cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Opća gimnazija Zenica
Historija
Dan škole se proslavlja od 7. novembra 1945. godine, kada je Odredbom tadašnjeg Ministarstva prosvjete broj 7997/45 na osnovu članova 1., 2., i 3. Zakona o ukidanju građanskih škola Predsjedništva privremene vlade DFJ od 26.10.1945. godine tadašnja Državna mješovita građanska škola u Zenici pretvorena u Državnu realnu gimnaziju.
Od 1945. godine Gimazija je promijenila 6 naziva. Škola se najprije zvala Državna realna gimnazija, zatim Viša realna gimnazija, pa samo Realna gimnazija, potom od 1981. do 1993. Gimnazija "29. novembar", od tada Opšta gimnazija,zatim Opća gimnazija i sada, odlukom Vlade Zeničko - dobojskog kantona od 9.4.2008. godine mijenja naziv u Prva gimnazija u Zenici.
Osim arhivskih dokumenata koji svjedoče o tom vremenu tu su i tihi i pomalo zaboravljeni "svjedoci" davnih vremena, koji čine specijalnu zbirku antikviteta i rariteta u školskoj biblioteci. To su stare knjige, izdate u burnim vremenima od turske vladavine u Bosni, austrougarske okupacije, Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, Nezavisne Države Hrvatske kojoj je pripadala i Zenica, pa sve do Federativne Narodne Republike Jugoslavije i SFR Jugoslavije. Najstarija među njima izdata je 1874. godine u Zagrebu, pod nazivom Rukovodnik za prirodopisni atlas. U proteklih 60 godina u ovoj školi uspješno je maturiralo oko 6 hiljada učenika, od kojih je većina završila više i visoke škole, ili trenutno postižu dobre rezultate na svim višim i visokim obrazovnim institucijama u zemlji i inostranstvu.
Učenici Prve gimnazije Zenica su postizali i postižu veoma zapažene rezultate u učenju i vannastavnim aktivnostima. Pet profesora ove škole samo do 1980. godine dobilo Dvanaestoaprilsku nagradu grada Zenice, što je bilo visokocijenjeno priznanje društva. Među njihovim učenicima su mnogi danas čuveni i priznati stručnjaci ovog grada i zemlje.
Frankenstein (1931)
Doktor medicine Henry Frankenstein opsjednut je stvaranjem života nakon smrti. Od raznih dijelova leševa stvara biće koje uspije oživjeti. Međutim, posljedice njegovog djela su katastrofalne.
Kritika
Najčuveniji film u nizu ekranizacija romana engleske književnice Mary Wollstonecraft Shelley o čudovištu Frankensteinu, ovaj se film smatra apsolutnim klasikom. Frankenstein je zapravo naziv doktora koji stvara čudovište dok čudovište nema ime. Upravo nakon ovog filma i čudovište se općenito naziva Frankenstein. Jedan od najčuvenijih filmova strave, koji je postavio nove standarde u žanru. Boris Karloff se proslavio likom čudovišta i postao vodeći glumac u tom žanru 1930-ih. Mnogi likovi u kasnijim filmovima i serijama, npr. sluga Lurch iz Porodice Adams, odaju hommage liku čudovišta iz ovog filma.
Zanimljivosti
Ovaj film nije nastao prema romanu Frankenstein ili moderni Prometej engleske književnice Mary Wollstonecraft Shelley, već se oslanja samo na osnovnu ideju stvaranja čudovišta. Radnja filma je zasnovana na drami Peggy Webling. Ulogu čudovišta odbio je Bela Lugosi. U izboru Američkog filmskog instituta 100 najboljih američkih filmova svih vremena Frankenstein je zauzeo 87. mjesto. Godine 1935. snimljen je nastavak Frankensteinova nevjesta.
Počasni doktori nauka Univerziteta u Sarajevu
Ovo je spisak dobitinika počasnog doktorata, dodijeljenog od strane Univerziteta u Sarajevu.
Velika Kladuša
Velika Kladuša je naseljeno mjesto i središte općine na krajnjem sjeverozapadu Bosne i Hercegovine. S južne strane graniči sa općinama Unsko-sanskog kantona Bužim i Cazin, a sa zapada, sjevera i istoka Republikom Hrvatskom, odnosno općinama Cetingrad, Vojnić, Topusko, Glina i Dvor. U općini je 1991. živjelo 52.908 stanovnika, dok teritorija općine iznosi 331,55 km2, što velikokladušku općinu uvrštava u najgušće naseljene prostore Bosne i Hercegovine. Administrativno je teritorij općine podijeljen na 14 mjesnih zajednica. Geoprometni položaj Velika Kladuša je veoma značajan za njeno stanovništvo, za Unsko-sanski kanton i Bosnu i Hercegovinu u cjelini. Njenim teritorijem prolazi Magistralni put M4.2, koji je povezan sa središtem Kantona na jugu, a na sjeveru sa privrednim središtima u Hrvatskoj. Zemljište općine Velika Kladuša predstavlja jedan od najvažnijih činilaca u razvoju općine s obzirom na geografski položaj, klimatske i hidrološke prilike, geološke i pedološke karakteristike. Od ukupne površine zemljišta najveći procenat predstavlja poljoprivredno zemljište - 22.375 hektara ili 67,48 % ukupne teritorije.
Ranih 1980-tih godina Velika Kladuša je ostvarila najveći privredni procvat u historiji svog postojanja. U tom vremenu ostvaren je ravnomjerni privredni razvoj općine, jer su praktično na području svake mjesne zajednice izgrađeni privredni kapaciteti poljoprivredno-prehrambenog kombinata "Agrokomerc" d.d. sa respektabilnom biološkom, poljoprivrednom i prerađivačkom proizvodnjom.
Srednji vijek
Velika Kladuša, (Кладуша, Cladussa; ranije Donja Kladuša, za razliku od Male Kladuše koja je bila Gornja Kladuša) tvrđava na uzvišenju iznad desne obale rijeke Graborske, pritoke Kladušnice.
Kladuša se prvi put spominje 1280. Na osnovu arheoloških istraživanja utvrđeno je postojanje okrugle branič kule, kružnog gornjeg gradski zida i bunara-cisterne u srednjem vijeku. Tvrđava pripada knezovima Babonićima-Blagajskim. Od 1314. pripada Radoslavu Blagajskom. Knez Šimun Kladuški, sin Jurja Kladuškog (1433.) bio je suprug Doroteje, kćerke Balše Hercegovića i unuke Hrvoja Vukčića Hrvatinića (кнз Шимуњ Кладушки и госпоja Доротиja кћи кнза Баљше херцеговића; done Dorathee filie Balse olim filii ducis Cheruoie et consortis Simonis filii Georgii de Cladusa).
