cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mađarska revolucija 1848.
Ugarska prije revolucije
Kraljevina Ugarska uvijek je održavala zaseban pravni sistem i odvojeni parlament, Ugarski sabor, čak i nakon što je 1804. formirano Austrijsko Carstvo. Za razliku od drugih područja pod vlašću Habsburgovaca, Kraljevina Ugarska imala je stari historijski ustav, koji je ograničio moć krune i znatno povećao autoritet parlamenta od 13. stoljeća.
Administracija i vlada Kraljevine Ugarske (do 1848) ostale su uglavnom netaknute u strukturi vlasti Austrijskog Carstva. Strukture centralne vlasti Ugarske ostale su dobro odvojene od carske vlade. Zemljom su upravljali Poručničko vijeće Ugarske (Gubernij) – smješteno u Požunu (današnja Bratislava), a kasnije u Pešti – i Ugarska kraljevska dvorska kancelarija u Beču.
Dok je u većini zapadnoevropskih zemalja (poput Francuske i Engleske) kraljeva vladavina počinjala odmah nakon smrti njegovog prethodnika, u Ugarskoj je krunisanje bilo apsolutno neophodno jer je, ako nije pravilno obavljeno, Kraljevina ostajala "siroče". Čak i tokom duge personalne unije između Kraljevine Ugarske i drugih područja pod vlašću Habsburgovaca, habsburški monarsi morali su biti okrunjeni za kralja Ugarske kako bi tamo proglašavali zakone ili vršili kraljevske prerogative na području Kraljevine Ugarske. Od Zlatne bule iz 1222. svi ugarski monarsi bili su obavezni položiti zakletvu na ceremoniji krunisanja, pri čemu je novi monarh morao pristati na poštovanje ustavnog uređenja zemlje, očuvanje sloboda svojih podanika i teritorijalne cjelovitosti carstva.
Od 1526. do 1851. Kraljevina Ugarska zadržala je vlastite carinske granice, koje su je odvajale od jedinstvenog carinskog sistema ostalih područja pod habsburškom vlašću.
Jakobinski klub u Ugarskoj
Nakon smrti cara Svetog Rimskog Carstva Josipa II u februaru 1790, prestale su prosvijećene reforme u Mađarskoj, što je razbjesnilo mnoge reformatorski orijentirane frankofone intelektualce koji su bili sljedbenici novih radikalnih ideja zasnovanih na francuskoj filozofiji i prosvjetiteljstvu. Ignjat Martinović radio je kao tajni agent za novog cara Svetog Rimskog Carstva, Leopolda II, do 1792. U svom Govoru za Leopolda II izričito izjavljuje da treba priznati samo autoritet koji proizlazi iz društvenog ugovora; vidio je aristokratiju kao neprijatelja čovječanstva, jer onemogućuje ljudima da se obrazuju. U drugom svom djelu, Katekizmu ljudi i građana, tvrdio je da su građani skloni suprotstaviti se svakoj represiji i da je narod nosilac suverenosti. Postao je i slobodni zidar te se zalagao za uspostavljanje federalne republike u Mađarskoj. Kao pripadnika mađarskih jakobinaca jedni su ga smatrali idealističkim pretečom revolucionarne misli, a drugi beskrupuloznim pustolovom. Bio je zadužen za dizanje pobune protiv plemstva među mađarskim kmetovima. Zbog ovih subverzivnih djela car Franjo smijenio je Martinovića i njegovog šefa Ferenca Gotthardija, bivšeg šefa tajne policije. Pogubljen je, zajedno s još šestoricom istaknutih jakobinaca, u maju 1795. Uhapšeno je više od 40 članova republikanskog tajnog društva, uključujući pjesnika Jánosa Batsányija i lingvista Ferenca Kazinczyja.
Iako Mađarski jakobinski republikanski pokret nije utjecao na politiku parlamenta i parlamentarnih stranaka, imao je snažne ideološke veze s vanparlamentarnim snagama: radikalnom omladinom i studentima, poput pjesnika Sándora Petőfija, romanopisca Móra Jókaija, filozofa i historičara Pála Vasvárija i novinara Józsefa Irinyija, koji su potakli revoluciju u kafani "Pilvax" 15. marta 1848.
Doba reformi
Ugarski sabor nije se sastajao od 1811.
Česti sabori održavani u ranom dijelu vladavine rijetko su se bavili nečim drugim osim ratnim troškovima; nakon 1811. prestali su se sazivati. U posljednjim godinama vladavine Franje I tamna sjena Metternichove politike "stabilnosti" pala je na cijelu kraljevinu, a snage reakcionarnog apsolutizma bile su posvuda nadmoćne. No, ispod površine snažna narodna struja počela je teći u suprotnom smjeru. Mađarsko društvo, zahvaćeno zapadnim liberalizmom, ali bez direktne pomoći izvana, pripremalo se za buduću emancipaciju. Pisci, učenjaci, pjesnici, umjetnici, plemići i plebejci, laici i klerici, bez ikakvog prethodnog dogovora ili očite veze, radili su prema tom idealu političke slobode koji je trebao ujediniti sve Mađare. Mihály Vörösmarty, Ferenc Kölcsey, Ferencz Kazinczy i njegovi saradnici, između ostalih, svjesno ili nesvjesno, kao predstavnici preporođene nacionalne književnosti, obavljali su političku misiju, a njihova pera pokazala su se ništa manje djelotvornima od mačeva njihovih predaka.
Saborna crkva u Mostaru
Saborna crkva (Crkva svete Trojice) u Mostaru, u općini Mostar,  Bosna i Hercegovina, crkva je Srpske pravoslavne crkve, i pripada Eparhiji zahumsko-hercegovačkoj i primorskoj. Crkva je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine i u UNESCO-ovoj je zaštićenoj zoni.
Mađarska revolucija 1848.
Doba reformi
Godine 1825. car Franjo II sazvao je Sabor kao odgovor na sve veću zabrinutost mađarskog plemstva zbog poreza i pada privrede nakon Napoleonovih ratova. To – i reakcija na reforme Josipa II – bili su početak Doba reformi. Ali plemići su i dalje zadržali svoje privilegije neplaćanja poreza i nedavanja prava glasa masama.
Saborna crkva u Mostaru
Lokacija
Smještena je na istočnim padinama grada, koji se zove Perkovina.
Mađarska revolucija 1848.
Doba reformi
Utjecajni mađarski političar, grof István Széchenyi, prepoznao je potrebu da se zemlji približe prednosti razvijenijih zapadnoevropskih zemalja, poput Engleske.
Saborna crkva u Mostaru
Historija
mini|Saborna crkva u Mostaru Za potrebe SPC-a makedonski neimar Andreja Damjanov iz Velesa (oko 1813-1878) sa saradnicima, podigao je oko 40 pravoslavnih hramova (Saborna crkva u Sarajevu, Saborna crkva u Mostaru, crkva u Čajniču).
Mađarska revolucija 1848.
