak više nego što je to slučaj sa vilovnjačkim jezicima. U ovom slučaju je quessetéma preuzela funkciju calmatéme, a sama calmatéma je korištena za palatalizovane glasove. U imenima tengvar, slovo o je korišteno za imena dentalnih glasova, i labijalnih, e palatalnih i a alveolarnih. Iz ovoga je očigledno da je glas o smatran prednjim, a zadnjim, a e i i srednjim.
Samoglasnički tehtar su se pisali nad prethodnim suglasnikom (kao u kveniji), jer su se riječi u vestronu uglavnom završavale na samoglasnik.
U sljedećoj tabeli glasovna vrijednost je data  podebljanim slovima, a imena tengwar se nalaze u zagradi i pisana su kurzivom:
[2] Vjerovatno označava glotalni ploziv (nikad potvrđen u vestronu), ili, možda, ispušten samoglasnik (kao apostrof).
[3] tengwar so i os su izmenjivi i imaju istu glasovnu vrijednost.
[4] tengwar azo i oza su izmjenjivi i imaju istu glasovnu vrijednost.
[5] tengwar ai i au se koriste samo u diftonzima, kao što im i imena govore.
Ne postoji ni jedan tekst pisan ovim oblikom kod Tolkina, osim onih koji se mogu naći na naslovnim stranama (kod engleskih izdanja, dok kod naših izdanja se najčešće susreću na prvih nekoliko strana) Gospodara prstenova, Silmariliona i knjiga iz serije Historija Srednje Zemlje. Oni su pisani tengwarom, ali na engleskom jeziku. Na osnovu predočenih pravila, ovdje je dato nekoliko imena kako su ih koristili hobiti:
centar|
Sjeverni numenijski oblik (potpuni oblik)
Ovaj oblik je sjeverna varijanta sistema korištenog za vestron. Svi primjeri koji postoje su na engleskom jeziku, ali su pisani tengwarom, i to su jedna od verzija Kraljevog Pisma i odlomci iz Knjige Mazarbula.
Glavna razlika u odnosu na ostale 'potpune' oblike je ta da glasovne vrijednosti slova odgovaraju onima u numenijskom obliku, a ne sindarinu. Tako se za glas a koristi tengva (kvenijskog imena) vilya, a ne posebna tengva kao u obliku Belerijanda. Tolkin je koristio i potpisanu tačku ispod tengve da prikaže nijeme glasove engleskog jezika (kao e u the), što je vjerovatno nadomještalo nedostatak tengve za ‛a iz numenijskog oblika.
Diftonzi se pišu pomoću tehtar amatixi (natpisana dvotačka) i w-tilde. Zanimljivo je da se pored dugih (udvojenih) suglasnika, i dugi samoglasnici pišu sa potpisanom crtom ili tildom.
Dugi nosač je korišten za u- (j-), a kratki za i.
Evo i imena koja su data kao primjer u numenijskom obliku, napisanih sjevernim numenijskim oblikom:
centar|
Uporedna tabela za sve oblike kvenije, sindarina i vestrona
mini|centar|Uporedna tabela tengvar
Windows ispisivači
Ispisivači za tengwar koji koriste većinu fontova koji se mogu naći na Internetu Tengwar Annatar:
NGC 6948
NGC 6948 (također poznat kao ESO 187-9, IRAS 20397-5332 i PGC 65256) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 149 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Indijanac. Najveći prečnik je 2,20 (95 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (43 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 24. jula 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Čaklovići Gornji
Čaklovići Gornji su naseljeno mjesto u gradu Tuzli, Bosna i Hercegovina.
Luj XV, kralj Francuske
Tokom svoje vladavine, Luj je zauzeo austrijsku Holandiju; ovo područje je osvojio tokom bitke kod Fontenoya 1745. godine, ali ga je vratio Austriji po odredbama Sporazuma u Aix-la-Chapelleu 1748. godine. Luj je također ustupio Novu Francusku u Sjevernoj Americi Španiji i Velikoj Britaniji nakon završetka Sedmogodišnjeg rata 1763. godine, a zauzeo teritorije Lorene i Korzike. Njega je naslijedio njegov unuk Luj XVI 1774. godine.
Većina naučnika vjeruje da su odluke Luja XV oštetile Francusku, oslabile trezor, diskreditovale apsolutnu monarhiju i izložile je nepovjerenju i razaranju, što se desilo u Francuskoj revoluciji koja je izbila petnaest godina nakon njegove smrti. Norman Davies karakterizira vladavinu Luja XV kao "period iscrpljujuće stagnacije" koja odlikuje izgubljenim ratovima, beskrajnim sukobima između suda i parlamenta i religijskom svađom. Nekoliko naučnika brane Luja, tvrdeći da je njegov izuzetno negativan ugled bio zasnovan na propagandi koja je opravdala Francusku revoluciju. Jerome Blum ga je opisao kao "komplikovanog adolescenta koji je pozvan da obavi posao muškarca".