Godine 1464. polovinu kladuškog posjeda kupio je hrvatski plemić Martin Frankopan, a drugu polovinu 1470. ugarski vlastelin Janoš (Ivan) Tuz de Lak. Kada se 1507. godine Sofija Tuz de Lak udala za Matiju Frankopana, cijela je Kladuša postala frankopanski posjed, sve do 1572. godine. Sredinom 16. vijeka bila je sve više izložena napadima Osmanlija.
Malkoč-beg je spalio Kladušu 1558. i poslije toga ona je bila pusta pola stoljeća. Osmanlije zauzimaju Kladušu 1633. Dograđuju grad i opasuju bedemima. Kladuša tada pripada Ostrožačkoj kapetaniji. Prema izvještaju Krste Frankopana Tržačkog iz 1641. ovdje je živio harambaša Mujo Hrnjica sa braćom i četovođa Mustafa Kozličić o kojima pjevaju narodne pjesme. Posadu u gradu do 1790. činilo je 120 vojnika. Poslije pada Cetine tu se preseljava i cetinska posada sa 72 vojnika. Posljednji dizdar u Kladuši bio je Huseinaga Alagić čiji su preci preko 150 godina obnašali funkciju dizdara. Grad je 1833. imao svega 5 topova. Oktobra 1835. pod Kladušom je ostrožački kapetan Muratbeg Beširović izgubio bitku od karlovačkog generala. U Kladuši je pružen posljednji otpor austrougarskoj okupaciji 1878. Po popisu 1879. ima 277 kuća sa 1.733 stanovnika, a 1910. ima 516 kuća sa 2.157 stanovnika (većina muslimani).
Rat u BiH
Dana 29. septembra 1993, Fikret Abdić preuzeo je vlast u Velikoj Kladuši i uspostavio tzv. Autonomnu pokrajinu Zapadnu Bosnu po ugledu na tzv. Srpske autonomne oblasti (SAO) u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini iz 1991. U dogovoru sa Slobodanom Miloševićem i Franjom Tuđmanom, kojima je u tom trenutku odgovarao unutarbošnjački sukob. Čin proglašenja pokrajine je bio neustavnan i protivzakonit čin, koji se suprotstavljao Ustavu Republike Bosne i Hercegovine. Zbog kršenja ustavnog poretka RBiH je izbačen iz Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine.
S druge strane, Abdićev ratni privredni model bio je vrlo jednostavan: za sredstvo plaćanja odabrao je njemačku marku. Sklopio je sporazume s Radovanom Karadžićem i Matom Bobanom, kao dio prethodnog dogovora sa Slobodanom Miloševićem i Franjom Tuđmanom. U Zagrebu je 21. oktobra 1993. godine, u prisustvu Franje Tuđmana, Fikret Abdić potpisao sa Matom Bobanom "Zajedničku izjavu". Tim dokumentom oni su dijelili BiH po osobnim nahođenjima. Mate Boban je poslije izjavio da su se jedinice HVO-a bihaćkog okruga pridružile snagama Narodne odbrane. Dan kasnije, dana 22. oktobra 1993, poslije potpisivanja sporazuma sa Bobanom, Fikret Abdić je otputovao u Beograd i sa Radovanom Karadžićem, u prisustvu Slobodana Miloševića, potpisao Deklaraciju koja obje strane obavezuje na mir. Kao potvrda ovih dogovora i nastavak uspješne saradnje, uslijedio je 7. novembra 1993. godine sastanak predsjednika vlada triju paradržava u Velikoj Kladuši: Jadranko Prlić, Vladimir Lukić i Zlatko Jušić.
Od hrvatskih vlasti dobio je status povlaštenog partnera i pravo na upotrebu bescarinske zone u Rijeci. Robni promet s Hrvatskom i inostranstvom obavljao je po odobrenju hrvatskih vlasti preko zagrebačke tvrtke "Voće".
Ratni zločini
U ovo vrijeme Abdić otvara logore za Bošnjake protivnike autonomije, lojalne Republici Bosni i Hercegovini. Narodnu odbranu Zapadne Bosne organizuju srbijanske tajne službe i državna bezbjednost. Na suđenju Slobodanu Miloševiću, nakon objavljivanja snimka na kojem "Škorpioni" ubijaju svezane dječake i mladiće, objavljen je i snimak na kojem se jasno vidi srbijanska umiješanost u komandovanje paravojnim jedinicama Narodne odbrane, koju predvode najozloglašeniji srpski zločinci.
IC 2091
IC 2091 je grupa zvijezda i nalazi se u sazviježđu Eridan. Prvo otkriće je napravio Isaac Roberts 17. februara 1903. godine.
Velika Kladuša
Ratni zločini
Narodna odbrana Zapadne Bosne pod mentorstvom Srbije u vidu zloglasne jedinice "Škorpioni" je počinila zločine nad Bošnjacima koji su bili vjerni Bosni i Hercegovini. Zbog tih zločina Fikret Abdić je proglašen krivim i dobija najveću moguću zatvorsku kaznu u Hrvatskoj pred sudom u Karlovcu, koja je potvrđena i pred Vrhovnim sudom Hrvatske, te nakon žalbe ponovo potvrđena s jedinstvenom i konačnom kaznom od 15 godina zatvora.
IC 2091
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Velika Kladuša
Operacija "Pauk"
Narodna odbrana Zapadne Bosne učestvuje u saradnji sa srbijanskom specijalnom jedinicom "Škorpioni" u operaciji koja je imala kodno ime "Pauk", i bila je vezana za područje Cazinske krajine. Za borbu protiv Armije RBiH u Bihaću, Narodnoj odbrani je sa okupiranih srpskih teritorija stizala značajna pomoć u oružju, municiji, nafti i ostalim strateškim sirovinama, ali i u ljudstvu.
Zajednički sto i postelja
Zajednički sto i postelja francuski je film iz 1970. u režiji Françoisa Truffauta.
Velika Kladuša
Operacija "Pauk"
Koliko je za Srbiju bilo značajno uspostavljanje Abdićeve državice vidi se po tome što je na području RSK, uz samu granicu sa APZB (preko rijeke Une), u selu Šamarice bio oformljen poseban štab za podršku Abdiću. Načelnik tog štaba bio je Jovica Stanišić, zamjenik je bio Frenki, ali je sa njima bio i general srpske vojske Krajine Mile Novaković. Pomoć Fikretu Abdiću su obezbjeđivali Simatović i Stanišić dovlačeći potrebnu robu za rat, od Arkanovih "Tigrova", preko "Pantera" Ljubiše Savića Mauzera, do "Škorpiona".