Doba reformi
Bio je to direktan napad na Ustav koji je, prema Széchenyijevim riječima, prvi "probudio naciju iz bolesne pospanosti". Godine 1823, kada su reakcionarne sile razmatrale zajedničku akciju za suzbijanje revolucije u Španiji, vlada je, bez savjetovanja sa Saborom, uvela ratni porez i pozvala regrute. Županijske skupštine odmah su protestovale protiv tog nezakonitog čina, a Franjo I je na saboru 1823. bio prisiljen odbaciti postupak svojih ministara. No, staleži su smatrali da održavanje njihovih sloboda zahtijeva znatnije garancije od mrtvog slova starih zakona.
Saborna crkva u Mostaru
Historija
Sultan Abdul Aziz darovao je 100.000 groša kao svoj prilog za građenje crkve. Najveći dio novčanih sredstava i doprinos u radu dali su uglavnom Mostarci.
Mađarska revolucija 1848.
Doba reformi
Széchenyi, koji je boravio u inozemstvu i proučavao zapadne institucije, bio je priznati vođa svih onih koji su htjeli od stare stvoriti novu Mađarsku. Godinama su on i njegovi prijatelji educirali javno mišljenje izdavanjem bezbrojnih pamfleta u kojima je rječito razlagao novi liberalizam. Posebno je insistirao na tome da se ljudi ne smiju oslanjati isključivo na vladu, pa čak ni na Sabor, za potrebne reforme. Sâmō društvo mora preuzeti inicijativu rušeći barijere klasne isključivosti i oživljavajući zdrav javni duh.
Saborna crkva u Mostaru
Historija
Gradnja je počela 1863, na Perkovini, u vinogradu koji je nekada Ali-paša Rizvanbegović zauzeo i oko koga se poslije njegova sloma vodila rasprava. Omer-paša Latas je imanje dodijelio za izgradnju crkve. Crkva je rađena sa elementima romanike, gotike, levantinskog baroka i islamskog graditeljstva.
Vanjske dimenzije crkve bile su: dužina 50 m i širina 26 m. Osnova bila je u obliku krsta. Za zidanje crkve korišten je kamen.
U potpunosti je srušena miniranjem za vrijeme rata 1992. godine. Obnova je počela 2010. Građevinski radovi su završeni i slijedi unutrašnje uređenje i ukrašavanje hrama.
Pored Saborne crkve je i starija crkva rođenja presvete Bogorodice.
Literatura
Ljiljana Ševo, Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1978. godine, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002.
Mađarska revolucija 1848.
Doba reformi
Učinak tog učenja bio je vidljiv na saboru 1832, kada su liberali u Donjem domu imali veliku većinu, među kojima su bili istaknuti Ferenc Deák i Ödön Beöthy. Međutim, u Gornjem domu velikaši su se ujedinili s vladom kako bi formirali konzervativnu stranku, koja se tvrdoglavo protivila svakom reformskom projektu, što je osujetilo sve napore liberala.
Novinar Lajos Kossuth postao je nova zvijezda u usponu ugarskog parlamenta sredinom 1830-ih. Počeo je konkurirati Széchenyjevoj popularnosti zbog svog govorničkog talenta u liberalnoj frakciji parlamenta. Pozivao je na širu parlamentarnu demokratiju, brzu industrijalizaciju, opće oporezivanje, privrednu ekspanziju posredstvom izvoza i ukidanje kmetstva i aristokratskih privilegija (jednakost pred zakonom). Zabrinutost vlade zbog moći i popularnosti Liberalne stranke potakla ju je da ubrzo nakon dolaska na vlast novog kralja, cara Ferdinanda I (1835–1848), pokuša slomiti reformski pokret hapšenjem i zatvaranjem najaktivnijih agitatora – Kossutha i Miklósa Wesselényija. No, nacija se više nije bojala.
Sabor sazvan 1839. odbio je nastaviti s radom sve dok politički zatvorenici nisu bili oslobođeni i, dok je u Donjem domu reformatorska većina bila brojnija nego ikad, Liberalna stranka sada je također formirana u Gornjem domu pod vodstvom grofa Lajosa Batthyányja i barona Józsefa Eötvösa.
Rezultati Sabora 1839. nisu zadovoljili napredne liberale, dok je protivljenje vlade i Gornjeg doma još više povećalo opće nezadovoljstvo. Glavni eksponent tog raspoloženja bile su Peštanske novosti (Pesti Hírlap), prve političke novine u Mađarskoj, koje je 1841. osnovao Kossuth, a čiji su članci, zagovarajući oružane odmazde ako je potrebno, raspalili ekstremiste, ali udaljili Széchenyija, koji je otvoreno napadao Kossuthova mišljenja. Polemika s obje strane bila je burna; ali, kao i obično, prevladala su ekstremna gledišta, a na saboru 1843. Kossuth je bio popularniji nego ikad, dok je Széchenyijev utjecaj osjetno opao. Ton tog sabora bio je strastven, a vlast je žestoko napadnuta zbog miješanja u izbore. Osnovana je nova stranka nazvana Opozicijska stranka, koja je ujedinila reformski orijentirane liberale kako bi se suprotstavili konzervativcima. Nove pobjede ostvarili su liberali (Opozicijska stranka). Mađarski je proglašen jezikom škola i sudova te zakonodavstva, legalizirani su mješoviti brakovi, a službeni položaji postali su otvoreni za neplemiće.
"Duga debata" reformista u štampi (1841–1848)
U razdoblju između Sabora 1843. i 1847. različite političke stranke potpuno su se raspale i preobrazile. Széchenyi se otvoreno pridružio vladi, dok su se umjereni liberali odvojili od ekstremista i osnovali novu stranku, Centraliste. mini|desno|250px|Ulazna soba kafane "Pilvax" u [[Pešta|Pešti 1840-ih]] mini|desno|250px|Recitiranje "Nacionalne pjesme" ispred Nacionalnog muzeja mini|desno|250px|Gomila je zauzela štampariju "Landerer & Heckenast", gdje su štampali "12 tačaka" i "Nacionalnu pjesmu"; tako je 15. mart postao Dan sjećanja na slobodu štampe u Mađarskoj. mini|250px|desno|Članovi Batthyányjeve vlade U pamfletu Narod Istoka (Kelet Népe) iz 1841. Széchenyi analizira Kossuthovu politiku i odgovara na njegove reformske prijedloge. Vjerovao je da se ekonomske, političke i društvene reforme trebaju odvijati polahko i pažljivo kako bi se izbjegla potencijalno katastrofalna mogućnost nasilnog uplitanja Habsburgâ. Bio je svjestan širenja Kossuthovih ideja u mađarskom društvu, za koje je smatrao da su previdjele potrebu za dobrim odnosom s Habsburzima.