Pozadina i rani život
Luj XV je rođen u dvorcu Versailles 15. februara 1710. godine za vrijeme vladavine njegovog pradjeda Luja XIV. Njegov djed, Louis Le Grand Dauphin, je imao tri sina sa suprugom Marijom Anom Viktorijom Bavarskom: Luja, vojvodu Burgundije; Filipa, vojvodu Anjoua (postao je kralj Španije); i Karla, vojvodu Berrya. Luj XV je bio treći sin vojvode Burgundije i njegove supruge Marije Adelaide Savojske, najstarije kćerke Viktora Amadeusa II, vojvode Savoya i Ane Marije d'Orléans. Po rođenju, Luj XV je dobio uobičajenu titulu za mlađe sinove francuske kraljevske porodice: vojvoda Anjoua.
U aprilu 1711. godine Louis Le Grand Dauphin iznenada umire, čime otac Luja XV, vojvoda Burgundije, postaje novi prijestolonasljednik. U to vrijeme, novi prijestolonasljednik je imao dva sina: Ludovika, vojvodu Britannya i najmlađeg sina, budućeg Luja XV. Godinu dana kasnije, Marija Adelaida, vojvotkinja Burgundije, obolijeva od boginja i umire 12. februara 1712. godine. Njen muž, slomljenog srca zbog njene smrti, umire iste sedmice, također od boginja. Sedam dana nakon njegove smrti, bilo je jasno da su i njihova djeca zaražena. Starijem sinu je u više navrata puštana krv u neuspješnom pokušaju da se spasi. U strahu da će umrijeti, Ludovik i njegov brat su bili kršteni. Njegov stariji brat, vojvoda Anjoua, je umro 8. marta 1712. godine. Luja je lično njegovala njegova guvernanta, Madame de Ventadour, koja je zabranila bilo kakvo puštanje krvi. Time je preživio boginje i postao prvi nasljednik svog pradjeda Luja XIV.
Testament Luja XIV
Luj XIV je odlučio kratko prije svoje smrti da praunukovim regentom proglasi svog vanbračnog sina Luja Augusta, umjesto svog bratića, orleanskog vojvodu Filipa. Pariski parlament je njegovu oporuku poništio i regentom proglasio orleanskog vojvodu.
Službeno proglašenje početka vladavine Luja XV tako nastupilo je s nekoliko dana zakašnjenja zbog poništavanja oporuke Luja XIV. Moć stečenu ovom odlukom parlament više nikad neće prepustiti, tako da je gotovo tokom cijeloga svog života Luj XV bio osuđen na saradnju s parlamentom koji nema određene ovlasti.
Vladavina
Kraj te politike završava odlukom o ulasku u Rat za austrijsku baštinu (1740 - 1748). Taj rat po svom završetku ne donosi ništa Francuskoj osim pojave nepopularnosti nekad voljenog kralja koji je preuzeo direktno upravljanje državom 1743. godine. Osnovni razlog za tu nepopularnost bio je povratak osvojene belgijske teritorije Austriji mirovnim sporazumom.
Prvi hici novog rata koji formalno počinje 1756. godine ispaljeni su još 1754. britanskom invazijom francuskih kolonija u Americi. Taj rat je u historiji Evrope upisan pod nazivom Sedmogodišnji rat. On završava kompletnim kolonijalnim porazom Francuske koja je Pariskim mirovnim sporazumom iz 1763. godine morala Velikoj Britaniji predati Kanadu i odreći se prava na indijski potkontinent. U pokušajima smirivanja stanovništva ogorčenog mirovnim sporazumom Luj XV se odlučuje na aneksiju Lotaringije 1766. godine nakon smrti punca, poljskog kralja i lotarinškog vojvode Stanislava, i kupovinu Korzike 1768. godine od bankrotirane Genove.
Brak i potomstvo
Dana 4. septembra 1725. godine oženio je Mariju Leszczyńsku, s kojom je imao 11 djece:
Smrt
Luj XV koji je vladao većinu razdoblja uz saradnju s parlamentom umire od bolesti sam omraženiji čak i od Luja XIV 10. maja 1774. godine. Nije moguće naći veću kontradikciju između te mržnje i molitvi za ozdravljenje održanih na području cijele Francuske trideset godina ranije tokom njegove teške bolesti. Naslijedio ga je unuk, Luj XVI.
IC 2342
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Andronik Paleolog (megas domestikos)
110px|mini|Andronikov sin, car [[Mihael VIII Paleolog|Mihael, 15. vijek ]] Andronik Komnen Paleolog (grč. Ἀνδρόνικος Κομνηνός Παλαιολόγος) (o. 1190. – 1248./52) bio je grčki plemić, megas domestikos (vojni zapovjednik) Nikejskog carstva te predak carske dinastije Paleolog. Tu titulu je dobio od cara Teodora I Laskarisa ili cara Ivana III Duke Vataca. Bio je i guverner-general Makedonije.
Porodica
Andronik je bio pripadnik slavne grčke porodice Paleolog, sin plemića Aleksija Paleologa i njegove supruge, Irene Komnene, te brat plemića Mihaela.
Oženio je plemkinju Teodoru, svoju rodicu, te mu je ona rodila nekoliko djece.
Andronikove i Teodorine kćerke bile su Marija Paleolog i Irena Eulogija Paleolog; obje su postale redovnice.