Zajednički sto i postelja
Radnja
Zaprosivši voljenu Christine (Claude Jade), 26-godišnji Antoine Doinel (Jean-Pierre Léaud) napokon je zaplovio u bračnu luku i čini se da više ništa ne može ugroziti sreću ovo dvoje mladih. Antoine tako uživa u poslu cvjećara, dok Christine radi kao profesorica violine. Također, ne mogu se požaliti ni na novi zajednički stan, u čijem su susjedstvu neobični, ali simpatični ljudi. Ipak, Antoine će nakon nezgode s cvijećem uskoro promijeniti posao i zaposliti se u jednoj američkoj firmi, koja se bavi maketama brodova na daljinsko upravljanje. Jednog dana upoznat će zavodljivu Japanku Kyoko (H. Berghauer). Unatoč Christininoj trudnoći, Antoine se upusti u vezu s Kyoko.
Velika Kladuša
Logori
Po nalogu Fikreta Abdića otvaraju se logori za Bošnjake vjerne Ustavu RBiH. U Drmeljevu je bio logor kroz koji je za dva mjeseca prošlo 520 ljudi. U jednom dopisu Abdićevih autonomaša, od 12. januara 1995, piše da je u "vojnom zatvoru Miljkovići 1.567 zatvorenika". Logore u Kladuši je obišao i Tadeusz Mazowiecki, specijalni izaslanik za ljudska prava, i nakon toga pisao Fikretu Abdiću upozoravajući ga da se ljudi drže bespravno, da su uslovi loši, da su im ugrožena sva prava (premlaćivanje i zlostavljanje itd.), na što Fikret Abdić nije reagovao.
Slom autonomije
Sporazum o Federaciji BiH i savezništvu Bošnjaka i Hrvata doveli su Abdićevu ideju o stvaranju SAP Zapadne Bosne u krizu. Kada su jedinice Petog korpusa Armije BiH, pod komandom generala Atifa Dudakovića, sredinom augusta 1994. umarširale u Veliku Kladušu Fikret Abdić prelazi u Hrvatsku. Ipak Abdić se nakratko vratio i uz pomoć Martićevih srpskih pobunjenika preuzeo Veliku Kladušu, nakon čega je proglasio tzv. Republiku Zapadnu Bosnu. Nakon akcije "Oluja" hrvatske vojske 1995, kada se ruši srpska paradržava u Hrvatskoj, Armija BiH istovremeno potiskuje Abdića iz Cazinske krajine.
Naseljeno mjesto Velika Kladuša
U periodu 25-28. aprila 1973. velikokladušku Osnovnu školu "Ibrahim Mržljak", od 3. do 8. razreda, pohađalo je 720-730 učenika. Te godine ova škola nije mogla primiti svu prispjelu djecu za upis u prvi razred, zbog nedostatka učioničkog prostora.
Janjske Otoke
U njenoj blizini se nalaze naseljena mjesta Babići, Brdo, Vagan, Vodica, Gorica, Grbavica, Greda, Đukići, Kneževići, Kičelovo brdo, Lipovača, Ljuša, Močioci, Natpolje, Podobzir, Popuže, Pribeljci, Strojice, Todorići, Čuklić i svi oni zajedno čine historijsku, geografsku i kulturnu oblast Janj u općini Šipovo.
Morče
Morče je naseljeno mjesto u gradu Trebinju, Bosna i Hercegovina.
Velika Kladuša
Kultura i sport
Javna ustanova Centar za kulturu i obrazovanje Zuhdija Žalić u svom sastavu ima kino-salu sa 250 sjedišta, biblioteku sa knjižnim fondom 5.180 od naslova, odnosno 11.700 primjeraka knjiga, izložbeni prostor za stalnu postavku umjetničkih slika i prigodne izložbe. Pri Centru djeluje KUD "Tono Hrovat" sa 150 članova u ženskom gradskom horu, dramskoj i plesnoj sekciji. U Mjesnoj zajednici Vrnograč djeluje KUD Vrnograč sa preko 80 članova. Kulturno-umjetnička društva su glavni nosioci razvoja amaterizma u oblasti kulture. Veoma je zapažena i aktivnost Bošnjačke zajednice kulture "Preporod"-Općinsko društvo Velika Kladuša. Nosioci razvoja sporta su: NK "Krajišnik", NK "Mladost" (MZ Vrnograč), FC ABC (MZ Podzvizd); Košarkaški klub "Krajišnik" (muške i ženske ekipe), Karate klub "Saniteks", Karate klub "23. februar", Konjički klub "Krajišnik", Sportsko društvo "Polet" Šumatac. Udruženja: Demokratska organizacija mladih Velika Kladuša (DOMVK) sa 170 članova, Udruženje za brigu i prava djeteta "Naša djeca" Velika Kladuša sa 780 članova, HO "Svijetlija budućnost", Udruženje "Stope znanja", Udruženje žena Bošnjakinja"; Lovačko društvo "Fazan" - 458 članova, Lovaeko društvo "Veteran" - 79 članova, Udruženje ribolovaca "Štuka", Udruženje likovnih umjetnika Velika Kladuša.
Privredni objekti po broju zaposlenih: mikrofirme (do 5 zaposleni) 90%, male firme (od 5 do 20 zaposlenih) 5%, srednje firme (od 20 do 100 zaposlenih) 3-4%, velike firme (preko 100 zaposlenih) 0,5 - 1%. Zaposlenost stanovnika: u privredi 3.251, u vanprivredi 1.043, ukupno zaposlenih 4.294; zaposlenih izvan općine, u zapadnoevropskim zemljema (procjena) 5700, evidentirano nezaposlenih 3.443. Poljoprivreda: oranice i bašte 16.318 ha, voćnjaci 259 ha, livade 3.027 ha, pašnjaci 2.769 ha, ukupno 22.375 ha. Šumsko zemljište kao resurs ove općine obuhvata površinu 9.057 ha, od čega je 95,50 % pod šumom i šumskim kulturama, a svega 4,50% ima tretman goleti. Vode kao resurs ovog područja: nema velikih rijeka, ali je bogato izvorima i manjim vodotocima. Rijeka Glina (prirodna granica dijela granice BiH i Hrvatske) prihvata vode rijeka Kladušnice i Glinice s njihovim manjim pritokama i čine sliv površine od oko 291 km2. Termalne vode su istražene u periodu od 1973. do 1983. godine istovremeno sa vodoistraživanjem podzemnih akumulacija pitke vode za potrebe stanovništva i industrije. Termalna voda (iz eksplatacionih bunara - bušotina) ima prosječnu temperaturu 27-28 °C, kapacitet više stotina litara/sec, a može se koristiti, s obzirom na fizikalno-hemijske i bakteriološke analize, kao pitka voda.
Janjske Otoke
U neposrednoj blizini nalazi se i prašuma Janj, kao i Manastir Glogovac.
Velika Kladuša
Kultura i sport
Iako postoje dovoljne količine pitke vode iz podzemnih akumulacija, još uvijek je svega 70 % domaćinstava priključeno na "gradsku vodovodnu mrežu" zbog neizgrađenosti vodovodne mreže i ostalih objekata vodoopskrbe.