Kossuth je sa svoje strane odbacio ulogu aristokratije i doveo u pitanje ustaljene norme društvenog statusa. Za razliku od Széchenyija, smatrao je da bi u procesu društvene reforme bilo nemoguće držati civilno društvo u pasivnoj ulozi. Upozoravao je na pokušaje isključivanja širih društvenih pokreta iz političkog života, podržavao je demokratiju, odbacujući primat elita i vlasti. Godine 1885. Széchenyija je označio kao liberalnog elitističkog aristokrata, dok je Széchenyi Kossutha smatrao demokratom.
Széchenyi je zasnivao svoju ekonomsku politiku na principu laissez-faire, koji je provodilo Britansko Carstvo, dok je Kossuth podržavao zaštitne carine zbog relativno slabog mađarskog industrijskog sektora. Dok je Kossuth predviđao izgradnju brzo industrijalizirane zemlje, Széchenyi je želio sačuvati tradicionalno snažan poljoprivredni sektor kao glavni osnov privrede.
"Dvanaest tačaka" reformista
Konzervativci, koji su se obično protivili većini reformi, smatrali su da mogu održati tanku većinu u starom feudalnom parlamentu jer su reformistički liberali bili podijeljeni između ideja Széchenyija i Kossutha. Neposredno prije izbora, Deák je uspio ponovo ujediniti sve liberale na zajedničkoj platformi "Dvanaest tačaka", koje su poslužile kao osnova za kasnije Aprilske zakone. One su bile: Sljedeći parlamentarni izbori donijeli su potpunu pobjedu naprednjaka. To su bili posljednji izbori koji su se zasnivali na parlamentarnom sistemu starih feudalnih staleža. Svi napori da se postigne razumijevanje između vlade i opozicije bili su bez rezultata. Kossuth je zahtijevao ne samo rješavanje postojećih pritužbi nego liberalnu reformu koja bi u budućnosti onemogućila pritužbe. U najvišim krugovima, raspuštanje Sabora sada je izgledalo kao jedino rješenje. No, prije nego što se to moglo izvesti, vijesti o Februarskoj revoluciji u Parizu stigle su do Požuna 1. marta, a 3. marta Donji dom prihvatio je Kossuthov prijedlog za imenovanje nezavisne, odgovorne vlade. Umjerenjaci, zabrinuti ne toliko samim prijedlogom koliko njegovim tonom, opet su pokušali intervenirati, ali je 13. marta izbila revolucija u Beču, a car je, doprinoseći pritisku ili panici, imenovao grofa Lajosa Batthyányja predsjednikom prve mađarske vlade, čiji su članovi bili i Kossuth, Széchenyi i Deák.
Jednodnevna revolucija u Budimu i Pešti
mini|lijevo|92px|Mađarska [[kokarda korištena 1848.]]
Revolucija u Beču
Kriza je došla izvana, kako je Kossuth i očekivao, i on ju je potpuno iskoristio. Dana 3. marta 1848, nedugo nakon što su stigle vijesti o revoluciji u Parizu, u vrlo snažnom govoru, zahtijevao je parlamentarnu vladu za Ugarsku i ustavnu vladu za ostatak Austrije. Pozivao se na nadu Habsburgovaca, "našeg voljenog nadvojvodu Franju Josipa" (koji je tada imao 17 godina), da ovjekovječi drevnu slavu dinastije izlazeći na pola puta ususret težnjama slobodnog naroda. Odmah je postao masovno popularan revolucionarni govornik širom Austrije i većine kontinentalne Evrope; njegov govor čitan je naglas na bečkim ulicama pred masom koja je svrgnula Metternicha (13. marta), a kada je izaslanstvo Sabora posjetilo Beč kako bi dobilo pristanak cara Ferdinanda na njihovu peticiju, Kossuth je dobio najveće ovacije.
Dolazak vijesti o revoluciji u Parizu i Kossuthov govor na njemačkom o slobodi i ljudskim pravima uzburkali su strasti austrijskog naroda u Beču 13. marta. Dok su bečke mase slavile Kossutha kao svog heroja, u Budimu je 15. marta izbila revolucija; Kossuth je odmah otputovao kući.
Revolucija u Pešti
Proces robne proizvodnje i kapitalizacije polahko je preoblikovao društvene uvjete i svjetonazor plemstva, koje se od reformatorske ere počelo zalagati za ljudska i građanska prava u Ugarskoj. Nedavna istraživanja društvene historije također su sugerirala da se tzv. martovska omladina, plebejska intelektualna elita, ne bi trebala posmatrati kao zaseban fenomen nego kao intelektualna avangarda društvenog sloja u nastajanju koji se može klasificirati kao sitna buržoazija. Nisu predstavljali mjerljivu političku i privrednu snagu u poređenju s plemstvom na nacionalnoj sceni, ali su se u historijski kritičnim situacijama, posebno u razvijenijim, većim urbanim centrima, ipak mogli pokazati važnim ili čak odlučujućim faktorom. Politički, sitna buržoazija bila je nosilac radikalnih, republikanskih težnji sličnih francuskim i njemačkim političkim zbivanjima.
Revolucija je počela u kafani "Pilvax" u Pešti, koja je bila omiljeno sastajalište mladih vanparlamentarnih radikalnih liberalnih intelektualaca 1840-ih. Rano tog jutra Sándor Petőfi požurio je u "Pilvax", gdje su se okupljali mladi. Tamo je zatekao Pála Vasvárija i Gyulu Bulyovszkog te ih je pozvao u stan Móra Jókaija, gdje je uređen proglas za "12 tačaka". Oko osam sati Petőfi i njegovi pratioci otišli su u "Pilvax", a u zakazano vrijeme pojavila su se samo šestorica (Petőfi, Jókai, Bulyovszky, Sebő, Ernő Gaál i Dániel Hamary). Tu je Jókai pročitao "12 tačaka" i proglas, a Petőfi je recitirao svoju novu pjesmu, "Nacionalnu pjesmu".
Sedlo (Kobarid)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Tolmin.
Mađarska revolucija 1848.
Revolucija u Pešti
Odatle su, prema prethodnom dogovoru, otišli prvo na Pravni fakultet Univerzitetskom ulicom. Grupa studenata već ih je čekala u dvorištu i odmah su donijeli stolice za Petőfija i Jókaija. Petőfi je još jednom recitirao "Nacionalnu pjesmu", napisanu noć prije, a Jókai je ponovo pročitao "12 tačaka". Potom su otišli na Medicinski fakultet u Ulicu Újvilág, gdje su studenti također prekidali predavanja i ponašali se u dvorištu slično prethodno spomenutim, a kasnije su pjesmu i proglas pročitali i pred studentima Tehničkog i Filozofskog fakulteta; ista koreografija dogodila se i na Univerzitetskom trgu. U to vrijeme ne samo da su bili okruženi mnoštvom omladine nego su im se pridružili i brojni ljudi s ulice. Petőfi je odlučio da će narod svojim autoritetom ispuniti prvu od 12 tačaka, slobodu štampe, što je i učinjeno. U 10 sati otišli su u štampariju "Landerer" (najveću u gradu) u Ulici Hatvani. Vidjevši entuzijazam okupljenih, Petőfi je tu ulicu preimenovao u Ulicu slobode štampe. Vlasnik štamparije popustio je i odmah počeo prevoditi tražene dokumente na njemački. Ubrzo su hiljade primjeraka izašle iz brze štampe te su neprestano dijeljeni ljudima koji su se okupljali uprkos snažnoj kiši.