Sinovi Andronika i Teodore bili su bizantijski car Mihael VIII, praotac Paleologa, te plemić Ivan Duka Paleolog.
Nakon Teodorine smrti, Andronik je oženio nepoznatu ženu, koja mu je rodila sina, Konstantina.
Poznatiji potomci
Andronik je bio dedo cara Andronika II Paleologa te predak mnogih drugih careva, plemića i plemkinja Bizantije.
Carigradska konferencija
mini|400px|[[Velika Bugarska u skladu sa Carigradskom konferencijom.]] Carigradska konferencija je bio sastanak velikih sila (Britanija, Rusija, Francuska, Njemačka, Austro-Ugarska i Italija) održan u Istanbulu (Carigradu) od 23. decembra 1876. do 20. januara 1877. Nakon Hercegovačkog ustanka koji je započeo u 1875. godini i Bugarskog ustanka u aprilu 1876. godine, velike sile dogovorile su se o projektu političkih reformi kako u Bosni, tako i na osmanlijskim teritorijama sa većinskim bugarskim stanovništvom.
Lađevići (Ilijaš)
Lađevići su naseljeno mjesto u općini Ilijaš, Bosna i Hercegovina.
Nedžad Ibrišimović
Nedžad Ibrišimović (20. oktobar 1940, Sarajevo - 15. septembar 2011, Sarajevo) bio je bosanskohercegovački književnik.
Biografija
U trećoj godini života ostao je bez oca i s majkom odlazi u Žepče, gdje završava osnovnu školu. Nakon jednogodišnjeg pohađanja tehničke škole u Zenici, 1957. odlazi u Sarajevo i pohađa srednju školu za primijenjene umjetnosti, Odsjek za vajarstvo, i završava je 1961. Nakon godinu dana nastavničkog rada u Žepču, upisuje se na studij filozofije u Sarajevu i diplomira 1977.
Bio je urednik u listovima Naši dani i Oslobođenje, jedno vrijeme bio je nastavnik u Goraždu, ali je uglavnom bio profesionalni književnik.
Tokom rata u Bosni i Hercegovini na Dobrinji je organizovao KZB "Preporod", koja je radila i u doba blokade tog dijela Sarajeva.
Bio je član Udruženja likovnih umjetnika Bosne i Hercegovine od 1982. Od te godine do 2000. imao je deset samostalnih izložbi. Bio je predsjednik Društva pisaca Bosne i Hercegovine, od 1993. do 2001, a od 1995. do 1998. glavni i odgovorni urednik časopisa za književnost Život. Prevođen je na češki, turski, albanski, engleski, francuski, španski, njemački i Italijanski jezik.
Nakon izlaska iz štampe djela Vječnik (2005), Društvo pisaca Bosne i Hercegovine kandidovalo ga je za Nobelovu nagradu.
Umro je 15. septembra 2011. u Sarajevu u 71. godini.
Ivan Duka Paleolog
120px|mini|Ivanov stariji brat [[Mihael VIII Paleolog|Mihael, freska ]] Ivan Duka Paleolog (grč. Ἱωάννης Δούκας Παλαιολόγος) (1225./30. – o. 1274) bio je grčki plemić, megas domestikos i despot.
Biografija
Ivan Duka Paleolog je rođen poslije 1225, a prije 1230.
Njegovi roditelji su bili plemić Andronik (iz porodica Komnen i Paleolog) i njegova supruga, Teodora (iz porodice Anđeo).
Bio je unuk bizantijske princeze Irene Komnene Anđeo te mlađi brat bizantijskog cara Mihaela VIII Paleologa.
Ivan je danas najpoznatiji po tome šta je sudjelovao u bitci kod Pelagonije 1259. Borio se i protiv Turaka.
Umro je najvjerovatnije 1274. godine te ga je na mjestu megas domestikosa naslijedio Aleksije Strategopoulos.
Obični ljudi (film)
Obični ljudi američki je dramski film snimljen 1980. koji je obilježio režiserski prvijenac glumca Roberta Redforda. U glavnim ulogama su Donald Sutherland, Mary Tyler Moore, Judd Hirsch i Timothy Hutton. To je priča o raspadu jedne radničke porodice iz Lake Foresta, država Illinois, nakon tragične smrti starijeg sina koji je poginuo vozeći se čamcem. Scenarij je napisao Alvin Sargent baziran na istoimenom romanu Judith Guest iz 1976. Film je dožvio uspjeh kako komercijalno tako i sa stanovišta filmske kritike. Osvojio je Oskara za najbolji film kao i ostala tri Oskara i to u kategoriji za režiju, sporednu mušku ulogu i adapritani scenarij.
Radnja
Naizgled savršena radnička porodica biva potresena tragičnom nezgodom u kojoj se Conradov brat utapa nakon što im je čamac potonuo. Maloljetni Conrad potresen osjećajem krivnje, uvjeren je da je upravo on taj koji je trebao umrijeti, i onda pokušava samoubistvo. Nakon što se Conradova mati Beth, koja je više voljela starijeg sina, povlači u bezosjećajno stanje negiranja, njegov otac Calvin pokušava da vrati svog sina u normalan život. Conrad počinje da se osjeća bolje tokom svojih sesija terapije, dok njegov otac otkriva tužnu istinu da je žena s kojom je u braku promijenila se zauvijek.