Janjske Otoke
Flora i fauna
Zbog izuzetne očuvanosti prirode, raznovrsnog staništa i specifičnih klimatskih uslova, Janjske Otoke su bogate biljnim i životinjskim svijetom. Na ovom prostoru nalazi se veliki broj šuma, a u njegovoj okolini dosta šumskih proplanaka.
Velika Kladuša
Infrastruktura općine
Putnu mrežu općine čine magistralni put M-4.2 dužine 16,6 km, regionalni putevi dužine 79 km i lokalni putevi dužine 103 km. Regionalni putevi su asfaltirani 70 % i lokalni 52 % ukupne dužine. Teritorij općine je sa svim graničnim općinama (USK-a i RH) povezan asfaltnim putnim pravcima. U poratnim godinama intenzivno se radi na asfaltiranju lokalnih putnih pravaca angažiranjem finansijskih sredstava Općinskog fonda za komunalne djelatnosti Općine, budžeta USK-a i lokalnog stanovništva. Elektroenergetski objekti na području općine uključeni su u jedinstven elektroenergetski sistem BiH i napajaju se preko mjesne TS 110/35/10 KW koja je antenski priključena na 110 KW Bihać - Cazin - Velika Kladuša. Na području općine ima više od 140 distributivnih TS koje obezbjeđuju preko niskonaponske mreže dužine oko 850 km preko 9.000 domaćinstva, industrijska postrojenja i ostale kapacitete općine. Sva domaćinstva na području općine su elektrificirana. Telefonska - fiksna mreža pokriva gotovo cjelokupnu teritoriju općine. Digitalna centrala sa preko 10.000 telefonskih priključaka, uz područne telefonske centrale u zaonalnim centrima općine, može zadovoljiti potrebe svih domaćinstava, industrije, uslužnih djelatnosti, javnih ustanova i ostalih pravnih lica na području općine Velika Kladuša. Pored toga stanovništvu općine je dostupna mreža mobilne telefonije (GSM, BH Telecom). Radio televizijski signali FTV, TV USK, HRT, TV Banja Luka i TV Slovenije pokrivaju područje općine. Pored dobre pokrivenosti sa više radio - mreža, općina ima lokalnu Radio stanicu Velika Kladuša, veoma slušanu i cijenjenu kod građana Velike Kladuše.
Janjske Otoke
Flora i fauna
Rijeka je izuzetno bogata ribom – pastrmkom i lipljenom. Okolne šume stanište su mnogih divljih životinja – zeca, vuka, lisice, mrkog medvjeda, srne, divlje svinje pa i risa. Od ptičijeg svijeta u gustim šumama može se vidjeti veliki bijeli tetrijeb, lještarka, jastreb, soko, orao, golubovi, djetlići i mnoge druge vrste.
Reljef je najvećim dijelom građen od sedimentnih krečnjačkih stijena i dolomita. Krečnjačke površine ispresječene su brojnim tektonskim pukotinama na kojima su stvorene brojne forme reljefa (vrtače, uvale, jame, pećine).
Velika Kladuša
Objekti kulturno-historijskog naslijeđa
mini|180p|Gradska džamija
Turističko-ugostiteljski objekti:
Janjske Otoke
Klima
Janjske Otoke se u globalnom klimatskom pogledu nalaze u pojasu umjereno-kontinentalne klime.
Rijeka Janj
Rijeka Janj izvire 13 km južno od Šipova na nadmorskoj visini od 612 m u izuzetno dubokom kanjonu čije su litice i preko 200 m. Baš u Janjskim otocima, rijeka Janj se razliva u mnogobrojne potočiće koji se nakon nekoliko kilometara ponovo spajaju.
496. p. n. e.
Godina '''496. p. n. e.''' bila je godina predjulijanskog rimskog kalendara. U Rimskom Carstvu bila je poznata kao Godina konzulstva Alba i Trikosta (ili, rjeđe, godina 258. Ab urbe condita). Oznaka 496. p. n. e. za ovu godinu se koristila od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini postala glavna metoda u zapadnoj Evropi sa označavanje godina.
mini|Bitka na Regilskom jezeru, ilustracija iz 1880.
9K35 Strela-10
9K35 Strela-10 je sovjetski mobilni protivavionski sistem kratkog dometa, NATO naziv mu je SA-13 Gopher.
Razvoj
Sistem Strela—10 je direktan nasljednik sistema 9K31 Strela-1, a također može koristiti i njegove rakete umjesto svojih 9M37. Razvoj ovog sistema pokrenut je 24. jula 1969. godine, razvijan je uporedo sa hibridnim sistemom 9K22 Tunguska. Umjesto oklopnog vozila BRDM-2 izabran je oklopni transporter MT-LB koji je pružao više prostora u svojoj unutrašnjosti i prostor potreban za smještaj uređaja za IC praćenje.
Posada
thumb|Srpski Strela-10. thumb|Strijela-10CROA1.
NGC 3759
NGC 3759 (također poznat kao MCG 9-19-136, PGC 35945 i UGC 6581) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 256 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,10 (82 hiljade sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (82 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 19. augusta 1866. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gundinci
Gundinci su naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Brodsko-posavskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Slavonski Brod.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina, odn. naseljeno mjesto Gundinci je imala 2.027 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Gundinci je imalo 2.186 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
NGC 2295
NGC 2295 (također poznat kao ESO 490-47, MCG -4-16-21 i PGC 19607) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 75 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki pas. Najveći prečnik je 2,10 (46 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (13 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 2. februara 1835. godine.
Kyushu
Kjušu je najjužniji od četiri glavna japanska ostrva. Od Honšua je odvojen Kamopnskim moreuzom, a od Šikokua Bungo moreuzom.
Kjušu je nepravilno oblikovano, planinsko ostrvo. Glavni usjevi su riža, čaj, duhan i limun. Oko polovine uglja iskopanog u Japanu dolazi sa nalazišta na sjeveru ostrva, ali proizvodnja opada. Najveći grad je Fukuoka, a Kitakjušu je glavni industrijski centar ostrva i Sasebo u kome se nalazi pomorska baza. Na Kjušuu su Kagošima i Tanegašima svemirski centri, lansirna mjesta Nacionalne Svemirske Razvojne Agencije Japana, kao i Željeznički Tehnički Istraživački Institut. Površina 36.554 kilometra kvadratna, a broj stanovnika (1990. procjena) iznosi 13.269.000.
X Interbifep
X Interbifep, Deseti Internacionalni bijenalni festival portreta - crtež i grafika, održan je u Međunarodnoj galeriji portreta Tuzla od 20. augusta - 20. oktobra 2002.
Kleče pri Dolu
Kleče pri Dolu su naseljeno mjesto u sastavu općine Dol pri Ljubljani, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Bežigrad.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kleče pri Dolu su imale 139 stanovnika.
Napomena: ''Do 1955. iskazivano pod imenom Kleče.''
Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima
Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima je deklaracija koju je usvojila Generalna skupština Ujedinjenih nacija (A/RES/217, 10. decembra 1948. u palati Šalot u Parizu), čime je predstavljeno opće viđenje organizacije vezano za pitanja ljudskih prava garantovanih ljudima.
Nastanak
Po završetku drugog svjetskog rata na vidjelo su izašli zločini koji je počinila nacistička Njemačka, što je dovelo do toga da je zavladalo opće mišljnje u svjetskoj zajednici da Povelja Ujedinjenih nacija ne razjašnjava dovoljno prava koja treba da zaštiti. Samim tim, univerzalna deklaracija koja u potpunosti razjašnjava prava pojedinaca je bila krajnje neophodna. Kanađanin John Peters Humphrey je bio pozvan od strane Sekretarijata Ujedinjenih nacija da radi na projektu i postane glavni stvaralac deklaracije. Hamprhrey-iju je asistirala Eleanor Roosevelt iz Sjedinjenih Američkih Država, René Cassin iz Francuske, Charles Malik iz Libana i P. C. Chang iz Kine, između ostalih. Proglašenje je ratifikovano tokom zasjedanja Generalne skupštine 10. decembra 1948. godine glasovima 48 za i 0 protiv, sa 8 uzdržanih (Čitav Sovjetski blok, Južna Afrika i Saudijska Arabija). Iznenađujuće, uprkos centralnoj ulozi koju je igrao kanađanin John Humphrey u pisanju povelje, Kanadska vlada je bila uzdržana pri glasanju za nacrt povelje. Promijenili su svoj stav kasnije, kada je nacrt izašao pred Generalnu skupštinu.
Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima predstavlja formalni pravni spomenik u savremenom međunarodnom pravu u kome OUN izlaže koja se prava ličnosti (čovjeka) imaju smatrati kao minimalna u međunarodnom poretku. Ovaj dan su UN proglasile za Dan prava čovjeka. Ova deklaracija predstavlja zajednička mjerila UN o dostignućima savremene svjetske zajednice u oblasti ljudskih prava, za čije se ostvarenje treba boriti još u mnogim zemljama svijeta.
Struktura i pravne posljedice
Dokument je zasnovan na tradiciji civilnog prava, računajući preambulu i trideset odrebi. Pošto je stvorena kao objava ciljeva kojih bi trebalo da se pridržavaju vlade, nije pravno obavezujuća i stoga nema potpisnica. Deklaracija ne predstavlja dio međunarodnog prava, ali predstavlja značajno oruđe u primjeni diplomatskih i moralnih pritisaka na vlade koje krše neke ili sve odredbe deklaracije. Međunarodna konferencija Ujedinjenih nacija o ljudskim pravima iz 1968. godine odlučila je da deklaracija „predstavlja obavezu za sve članice međunarodne zajednice“. Deklaracija je poslužila kao osnova za originalna dva pravno obavezujuća sporazuma Ujedinjenih nacija o ljudskim pravima:
Deklaracija sadrži 30 članova, koji se odnose kako na građanska i politička prava, tako i na ekonomska, socijalna i kulturna prava. Na početku se nalaze opći stavovi (čl. 1 i 2), koji određuju da se "sva ljudska bića rađaju slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima" i da treba da imaju "sva prava i slobode iznesene u ovoj Deklaraciji bez ikakvih ograničenja u pogledu rase, boje, pola, jezika, vjeroispovijesti, političkog ili drugog ubjeđenja, nacionalnog ili socijalnog porijekla, imovnog stanja, rođenja ili čega drugog". Građanska i politička prava (čl. 3­–21) obuhvataju: pravo na život, slobodu i ličnu bezbjednost; slobodu od mučenja ili svirepog, nečovječnog ili ponižavajućeg postupka ili kažnjavanja; pravo da čovjek pred zakonom bude priznat kao ličnost; podjednaku zakonsku zaštitu; pravo na pravedno suđenje i javno saslušanje od strane nezavisnog i nepristrasnog suda; slobodu mišljenja i izražavanja; pravo na slobodu mirnog zbora i udruživanja itd. Deklaracija sadrži i ekonomska, socijalna i kulturna prava (čl. 22–27): pravo na socijalno osiguranje; pravo na rad; pravo na odmor i razonodu; pravo na standard života koji odgovara zdravlju i blagostanju čovjeka; pravo na obrazovanje itd. — Završni članovi (28–30) priznaju pravo na društveni i međunarodni poredak u kome ta prava i slobode mogu biti potpuno ostvareni, naglašavajući ujedno i odgovornost koju pojedinac ima prema zajednici.
Deklaracija ili pojedini njeni članovi predmet su čestog citiranja u rezolucijama UN i drugih međ. organizacija i tijela. Ustavi mnogih zemalja koji su usvojeni poslije 1948. (Indonezija, Libija, Kostarika, Sirija, Salvador, Haiti, Jordan, SR Njemačka itd.) uključili su mnoge odredbe iz Deklaracije. Mnoge međ. konvencije i sporazumi odražavaju također uticaj ove Deklaracije.
Glavni principi
Postoji ukupno trideset članova koji okvirno čine sporazum o ljudskim pravima, ali za najznačajnije principe se smatraju slijedeći:
Kritike i ostalo
Pojedini krugovi su kritikovali Univerzalnu deklaraciju o ljudskim pravima kao suprotnost ljudskim pravima, smatrajući da određena „ekonomska prava“ ne mogu biti ljudska prava jer moraju biti obezbjeđena od strane drugih putem prisile, npr. oporezivanjem. Smatraju da su individualna prava upravo ono što dokument teži da uništi. Tome dodaju činjenicu da su nacistička Njemačka i komunistički Sovjetski Savez primjenili ova „ekonomska prava“ na svoje vlade i ustave i završile stvarajući kolektivističke režime odgovorne za smrt miliona. Kapitalisti povremeno zagovaraju dokumenta dajući primjer Sjeverne Koreje koja visoko kotira u ekonomskim pravima, dok Sjedinjene Države prema dekraraciji nisko kotiraju, iako su Sjedinjene Države daleko perspektivnije i slobodnije nego Sjeverna Koreja.
Ginisova knjiga rekorda svrstava dekraraciju kao „najprevođeniji dokument“ u svijetu, do 2004. prevedena na 321 jezik i dijalekt. Druga djela su, međutim, prevođenija; na primer, Biblija je također svrstana u Ginisu kao „prevedena na 2.233 jezika i dijalekata.“ Neki od prevoda dostupnih na UNHCHR sajtu sadrže neispravljene greške.
Rok bend U2 projektovao je deklaraciju na ogromnom ekranu poslije izvođenja pjesme Mis Sarajevo tokom Vertigo 2005 svjetske turneje.
