cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Utočište za ludake Kew
Mijenjanje imena, mijenjanje društva
1962. je odlučeno da se u Kew ne primaju akutni ili pacijenti na kraćem liječenju i prema tome je formalno proglašeno mentalnom bolnicom po Zakonu o mentalnom zdravlju iz 1959. Do tog vremena Mentalna bolnica Kew je još uvjek bila kolokvijalno poznata kao „Utočište Kew“. 1960-ih Kew je počeo biti poznat kao „Willsmere“ mada neki autori tvrde da se promjena imena u „Willsmere“ dogodila kasnije.
U januaru 1982. tri odjeljenja Mentalne bolnice Kew su proglašena psihijatrijskom bolnicom po odredbama Zakona o mentalnom zdravlju iz 1959. Ova odjeljenja su onda bila poznata kao Jedinica Willsmere (Willsmere Unit) i bila su ustanovljena da prime i smjeste akutne bolesnike na kraćem liječenju.
Smanjivanje zemljišta
Kad je otvoren, Kew se prostirao na 340 akri (1,4 km2; 0,5 kv. milja) zemljišta namijenjenog poljoprivredi i rekreaciji pacijenata. Ali kako su se metode tretmana, profil pacijenata, upravnici i društveni faktori mijenjali tako se mijenjala i upotreba zemljišta.
Veliki dio zemljišta između grlavne zgrade utočišta i ulice Princess je dodijeljen dječijim kolibama 1885. Kad su dječije kolibe postale posebna institucija, prostor koji je okruživao kolibe više nije bio pod upravom utočišta i više nije korišten za pacijente utočišta. Širenje i ispravljanje ulice Princess 1939-1940. rezultiralo je uništenjem Kew-ovih portirnica, gubitkom zemljišta i premještanjem glavne kapije u Victoria Park. Izgradnja Yarra bulevara tokom 1930-ih vodila je ka oduzimanju dijela zemlje koji se graniči sa rijekom u korist ministarstva puteva.
1958, 58 akri (0,2 km2; 0,1 kv. milje) sjevernog dijela zemlje utočišta je ponuđen kao dar krune Koloniji Talbot za epileptičare (Talbot Colony for Epileptic). Kasnije poznat kao Royal Talbot (danas dio Austin Health-a), bolnica i trening centar su nastavili da rade na tom mjestu do danas. Dio Kew-ove zemlje koja se graniči sa Talbot kolonijom je poklonjen Udruženju za pse vodiče Viktorije za izgradnju centra za odgoj i treniranje pasa vodiča. Centar je otvoren 1962. Izgradnja autoputa Eastern Freeway u ranim 1970-im je također rezlutirala u zemljišnim gubicima i Royal Talbot-a i utočišta Kew.
Zatvaranje i prenamjena
U junu 1943. službenik grada Kew-a W.D.Birrell napravio je izvještaj o neodložnim post-ratnim prioritetima Kew-a. Birrell je jako navaljivao na vijeće da predloži zatvaranje utočišta Kew, podjelu zemljišta i „(...) uređenje na principima planiranja modernog grada sa nekih 700 do 800 domova“.Po riječima Birrell-a ovo je trebala biti idealna post-ratna šema koja je trebala pružiti zaposlenje i prijeko potrebnu zemlju za izgradnju kuća. Birrell-ov predlog nije nov, od osnivanja utočišta predlozi za njegovo zatvaranje i prenamjenu su se ponavljali svakih nekoliko godina. Birrell-ovi planovi se nisu ostvarili budući da je prenatrpanost drugih mentalnih bolnica širom Viktorije iziskivala nastavak rada Kew-a.
Broj kreveta bolnice Willsmere je 1986, smanjen na 430 od čega su tri četvrtine bile za psihogerijatrijske pacijente. Kao rezultat tekuće reforme mentalnog zdravstva laburistička vlast Viktorije ovlastila je „Willsmere projekat“ čiji je cilj bio zatvaranje bolnice i razvoj društvenih službi i institucija. Psihogerijatriski pacijenti koji su na dužem liječenju su prebačeni u nove kuće sa psihogerijatrijskom njegom u predgrađu u ponovno otvoreno odjeljenje Psihijatrijske bolnice Plenty (Plenty Psihiatric Hospital) u Bundoora-u u obnovljeni Sanatorijum za tuberkulozu Heatherton (Heatherton Tuberculosis Sanatorium) ili u druge psihijatrijske institucije. Izrazito bolesni pacijenti koji su prethodno bili primljeni u Willsmere su poslati u novoizgrađene jedinice u bolnici Maroondah, medicinskom centru Monash ili u bolnici Peninsula. Willsmere je konačno zatvoren u decembru 1988. i vlasti Viktorije su ga prodali u kasnim 1980-im. Opsežna konzervatorska analiza je završena 1988. preporučila je da dosta originalnih zgrada treba biti konzervirano.
Bolnički kompleks je Central Equity prenamijenio u stambene apartmane. Stambeni blok Willsmere je zvanično otvorio premijer Jeff Kennett 27. oktobra 1993.
Preostali travnjak između Eastern Freeway-a i glavne bolničke zgrade, uključujući i igralište za kriket utočišta je prenamijenjeno u stambeno zemljište Kew Gardens-a. Projekat Kew Gardens-a je završen 1995.
Dokumentovana historija
Malo je pisanih ili objavljenih historijski djela o utočištu Kew. Većina dostupnih informacija o utočištu dolazi iz Kew-ovih zvaničnih arhiva koje se danas čuvaju u arhivu Viktorije (Public Record Office Victoria). Neki od ranih dokumenata su otvoreni (ili djelimično otvoreni) javnosti kao čto su knjige prijema, zapisi o slučajevima, evidencije i medicinski časopisi. Ipak većina dokumenata od 1915. pa naovamo su zatvoreni zahvaljujući osjetljivoj prirodi materijala koji sadrže i vjerovatnoću da su rođaci prvog stepena još živi.
Puno fotografija utočišta Kew čuva Biblioteka mentalnog zdravlja Viktorije u Kraljevskoj bolnici Melburn (Royal Melbourne Hospital). Državna biblioteka Viktorije također čuva puno ranih fotografija Kew-a. Univerzitet u Melburnu ima malo teza o Kew-u, uglavnom kratkih i iz arhitekture. Izuzetak od ovoga je neobjavljena doktorska teza Cheryl Day-a koja je etnografski opis prvih pedeset godina Kew-ovog postojanja. Dok je tema neobjavljena, dostupna je u pdf-formatu na sajtu Biblioteke Univerziteta u Melburnu.