BAFTA
Film nije osvojio nijednu BAFTA-u ali je imao dvije nominacije i to u kategorijama za najbolju glumicu (Mary Tyler Moore) i najbolji novajlija u filmu (Timothy Hutton)
Podmetanje (šah)
U šahu, podmetanje se dešava kad se linija između napadnute figure i one koja je brani prekine žrtvenim podmetanjem figure. To je šahovska taktika koja rijetko iskrsava te stoga često bude previđena. Prilike za podmetanje su rijetke jer branjena figura mora biti vrednija od figure koja se žrtvuje i jer sâmō podmetanje mora predstavljati prijetnju.
Primjeri
U poziciji na dijagramu lijevo, bijeli, koji je na potezu, očito će morati vratiti napadnutog skakača s polja f5 pošto su sva polja ispred njega na koja bi mogao doći branjena. Međutim, potezom 1.Sd6+, tj. podmetanjem skakača prekida se veza između crnog topa i dame. Ako crni uzme skakača pješakom (1...cxd6) ili lovcem (1...Lxd6), bijeli će uzeti crnu damu. Zbog toga crni nema bolje rješenje od 1...Txd6 2.exd6 Dxe2 3.Txe2 Lxd6, žrtvujući kvalitet (u ovom slučaju, dajući topa za skakača i pješaka).
Suptilniji primjer podmetanja dešava se kad podmetnuta figura prekida 2 linije istovremeno. U ovom slučaju ta figura ne mora sama predstavljati prijetnju. Umjesto toga ona uzrokuje da se protivnik "saplete o svoju nogu" jer se uzimanjem podmetnute figure nužno prekida jedna od odbrambenih linija.
Na dijagramu desno bijeli je materijalno slabiji i očito ne može promovirati a-pješaka pošto crni lovac čuva izlazno polje. Međutim, 1.Sd5! prekida lovčevu odbrambenu liniju, ali i međusobnu vezu između crnih topova. Ako 1...Lxd5, onda je 2.Txd8 razorno. Također, ako se na 1. Sd5 odgovori sa 1...R8xd5, to dozvoljava mat: 2.Th8#. Najbolje što crni može uraditi jest 1...T2xd5, zaklanjajući lovčev "nišan" na polje a8 i dozvoljavajući promociju pješaka 2.a8=D.
Iako je podmetanje vrlo rijetko u partijama, ono je česta tema u šahovskim problemima. Tema iz posljednjeg primjera, tj. kad se figura žrtvuje na sjecištu odbrambenih linija dviju figura različitih pravaca kretanja, u svijetu problemskog šaha poznata je pod nazivom Novotny. U rječniku problemskog šaha dati su nazivi i drugim vrstama podmetanja, uključujući i Grimshaw, Plachuttu (slučaj kad se obje odbrambene figure kreću ortogonalno: vidjeti jako lijep Tarraschev primjer), Anti-Bristol, Holzhausen i Wurzburg-Plachuttu.
Infrastruktura
Infrastruktura  se tipično odnosi na tehničke strukture i sisteme koji podržavaju društvo, kao npr. ceste, vodovod, kanalizacija, snabdjevanje strujom, itd. Mogu biti u vlasništvu i održavane od lokalnih i središnjih vlasti, ali i od privatnih firmi ili u sklopu javno-privatnog parnerstva. Općenitija definicija infrastrukture je mreža resursa "gdje je sistem kao cjelina namijenjen da bude neograničeno održavan specifičnim standardom usluge kontinuiranom izmjenom i promjenom svojih dijelova."
Pojam infrastruktura se može odnositi i na informatičku tehnologiju, neformalne i formalne kanale komunikacije, političke i socijalne mreže ili sistem vjerovanja članova pojedine grupe. Ekonomski, na infrastrukturu se može gledati kao elemente ekonomije koja dopušta proizvodnju dobara i usluga koje same nisu dio proizvodnog procesa, kao npr. ceste koje omogućuju prijevoz sirovina kao i gotovih proizvoda.
Disaharidi
Disaharidi su oligosaharidi građeni od dvije jedinice monosaharida. Za organizam čovjeka najvažniji su disaharidi: maltoza, laktoza, celobioza i saharoza.
Martin Luther King Jr.