Honshū
mini|desno|250px|Japansko [[ostrvo Honshū]] Honshū ili Hondo (本州, Honshū, doslovno "Glavno ostrvo"), najveće je i najnaseljenije japansko ostrvo i naziva se kopnenim Japanom. Na jugu ga Unutrašnje Seto more i moreuz Kanmon odvajaju od ostrva Shikoku i Kjušu. Na sjeveru je moreuzom Cugaru odvojen od Hokkaida, dok na istoku izlazi na Tihi okean, a na zapadu na Japansko more.
Najveći dio japanske industrije skoncentriran je na priobalnom pojasu južnog dijela ostrva, od Tokija do Kyota, Osake, Nagoye, Kobea i Hiroshime.
Geografija
Ostrvo je oko 1290 kilometara dugo dok mu širina u centralnom dijelu varira od 48 do 241 kilometra. Ukupna površina ostrva iznosi 227.962,59 km2, što je približno 60% površine Japana i poređenja radi, nešto je veće od ostrva Velika Britanija. Broj stanovnika, prema podacima iz 2005. godine, iznosi blizu 103 miliona.
Honshū je, kao i ostala japanska ostrva, pretežno planinsko. Najviši vrhovi Japana nalaze se u centralnoj planinskoj masi, često zvanoj Japanske Alpe. Najviši vrh zemlje, Fudži, uzdiže se 3.776 m iznad površine mora. Regiju Fudži često pogađaju snažni zemljotresi. Najviši aktivni vulkan Japana, planina Asama, nalazi se približno 140 km sjeverozapadno od Tokija. Rijeke Tone, Šinano i Kino, koje su među najvećima u Japanu, također se nalaze na ovom ostrvu. Honshū ima i mnogo jezera koja su poznata kao ljetna odmarališta. Znatno preko polovine stanovništva Japana živi u nizijama Honshūa. Osim Tokija, glavnog grada Japana, najveći gradovi na ostrvu jesu Osaka, Nagoya, Kyoto, Yokohama, Kobe i Hiroshima.
Klima
Kako se Honshū prostire na oko 8 stepeni širine, ima široke regionalne varijacije klime. Na zapadu od centralnog uzvišenja, i u sjevernom dijelu ostrva su uobičajene oštre zime, sa značajnim snijegom. Topla Kurošio (Japanska) struja donosi blaže zime istočnim obalskim regionima i centralnoj ostrvskoj zoni. Zbog zapadnog monsuna, ljeta su obično vlažna i vruća, sa najvišim temperaturama do 35° C. Sezona tajfuna obično je u septembru i oktobru i oni donose velike kiše koje često uzrokuju teške poplave.
Brotnice
Brotnice su naseljeno mjesto u sastavu općine Konavle, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazile su se u sastavu stare općine Dubrovnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Brotnice su imale 29 stanovnika.
Loriji
Opis
Loriji imaju specijalizirane jezike sa četkastim vrhom kojeg koriste da bi se hranili cvijećem oko 5000 biljnih vrsta i njihovim nektarom. Fine dlačice četkastog jezika sakupljaju i polen. Imaju šiljasta krila i rep pomoću kojih lako i vrlo spretno lete. Također imaju snažne noge i stopala. Često su hiperaktivni u zatočeništvu kao i u divljini. Loriji u zatočeništvu trebaju posebnu hranu, što ih ne čini idealnim za početnike. Ishrana ptice bi trebala zamijeniti nektar. Takva hrana je dostupna u trgovinama, ali je i sam vlasnik može napraviti. Postoje dva glavna tipa zamjenske hrane: vlažna i suha. Obje dolaze u obliku praška, a prva se treba pomiješati sa vodom da bi se dobila kaša. Ako se pticu hrani suhom hranom, trebala bi imati mnogo pijaće vode. Ako ju se hrani vlažnom hranom, njena potreba za vodom je smanjena, jer ta hrana sadrži veliku količinu vode. Kakogod, ipak je potrebno da je voda dostupna.
Brotnice
Stanovništvo
Napomena: ''Od 1857. do 1880. iskazivano pod imenom Brotnjice.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Brotnice je imalo 34 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Loriji
Opis
Lorijima je također potrebno mnogo voća i povrća. Vole i med, koji se može koristiti kao nagrada tokom treninga. Lorijima (ili bilo kojim drugim pticama) se nikada ne smije davati avokado, luk, čokolada, kofein ili alkohol. Ova hrana sadrži hemikalije smrtonosne za ptice.
Kako je ishrana lorija vrlo tečna, takav je i izmet.
Podgora pri Dolskem
Podgora pri Dolskem je naseljeno mjesto u sastavu općine Dol pri Ljubljani, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu grada Ljubljane, odn. stare općine Bežigrad.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podgora pri Dolskem je imala 252 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Podgora.''
IC 50
IC 50 (također poznat kao MCG -2-3-10 i PGC 2698) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 281 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,70 (57 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (57 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 27. septembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 596
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 5266
NGC 5266 (također poznat kao ESO 220-33, IRAS 13399-4755 i PGC 48593) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 138 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 3,30 (132 hiljade sg) a najmanji 2,3 uglovnih minuta (92 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. jula 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mula Mustafa Firakija
Mula Mustafa Firakija (Sarajevo, 25. maja 1775 – Sarajevo, poslije 1827) bio je bosanskohercegovački ljetopisac i pjesnik.
Biografija
Rođen je 25. maja 1775. godine u Sarajevu u Mimar Sinanovoj mahali. Sin je sarajevskog pjesnika i ljetopisca Mula Mustafe Bašeskije. Nema podataka gdje se obrazovao osim da je učio berbeski zanat. Nakon što se njegov otac razbolio i prestao bilježiti događaje 1804/05. godine, Firakija je nastavio voditi ljetopis od 1806. do 1827. godine u kojem je hronološki zapisivao događaje u Sarajevu i njegovoj okolini. Ljetopis (ili medžmua – zbirka) je djelomično sačuvan i sadrži 33 lista čiji se original nalazi u Historijskom arhivu grada Sarajeva. Pisan je običnim nesh pismom.
U njegovom ljetopisu nalaze se razni tekstovi na orijentalnim jezicima i brojne narodne i druge pjesme na bosanskom jeziku, pa tako o haranju kuge, ašikovanju itd. Jedna od najpoznatijih pjesama je Mahzar bosanske fukare Viskoj Porti koja sadrži karakteristike narodnog pjesništva i nastala je povodom ukidanja janjičara 1827. godine. Poznavao je matematiku, astronomiju i astrologiju. Imao je sina Abdulkerima.
Mozambik
Mozambik (izgovor: []) jest država u jugoistočnoj Africi. Glavni grad je Maputo. Mozambik je od 12. novembra 1995. godine član Commonwealtha. Nacionalni praznik je 25. juna, po Danu nezavisnosti od Portugala (1975). Mozambik se nalazi na obali Indijskog okeana, između 10 i 27 stepeni južne geografske širine. Graniči sa Tanzanijom, Malavijem, Zambijom, Zimbabveom, Južnoafričkom Republikom i Esvatiniom. Mozambičkim kanalom na istoku, Madagaskar je odvojen od afričkog kontinenta.