Malus
Malus je rod sa oko 30 do 55 vrsta malih listopadnih drveća ili grmova iz porodice Rosaceae, uključujući i dobro poznatu i "pripitomljenu" domaću jabuku (M. domestica). Druge vrste ovog roda općenito su poznate kao divlje jabuke. Ovaj rod uglavnom raste u umjerenim zonama sjeverne hemisfere.
Sedlo (Kobarid)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Sedlo je imalo 81 stanovnika.
Malus
Opis
Drvo jabuke obično dosegne punu visinu od 4 do 12 m, sa grmovitom i gustom krošnjom. Listovi su obično dugi 3 do 10 cm, naizmjenični i jednostavni, sa neznatno nazubljenom ivicom. Cvjetovi su skupljeni u cvasti, svaki sa pet latica, obično bijelih, mada postoje i crvene i ružičaste vrste. Cvjetovi su dvospolni, tj. svaki cvijet na svakoj jedinci ima i muške i ženske dijelove, obično sa crvenim prašnicima koji obilno daju polen te polu-inferiorne tučke. Cvjetanje se dešava u proljeće nakon 50 do 80 akumuliranih temperaturnih suma (GDD) (što dosta varira u zavisnosti od podvrste i sorte).
Emily u Parizu
Emily u Parizu je američka komedijska serija, čiji je autor Darren Star, a premijerno je emitirana 2. oktobra 2020. godine, na Netflixu. U seriji glume: Lily Collins, Ashley Park, Philippine Leroy-Beaulieu, Lucas Bravo, Samuel Arnold,Camille Razat i Bruno Gouery.
Malus
Opis
Jabukama je potrebno međusobno oprašivanje između jedinki pomoći insekata (obično pčela, koje neometano posjećuju cvjetove tražeći nektar i polen). Cvjetovi ne mogu oprašiti sami sebe (uz izuzetak nekoliko posebno uzgojenih sorti), a samooprašivanje je nemoguće, tj. oprašivanje pomoću insekata je nezamjenjivo. Nekoliko vrsta iz ovog roda, uključujući i domaću jabuku, može se slobodno ukrštati. Jabuke koriste za hranu larve mnogih vrsta iz reda Lepidoptera.
Emily u Parizu
U novembru 2020. godine, Netflix je obnovio seriju za drugu sezonu, čije je snimanje te sezone počelo u maju 2021. godine.
Proizvodnja
Dana 5. septembra 2018. godine, najavljeno je da je Paramount Network naručio seriju za prvu sezonu koja se sastoji od 10. epizoda. Autor serije je Darren Star, od kojeg se također oćekivali da bude izvršni producent uz Tonyja Hernandeza. Dana 13. jula 2020. godine, najavljeno da je seriju preuzeo Netflix. Dana 11. novembar 2020. godine, Netflix je obnovio seriju za drugu sezonu.
Malus
Opis
Plod je ovalnog, loptastog oblika, različitih veličina od 1 do 4 cm u promjeru kod većine divljih vrsta, do 6 cm kod vrste M. sylvestris sieversii, do 8 cm kod većine domaćih jabuka (M. domestica), a čak i veći kod određenih kultiviranih domaćih jabuka. U središtu ploda nalazi se pet karpela, smještenih u obliku zvijezde sa po jednom ili dvije sjemenke u svakom.
Emily u Parizu
Snimanje
Očekivalo se da će snimanje za prvu sezonu početi početkom 2019. godine, u Parizu i predgrađima, ali je počelo snimanje u augustu 2019. godine.
Mađarska revolucija 1848.
Revolucija u Pešti
Razbješnjela gomila razišla se tek oko podneva, dogovorivši se da poslijepodne odu u Budim kako bi oslobodili Mihályja Táncsicsa, političkog zatvorenika. Kao simbol slavnog Petőfijevog dana, aktivisti su okupljenima podijelili trobojne mađarske kokarde.
U 15 sati održane su masovne demonstracije ispred zgrade Mađarskog nacionalnog muzeja, a podijeljene su hiljade primjeraka "Nacionalne pjesme" i "12 tačaka"; odatle su otišli u Gradsku vijećnicu, tražeći usvajanje "12 tačaka". Vijećnici su ih prihvatili, uz potpis službenika Gradskog vijeća.
Odmah su izabrali redovnu komisiju, čijim je članom imenovan i Petőfi. Narod je imenovao privremeni odbor koji će se kombinirati s Gradskim vijećem te zatražio da Táncsics, koji je bio u zatvoru u Budimu zbog navodnog prestupa – nakon što je rekao "Nemamo zakone o cenzuri, niti smo ih ikad imali" – bude oslobođen, a cenzorski kolegij raspušten. Da bi to bilo i učinjeno, okupili su se u Budimu oko 17:30 u dvorištu službene zgrade i istrajali u zatjevima sve dok nije objavljeno da je Namjesničko vijeće pristalo na ove tri tačke: Táncsicsevo oslobađanje, ukidanje cenzure i izbor članova Suda za štampu iz redova naroda. Ferenc Zichy, predsjednik Namjesničkog vijeća, odmah je oslobodio Táncsicsa, a ljudi su vlastitim rukama dovukli njegovu kočiju iz Budima do Narodnog pozorišta i ušli u objekat.
Narod je tražio da József Bajza, zamjenik direktora Narodnog pozorišta, omogući izvođenje zabranjene opere Bánk ban s punim osvjetljenjem za proslavu ovog dana. Glumci su na scenu izašli s kokardama u nacionalnim bojama, Gábor Egressy otpjevao je "Nacionalnu pjesmu", a hor je pjevao mađarsku himnu i patriotsku pjesmu "Poziv". Većina publike željela je da se Táncsics pojavi na bini, ali kada su čuli da je bolestan, odustali su od te želje. Na kraju su se ljudi razišli uz Rákóczijev marš. Međutim, stalni odbor zasjedao je do jutra.
Sljedećeg dana, 16. marta, zamjenik guvernera Peštanske županije Pál Nyáry, zamjenik gradonačelnika Pešte Lipót Rottenbiller i drugi preuzeli su vodstvo pokreta i time su događaji postali od nacionalne važnosti. Prvo što su okupljeni uradili bio je zahtjev za hitno formiranje nacionalne garde, pa su počeli skupljati potpise, prikupivši hiljade njih za nekoliko sati. Narod je tražio oružje. Vojne vlasti izvijestile su da mogu dati samo 500 komada oružja, jer je ostatak odvezen u Komárom. A onda su ljudi, kojih je dotad bilo 20-25 hiljada, zaprijetili da će provaliti u arsenal ako ne dobiju oružje. Tada je imenovan pododbor za podjelu oružja, a nakon jednosatnog vijećanja Rottenbiller je smirio okupljene u sali, a Jókai okupljene na trgu objavljivanjem plana da se okupljeni raziđu po gradskim četvrtima i između sebe izaberu stotinu ljudi, koji bi se smjenjivali kao narodna garda i noću bdjeli nad mirom u gradu. Narednih dana pozvano je na raspodjelu ostalog oružja.