Martin Luther King Junior (rođen kao Michael King Jr; 15. januar 1929 – 4. april 1968) smarta se inicijatorom i vođom borbe za ljudska prava američkih crnaca tokom 60-tih godina. Rođen je 15. januara 1929. godine u Atlanti, u saveznoj državi Georgiji. Baka koja ga je obožavala te brat i sestra zvali su ga kratko M. L. Taj nadimak pratio ga je kroz cijelo djetinstvo. Ime je dobio po ocu. Otac mu je bio svećenik (kasnije i upravitelj banke) i samim tim zauzimao je važno mjesto u crnačkoj zajednici. Mladi Martin bio je bistar dječak, s pet godina učio je napamet odlomke iz Biblije. Krenuo je na koledž sa 15 godina, tri godine ranije nego što je slučaj s njegovim vršnjacima. Pohađao je Morehouse koledž u Atlanti, jednu od najboljih visokih škola za crnce u Sjedinjenim Državama. Godine 1948. kada mu je bilo 19 godina stekao je diplomu iz sociologije i krenuo na studij bogoštovlja u sjemenište Crozer u saveznoj državi Pennsylvania. Diplomirao je kao najbolji u svome razredu, te je nastavio studij na Univerzitetu u Bostonu. Započeo je rad na doktoratu i upisao napredni tečaj iz teologije - studirajući hinduizam, šintoizam i islam, jednako kao i kršćanstvo.
U Bostonu upoznaje i svoju buduću suprugu - Corettu Scott. I koja je kao i on porijeklom sa juga.
King se oženio Corettom Scott 18. juna 1953. na travnjaku kuće njenih roditelja u njenom rodnom gradu Heibergeru u Alabami. Postali su roditelji četvero djece: Yolanda King (1955–2007), Martin Luther King III (r. 1957), Dexter Scott King (r. 1961) i Bernice King (r. 1963). Tokom njihovog braka, King je ograničio Corettinu ulogu u pokretu za građanska prava, očekujući da ona bude domaćica i majka.
Martinovo prvo mjesto služenja bilo je u baptističkoj crkvi na aveniji Dexter u Montgomeriju u saveznoj državi Alabami. U septembru 1954. godine kada se uselio u župni dvor crkve na aveniji Dexter bilo mu je tek 25 godina. U proljeće naredne godine stekao je doktorat teologije, a istog proljeća postaje otac. Rodila se Yolanda, prvo od četvero djece (Bunny, Dexter Scott, Martin III) Martina i Corette. Uvečer, 5. decembra 1955. nakon govora održanog u crkvi na aveniji Dexter, a kao uvod u bojkot autobusa zbog slučaja Rose Parks koja je odbila ustupiti svoje mjesto bijeloj putnici, Martin Luther King postat će medijski poznat.
Bio je jedan od vođa Marša na Washington 1963, kada je izrekao svoj govor naslovljen "I Have A Dream". Slušalo ga je 250.000 ljudi. Genijalni govornik, protivio se ratu u Vijetnamu.
Njegov govor ujedinio je crnce i započeo pokret za građanska prava američkih crnaca. Od tada pa nadalje rasisti su ga obasipali uvredljivim i prijetećim pismima i anonimni telefonski pozivima. Bacili su mu bombu u kuću, ali samo zahvaljujući sreći njegova porodica je preživjela. U svom bijesu, rasisti su spaliti crkvu na aveniji Dexter. Istovremeno policija je više puta bezrazložno pritvarala Martina. U januaru 1957. osnovana je Konferencija južnačkog hrišćanskog vodstva (SCLC), a Martin Luther King proglašen je predsjednikom. Godinu dana kasnije (1958) u New Yorku na promociji svoje knjige Korak prema slobodi, jedna duševno oboljela srednjovječna crkinja zarila mu je nož za otvaranje pisama u grudi. Iste godine podnosi ostavku u Baptističkoj crkvi avenije Dexter te s porodicom seli u Atlantu gdje je postao supastor, zajedno s ocem, u Eben-Haezerovoj baptističkoj crkvi. U oktobru 1964. godine prima Nobelovu nagradu za mir.
Ubijen je 4. aprila 1968. hicem iz snajpera na balkonu hotelske sobe u Memphisu, u saveznoj državi Tennessee. Kada je ubijen imao je 39 godina. Sahrani Maritna Luthera Kinga Juniora prisustvovalo je preko 100.000 ljudi koji su mu došli odati posljednju počast. Na nadgrobnoj ploči njegova groba stoje riječi crnačke duhovne pjesme Napokon slobodan:
Free at last, free at last, thank God almighty I'm free at last (Napokon slobodan, napokon slobodan, hvala ti moćni Bože, napokon sam slobodan).
U decembru 1999. okončana je građanska parnica u kojoj je porodica King tužila Lloyda Jowersa koji je 1968. bio vlasnik restorana u zgradi odakle je pucano na Kinga. Sud je zaključio da Martin Luther King Juniro nije bio žrtva samotnog ubice Jamesa Earla Raya, kako se do sada tvrdilo nego žrtva šire zavjere. Porota je odredila odštetu, ali samo simboličnih 100 američkih dolara koliko je tražila porodica King od Jowersa. Naime, prije šest godina Jowers je izjavio kako je on nabavio oružje i za atentat unajmio Raya, a sve to po nalogu jednog mafijaškog šefa iz New Orleansa. Advokat Kingovih izjavio je da nije samo mafija stajala iza atentata, nego su mafiju unajmili neki moćni ljudi iz vrha vlasti.