Etimologija
Zemlju su Portugalci nazvali Moçambique po ostrvu Mozambik, izvedenom od Mussa Bin Bique ili Musa Al Big ili Mossa Al Bique ili Mussa Ben Mbiki ili Mussa Ibn Malik, arapskog trgovca koji je prvi put posjetio ostrvo, a kasnije tamo živio. Ostrvski grad bio je glavni grad portugalske kolonije do 1898. godine, kada je premješten na jug u Lourenço Marques (danas Maputo).
Antičko doba
Stari stanovnici Mozambika bili su lovci i sakljupljači iz naroda San (ljudi iz grmlja), ali su potisnuti od strane Bantu naroda koji su se doselili na ovo područje u nekoliko navrata tokom 1. vijeka. Ti Bantu narodi bili su pretežno poljoprivrednici, a njihovim dolaskom počelo je i željezno doba u ovom dijelu svijeta. Na području Mozambika postoji veći broj nalazišta iz željeznog doba te se oni naučno istražuju. Nalazi datiraju iz perioda između 200. i 1000. godine. Najjužnije nalazište nalazi se u području Matole u blizini južne granice Mozambika prema Južnoafričkoj Republici, nedaleko trgovačkog grada Chibuene iz željeznog doba, u pokrajini Inhambane. Kultura keramike iz željeznog doba nazvana je Nampula tradicija po istoimenoj pokrajini Nampula na sjeveru zemlje. S druge strane, kultura Nkope raširena je u unutrašnjosti zemlje, pretežno u blizini jezera Malavi. Čak i tamo, stotinama kilometara udaljeno od obale, postoje ostaci staklenih perli i druge naznake intenzivne trgovine s obalnim područjem, kao što su Chibuene. Tokom 1. milenija počela se javljati i Svahili kultura u obalnim područjima. Najraniji spomeni trgovačkih veza između Crvenog mora i istočne Afrike pronađeni su u takozvanom Periplus Maris Erythraei, djelu iz 1. vijeka nove ere, koje opisuje neke trgovačke rute kao i luke između Crvenog mora i obale Istočne Afrike.
Srednji vijek
Prije dolaska evropskih kolonijalnih osvajača, na ovom području, pogotovo na obalama Afrike vladali su Arapi. Baveći se trgovinom između Orijenta i Indije, prodavali su zlato, slonovaču i roblje iz Afrike. Prvi Portugalci došli su 1497. godine u Sofalu, pod zapovjedništvom Pedra da Covilhãoa koji je od portugalskog kralja dobio zadatak, otkriti novi pomorski put od Arabije do Istočne Afrike. 1498. godine Vasco da Gama na putu za Indiju otkriva Mozambik. Na otoku Ilha de Moçambique, susreće se sa šeikom Moussa Ben Mbiki, a po otoku, ovo područje dobija ime. Nakon toga Portugalci učvršćuju trgovinska središta i u potrazi sa zlatom, zaposjedaju središnje kontinentalne dijelove, dolinom Zambezija. Baveći se prodajom robova, zanemaruju lokalno stanovništvo i eksploatišu prirodna bogatstva. Porugalski kolonijalizam traje do 20. vijeka, a uslovi života lokalnog stanovništva se pogoršavaju. Glavni grad do 1898. godine bio je Ilha de Moçambique.
Novi vijek
Pod britanskim pritiskom 1890. godine Portugal je morao odustati od stvaranja južnoafričkog kolonijalnog carstva, koje bi uključivalo Angolu i Mozambik. Time se uticaj britanskog kapitala u portugalskim kolonijama jako povećava. Pregovori o britansko-njemačkom savezu i zajedničkom uticaju u Africi, dovode 1898. do Angolskog dogovora, kojim se u slučaju da Portugal potrebuje novčana sredstva, može ih dobiti iz zajedničkog britansko-njemačkog fonda, a kao garancija bi bile portugalske kolonije. U slučaju insolventnosti Porugala, Angola i sjeverni dio Mozambika pripali bi Njemačkoj, a južni dio Mozambika Velikoj Britaniji. Time je Njemačka odustala od podrške Bura u Južnoj Africi u borbi protiv Velike Britanije. Dogovor je potpisan 30. augusta 1898. godine, ali nikada nije proveden u djelo, te se 1899. godine Windsorskim dogovorom, produžava zaštitna garancija za Portugal i sve njegove kolonije. Mada britansko-njemački savez nikada nije zaživio, Velika Britanija 1912-14. godine pokušava ubrzati propast Portugalskog carstva. Posjetom britanskog kralja 1913. godine u Berlinu, dorađuje se dogovor iz 1898. godine u korist Njemačke. Mada Velika Britanija odugovlači sa ratificiranjem sporazuma, te nakon atentata u Sarajevu 1914. godine i početkom Prvog svjetskog rata, sprovođenje ovog sporazuma postaje nemoguće. Time Mozambik i Angola ostaju u posjedu Portugala. Za vrijeme rata 1915. godine Južna Afrika proglašava Mozambik svojim ratnim ciljem, a 1917. godine njemačke trupe se povlače iz Njemačke istočne Afrike prema Mozambiku i do 1918. godine zauzimaju veći dio sjevernog dijela Mozambika. Kao ratnu odštetu Portugalska istočna Afrika Versajskim mirom 1919. dobija područje tzv. Kionga-trougla sa površinom oko 1.000 km2.
1962. godine osniva se oslobodilački pokret FRELIMO, koji 1964. godine prelazi na oružani borbu protiv Portugalaca, sa velikim uspjesima pogotovo na sjeveru Mozabmika. Tek nakon pada diktature u Portugalu, Karanfilskom revolucijom, Mozambik se uspijeva osloboditi kolonijalizma 25. juna 1975. godine, nakon skoro 500 godina portugalske vladavine. Proglašava se Narodna republika Mozambik, a Samora Machel se, bez sprovedenih demokratskih izbora proglašava prvim predjednikom. 1986. godine. Machel gine u 1986. godine u avionskoj nesreći, a marksistička struja u FRELIMO-u preuzima vlast. FRELIMO nacionalizira industriju i osniva poljoprivredne zadruge, po uzoru na sovjetske principe. Iseljavanjem evropskih stručnjaka, privreda slabi. Polovinom sedamdesetih osniva se novi pokret otpora RENAMO, podržavan od Južnoafričke Republike i Rodezije.
Od. 1976. godine u Mozambiku traje 16-godišnji građanski rat između pokreta FRELIMO i RENAMO, koji je državu doveo do privredne i ekonomske propasti. Mozambik podržavaju trupe iz Zimbabvea (tada Rodezije), sa 10.000 vojnika kojima je bio zadatak osiguranje koridora Beira. Od 1983. u zemlji se nalaze oko 750 vojnih savjetnika iz Kube, 600 iz Sovjetskog saveza i 100 iz Demokratske republike Njemačke.