Uvečer su Budim i Pešta bili potpuno osvijetljeni, gomila oduševljenih ljudi uzvikivala je ulicama "Živjela sloboda!" S prozora su visile nacionalne zastave s izvezenom riječju "sloboda". Cijele noći nacionalna garda čuvala je red i mir, hvatajući tražene kriminalce, skitnice i pljačkaše koji su se skrivali na nekoliko lokacija s ciljem da iskoriste turbulentne događaje tog dana.
Za to vrijeme Kossuth je pregovarao sa habsburškim vođama u Beču. Kralj Ferdinand u početku nije želio odobriti zakon izglasan prethodnog dana u parlamentu u Bratislavi, ali je u zoru 16. marta, nakon što je čuo šta se desilo u Budimu i Pešti, bio primoran popustiti. Masovne demonstracije u Pešti i Budimu bez prolijevanja krvi primorale su carskog guvernera da prihvati svih 12 tačaka.
Austrija je te godine imala svojih problema s revolucijom u Beču i u početku je priznala mađarsku vladu. Stoga su službenici generalnog guvernera, u ime kralja, imenovali novi mađarski parlament s Batthyányjem kao prvim premijerom. Nova vlada više nije pripadala kralju nego izabranim predstavnicima zemlje, Parlamentu Ugarske. Dakle, to je bila nezavisna i odgovorna vlada. Austrijska monarhija napravila je i druge ustupke da umiri bečke mase: 13. marta 1848. Metternich je bio primoran podnijeti ostavku na mjesto kancelara. Potom je pobjegao u London iz straha za vlastitu sigurnost.
Parlamentarna monarhija, Batthyányjeva vlada
mini|desno|300px|Parlamentarna izborna kampanja jednog kandidata mini|desno|300px|Otvaranje prvog parlamenta (kolorirana [[litografija Augusta von Pettenkofena prema slici Józsefa Borsosa); parlament je 1848 premješten iz Bratislave u Peštu, gdje je 5. jula počela s radom prva Narodna skupština; na balkonu su članovi prve vlade]] mini|desno|300px|Jelačićevi napadi u posljednjem tromjesečju 1848. mini|desno|300px|[[Bitka kod Pákozda bila je događaj koji je snage hrvatskih lojalista približio Beču, a udaljio od Pešte]]
Car je 17. marta dao odobrenje i Batthyány je formirao prvu mađarsku vladu. Šest dana kasnije povjerio je svoju vladu Saboru. S izuzetkom Kossutha, svi njeni članovi bili su pristalice Széchenyijevih ideja.
Dvanaest tačaka, ili Martovske zakone, kako su ih sada nazivali, tada je usvojilo zakonodavno tijelo i dobili su kraljevsku saglasnost 10. aprila. Mađarska je, u svakom slučaju, postala nezavisna država koju je s Austrijom povezivao samo austrijski nadvojvoda kao palatin. Nova vlada odobrila je sveobuhvatni reformski paket, koji se naziva "Aprilskim zakonima", a kojim je formiran demokratski politički sistem. Novouspostavljena vlada također je zahtijevala da Habsburška Monarhija sve poreze koje je dobijala od Ugarske troši u samoj Ugarskoj te da Sabor Ugarske ima vlast nad ugarskim pukovnijama habsburške vojske.
Batthyány je bio vrlo sposoban vođa, ali je zapeo usred sukoba između Austrijske Monarhije i mađarskih separatista. Bio je privržen ustavnoj monarhiji i težio je održavanju ustava, ali car nije bio zadovoljan njegovim radom.
Josip Jelačić bio je ban Hrvatske i Dalmacije, koje su bile u personalnoj uniji s Kraljevinom Ugarskom. Bio je protivnik nove ugarske vlasti te je podigao vojsku u svojim područjima. To je pravno značilo da se monarh pripremao napasti jednu od imenovanih i zakonitih vlada svoje zemlje s vojskom svoje druge zemlje.
U ljeto 1848, uočivši skori građanski rat, ugarska vlada pokušala je pridobiti podršku Habsburgovaca protiv Jelačića. Ponudila je slanje trupa u sjevernu Italiju. U augustu 1848. carska vlada u Beču službeno je naredila vladi u Pešti da ne formira vojsku.
Batthyány je 29. augusta, uz saglasnost parlamenta, otišao caru s Ferencom Deákom da zamoli da Srbima naredi kapitulaciju i zaustavi Jelačića, koji je namjeravao napasti Ugarsku. No, Jelačić je krenuo naprijed i napao Ugarsku kako bi raspustio njenu vladu, bez ikakve naredbe iz Austrije.
Iako je car formalno razriješio Jelačića dužnosti, Jelačić je sa svojom vojskom 11. septembra 1848. upao u Međimurje i južno prekodunavsko područje Ugarske.
Nakon što je revolucija u Beču ugušena, Franjo Josip zamijenio je na prijestolju svog strica Ferdinanda I, čiji je razum bio oslabio. Novi car nije priznao drugi Batthyányjev premijerski mandat, koji je počeo 25. septembra. Osim toga, ugarski parlament nije priznao Franju Josipa kao "kralja Ugarske" i on je ostao bez te krune sve do 1867. Konačni raskol između Beča i Pešte dogodio se kada je feldmaršal Franz Philipp von Lamberg dobio kontrolu nad svim vojskama u Ugarskoj (uključujući i Jelačićevu). Otišao je u Ugarsku, gdje ga je rulja napala i brutalno usmrtila. Nakon njegovog ubistva carski dvor raspustio je Ugarski sabor i imenovao Jelačića regentom.
U međuvremenu, Batthyány je ponovo otputovao u Beč s namjerom da postigne kompromis s novim carem. Njegovi napori ostali su bezuspješni jer je Franjo Josip odbio prihvatiti reforme, poznate kao "Aprilski zakoni", što je bilo protivustavno jer ih je već bio potpisao Ferdinand, pa ih Franjo Josip nije imao pravo opozvati.
U tome su mađarski liberali u Pešti vidjeli priliku. U septembru 1848. Sabor je malo popustio pred Peštanskim ustankom i dao ustupke da se austro-ugarska unija ne bi raspala. No, okupljale su se kontrarevolucionarne snage. Nakon više lokalnih pobjeda, združene češke i hrvatske jedinice ušle su u Peštu 5. januara 1849.