Neki savremeni izvještaji o životu u Kew-u su dostupni. Dr. Paul Ward Farmer je napisao esej „Tri sedmice u Utočištu za ludake Kew“, opisujući njegov prijem u Kew-u 1890-ih. Julian Thomas, američki repotrer, napisao je seriju članake za The Argus 1876-1877. pod psudonimom „The Vagabond“. Thomas je bio poslužitelj u Kew-u u ovo vrijeme. Postoje također odlomci izjava pacijenata, doktora i poslužitelja u Kew-u (kao i u drugim mentalnim bolnicama Viktorije kao što su Royal Park, Mont Park i Sunbury) koji opisuju užasne uslove u utočištima tokom 1920-ih u knjizi William-a G. Higgs-a „Molba za bolji tretman onih koje je zadesila mentalna bolest“.
S/2003 J 16
S/2003 J 16 je prirodni satelit Jupitera. Otkrio ga je tim astronoma predvođen Brett J. Gladman-om, 2003. godine. S/2003 J 16 ima prečnik od oko 2 kilometra, i orbitira oko Jupitera na prosječnoj udaljenosti od 20,744 Mm u trajanju od 610,362 days, sa inklinacijom of 151° prema ekliptici, odnosno 149° u odnosu na Jupiterov ekvator u retrogradnom smjeru i sa ekscentricitetom od 0.3185.
Pripada Ananke grupi, retrogradnim neregularnim mjesecima, čija je orbita oko Jupitera između 19.3 i 22.7 Gm, i inklinacijom od oko 150°.
Premijer liga Engleske
Premijer liga Engleske (iz sponzorskih razloga Barclay's Premier League), poznatija kao Premijer liga, jest profesionalna engleska nogometna liga, i predstavlja najviši rang u engleskom nogometu.
Liga je osnovana 20. februara 1992. godine, te postala nasljednik Football League First Division. Ubrzo je postala najgledanija i najbogatija svjetska nogometna liga. Također se, po uspješnosti u evropskim takmičenjima prema UEFA-inim koeficijentima nalazi na prvom mjestu, ispred španske La Lige i italijanske Serie A. Od ukupno 49 klubova koji su se takmičili u Premijer ligi, samo sedam su osvajali naslov: Manchester United (13), Manchester City (6), Chelsea (5), Arsenal (3), Blackburn Rovers (1) Leicester City (1) i Liverpool (1).
Sponzori
Sponzorstvo u FA-u je uvedeno 1993. godine. Sponzori su mogli određivati sponzorsko ime lige. Dva dosadašnja sponzora su:
Struktura
U ligi se takmiči 20 klubova, po dvostrukom liga sistemu, po dvije utakmice svako sa svakim (38 kola). Na kraju sezone, najbolje tri ekipe osiguravaju plasman u grupnu fazu Lige prvaka, dok četvrtoplasirana ekipa ostvaruje plasman u play-off. Ekipe koje završe na petom i šestom mjestu ostvaruju plasman u Evropsku ligu.
Sportsko novinarstvo
Općenito o sportskom novinarstvu
Sportsko novinarstvo je oblik novinarstva koji izvješćuje o sportskim temama i događajima. Iako su sportski odjeli unutar pojedinih novina podrugljivo nazvani odjelom igračaka, jer se sportski novinari ne bave ˝ozbiljnim˝ temama, sportska pokrivenost je narasla u veoma važan dio novina i naše svakodnevnice. Sportsko novinarstvo je bitan dio svake organizacije medija. Sportsko novinarstvo uključuju organizacije koje su posvećene isključivo sportskom izvještavanju, pa tako postoje danas vrlo poznate i cijenjene novine kao što su u Španiji Marca, u Francuskoj L'Equipe, a tu također spadaju i Sportske Novosti. U Sjedinjenim Američkim Državama su popularniji sportski časopisi kao što su Sports Illustrated i Sporting News.
Sportsko novinarstvo u Evropi
Tradicija sportskog izvještavanja privlači neke od najboljih novinara u sportsko novinarstvo u Engleskoj gdje se nekoliko modernih sportova, kao što su nogomet, kriket, ragbi ili atletika, prvo organiziralo u nešto slično što bi se danas moglo lako prepoznati. Kriket, vjerovatno zbog svog uvaženog mjesta u društvu, redovno je privlačio najviše elegantnih novinara. U Manchester Guardianu, u prvoj polovini 20. vijeka, zaposlen je bio poznati pisac i kritičar kao dopisnik za kriket i glazbeni kritičar. Cardus je kasnije imenovan i vitezom za svoje zasluge novinarstvu. Jedan od njegovih nasljednika,, koji je također radio kao dopisnik za kriket i koji je postao svjetski omiljen zbog svojih radijskih komentara na BBC-u, također je bio poznat po svojoj poeziji. Olimpijske igre u Londonu koje su održane 1908. privukle su takav interes publike da su mnoge novine taj događaj dodijelile svojim najboljim novinarima. Tako je imao Arthura Conana Doylea na White City Stadiumu da prati završetak maratona. Taj maraton na Olimpijskim igrama u Londonu 1908. godine je jedan od najslavnijih i najpoznatijih maratona u povijesti Olimpijskih igara. Početak maratona je bio ispred kraljevske rezidencije i bila je pod pokroviteljstvom britanskih sportskih novina Sporting Life. Do samog kraja je vodio Talijan Dorando Pietri, ali je vidno iscrpljen na kraju utrke više puta pogrešno skrenuo. Na kraju su ga preko ciljne linije doslovno prenijela dva gledaoca, te je nesretnom Pietriju zbog te pomoći oduzeta zlatna olimpijska medalja i dodijeljena drugoplasiranom Johnyu Hayesu. Pietri je kasnije ipak za svoj hrabar nastup nagrađen zlatnim pokalom od strane kraljevske obitelji. U Francuskoj, L`Auto, prethodnik L`Equipa, bio je jednako utjecajan u sportskom društvu, kada je 1903. godine objavljeno da je rođen Tour de France. Uloga sportskog novinarstva u tom događaju je velika i danas se očituje u vodećem vozaču koji nosi žuti dres, zbog boje papira na kojem L`Auto objavio novost o Tour de Franceu. U Italiji je i Giro d`Italia osnovana na sličan način, gdje vodeći biciklist nosi ružičastu majicu kao simbol za ružičasti list u La Gazzetti dello Sport.