CIA-in nadzor
Dosijei CIA-e s kojih je skinuta povjerljivost 2017. godine otkrili su da je agencija istraživala moguće veze između Kinga i komunizma nakon što je članak Washington Posta od 4. novembra 1964. tvrdio da je pozvan u Sovjetski Savez i da je Ralph Abernathy, kao Kingov glasnogovornik, odbio komentirati izvor poziva. Pošta koja pripada Kingu i drugim aktivistima za građanska prava presrela je CIA program HTLINGUAL.
Inicijativa (šah)
Inicijativa u šahovskoj poziciji pripada onom igraču koji može zaprijetiti nečim što ne može biti ignorirano. On tako dovodi protivnika u položaj u kojem mora koristiti svoje poteze da odgovori na prijetnje umjesto da sam zaprijeti. Igrač koji ima inicijativu često će tražiti načine da svoje figure postavi u sve bolju i bolju poziciju dok pokreće uzastopne napade. Igrač kome nedostaje inicijative često će pokušati doći do nje pomoću protivnapada.
Diskusija
Inicijativa je važna u svim fazama partije, ali je važnija u završnici nego u središnjici i u središnjici nego u otvaranju (Euwe & Meiden 1966: xvii, xxii). Posjedovanje inicijative stavlja protivnika u defanzivan položaj.
Velemajstor Larry Evans razmatra 4 elementa šaha: pješačku strukturu, snagu (materijal), prostor (kontrolu nad centrom i mobilnost figura) i vrijeme. Vrijeme se mjeri tempima. Posjedovanje prednosti u vremenu znači posjedovanje inicijative (Evans 1958: 123). Inicijativu treba čuvati što je duže moguće i prepustiti je jedino u zamjenu za neku drugu prednost (Capablanca, De Firmian 2006: 65–66).
Etničko čišćenje u Foči
Kampanja etničkog čišćenja u Foči niz je ratnih zločina kojeg su počinili vojni i civilni organi Republike Srpske za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini. Vojska, policija, i paravojne formacije sistematski su vršili zločine nad Bošnjacima i oko 21.000 njih je napustilo Foču nakon jula 1992.
Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) u više presuda je utvrdio etničko čišćenje Bošnjaka, ubijanje, masovna silovanja i namjerno uništavanje Bošnjačke imovine i kulturnog dobra. Istraživačko dokumentacioni centar Sarajevo procijenio je ukupan broj ubijenih i nestalih ljudi u općini Foča na 2.707, od toga je ubijenih 1.513 bošnjačkih civila i 155 srpskih civila. Većina od 22.500 muslimanskih stanovnika je protjerana, uništeno 13 džamija, a među njima i spomenik svjetske baštine UNESCO-a, Aladža džamija. Uz to su vlasti Republike Srpske uspostavile nekoliko lokacija gdje je stotine žena sistematski silovano, a neke su slate i na prisilni rad. Za to su mnogi oficiri i vojnici Republike Srpske, i ostali učesnici bili optuženi i pred MKSJ-om bili osuđeni.
Etničko čišćenje
Od početka aprila do sredine jula 1992. srpske snage su sprovodile opširan napad usmjeren protiv bošnjačkih civila u području općina Foča, Gacko i Kalinovik. Prije samog napada, bošnjački civili su izbačeni sa posla, plate su im uskraćene, a potom im je uskraćena mogućnost slobodnog kretanja. Nakon što su okolna sela i grad Foča dopali u ruke srpskih snaga: vojske, policije, paravojnih formacija, a ponekad i samih Srba seljaka, primjenjivan je uvijek isti šablon: Kuće Bošnjaka su sistematski pretresane, pljačkane i spaljivane, a građani su hapšeni ili sakupljani na jednom mjestu, a ponekad tokom samog procesa, premlaćivani ili ubijani. Muškarci i žene su odvajani, a većina ih je zatvorena u KP dom u Foči. Žene su odvođene na razne lokacije zatočenja gdje su živjele u nepodnošljivim higijenskim uvjetima, a u tim centrima su zlostavljane na mnoge načine, dok ih je većina sistematski silovana. Srpski vojnici ili policajci su dolazili u zatočeničke centre, odabirali jednu ili više žena, izvodili ih i silovali. Neke od njih su odvođene u privatne apartmane i kuće gdje su silovane, a morale su također kuhati, čistiti i služiti rezidente, koji su bili srpski vojnici. Tokom pomenutog napada na bošnjačke civile, ogroman broj žena i djevojčica je silovan. Svi tragovi postojanja i kulturno naslijeđe muslimana Bošnjaka je zbrisano iz područja zahvaćenih napadom srpskih snaga. Skoro ni jedan Bošnjak nije ostao u Foči. Sve džamije su srušene.
Sistematska silovanja
U januaru 1994. godine, srpske vlasti su "okrunile" etničko čišćenje Foče preimenujući Foču u "Srbinje" (grad Srba). Gotovo svi preostali muslimani Bošnjaci, muškarci i žene iz sve tri općine su uhapšeni, sakupljeni na jednom mjestu, potom razdvojeni i zatvoreni u nekoliko sabirnih zatvoreničkih centara - logora: Buk Bijela, Srednja škola u Kalinoviku, Partizan, Srednja škola u Foči, KP dom u Foči po ustaljenom šablonu. Neki su odmah ubijeni, silovani ili surovo pretučeni.