Zbog toga su Batthyány i njegova vlada podnijeli ostavku, osim Kossutha, Szemerea i Mészárosa. Kasnije, na zahtjev palatina Stjepana, Batthyány je ponovo postao premijer te je 13. septembra najavio pobunu i zatražio da ih palatin predvodi. Međutim, on je, po carevoj naredbi, podnio ostavku i napustio Ugarsku.
U Ugarskoj je sada rat bjesnio na tri fronta: Jelačićeve hrvatske trupe na jugu, Rumuni u Banatu i Transilvaniji na istoku te Austrija na zapadu.
Bitka je postala ključna za mađarsku vojsku zbog njenog utjecaja na politiku i moral. Kossuthovo drugo pismo austrijskom narodu i ova bitka bili su povod za drugu revoluciju u Beču 6. oktobra.
Batthyány je polahko shvatio da ne može postići svoj glavni cilj, a to je bio miran kompromis sa Habsburškom dinastijom. Dana 2. oktobra podnio je ostavku i istovremeno se odrekao svog mjesta u parlamentu. Istog dana ostavke su podnijeli i ministri u njegovoj vladi.
Martovski ustav u Austriji i obnavljanje antagonizma
Habsburška vlada u Beču je 4. marta 1849. proglasila novi, tzv. Stadionov ustav. Centralistički ustav osigurao je vrlo jaku moć monarhu i otvorio put neoapsolutizmu. Izradio ga je austrijski Carski sabor, u kojem Ugarska nije imala zastupnika. Austrijska zakonodavna tijela, poput Carskog sabora, tradicionalno nisu imala nikakvu vlast u Ugarskoj. Uprkos tome, Carski sabor također je pokušao ukinuti Ugarski sabor (koji je postojao kao vrhovna zakonodavna vlast u Ugarskoj od kraja 12. stoljeća). Stadionov ustav pokušao je protivrječiti postojećem Ustavu Ugarske, s idejom da ga i ukine. Štaviše, 7. marta izdan je carski proglas u ime Franje Josipa kojim se utvrđuje jedinstveni ustav za cijelo carstvo, po kojem će Kraljevinom Ugarskom upravljati pet samostalnih vojnih okruga.
Szemereova vlada i regent-predsjednik Kossuth
Kad je Batthyány dao ostavku, imenovan je zajedno sa Szemereom da privremeno vodi vladu, a krajem septembra imenovan je predsjednikom Odbora za nacionalnu odbranu.
Malus
Uzgoj
Divlje jabuke su popularne kao ukrasna drveća, koje daju lijepe cvijetove u proljeće i plodove živih boja u jesen. Plodovi se mogu dosta dugo čuvati tokom zime. Odabrani su i mnoge hibridne sorte, među kojima su naprimjer sorte Everest i Crveni sentinel dobile nagradu za vrtne zasluge Kraljevskog hortikulturnog društva. Drugi varijeteti su obrađeni pod imenima svojih vrsta.
Mađarska revolucija 1848.
Szemereova vlada i regent-predsjednik Kossuth
Iz perspektive Ustava, a prema krunidbenoj zakletvi, okrunjeni ugarski kralj ne može se za života odreći ugarskog prijestolja. Ako je živ, ali ne može obavljati vladarsku dužnost, regent je morao preuzeti njegove dužnosti. Stoga je Ferdinand ostao i dalje zakoniti kralj Ugarske. Ako nije postojala mogućnost automatskog nasljeđivanja prijestolja zbog smrti kralja prethodnika (jer je Ferdinand još bio živ), ali se monarh želio odreći svog prijestolja i imenovati drugog kralja prije svoje smrti, tehnički je postojalo samo jedno pravno rješenje: Sabor je imao ovlasti svrgnuti monarha i izabrati njegovog nasljednika. Zbog pravnih i vojnih napetosti mađarski parlament nije Franji Josipu dodijelio tu čast. Ovaj događaj dao je mađarskom otporu čvrst osnov zakonitosti. Od tog vremena do sloma revolucije, Lajos Kossuth, kao državni poglavar Mađarske, postao je de facto i de jure vladar zemlje. Osim Kázméra Batthyányja, svi članovi nove vlade bili su Kossuthove pristalice.
Nova vlada (Szemereova administracija) formirana je 2. maja 1849:
Od tog vremena Kossuth je imao povećanu količinu moći. Smjer cijele vlade bio je u njegovim rukama. Bez vojnog iskustva, morao je kontrolirati i usmjeravati kretanje vojske; nije bio u stanju zadržati kontrolu nad generalima ili uspostaviti tu vojnu saradnju koja je bila toliko bitna za uspjeh. Naročito je Görgei, čije je sposobnosti Kossuth prvi prepoznao, odbio poslušnost; ta dva čovjeka bila su vrlo različitih osobnosti. Kossuth ga je dvaput smjenjivao, ali ga je oba puta morao vratiti na dužnost. Bilo bi dobro da je Kossuth imao nešto više od Görgeijeve proračunate nemilosrdnosti, jer, kao što je ispravno rečeno, revolucionarna moć koju je prigrabio mogla se održati samo revolucionarnim sredstvima; no, po naravi je bio mehka srca i uvijek milosrdan; iako često odvažan, nedostajalo mu je odlučnosti u ophođenju s muškarcima. Rečeno je da je pokazivao nedostatak lične hrabrosti; to nije nevjerovatno, višak osjećaja, koji ga je učinio tako velikim govornikom, teško se mogao kombinirati s hladnokrvnošću koja se u opasnosti zahtijeva od vojnika; ali niko nije mogao drugima uliti hrabrost kao on.
Tokom cijele oštre zime, koja je uslijedila, njegova energija i duh nikad ga nisu izdali. On je bio taj koji je nadvladao oklijevanje vojske da maršira u pomoć Beču; nakon poraza u bici kod Schwechata, u kojoj je bio prisutan, poslao je Józefa Bema da nastavi rat u Transilvaniji. Krajem godine, kad su se Austrijanci približavali Pešti, zatražio je posredovanje Williama Henryja Stilesa, američkog izaslanika. Alfred Windisch-Grätz, međutim, odbio je sve uvjete. Parlament i vlada pobjegli su u Debrecen, a Kossuth je sa sobom ponio krunu svetog Stjepana, simbol mađarske nacije. U novembru 1848. Ferdinand je abdicirao u korist Franje Josipa. Novi car opozvao je sve ustupke date u martu i stavio van zakona Kossutha i mađarsku vladu – osnovanu zakonito na osnovu Aprilskih zakona. U aprilu 1849, kada su Mađari postigli mnoge uspjehe, nakon što je uzbunio vojsku, Kossuth je objavio Mađarsku deklaraciju nezavisnosti, u kojoj je izjavio da je "kuća Habsburg-Lothringen, puna krivokletstva u očima Boga i ljudi, izgubila pravo na ugarsko prijestolje". To je bio potez karakterističan za njegovu sklonost prema ekstremnoj i dramatičnoj akciji, ali je doprinio nesuglasicama između njega i onih koji su željeli samo autonomiju pod starom dinastijom, a njegovi neprijatelji nisu oklijevali optužiti ga da cilja da postane kralj. Detronizacija je također učinila bilo kakav kompromis s Habsburgovcima praktički nemogućim.