Dolgani
Dolgani ili Dolganci (dolganski:, Dulğan,  (Saha); jakutski: ) su etnička grupa koja uglavnom naseljava Krasnojarski kraj u Rusiji. Potiču od nekoliko grupa, posebno od Evenka, jednog od autohtonih naroda na sjeveru Rusije. Turski jezik su usvojili negdje nakon 18. vijeka. Popisom iz 2010. godine 7.885 ljudi se izjasnilo kao Dolgani. Ovaj broj uključuje 5.517 u bivšem Tajmirskom autonomnom okrugu. mini| Dolganka u [[Dudinka|Dudinki]]
Sportsko novinarstvo
Sportske zvijezde u novinarstvu
Nakon Drugog svjetskog rata, sportske sekcije pojedinih britanskih dnevnih novina i nedjeljnih novina nastavio se razvijati i širiti, do točke gdje su se mnogi sportski tekstovi u potpunosti odvojili u samostalne sportske dijelove. Ponekad bi nedjeljne novine uvodili i dodatne stranice posvećene isključivo jučerašnjim nogometnim rezultatima i izvještajima. Neke novine kao što je The Sunday Times, angažirale su Harolda Abrahamsa, olimpijskog pobjednika u utrci na 100 metara iz 1924. Godine, ili londonske Evening News koje su angažirale bivšeg kapetana engleske kriket reprezentacije Sir Leonarda Huttona. Tada je počelo usvajanje politike zapošljavanja bivših sportskih zvijezda za kolumniste. Sportsko novinarstvo u Velikoj Britaniji je privuklo neke od najboljih i najvećih sportskih talenata kao što su Peter Wilson na Daily Mirroru, zatim i Hugh McIlvanney koji je prvo bio na The Observeru, kasnije na Sunday Timesu. U ovom društvu još valja spomenuti i Iana Wooldridge koji je radio za Daily Mail i jednog od najpozatijih nogometnih novinara Briana Glanville koji je radio u Sunday Timesu. Vjerovatno najpoznatiji i najcjenjeniji sportski novinar je kolumnist Patrick Collins koji je radio na Mail of Sunday i koji je osvojio pet puta nagradu za najboljeg sportskog novinara godine. Najpoznatije naslovnice sportskih novina u drugoj polovini 20. stoljeća su: Masakr u Münchenu na Olimpijskim igrama 1972., zatim i borba karijere Muhammada Alija 1974. Godine za prvaka protiv George Foremana, tragedija na Heyselu u Bruxellesu uoči finala Lige Prvaka 1985. godine između Juventusa i Liverpoola. Novinarske naslovnice su se još bavile i usponima i padovima sportskih zvijezda kao što su Tiger Woods, David Beckham, George Best, Lester Piggott i mnoge druge zvijezde.
Sportske knjige
Dolgani
Religija
Većina Dolgana praktikuje stara šamanistička vjerovanja; međutim, većina je pod uticajem istočnog pravoslavnog hrišćanstva.
Sportsko novinarstvo
Sportske zvijezde u novinarstvu
Sportski novinari su se okrenuli pisanjem u dužem obliku, pisanju popularnih sportskih knjiga o nizu sportskih tema, uključujući i biografije, povijest i istraživanje. Tako je u Londonu 80-ih i 90-ih godina prošlog stoljeća trgovina na Charing Cross Roadu, inače području poznatom po svojim knjižarama, bila u potpunosti posvećena sportu, iako je na kraju rast online prodaje putem web stranica kao što je Amazon dovela do zatvaranja. Ali se ipak kroz sponzorstvo William Hill kladionica počela dodjeljivati nagrada za sportsku knjigu godine, tzv. William Hill Sports Book of the Year. Dodjela je prvi put održana 1989. godine kada je Dan Topolski, sa knjigom o jednoj od najkontroverznijih sveučilišnih veslačkih utrka, proglašen pobjednikom.
William Hill Sports Book of the Year William Hill Sports Book of the year je godišnja britanska književna nagrada pod pokroviteljstvom kladionice William Hill. Ovo je i najbogatija nagrada za sprtsku knjigu koja iznosi 22.000 funti. Nagrada je posvećena nagrađivanju izvrsnosti u sportu u pisanom obliku i prvi put je dodijeljena 1989. godine. Isti žiri je svake godine, pod predsjedanjem Johna Gaustada, osnivača Sports Pagea na Charing Cross Roadu, te Johna Inverdalea i hvaljenog sportskog pisca Hugha McIlvanneya. Prva dodjela je bila 1989. godine kada je pobijedio Dan Topolski. Nagrada nije bez kontroverzi, jer je 1990. godine nagradu dobio Paul Kimmage sa knjigom Rough Ride u kojoj je pisao o dopingu u biciklizmu, a 2000. godine nagrada je otišla Lanceu Armstrongu sa knjigom It is not about the bike. Neki su to smatrali ironičnim jer će Armstrong poslije postati pobjednik Tour de Francea. 2009. godine je Duncan Hamilton nagradu osvojio po drugi put, nakon što je 2007. godine osvojio prvu nagradu sa knjigom koja se bavila nogometnom temom.
IC 260
IC 260 (također poznat kao MCG 8-6-14, PGC 10812 i UGC 2325) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 398 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 1,00 (116 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (81 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 6. septembra 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bihor (okrug)
Bihor je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se u sjeverozapadnom dijelu države, unutar geografske i historijske regije Crișane. Prostire se na površini od 7.544 km2 i 6. je najveći okrug u državi. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine u njemu je živjelo 575.398 stanovnika. Prosječna gustina iznosi 76 stanovnika po km2 što je niža vrijednost u odnosu na nacionalni prosjek.
Glavni i najveći grad je Oradea.
Geografija
Na istoku okruga nalaze se planine Apuseni s visinama do 1.800 m. Nadmorska visina reljefa se smanjuju prema zapadu, postepeno prolazeći u brda koja završavaju Rumunskom zapadnom nizijom, istočnim dijelom Panonske nizije.
Okrug je uglavnom hidrografski sliv rijeke Kereš s glavnim rijekama: Crișul Repede, Crișul Negru i Barcău.
Graniči sa sljedećim okruzima: Sălaj, Cluj i Alba na istoku, Satu Mare na sjeveru i okrugom Arad na jugu. Također graniči i s mađarskim Hajdu-biharskim okrugom.
Privreda
Bihor je jedna od najbogatijih okruga Rumunije, s BDP-om po glavi stanovnika znatno iznad nacionalnog prosjeka. U posljednje vrijeme ekonomiju pokreću brojni građevinski projekti. Bihor ima najnižu stopu nezaposlenosti u Rumuniji i među najnižima u Evropi, sa svega 2,4% nezaposlenih, u poređenju sa nacionalnim prosjekom koji iznosi 5,1%.
Prevladavajuće industrijske grane su:
U zapadnom dijelu okruga nalaze se rudnici ugljena i boksita. Također postoje mjesta gdje se crpi nafta.
Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 575.398 stanovnika što je prosječna gustina od 76 stanovnika po km2.
Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
Turizam
Glavne turističke atrakcije okruga su:
18 zlatnih hitova
18 najboljih pjesama osmi je kompilacijski album sarajevske pop, rok grupe Crvena jabuka. Objavila ga je beogradska izdavačka kuća Muzički magazin u CD izdanju 2011. godine. Kao što i sam naziv albuma kaže, sadrži osamnaest pjesama, koje predstavljaju pregled nekih od značajnijih radova počevši od bržih rok i pop pjesama pa sve do laganih balada snimljenih tokom do tada njihove dvadesetpetogodišnje muzičke karijere. Ujedno, ove pjesme su redovni dio koncertnog repertoara Crvene jabuke. Kompilacijski album "18 najboljih pjesama" objavljen je godinu nakon njihovog prethodnog kompilacijskog albuma Najljepše ljubavne pjesme.
DQS
DQS Holding GmbH, sa sjedištem u Frankfurtu na Majni, je holding kompanija svjetske DQS grupe. DQS grupa pruža usluge ocjenjivanja i izdaje certifikate za sisteme upravljanja i  procese.
Historija
DQS je osnovana 1985. u Frankfurtu na Majni i prvo je tijelo za ocjenjivanje usklađenosti u Njemačkoj. , Cilj osnivača partnera, DGQ-a (Njemačkog društva za kvalitet) i DIN-a (Njemačkog instituta za standardizaciju) bio je, prije svega, promocija njemačke ekonomije. Osnivanje se dogodilo istovremeno sa objavom prvog nacrta   ISO 9000 – serije standarda u koju je također uključen najvažniji standard kvaliteta u savremenom svijetu:  ISO 9001.
Nakon pripajanja DQS-a Odsjeku za različite sisteme upravljanja (MSS-u) američkog Underwriters Laboratories Inc. u martu 2008. godine, DQS-UL grupa postaje jedna od najvećih svjetskih kompanija za pružanje usluga certificiranja. U junu 2015. kompanija je promijenila ime u DQS Group.
Spisak diferencijacijskih identiteta
Primarna operacija u diferencijalnom kalkulusu je računanje derivacije. Ova tabela sadrži derivacije nekih osnovnih funkcija. U sljedećem tekstu, f i g su diferencijabilne funkciju u skupu realnih brojeva, a c je realan broj. Ove formule su dovoljne za izračunavanje derivacija bilo koje elementarne funkcije.
DQS
Organizacija kompanije
DQS Holding GmbH broji više od 80 predstavništava u preko 60 zemalja, što stvara mrežu za realizaciju internacionalnih projekata. DQS grupa trenutno ima oko 20 000 certificiranih klijenata u gotovo svim granama industrije, sa nekih 58000 certificiranih lokacija u više od 130 zemalja.
Kompanija zapošljava približno 2800 radnika, od čega 2500 auditora. Među najvećim kompanijama unutar grupe su DQS Inc (SAD), DQS do Brasil Ltd., DQS Japan, DQS Medical Devices GmbH i DQS GmbH (obje u Njemačkoj). Od kraja 2010., Grupa ima otvorene kancelarije  u 60 zemalja.
Poslovne aktivnosti
Grupa pruža usluge ocjenjivanja u oblasti različitih industrijskih sektora za korporativne ili industrijski specifične zahtjeve te certifikate za više od 100 nacionalno i internacionalno priznatih propisa. Među najvažnijima su: Međutim, pitanja kao što su sistemi upravljanja rizicima, održivost, energetsko upravljanje zasnovano na njemačkim zakonima o obnovljivim izvorima energije, obrazovanje, privatnost i poslovne vještine postaju sve važnija u okviru sistema certificiranja. Druga važna područja su zdravstvene i socijalne usluge.
Pristup
Grupa ima poseban pristup: procjenu usluga pružaju uglavnom vanjski auditori po osnovu naknade. Auditori uglavnom rade u industrijskom sektoru koji procjenjuju. Ova kombinacija certificiranja i industrijskog znanja, praktičnog i naučnog iskustva osmišljena je da osigura aktualno i najsavremenije ocjenjivanje.
Dionizije iz Halikarnasa
mini|300px|Lokacija Halikarnasa, Dionizijevog rodnog grada
Dionizije iz Halikarnasa (oko 60-7. godine p. n. e., grčki jezik: Διονύσιος - Dionýsios) je bio grčki historičar i učitelj retorike. Rođen je u Halikarnasu (današnji Bodrum, Turska).
Život
Dionizije je došao u Rim nakon završetka rimskih građanskih ratova. U Rimu je proveo 22 godine proučavajući latinski jezik i literaturu i pripremajući materijale za svoje buduće djelo. Za vrijeme boravke u Rimu davao je lekcije iz retorike, koja je u (ne samo) antičko doba bila važna i cijenjena vještina u političkom životu. U Rimu je imao i priliku upoznati i susretati se sa brojnim važnim ličnostima. Tačan datum njegove smrti nije poznat ali se smatra da je umro nedugo nakon 7. godine p. n. e., nakon što je objavio djelo Rimski antikviteti (Ρωμαικη Αρχαιολογια - Rhomaikè archaiología). U svom radu, Dinonizije obuhvata period rimske historije od mitskih vremena do početka Prvog punskog rata.
Djelo
mini|200px|Gruzijski palimpsest iz V-VII stoljeća, vidi se novi tekst napisan preko starog
Dinonizijevo veliko djelo, Rimski antikviteti, se sastoji od dvadeset knjiga; sačuvano je prvih devet, deseta i jedanaesta knjiga su gotovo kompletne a od ostalih knjiga ostali su sačuvani samo dijelovi o Konstantinu Porfirogenetu i jedna epitoma (sažetak) otkrivena u palimpsestu (stranica svitka ili knjige čiji je prvobitni sadržaj uklonjen a zatim ispunjen novim, vidjeti primjer na slici dolje) koji je otkrio Anđelo Mai (Angelo Mai, 1782–1854, italijanski kardinal i filolog) u Milanu, Italija.
Historičar Apijan u svoje prve tri knjige kao i kolega Plutarh u djelu "Kamilov život" značajno su se oslonili na Dionizijev rad.
Očigledan je Dionizijev napor uložen u pomirenje Grka sa vladavinom Rimskom Imperijom gdje pokušava naglasiti pozitivne strane osvajača i tvrdnjama da su Rimljani zapravo potomci starih Grka. Prema Dinoniziju, historija je filozofski nauk koji se odvija kroz primjere - ovaj koncept je preuzet iz ideja grčkih retorika. Dionizije se svakako precizno oslanjao na najbolje izvore, njegov rad, kao i Livijev, su vjerovatno jedini preostali historijski radovi koji su u tolikoj mjeri koherentni i detaljni. (Ovo treba uzeti uz određene rezerve, vidjeti dio u članku o Liviju.)
