Hemodinamika
Vaskularni otpor
Otpor je također povezan s radijusom i dužinom suda i viskoznošću krvi. U prvom pristupu zasnovanom na fluidima, kao što pokazuje Hagen–Poiseuilleova jednačina. Jednačina je sljedeća: U drugom pristupu, koji je realističniji u odnosu na vaskularni otpor i dolazi iz eksperimentalnih zapažanja o protoku krvi, prema Thurstonu, postoji slojevitost ćelija za oslobađanje plazme na zidovima koji okružuju začepljeni tok. To je sloj fluida u kojem je na udaljenosti δ, viskoznost η funkcija δ zapisana kao η(δ), a ovi okolni slojevi se ne susreću u centru suda u stvarnom protoku krvi. Umjesto toga, postoji začepljen tok koji je hiperviskozan jer drži visoku koncentraciju eritrocita. Thurston je sklopio ovaj sloj prema otporu protoka kako bi opisao protok krvi pomoću viskoznosti η(δ) i debljine δ sloja zida. Zakon otpora krvi se pojavljuje kao R prilagođen profilu protoka krvi: gdje Otpor krvi varira u zavisnosti od viskoznosti krvi i veličine njenog začepljenog toka (ili toka omotača jer su komplementarni u dijelu sudova), kao i od veličine krvnih sudova. Pod pretpostavkom stabilnog, laminarnog protoka u sudu, ponašanje krvnih sudova je slično onom u cijevi. Naprimjer, ako su p1 i p2 pritisci su na krajevima cijevi, pad pritiska/gradijent je: Veće arterije, uključujući sve dovoljno velike da se vide bez uvećanja, su kanali sa niskim vaskularnim otporom (pod pretpostavkom da nema uznapredovalih aterosklerotskih promjena) sa visokim brzinama protoka koje stvaraju samo male padove pritiska. Manje arterije i arteriole imaju veći otpor i prenose glavni pad krvnog pritiska kroz glavne arterije na kapilare u cirkulatornom sistemu. U arteriolama krvni pritisak je niži nego u glavnim arterijama. To je zbog bifurkacija, koje uzrokuju pad pritiska. Što je više bifurkacija, veća je ukupna površina poprečnog presjeka, stoga pritisak na površini opada. To je razlog što arteriole imaju najveći pad pritiska. Pad pritiska arteriola je proizvod brzine protoka i otpora: ∆P=Qx otpor. Visok otpor uočen u arteriolama, koji u velikoj mjeri faktor u ∆P je rezultat manjeg radijusa od oko 30 µm. Što je manji radijus cijevi, veći je otpor protoku tekućine. Neposredno iza arteriola su kapilari. Slijedeći logiku uočenu u arteriolama, očekujemo da će krvni pritisak biti niži u kapilarima u odnosu na arteriole. Pošto je pritisak funkcija sile po jedinici površine, (P = F/A), što je veća površina, manji je pritisak kada deluje vanjska sila na njemu. Iako su radijusi kapilara vrlo mali, mreža kapilara ima najveću površinu u vaskularnoj mreži. Poznato je da imaju najveću površinu (485 mm^2) u ljudskoj vaskularnoj mreži. Što je veća ukupna površina poprečnog presjeka, to je niža srednja brzina kao i pritisak. Supstance koje se nazivaju vazokonstriktori mogu smanjiti veličinu krvnih sudova, čime se povećava krvni pritisak. Vazodilatatori (kao što je nitroglicerin) povećavaju veličinu krvnih sudova, čime se snižava arterijski pritisak. Ako se viskoznost krvi poveća (postane gušća), rezultat je povećanje arterijskog pritiska. Određena medicinska stanja mogu promijeniti viskoznost krvi. Naprimjer, anemija (niska koncentracija crvenih krvnih ćelija) smanjuje viskoznost, dok njihova povećana koncentracija povećava viskoznost. Smatralo se da aspirin i srodni lijekovi "razrjeđivači krvi" smanjuju viskoznost krvi, ali umjesto toga studije su otkrile da djeluju tako što smanjuju sklonost krvi zgrušavanju. Za određivanje sistemskog vaskularnog otpora (SVR) koristi se formula za izračunavanje cjelokupnog otpora.