Tek potpisivanjem mirovnog sporazuma u Rimu 1992. godine i uz pomoć mirovnih trupa Ujedinjenih nacija, dolazi do stabilizacije države i osnivanja opozicionih političkih partija. Od 1995. godine Mozambik je pored Kameruna jedini član Commonwealtha, koji nije bio britanska kolonija. Iseljavanje bijelaca, te jaka privredna zavisnost od Južnoafričke Republike, česta suša i dugotrajni građanski rat i njegove posljedice su uzroci slabog ekonomskog razvoja zemlje, te je Mozamik jedna od najsiromašnijih zemalja svijeta. Političkim promjenama jednopartijskog sistema marksističko-lenjinističkog pravca i odricanja od strane pokreta FRELIMO, pokret RENAMO se razvio u opozicijsku stranku, te dolazi do prvih parlamentarnih izbora u oktobru 1994. godine, koji su održani pod kontolom posmatračke misije ONUMOZ-a. Pod pritiskom susjednih država, stvara se vlada u suradnji sa opozicionim strankama. Prestankom postojanjem pokreta FRELIMO, izradom Ustava, uvođenjem jednopartijskog sistema i normaliziranjem odnosa sa Južnoafričkom Republikom, u oktobru 2007. godine, dodijeljena je Vladi Mozambika nagrada Mo Ibrahim fondacije. U februaru 2000. godine usljed obilnih kiša, došlo je do velikih poplava koje su prourokovale mnogobrojne ljudske žrtve.
Geografija
U pravcu sjever-jug Mozambik je dugačak oko 2.000 km, a u pravcu zapad-istok 50 do 600 km. Granice Mozambika duge su 4.571 km, od čega na Malavi otpada 1.569 km, Južnoafričku Republiku 491, Svazi 105, Tanzaniju 756 km, Zambiju 419 km i Zimbabve 1.231 km.
Rijeke
Mnogobrojne rijeke, koje se ulijevaju u Mozambički zaliv presijecaju Mozambik, a najduža rijeka je Zambezi sa 2.574 km, koja je u svom gornjem dijelu pregrađena branom Cahora Bassa. Ostale rijeke su Rovuma, na granici prema Tanzaniji, te Save i Limpopo.
Jezera
Na granici sa Malavijem nalazi se jezero Malavi, iz kog otiče rijeka Shire, koja se ulijeva u Zambezi. Mozambik je 35. zemlja po površini na svijetu, a 18 % površine su šume, 4 % obradiva polja, 55 % travnjaci i livade.
Klima
U Mozambiku se izmjenjuju dvije sezone godišnje: kišna sezona visokih temperatura traje od novembra do aprila u kojoj pada oko 80% svih padavina, a hladna suha sezona traje od maja do septembra. Prosječne temperature su 13 do 24 °C  u julu, te 22 to 31 °C u februaru. Količina padavina zavisna je od regiona i kreće se od 700 do 1500 mm godišnje. Temperature su u kišnim mjesecima tropske, dok suhi period obilježavaju hladne noći.
U nekim godinama, kao npr. 2007-08. došlo je izuzetno velikih padavina, koje su prouzrokovalae ljudske žrtve i imale za posljedice veliki uticaj na prinose u žetvi.
Administrativna podjela
mini|Karta pokrajina u Mozambiku Mozambik je teritorijalno i politički podijeljen u deset pokrajina i jednim distriktom, kao glavnim gradom: Pokrajine se dijele na distrikte, kojih u Mozambiku ima ukupno 129. Veći gradovi su: Matola, Beira, Sofala i Nampula.
Demografija
mini|450px|središte|Razvoj stanovništva od 1961 do 2003. godine Prosječni životni vijek pri rođenju u Mozambiku je između 48,4 i 51,78 godina. Od ukupnog broja stanovnika, 43 % je ispod 15 godina starosti, a samo 3 % preko 65 godina. Prosječna stopa fertiliteta iznosi 5,4 djece po ženi (stanje 2008).
Etničke grupe
Većina od ukupnog broja stanovnika Mozambika pripada Bantu grupi naroda. Najbrojniji narod sa oko 40% stanovništva su Makui, zatim sa 21% Tsonga. Wayao, narod koji živi i u Malaviju čine 12% stanovništva, te Makonde sa 11% na sjeveroistoku zemlje. Etničke grupe istočnoafričke grupe Svahilija živi u obalnom području te čini 7% od ukupnog broja stanovništva. Osim njih, s udjelom od 4% su narod Chewa, koji uglavnom naseljavaju Malavi, te na zapadu, sa udjelom od 3% narod Shona, koji većinu ima u Zimbabveu. Veliki broj stanovnika su useljenici (1,7% su Kinezi, a veći udio imaju Indijci), Evropljani (uglavnom Portugalci) i Južnoafrikanci. Najveći problem je povratna migracija sa gotovo pet miliona raseljenih osoba i povratak 1,7 miliona izbjeglica iz susjednih zemalja nakon završetka Mozambijskog građanskog rata, te oko 15.000 Mozambikanaca iz bivše Demokratske republike Njemačke.
Parohija
Parohija je riječ grčkog porijekla. Izvorno ПАРОIKIА označava stanovanje kao tuđinac u nekom mjestu bez prava građanstva ili tuđinu uopće.
Gary Paffett
Gary Paffett (Bromley,  24. mart 1981)  je britanski  vozač.
Parohija
U Pravoslavnoj crkvi označava kršćansku općinu, (župu kod rimokatolika), područje pod upravom jednog sveštenika, paroha, i ima barem jednu svoju crkvu (parohijska crkva). Više parohija može imati jednu crkvu, posebno u većim mjestima s manje crkava. Jedna crkva može imati više svećenika, a svaki ima svoju teritoriju koja se naziva parohija. Nazivi parohija u takvim slučajevima vode se pod rednim brojevima: prva, druga, treća...
Sarkolema
Sarkolema (grč. σαρκο- – sarko = meso + -λέμμα – lemma = posuda), zvana i  miolema, je  ćelijska membrana ćelijskih vlakana  prugastih mišića. Sastoji se od lipidnog dvosloja i tankog vanjskog omotača polisaharidnog materijala (glikokaliks) koji kontaktira baznu membranu. Ta membrana sadrži brojna tanka kolagenska vlakna i specijalizirane proteine poput laminina, koji pružaju skelu za koju se mišićno vlakno može pridržavati. Transmembranskim proteinima u plazmamembrani, aktinski skelet unutar ćelije povezan je s baznom membranom i ćelijom izvana. Na svakom kraju mišićnog vlakna površinski sloj sarkolemme stapa se s vlaknima tetiva, a vlakana tetiva se, pak, skupljaju u snopove kako bi formirali mišićne tetive koje se pridržavaju za kosti.