Dionizije je također autor nekoliko retoričkih traktata u kojima je dokazao da je podrobno prostudirao najbolje atičke uzore:
Bislett igre 2011.
Bislett igre 2011. bile su 87. izdanje godišnjeg atletskog mitinga Bislett igre u Oslu i 5. stanica Dijamantne lige 2011.
Zanimljivost
Osim atletskih takmičenja, održana je i utrka na skijama s točkovima na 1 milju između Pettera Northuga i Marcusa Hellnera, norveškog i švedskog skijaša-trkača, u kojoj je pobjedu odnio Northug.
Ključ na Sani
Ključka tvrđava smještena je na uzduženoj kosi na visokim stijenama koje dominiraju nad dolinom rijeke Sane i ključkom okolinom. Ranije je tu bio položaj omanjeg antičkog (rimskog) utvrđenja.
Kompleks tvrđave sastoji se od tri dijela spojena zidinama: Grad sa podgrađem, Tabor i Ljubica (Lubica). Najstarije jezgro je Grad sa podgrađem, koji je sa prilazne sjeverne strane zaštićen visokim bedemom. Tabori su po današnjem izgledu dograđeni u osmansko doba. Ljubica je isturena kula koja je podignuta kao bočna zaštita jezgra tvrđave (Grada).
Ključka tvrđava je središte župe Banica. Tvrđava je kontrolisala promet dolinom Sane koja je povezivala Pounje sa dolinama Plive i Vrbasa. Prvi spomen tvrđave vezan je za njegove vlasnike Hrvatiniće 1322. godine. Tvrđava je pripadala Vukoslavu Hrvatiniću pa njegovom sinu Vlatku Vukoslaviću. Vlatko je 1364. tvrđavu ustupio ugarskom vladaru Ludoviku Anžujskom u zamjenu za posjede u Ugarskoj. Poslije smrti Ludovika 1382, Ključ je ponovo u vlasti Hrvatinića, tada Hrvoja Vukčića Hrvatinića, glavnog predstavnika tog roda. Poslije je Ključ pripao unucima Hrvojevog brata župana Dragiše Vukčića.
Ključ je tvrđava u kojoj je bio prije zarobljavanja smješten posljednji bosanski kralj Stjepan Tomašević 1463. godine. Slika Ključa očuvana je na graviri u putopisu Benedikta Kuripešića iz 1530. godine.
Od strane Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika BiH Graditeljska cjelina - Stari grad Ključ u Ključu proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine 12. maja 2003. godine.
Tubetejka
desno|mini| [[Kazasi|Kazahstanska tubetejka]] Tubetejka (,, ; тюбете́йка) jest ruska riječ za mnoge varijante tradicionalnih centralnoazijskih kapa. Tubetejke se danas nose u Tadžikistanu, Kazahstanu, Kirgistanu i Uzbekistanu, kao i u muslimanskim regijama Rusije (uglavnom Tatari) i Azerbejdžana. Lubanja koju nose Uzbeci i Ujguri naziva se dopa i ima četvrtastu osnovu. Bilo je popularno pokrivalo za glavu među djecom širom SSSR-a tokom 1940-ih i 1950-ih.
Tubetejke obično nose turske etničke grupe u regionu. Ima neku površnu sličnost sa jurtom, još jednom srednjoazijskom kulturnom ikonom.
Dopa
Uzbekistanska dopa ili dupi smatra se primijenjenom umjetnošću i važnim dijelom tradicionalne narodne nošnje. Crne sa ravnom, četvrtastom osnovom, u Čust u, kape su izrađene bijelim vezom sa "četiri luka [koji] predstavljaju neprobojna vrata koja će držati sve neprijatelje na udaljenosti; zapaljene paprike štite od zlog oka; a za bademi ili bodom se kaže da simboliziraju život i plodnost."
Kvalifikacije za Svjetsko prvenstvo u nogometu 2014.
Za Svjetsko prvenstvo u Brazilu 2014. godine prijavljeno je bilo ukupno 207 reprezentacija i to:
Nogometne reprezentacije Guama, Butana i Mauritanije odustale su od učestvovanja. Reprezentacija Bruneja, zbog suspenzije od strane FIFA-e od 2009. do 30. maja 2011. nije se mogla prijaviti za kvalifikacije. Mauricijus se povukao iz takmičenja pred početak prve kvalifaikacione runde.
Pravila
Po pravilima FIFA, kvalifikacione runde mogu se odvijati u grupnom ili u pokalnom modusu, sa po dvije utakmice, i to tako da svaka ekipa igra jednom kao domaćin, a jednom kao gost, ili u izuzetnim slučajevima u turniskoj formi u jednoj od zemalja učesnica turnira. U grupnoj fazi, pobjeda se broji 3 boda, a jedan bod se dobija za utakmicu sa nerješenim rezultatom. U grupnoj fazi, za plasman odlučuju slijeći kriterji:
Ako odluka na osnovu svih kriterija nije moguća, moguće je odigravanje dodatne utakmice.
Kvalifikovani timovi
800px
Okeanija / OFC
= Spisak strijelaca =
Rabindranath Tagore
Rabindranath Tagore (1861.-1941.), indijski pjesnik, jedan od rijetkih azijskih pisaca koji su još za života uspjeli steći širok krug čitalaca na Zapadu. Prodro je u Evropu naglo, oko 1913. godine. Nobelovom nagradom nagrađen je već za prvu svoju na engleski jezik prevedenu knjigu, zbirku pjesama "Gitandžali".
"Gitandžali", koji je prevođen kao "Žrtveni pjev", "Pjevačeva žrtva" i "Pjesme darovnice", zbirka je sastavljena od 103 pjesme u prozi. Većina pjesama u zbirci nastale su u najtmurnijem razdoblju Tagoreova života, u vremenu kada su uzastopne porodične tragedije (smrt žene, pa kćerke, zatim najmlađeg sina) prekinule bujicu njegove razuzdane ljubavne lirike. Pjesme je preveo sam pjesnik na engleski jezik, 1912. godine, iz triju svojih knjiga religioznih pjesama, koje su u originalu pisane u čvrstim metričkim oblicima, sa rimama, organizirane u pravilne strofe, a većina njih se pjevaju po melodijama što ih je Tagore komponirao. Jedna za drugom, Tagoreove poetske zbirke - "Vrtlar" (ili "Gradinar", 1913.), "Mladi mjesec" (1913.) i druge, njegove drame - "Čitra" (1913.), "Kralj tamne sobe" (1914.) i druge, osvajale su publiku u Evropi, uklopivši se sasvim u drugi val simbolističkog strujanja u zapadnoevropskim književnostima. Shvaćen u Evropi kroz nekoliko desetljeća kao izraziti predstavnik evropskog kasnog simbolizma, objašnjavan redovno usporedbom sa Psalmima ili drugim tekstovima evropske književne tradicije, Tagore se može sasvim razumjeti tek u kontekstu indijske književne tradicije.