Kossuth je odigrao ključnu ulogu u tome da mađarska vojska provede višesedmičnu opsadu i ponovno zauzimanje Budimskog dvorca, što je konačno uspjelo 21. maja 1849. Nade u konačni uspjeh bile su, međutim, osujećene intervencijom Rusije; svi pozivi zapadnim silama bili su uzaludni, a 11. augusta Kossuth je odstupio u korist Görgeija, s obrazloženjem da u posljednjoj krajnosti sam general može spasiti naciju. Görgei je kapitulirao kod Világosa (danas Șiria u Rumuniji) pred Rusima, koji su predali vojsku Austrijancima.
Malus
Potpodjela
Postoji oko 42 do 55 vrsta i prirodnih hibrida s oko 25 iz Kine, od kojih je 15 endemskih vrsta. Rod Malus podijeljen je u osam odjeljaka (šest s dva dodana u 2006. i 2008. godini)
Mađarska revolucija 1848.
Rat za nezavisnost
mini|250px|[[Opsada Budima (1849)|Opsada Budima u maju 1849.]] Godine 1848. i 1849. mađarski narod, koji je želio nezavisnost, bio je većinski samo u centralnim područjima zemlje, okružen drugim narodima.
El-Ihlas
Postoje razilaženja oko toga da li je ova sura mekanska ili medinska sura. Izgleda da je ovo prvo vjerovatnije, naročito zbog toga što se čini da je Bilal aludirao na nju govoreći "Ehad! Ehad!" ("Jedan! Jedan!", misleći pod tim na Allaha) kad ga je njegov okrutni vlasnik mučio. Prenosi se od Ubejja ibn Ka'ba da je objavljena nakon što su mnogobošci zatražili: "O, Muhammede! Reci nam rodoslov tvoga Gospodara!"
Mađarska revolucija 1848.
Rat za nezavisnost
Austrijska Monarhija i oni koji su je savjetovali manipulirali su Hrvatima, Srbima i Rumunima, dajući obećanja Mađarima jednog dana, a sutradan protivrječna obećanja Srbima i drugim grupama. Neke od tih grupa u borbu protiv mađarske vlade vodile su njihove vođe koje su težile vlastitoj nezavisnosti, što je izazvalo brojne brutalne incidente između Mađara i Rumuna, među ostalim.
El-Ihlas
Originalno arapski
بسم الله الرحمن الرحيم
Mađarska revolucija 1848.
Rat za nezavisnost
Međutim, Mađare je podržavala većina Slovaka, Nijemaca, Rusina i mađarskih Slovenaca,  mađarski Jevreji i mnogi poljski, austrijski i italijanski dobrovoljci. Mađarski revolucionarni parlament 28. jula 1849. proglasio je i donio prve zakone o etničkim i manjinskim pravima u Evropi, ali su oni poništeni nakon što su ruska i austrijska vojska slomile Mađarsku revoluciju. Povremeno bi austrijski dvor pretjerao u taktici "zavadi, pa vladaj" u Mađarskoj – s nekim sasvim nenamjernim rezultatima. To se dogodilo u slučaju Slovaka, koji su počeli rat kao barem ravnodušni, ako ne i antimađarski raspoloženi, ali su došli podržati mađarsku vladu protiv dinastije. No, u drugom slučaju, austrijski dvostruki aršini donijeli su borcima za mađarsku stvar neke još više iznenađujuće saveznike tokom rata 1849.
El-Ihlas
Transkripcija
Bismillāhir-rahmānir-rahīm
Mađarska revolucija 1848.
Hrvati
Kraljevina Hrvatska bila je u personalnoj uniji s Kraljevinom Ugarskom od 12. stoljeća. Hrvatski nacionalizam početkom 19. stoljeća bio je slab, ali je rastao sa sve većim mađarskim pritiskom, posebno nakon donošenja Aprilskih zakona, koji su ignorirali hrvatsku autonomiju unutar Ugarske.
El-Ihlas
Besim Korkut
U ime Allaha, Milostivog, Samilosnog
Mađarska revolucija 1848.
Hrvati
Kao odgovor, hrvatske vođe pozvale su na formiranje zasebne Trojedne kraljevine. Ban Jelačić, koji će kasnije postati cijenjeni hrvatski junak, nastojao je osloboditi Hrvatsku od Ugarske kao zasebnu cjelinu pod Habsburzima. Na kraju je otputovao u Beč kako bi položio zakletvu za položaj savjetnika austrijskog cara. Ubrzo nakon što je Kossuth proglasio nezavisnu Kraljevinu Ugarsku zbacivši s prijestolja Habsburge, Hrvati su se pobunili protiv Mađara i izjavili lojalnost Austriji. Prve borbe u Mađarskoj revoluciji bile su između Hrvata i Mađara, a intervencija hrvatskih podanika lojalnih Austriji izazvala je potres u Beču. Jelačić je poslao svoju vojsku po vlastitom nalogu, nadajući se da će suzbiti rastuću moć mađarskih revolucionara, ali nije uspio i Mađari su ga 29. septembra odbili kod Pákozda.
El-Ihlas
Mustafa Mlivo
U ime Allaha, Milostivog, Milosrdnog!
Mađarska revolucija 1848.
Hrvati
Po završetku Mađarske revolucije Hrvatskom je direktno upravljala Austrija sve do Hrvatsko-ugarske nagodbe 1868.
El-Ihlas
Muhammed Pandža i Džemaluddin Čaušević
U ime Boga, Sveopćeg Dobročinitelja Milostivog
Objašnjenje Bismille
Arapski: بِسْمِ اللّهِ الرَّحْمـَنِ الرَّحِيم Transliteracija: Bismillāhir-raḥmānir-raḥīm Prijevod: U ime Allaha, Milostivog, Samilosnog
Mađarska revolucija 1848.
Srbi
Vojvodina je postala ugarska krunska zemlja nakon poraza Osmanlijskog Carstva u Velikom turskom ratu.
Emily u Parizu
Premijera
Dana 2. oktobra 2020. godine, Serija je premijerno emitirana na Netflixu.
Mađarska revolucija 1848.
Srbi
mini|250px|Bitka kod Vršca, između armije Srpske Vojvodine i ugarske armije (januar 1849) Između Tise i Transilvanije, sjeverno od Dunava, smještena je bivša regija Ugarske nazvana Banat. Nakon Mohačke bitke, pod osmanlijskom vlašću u područje sjeverno od Dunava doselili su se Južni Slaveni zajedno s osvajačkom osmanlijskom vojskom. Godine 1804. južno od Dunava formirana je polunezavisna Kneževina Srbija s glavnim gradom Beogradom. Tako je 1849. Dunav odvojio Srbiju od Kraljevine Ugarske. Ugarska regija sjeverno od rijeke zvala se Vojvodina, a u njoj je tada živjelo gotovo pola miliona srpskih stanovnika. Prema popisu iz 1840, Srbi su činili 49% ukupnog stanovništva u Vojvodini i tražili su nezavisnost ili pripajanje Kneževini Srbiji. Suočeni s nastajućim pokretom za nezavisnost Mađarske, koji je doveo do revolucije 1848, Habsburgovci su obećali nezavisan status Srbima u Vojvodini unutar Austrijskog Carstva.