Kazneno-popravni dom u Foči, jedan od najvećih zatvora u bivšoj Republici Jugoslaviji, bio je glavni pritvorski objekat za muškarce. Muslimanske žene, djeca i starci pritvarani su po kućama, stanovima i motelima u Foči i okolnim selima ili u centrima za duži ili kraći pritvor kao što su pomenuta Buk Bijela, gimnazija u Foči i sportska dvorana "Partizan".
Sportska dvorana "Partizan" služila je kao centar za pritvor žena, djece i staraca od 13. jula 1992. ili ranije, pa najmanje do 13. augusta 1992. U to vrijeme je u "Partizanu" bilo najmanje 72 zatočenika. Svi zatvorenici su bili civili, muslimanske žene, djeca i nekoliko starijih ljudi iz sela u općini Foča. Životni uslovi u "Partizanu" bili su okrutni. Pritvor je pratilo neljudsko postupanje, nehigijenski smještaj, prenatrpanost, izgladnjivanje, fizičko i psihološko mučenje, uključujući i seksualno zlostavljanje. Odmah pošto su žene prebačene u Partizan, uspostavljen je režim seksualnog zlostavljanja. U "Partizan" su, obično uveče, ulazili naoružani vojnici, uglavnom u grupama od po tri do pet i izvodili žene. Kad bi se žene opirale ili sakrivale, vojnici su ih tukli ili im prijetili da bi ih primorali na poslušnost. Vojnici su žene iz "Partizana" odvodili u kuće, stanove ili hotele, da bi ih tamo seksualno zlostavljali i silovali.
Miljevinski bataljon, Brigade za taktičke operacije iz Foče VRS-a u augustu 1992. godine je formirao logor za silovanje žena u tzv. Karamanovoj kući. Vojnici su pomenuti objekat nazivali "javna kuća". U logoru su bile zatvorene žene i djevojčice od kojih su neke imale 12 godina. Komandant Miljevinskog bataljona je bio Pero Elez, a Neđo Samardžić, Zoran Samardžić, Nikola Brčić, te Radovan Stanković su su bili zaduženi za ženski logor. Vojnici su prisiljavali zatočenice na oralni, vaginalni i analni seks. Žene su pored silovanja, također mučene i odvođene na prisilni rad. Radomir Kovač, kojeg je osudio MKSJ, držao je četiri bošnjačke djevojke u svom apartmanu koje je seksualno napastovao i silovao. On je te djevojke prodao, ali je prvo dvije predao drugim vojnicima RS-a koji su ih grupno silovile više od tri sedmice.
Od sredine maja 1992. je počelo etničko čišćenje općine Kalinovik. Dok je muško nesrpsko stanovništvo zatočeno u vojnom skladištu Barotni, žene i djeca su zatočeni u Osnovnoj školi u Kalinoviku, koja se nalazi u centru Kalinovika, u blizini stanice milicije. Krajem juna i početkom jula, u Osnovnoj školi su bili zatočeni i stanovnici općine Gacko uhapšeni dok su prolazili kroz općinu Kalinovik bježeći u srednju Bosnu. Žene i djevojčice su bile podvrgnute silovanjima za vrijeme njihovog zatočeništva u Osnovnoj školi u Kalinoviku. Pored gore navedenih centara za pritvor, više žena je bilo zatvoreno u kućama i stanovima koji su korišteni kao javne kuće kojima su upravljale grupe srpskih vojnika.
Žrtve
U zločinima u Foči, prema podacima Istraživačko dokumentacionog centra prikupljenim do decembara 2006. godine, nestalo je 2752 građana nesrpske nacionalnosti, mahom Bošnjaka. Od tog broja je za 1899 ljudi potvrđeno da su ubijeni, a 853 se još uvijek vode kao nestali.[1]
Osuđeni
Međunarodni tribunal za ratne zločine u Haagu osudio je pripadnike organa Republike Srpske za progon, mučenja, ubistva, silovanja i robovlasništvo kao i nečovječno postupanje i kršenje zakona i običaja ratovanja.
Sud Bosne i Hercegovine
Oslobođeni
Sud Bosne i Hercegovine
Šerefudinova Bijela džamija
mini|Unutrašnjost džamije mini|desno|Unutrašnjost džamije Šerefudinova Bijela džamija je džamija u Visokom. Ima veliku arhitektonsku važnost za grad i okolinu. Arhitekt džamije je Zlatko Ugljen. Prvi put je izgrađena 1477. godine, a sadašnji izgled je nakon potpune rekonstrukcije dobila 1980. godine. Najbitnija nagrada je došla 1983. godine, kada je djelo Zlatka Ugljena dobilo prestižnu Aga Khanovu nagradu za arhitekturu. Stručnjaci su nagradili Šerefudinovu džamiju zbog njene upadljivosti, stvaralaštva i sjajnosti, kao i zbog njene originalnosti i novih pristupa u gradnji. U 2007. godini dobila je još jedno bitno priznanje od Društva mađarskih arhitekta, koji su ocijenili da je Bijela džamija u Visokom među tri najbolje dizajnirana sakralna prostora u Evropi.