Njegova uža domovina je Bengal, pokrajina koja je u novije doba postala glavnim filterom kroz koji je Indija usvajala društvene navike, političke institucije i književne oblike Zapada, a ujedno pokrajina u kojoj su ponikli najvažniji moderni pokreti za društvenu i vjersku reformu, te nacionalno oslobođenje Indije. Tagoreova porodica, porodica bogatih agrarnih aristokrata, bila je u središtu burnog društvenog previranja Indije u XIX stoljeću; otac mu je bio vođa jednog od najvažnijih hinduskih reformskih pokreta svog vremena, a više političara, filozofa, književnika i slikara nalazimo među najbližim rođacima. U osamdesetim i devedesetim godinama XIX stoljeća, u vremenu političkih strasti i nacionalističkih agitki u književnosti, Tagore je sav zanijet traženjem Ljepote i Istine: opčinjen čudesima prirode, mudrošću njenog reda, ljupkošću žene i zemlje, piše tada svoje lirske drame i svoju najbolju liriku, one stihove koje će Evropa upoznati dvadesetak godina poslije i po kojima će Tagorea prije svega poznavati sve do danas. Lirika je, ipak, samo jedna od aktivnosti mnogostranog Tagorea. Njoj su se zatim pridružili njegovi romani, među kojima su najpoznatiji "Dom i svijet", "Brodolom" i "Gora", pa brojne pripovijetke, eseji ("Sadhana") i političke rasprave ("Nacionalizam"). U neko doba, poslije Prvog svjetskog rata, slavu Tagorea pjesnika natkrilila je popularnost Tagorea političara, kritičara evropske civilizacije i zagovornika nesebične saradnje Istoka i Zapada. Često je Tagore sam smatrao najvažnijim dijelom svoje aktivnosti bavljenje glumom, slikarstvom ili muzikom, pedagoške eksperimente (na univerzitetu što ga je sam osnovao u Šantiniketanu), studij plesa ili proučavanje mogućnosti obnove indijskog sela. Veliki dio njegovog književnog rada ostao nam je, ipak, do danas nepoznat; nepoznata su nam ostala i ona djela koja mnogi Indijci smatraju njegovim najzrelijim ostvarenjima.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1958 - grupa 1
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1958 – grupa 1 bila je jedna od četiri grupe grupne faze takmičenja na Svjetskom prvenstvu 1958. koje se odigralo u Švedskoj. Takmičenje u grupi 1 igralo se od 8. do 17. juna 1958. godine. U grupi 1 nalazile su se četiri reprezentacije: Zapadna Njemačka, Sjeverna Irska, Čehoslovačka i Argentina. Zapadna Njemačka kao pobjednik grupe, te Sjeverna Irska kao pobjednik baraža kvalificirali su se u nokaut fazu Svjetskog prvenstva 1958.
Argentina – Zapadna Njemačka
<section begin=SP 1958 - utakmica 3 /><section end=SP 1958 - utakmica 3 />
Sjeverna Irska – Čehoslovačka
<section begin=SP 1958 - utakmica 8 /><section end=SP 1958 - utakmica 8 />
Zapadna Njemačka – Čehoslovačka
<section begin=SP 1958 - utakmica 14 /><section end=SP 1958 - utakmica 14 />
Argentina – Sjeverna Irska
<section begin=SP 1958 - utakmica 15 /><section end=SP 1958 - utakmica 15 />
Zapadna Njemačka – Sjeverna Irska
<section begin=SP 1958 - utakmica 19 /><section end=SP 1958 - utakmica 19 />
Čehoslovačka – Argentina
<section begin=SP 1958 - utakmica 24 /><section end=SP 1958 - utakmica 24 />
Sjeverna Irska – Čehoslovačka
<section begin=SP 1958 - utakmica 26 /><section end=SP 1958 - utakmica 26 />
Utočište za ludake Sunbury
Utočište za ludake Sunbury (Sunbury Lunatic Asylum) je otvoreno u oktobru 1879. Proglašenje utočištem je objavljeno u službenom glasniku 31. oktobra 1879.
Prije nego što je otvoren kao utočište Sunbury je kontrolisalo Ministarstvo industrijskih i škola u popravnim domovima (Department of Industrial and Reformatory Schools). Kad je Sunbury preuzeo Ogranak Bolnica za umobolne pacijenti su prebačeni iz Utočišta Ballarat  i Utočište Ballarat je preuzelo Ministarstvo industrijskih i škola u popravnim domovima. Pacijenti su također prebačeni i iz Utočišta Yarra Bend.
Od svog osnivanja naziv institucije u Sunbury-ju se mijenjao reflektujući zajedno promjenljivi stav društva prema mentalnim bolestima i pristup vlasti Viktorije tretmanu mentalno poremećenih osoba. Bez obzira na promjene u oznaci funkcija i struktura agencije nisu značajno promijenjeni, dakle institucija je bila registrovana kao jedna neprekidna agencija. Od svog osnivanja do 1905. institucija je bila poznata kao utočište. Naziv ističe njegovu funkciju kao mjesta za zadržavanje radije nego bolnice koja pruža tretman mentalno bolesnim koji mogu biti liječeni. Zakon o ludilu iz 1903. (br. 1873) promijenio je naziv svim „utočištima“ u „bolnice za umobolne“. Ovaj zakon je stupio na snagu u martu 1905. Zakon o menetalnoj higijeni iz 1933. (br. 4157) promijenio je naziv u „mentalne bolnice“.
Utočište / bolnica za umobolne itd. je bila bilo koja javna zgrada koju proglasi guverner (Governor-in-Council) i koja bude objavljena u službenom glasniku kao mjesto za prijem mentalno bolesnih osoba. Utočište je također moglo pružiti odjeljenja za privremeni prijem pacijenata kao i za pacijente kojima je trebalo duže liječenje. Dok zakon o mentalnom zdravlju iz 1959. nije postao operativan 1962. ova odjeljenja za kraće liječenje su bila poznata kao „prijemne kuće“ ili „prijemna odjeljenja“. Zakon o mentalnom zdravlju iz 1959. (br. 6605) imenovao je bolnice koje pružaju kraće liječenje i smještaj „psihijatrijskim bolnicama“. Mada, kroz svoj vijek, Sunbury je korišten skoro samo za pacijente kojima je trebalo duže liječenje.