Malijev likovac
Malijev likovac (lat. Daphne malyana Blečić je endemska biljka iz porodice Thymelaeaceae: likovci.
Emily u Parizu
Kritike
Na sajtu agregatora Rotten Tomatoes, serija ima odobrenje 63%, s prosječnom ocjenom 5,81/10 na temelju 55 recenzija. Metacritic dao je filmu ocjenu 60 od 100 na osnovu 17 kritičara, ukazujući na "mješovite ili prosječne kritike".
Malijev likovac
Opis
Malijev likovac je uvijek zeleni patuljasti, polegli grmić, obično visine 5-10 pa do 30 Prema općem habitusu izgleda kao da je srastao s okomitom stjenovitom  liticom,gdje obično raste. Grane i ogranci su  brojni, ali kratki i ispresavijani,  sa  kvrzicastim ožiljeima od ranije opalih listova. Kora mu je sivkasta ili smeđecrvena, pot­puna gola. Listovi sitni, dugi oko 15–18 mm, a široki oko 6 mm. Lopatasti su, a produžuju se u  kratku peteljku. Zatupljeni su, a rijetko  sa  malim šiljkom, kožasti. Obod im je obrubljen, lice zeleno, a naličje modrozeleno sa razasutim prileglim dla­čieama.
Cvjeta u aprilu. Cvjetište je cjevasto produženo, slično ocvijeću. Dlakavo je ili gotovo golo, a nije naduveno. Na rubu  cvjetišta ima  4 čašična, jajolika lapa koji su zašiljeni ili lancetasti. Kraći su od cvje­tišta ili jednako dugi.
Plodnica je svilenkasto-dlakava ili skoro gola, jednodijeln, sa jednim sjemenim zametkom. Njuška tučka je sjedeća, slabo  maljava. Plod je suha,  jajolika, zelenkasta jednosjemena koštunica, poput  bobe; rano  sazrijeva.
Ekologija i rasprostranjenje
Ova vrsta je endem  Jugoistočnih Dinarida. U Bosni se najčešće susreće na slijedećim planinama:
El-Ihlas
Objašnjenje Bismille
Ova sura, kao i sve druge, osim sure Et-Tevba, počinje ovim riječima, tj. Bismillom, koja nije dio nijedne sure i ne računa se u broj ajeta, osim u slučaju El-Fatihe. Ipak, ona se piše na početku svake sure (osim Et-Tevbe) u svim štampanim primjercima Kur'ana (mushafima) budući da je u Kur'anu naređeno da se prije učenja Kur'ana spomene Allahovo ime.
Mađarska revolucija 1848.
Srbi
U tu svrhu u februaru 1849. Josif Rajačić imenovan je vojvođanskim patrijarhom. Bio je pristalica Srpskog nacionalnog pokreta iako donekle konzervativan, s proaustrijskim naklonostima. U ključnom trenutku tokom rata protiv ugarske vlade, krajem marta 1849, kada je Austrijancima trebalo više srpskih vojnika za vođenje rata, austrijski general Juraj Rukavina Vidovgradski, koji je zapovijedao austrijskim trupama u Ugarskoj, službeno je ponovo obećao nezavisnost Vojvodine i pristao na sve zahtjeve patrijarha u vezi sa srpskom narodnošću. Pristajanje na zahtjeve patrijarha trebalo je značiti ublažavanje stroge vojne uprave nad Vojvodinom. Pod tom upravom u pograničnim područjima svaki muškarac u dobi od 16 do 60 godina mogao je biti regrutiran u vojsku. 250px|mini|lijevo|[[Bitka za Tápióbicske (4. april 1849); autor: Mór Than]] Vojvođanski Srbi očekivali su da će njihova obaveza služenja u austrijskoj vojsci biti prva mjera koja će biti ublažena. No, novi car Franjo Josip imao je druge ideje i to obećanje prekršeno je ne više od dvije sedmice nakon što je dato Vojvođanima. To je dovelo do podjele u stanovništvu Vojvodine i barem dio Srba u toj pokrajini počeo je podržavati izabranu ugarsku vladu protiv Austrijanaca. Neki Srbi nastojali su omiliti srpsku naciju Austrijskom Carstvu kako bi promovirali nezavisnost Vojvodine.
Uz rat na tri fronta, nije se pretpostavljalo da bi ugarska vlada mogla dugo izdržati nakon početka neprijateljstava. No, događaji na početku rata išli su joj u prilog. Jedinstvo Srba na južnom frontu uništila je austrijska perfidnost u vezi s pravnim statusom Vojvodine.
Neki desničarski učesnici Srpskog nacionalnog pokreta smatrali su da "revolucija" u Mađarskoj više ugrožava povlastice zemljoposjednika i plemića u Srpskoj Vojvodini nego austrijske okupatore.
Na početku rata Mađarske odbrambene snage (Honvédség) pobijedile su u nekim bitkama protiv Austrijanaca, naprimjer, kod Pákozda u septembru 1848. i Isaszega u aprilu 1849, kada je čak i objavljena Deklaracija nezavisnosti. Istog mjeseca Artúr Görgei postao je novi vrhovni zapovjednik svih vojski Mađarske Republike.
Nakon pada Mađarske revolucije 1849. Vojvodina je postala austrijska krunska zemlja. Godine 1860. ponovo je postala zemlja ugarske krune i bila je dio Mađarske do kraja Prvog svjetskog rata.
Slovaci
mini|Slovački dobrovoljci (1848/49) Jedinice slovačkih dobrovoljaca bile su reakcionarni oružani pokret koji se suprotstavljao Mađarskoj revoluciji. Organizirani u zapadnim dijelovima moderne Slovačke, dobrovoljci su vodili višestruku kampanju preko većinskih slovačkih područja u Gornjoj Ugarskoj sve do Košica na istoku. Njihove vođe – Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban i Michal Miloslav Hodža – borile su se da steknu potpunu podršku slovačkog naroda. Mnoge slovačke seljake više je zabrinjavalo ukidanje feudalnog služenja, a ne širi nacionalni ciljevi. Vjerske razlike također su imale ključnu ulogu jer su vođe slovačkih dobrovoljaca bile pretežno protestanti, što je dovelo do poteškoća u pridobijanju podrške u regijama s katoličkom slovačkom većinom. Kao rezultat toga, mogli su regrutirati samo do 2000 ljudi, dok je mnogo viši postotak slovačkog stanovništva služio u Mađarskom domobranstvu, među mađarskim revolucionarima.