Historija
Poznata je činjenica da su najstarije džamije u Visokom Pertačka i Šerefudinova ("Čaršijska"). Podijeljena su mišljenja o tome koja je od njih starija, ali to istovremeno navodi na zaključak da su otprilike približne starosti. Pošto nažalost nigdje nema pisanih dokaza o tome ko je i kada podizao visočke džamije, to se ni za jednu sigurno ne zna datum gradnje niti njen hajir-sahibija.
Plan, struktura i materijali
Džamija se sastoji iz pet funkcionalnih dijelova: mini|Drveni [[mihrab]] Središnji dio džamije je napravljen za molitvu i ostale vjerske aktivnosti kao što su razgovori i hutbe. Molitva se vrši u produženom dijelu. Produženi dio se sastoji od malog auditorija i ureda. Tradicionalno, kod bosanskih džamija, groblje služi kao tampon između džamije i ostalih zgrada u blizini, ali kod ove džamije groblje je izolirano. Zlatko Ugljen je iskoristio tradicionalni raspored bosanskih džamija koje se sastoje od dvorišta koje vodi do kvadratnog prostora za molitvu, iznad kojeg se uzdiže kupola. Razlika je u neobičnom rasporedu ovog koncepta, gdje veliki stakleni paneli čine džamiju još bolje uklopljenom sa ostatkom. Pet krovnih prozora simbolizuju pet glavnih islamskih principa, i u isto vrijeme bacaju svjetlost na najbitnije prostore u unutrašnjosti. Jugoistočna fasada kupole je usmjerena prema Kabi. Fontane, govornice i drugi ukrasni elementi su jednostavni, kao i kaligrafija u unutrašnjosti koja je napravljena tako da je lahko čitljiva. Unutrašnjost i vanjština su obojeni u bijelo, dok je bež boja korištena za pod, a zelena za nekolicinu metalnih elemenata, kao što su cijevi i ramovi.
Glavni materijali za zgradu su bili gipsani beton za zidove i kupolu, bijeli malter za unutrašnje zidove, mješavina borovine i maltera za površinu mnogih unutrašnjih elemenata, travertin za vanjske putiće i dvorišni pločnik, te čelične cijevi za minaret, dok su podovi unutar džamije prekriveni zelenim ćilimom.
Aga Khanova nagrada za arhitekturu
Nagrada koja je došla od Aga Khanove mreže (Aga Khan Development Network) je uvrstila ovu džamiju u jednu od najvrjednijih savremenih džamija izgrađenih u Bosni i Hercegovini. Zlatko Ugljen je pohvaljen zbog činjenice da je majstorski saobrazio savremene uticaje, kao što je Le Corsbuierova Ronchamp katedrala, i tradicionalne osmanlijske elemente.
Sporedni Ravenclawi
Sljedeći likovi su sporedni Ravenclawi iz serije Romana o Harryju Potteru. Drugi likovi iz Ravenclawa, Cho Chang i Luna Lovegood imaju svoje članke.
Stewart Ackerley
Stewart Ackerley je učenik tri godine mlađi od Harryja. On je bio prvi prozvan tokom ceremonije svrstavanja u četvrtom romanu., Harry Potter i Plameni pehar. Stewart je drhtao od glave do pete dok se približavao Razredbenom klubuku, ali je njegovo svrstavanje u Ravenclawe dočekano pljeskom. Kad je Harry vidio kako Cho Chang ohrabruje Stewarta, osjetio je čudnu želju da se i on pridruži njihovom stolu. Stewart od tada nije spomenut i ništa drugo nije poznato o njemu.
Marcus Belby
Marcus Belby je mršavi Ravenclaw godinu stariji od Harryja. Član je Slugovog kluba i prvi je put spomenut u šestoj knjizi tokom vožnje u Hogwarts Expressu.
Terry Boot
Terry Boot je na istoj godini kao i Harry Potter. Njegovi su prijatelji Michael Corner i Anthony Goldstein. Terrya smo mogli vidjeti u prvoj knjizi. On je bio prvi učenik svrstan u Ravenclawe. Na drugoj je godini bio prisutan u Duelantskom klubu Gilderoya Lockharta i završio je sa krvavim nosom.
Na petoj je godini Terry postao član Dumbledoreove Armije. Na prvom sastanku otkrio je da je prošle godine bio u Dumbledoreovom uredu i da mu je jedan portret rekao da je Harry ubio baziliska mačem iz ureda. Bio je impresioniran Hermioninom sposobnosti izvođenja čarolija s razine O.Č.I.-u pa se čak i zapitao zašto je Hermiona svrstana u Gryffindore, a ne u Ravenclawe. Na kraju školske godine, kad su se vraćali kući Hogwarts Expressom, Terry je bio jedan od učenika koji su pomogli Harryju kad su ga Draco Malfoy i njegovi prijatelji pokušali zaskočiti.
U šestoj knjizi Terry se pojavljuje na prvom predavanju profesora Slughorna, kao jedan od četvero Ravenclawa na Harryjevoj godini koji su nastavili slušati čarobne napitke za O.Č.I.