Pacijenti nisu mogli biti zadržani u utočištu bez naloga kojim se traži njihov prijem. Do 1867. naloge je potpisivao guverner. Posle je generalni sekretar (Chief Secretary) bio nadležan za ovu funkciju. Od 1934. direktor Mentalne higijene (Mental Hygiene) i od 1952. glavni ljekar (Chief Medical Officer) Ogranka za mentalnu higijenu su bili sukcesivno odgovorni za prijem pacijenata. Zakon o ludilu iz 1914. (br. 2539) je omogućio prijem pacijenata na dobrovoljnoj osnovi to jest na pacijentov zahtjev na specificirani period.
Po odredbama Zakona o mentalnom zdravlju iz 1959. (br. 6605) Sunbury je 1962. proglašen u službenom glasniku mentalnom bolnicom i trening centrom i bio je odgovoran za mentalno ometene i mentalno retardirane pacijente. U 1985. je odgovornost za Sunbury prešla sa Odjeljenja za mentalno zdravlje (Mental Health Division) Ministarstva zdravlja na Kancelariju za intelektualno invalidne djelatnosti, odjeljenje Ministarstva društvenih djelatnosti. Od tada Sunbury je bio poznat kao centar za trening i korišten je da smjesti intelektualno hendikepirane osobe.
NGC 6482
NGC 6482 (također poznat kao MCG 4-42-8, PGC 61009 i UGC 11009) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 181 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 2,10 (111 hiljada sg) a najmanji 1,8 uglovnih minuta (95 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. jula 1830. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2056
NGC 2056 (također poznat kao ESO 56-SC172) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3543
NGC 3543 (također poznat kao MCG 10-16-75, PGC 33953 i UGC 6213) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 77 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,30 (29 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (6 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. aprila 1793. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 5050
NGC 5050 (također poznat kao MCG 1-34-12, PGC 46138 i UGC 8329) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 271 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,10 (87 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 30. aprila 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jules Verne
mini|200px mini|200px|Svjetionik na kraju svijeta smatra se jednim od najboljih romana Verneove književne scene.
Petar Skok
Petar Skok bio je jugoslavenski i hrvatski lingvist, jedan od vodećih svjetskih stručnjaka za onomastiku.
Život
Rođen je u Jurkovom Selu u općini Žumberak. Od 1892. do 1900. pohađao je Višu realnu gimnaziju u Rakovcu kraj Karlovca. Na Univerzitetu u Beču (1900–1904) studirao je romansku i germansku filologiju i indoevropeistiku, položivši profesorski ispit 1906. Doktorirao je na Univerzitetu u Beču s tezom o južnofrancuskoj toponomastici.
Jules Verne
Jules Verne (8. februar 1828 - 24. mart 1905) je bio pisac naučne fikcije.
Petar Skok
Život
Kao gimnazijski profesor predavao je u Banjoj Luci i bio bibliotekar Kraljevskog muzeja u Sarajevu. Od 1919. do penzionisanja radio je na Odsjeku za romanistiku Filozofskog fakulteta Univerziteta u Zagrebu te predavao francuski jezik i književnost na Višoj pedagoškoj školi u Zagrebu.
Pisati je počeo kao gimnazijalac, a književne kritike objavljivao je pod pseudonimom P. S. Mikov. Kasnije se potpuno posvetio proučavanju jezikâ u jugoistočnoj Evropi, ponajviše romanskih (vulgarni latinski, dalmatski), s posebnim zanimanjem za romanski utjecaj na dijalekte hrvatskog jezika i druge jezike u jugoistočnoj Evropi. Proučavao je historiju Slavena, jezike i interakcije jezika od istočne obale Jadranskog mora do zaleđa, s posebnom pažnjom na onomastiku. Zahvaljujući njegovom zalaganju, centar hrvatskih onomastičkih studija od 1948. nalazi se u ustanovi koja je danas Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje.
Jules Verne
Biografija
Jules Verne je rođen u Nantu, Francuskoj 1828 godine i bio je najstarije dijete u porodici Verne. Njegov otac, Pierre Verne, je bio advokat, i želio je da Jules krene njegovim stopama. Zbog ovog razloga Jules je otišao da studira na pravnom fakultetu u Parizu. Godine 1856, na vjenčanju prijatelja, upoznao je Honorine de Viance, udovicu sa dvoje djece. Njih dvoje su se vjenčali 1857 godine. Poslije ženidbe, Verne je počao da radi kao berzovni mešetar.
Petar Skok
Život
Preminuo je u Zagrebu.
Djela
Kao izuzetno plodan autor, objavio je desetke knjiga i stotine naučnih radova u časopisima. Njegovu "revidiranu" bibliografiju Žarko Muljačić proširuje na više od 650 radova. Neke od njegovih poznatijih knjiga jesu:
Ostavio je u rukopisu nedovršeni etimologijski rječnik, objavljen post mortem u četiri sveska pod naslovom Etimologijski rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika (1971–1974), koji je i do danas najobimniji takav hrvatski rječnik, s više od 10.000 natuknica. Prema riječima akademika Augusta Kovačeca, taj rječnik sinteza je "njegova cjelokupnog znanstvenog rada na području etimologije i lingvistike općenito" te najzapaženiji "doprinos jednog znanstvenog pojedinca hrvatskom jeziku i proučavanju hrvatskog jezika u 20. stoljeću". Budući da je bio ostavljen u rukopisu, Skokove bilješke obradio je njegov učenik i saradnik Valentin Putanec.
Kasniji razvoj Skokovog rječnika tekao je u dva smjera. Prvi čine dopunski radovi, a najvredniji prilog jest djelo Vojmira Vinje Jadranske etimologije: Jadranske dopune Skokovu etimologijskom rječniku u tri sveska. U pripremi je za štampu posljednji svezak – prijeko potrebni indeks. Drugi smjer je svođenje masivnog Skokovog rječnika u priručnik, pristupačniji širem čitalaštvu. Alemko Gluhak tako je objavio Hrvatski etimologijski rječnik (Zagreb, 1993, 832 str.) s približno 1800 natuknica, 7800 hrvatskih leksema i više od 1000 ličnih imena, domaćih i stranog porijekla, popraćenih kratkim prikazom osnovnih pojmova o genetskom odnosu među jezicima svijeta.
Naslijeđe
Skoku u čast održavaju se etimologijsko-onomastički skupovi na kojima učestvuju domaći i strani stručnjaci. Dosad ih je održano šest: u Zagrebu (1987), Zadru, Puli, na Krku, u Vukovaru i na Korčuli (2006).
Jules Verne
Biografija
Jules Verne je jako volio da putuje, te je tako obišao Evropu, sjevernu Afriku i Ameriku. Isto tako je volio da plovi jahtom (najcešce je on bio na jahti), u Amienu ili Parizu). Međutim, iz nepoznatih razloga prodao je jahtu u 1886 i nikad više nije putovao. Nakon mjesec dana njegov umno poremečen bratić je pucao u njega dva puta, što je ostavilo dugotrajne posljedice na njegovo zdravlje.
Vulkan (API)
Vulkan je višeplatformski API za 3D grafiku i računanje. Vulkan je namijenjen za visoko performansne 3D aplikacije u realnom vremenu, kao što su videoigre i interaktivni mediji. U odnosu na OpenGL i Direct3D 11, kao i Direct3D 12 i Metal, Vulkan je namijenjen pružanju većih performansi i uravnoteženoj CPU/GPU upotrebi. Vulkan je API niskog nivoa, tj. ima efikasniju komunikaciju sa hardverom i nudi paralelno obavljanje zadataka. Vulkan također ima mogućnost renderiranja 2D grafičkih aplikacija. Osim manje upotrebe CPU-a, Vulkan je efikasan kod raspoređivanja posla preko više CPU jezgri.
Zoran Tegeltija
Zoran Tegeltija (Mrkonjić Grad, 29. septembar 1961) jest bosanskohercegovački i srpski političar, doktor ekonomskih nauka i bivši ministar finansija i trezora Bosne i Hercegovine. Od 2019. do 2023. obnašao je funkciju predsjedavajućeg Vijeća ministara Bosne i Hercegovine. Funkcioner je Saveza nezavisnih socijaldemokrata (SNSD).
Tijekom svoje karijere obnašao je funkciju načelnika općine Mrkonjić Grad, ministra finansija Republike Srpske i predsjednika Košarkaškog saveza Republike Srpske. Bio je na raznim funkcijama u Upravama javnih prihoda i carina Republike Srpske (danas Uprava za indirektno oporezivanje Bosne i Hercegovine) i Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine.
Jules Verne
Karijera
Kad je Verne započeo studiranje imao je više vremena za pisanje knijga. U tom periodu on je postigao značajan uspjeh sa pozorišnim predstavama. Počeo je da izdaje novine ("Musée i famille") što je privuklo pažnju izdavača Pierrea-Julesa Hetzela. On je prepoznao u Vernu talentovanog pisca i počeo je da izdaje Vernov knijge. U početku je najuspjšnija knijga bila Pet sedmica u balonu. Poslje toga je napisao "Put prema sredini svijeta" u 1864. U periodu od izdavanja "Put prema sredini svijeta" do kraja života, Verne je napiso još 63 knjige. Najpoznatije među njima su bile "Od svijeta do mjeseca," (1865) "20000 milja ispod mora" i "put oko svijeta za 80 dana".
Zoran Tegeltija
Raniji život
Tegeltija je rođen 29. septembra 1961. u Mrkonjić Gradu. Nakon završetka osnovne škole i gimnazije u rodnom gradu, upisuje Ekonomski fakultet Univerziteta u Sarajevu, gdje je 1986. diplomirao. Obrazovanje je nastavio 2007. godine kada je postao magistar nauka međunarodne ekonomije. Poslije toga, 2008. uspješno je završio doktorat ekonomskih nauka.
Nakon završetka Elekonomskog fakulteta, Tegeltija započinje radni odnos u Rafineriji nafte Bosanski Brod, gdje je radio do 1989. godine, kada je počeo raditi u Republičkoj upravi javnih prihoda Bosne i Hercegovine. Sa početkom rata u Bosni i Hercegovini 1992, Tegeltija prelazi u institucije samoproglašene Republike srpskog naroda u Bosni i Hercegovini, počevši raditi u Republičkoj upravnih javnih prihoda RS, a od 1994. u Republičkoj upravi carina, koja je i nakon potpisivanja Dejtonskog sporazuma 1995. nastavila djelovati kao entitetska institucija. Bio je na funkciji načelnika i šefa. Bio je zaposlen sve do izbora za načelnika Mrkonjić Grada 2004. godine.
Vulkan (API)
Mogućnosti
mini|500x500piksel| OpenGL i Vulkan su slični API-jevi, u oba slučaja GPU izvršava [[shadere dok CPU izvršava sve ostalo. ]] Vulkan nudi direktniju kontrolu nad GPU-om i nižu upotrebu CPU-a. Ukupni koncept i skup mogućnosti Vulkana sličan je drugim API-evima: Direct3D 12, Metal i Mantle.
Zoran Tegeltija
Politička karijera
Godine 1998. Zoran Tegeltija se učlanuje u Savez nezavisnih socijaldemokrata, da bi 2000. postao predsjednik općinskog odbora te, tada manje političke stranke u Bosni i Hercegovini, u Mrkonjić Gradu. Iste godine je na lokalnim izborima izabran za odbornika u Skupštinu općine, a paralelno sa tim je izabran i za zastupnika SNSD-a u Narodnoj skupštini Republike Srpske, gdje mu je mandat trajao do 2002. godine. 2001. je izabran i u Glavni odbor SNSD-a.
Nakon što mu je istekao mandat odbornika Skupštine općine Mrkonjić Grad, Tegeltija je se 2004. na lokalnim izborima uspješno kandidovao za općinskog načelnika, osvojivši 3056 glasova. Četiri godine kasnije, uspio je osvojiti i drugi mandat. Na lokalnim izborima 2008. u prvom krugu je osvojio 46,75% ili 4341 glasova, da bi onda u drugom krugu ubjedljivo pobjedio protukandidata Dragana Ilića (SDS) sa 67,28% ili 6116 glasova.
Vulkan (API)
Mogućnosti
Također, neke od drugih prednosti su:
NVIDIA napominje da je OpenGL još uvek odlična opcija za dosta slučajeva, jer je dosta jednostavan i nema veliku potrebu za održavanjem kao Vulkan, a u isto vrijeme još uvijek daje odlične sveukupne performanse.
Milatkovići
Milatkovići su naseljeno mjesto u općini Čajniče, Bosna i Hercegovina.
Zoran Tegeltija
Ministar finansija Republike Srpske
Nakon pobjede SNSD-a na Općim izborima 2010. i formiranja nove Vlade Republike Srpske predvođene Aleksandrom Džombićem, Tegeltija je 29. decembra 2010. imenovan za novog ministra finansija, čime je nasljedio Džombića na toj funkciji. Istovremeno je odstupio sa mandata načelnika Mrkonjić Grada. Najveći problem tokom njegovog ministarskog mandata činille su kriza u Bobar banci, Balkan Investment Banci i Banci Srpske 2014. i 2015, koje su, uprkos pomoći od strane Vlade Republike Srpske, propale, ali i i problemi u Fabrici gline Birač, koju su 2013. godine uzrokovali stečaj tog preduzeća.