cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NGC 1165
NGC 1165 (također poznat kao ESO 417-8, IRAS 02567-3217, MCG -5-8-9 i PGC 11270) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 226 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 2,50 (164 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (59 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 19. oktobra 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Glikogen
mini|300px|Struktura glikogena mini|300px|2-D profil glikogena. [[Protein u glukogenin (u centru) je okružen granama glukoznih jedinica. Cijela globularna granula može sadržavati i oko  30.000 glukoznih jedinica. ]]
Glikogen je polisaharid glukoze koji predstavlja primarni skladišni oblik ugljikohidrata kod kičmenjaka. Po značenju u metabolizmu, analog je skrobu kod biljaka. Stvara se uglavnom u jetri i mišićima,iako gotovo sve tjelesne ćelije imaju sposobnost uskladištavanja manjih količina glikogena.
Rezerve glikogena u jetri predstavljaju skladišta glukoze koja se, pri padu koncentracije glukoze u krvi, veoma brzo mogu mobilizirati i taj pad kompenzirati. Mišićni glikogen je glavni izvor energije tokom intenzivnih fizičkih napora, pri čemu oslobođena glukoza nikada ne prelazi u krvotok. Iako daleko manje prisutne od rezervi lipida, rezerve glikogena su veoma značajne i u energetski bogatim stanjima, prve se popunjavaju, čim se poveća koncentracija glukoze.
Struktura
Glikogen je razgranati homopolisaharid (homoglikan) sa monosaharidnim jedinicama molekula α-D-glukoze. Sadrži do oko 50.000 monosaharidnih ostataka, pri čemu molekulska masa varira između 106 i 1.6×107 daltona. Molekule glukoze su u uglavnom povezane α-(1→4)-glikozidnim vezama, čime se formiraju duži lanci, koji se dalje granaju i formiraju bočne lance preko α-(1→6)-glikozidnih veza. Razgranatost molekula varira, tako da se, u središtu molekula, bočni lanci odvajaju na svaka četiri ostatka glukoze, pri čemu nikada nisu bliži od četiri ostatka (usljed specifičnosti enzima grananja). Bočne grane na periferiji molekula su rjeđe, tek na svakih 6-10 molekula glukoze. Ovakva strukturna organizacija uvjetuje prisustvo velikog broja neredukujućih krajeva, što je bitno za brzu hidrolizu jer se razgradnja glikogena počinje sa neredukujućih krajeva. Osim toga, nelinearnost molekula omogućava nihovo gusto pakovanje. Sekundarna struktura je najčešće globularna pa zauzima veoma malo prostora, u poređenju sa molekulskom masom. Redukujući kraj glikogena nalazi se u unutrašnjosti i nije slobodan. Za njega se kovalentnom vezom, preko ostatka tirozinske grupe, spaja specifični protein — glikogenin. U biosintezi glikogenina prajmer je glikogenin, onda kada počinje od prekursora sa manje od 7 ostataka glukoze.
Zastupljenost i uloga u organizmu
Ukupne rezerve glikogena u organizmu su primarno smješten u jetri i mišićima. Kod odraslih osoba, u jetri ima do 100g glikogena, a odatnih 200g je u mišićima. Glikogen se skladišti u obliku zrnaca u citosolu ćelija. Ćelije jetre, u odnosu na svoju masu, mogu primiti maksimalno 5-8% glikogena, a u mišićima oko 1-3%. Zasićenost ćelija glikogenom, uglavnom ovisi o dužini gladovanja, fizičkoj aktivnosti,  ali i udjelu ugljikohidrata u ishrani. Pri mirovanju, rezerve glikogena mogu zadovoljiti energetske potrebe organizma u periodu od oko 12 sati intenzivnog gladovanja.
Glikogen se ne skladišti u većoj mjeri od spomenute, jer ne predstavlja najsvrsishodniji oblik deponovanja energije; veže dva puta veću količinu vode od svoje mase, a daje 2,5 puta manje energije od iste mase neutralnih masti.
Rezerve glikogena se neprestano troše i obnavljanju. Nakon uzimanja, probave i apsorpcije hrane bogate ugljikohidratima, povećanja se razina glukoze u krvi, što utiče na lučenje insulina (iz pankreasa). U nizu kompleksnih regulatornih uloga koje obavlja u metabolizmu, insulin utiče na povećan ulaz glukoze u ćelije. Pošto je glukoza osmotski veoma aktivna, normalno se ne deponira u ćelijama, nego brzo glikolizira. U ćelijama jetre i mišića, insulin istovremeno aktivira proces glikogeneza — biosinteze glikogena, što omogućava konverziju preuzete glukoze u glikogen. Nakon zasićenja ćelija glikogenom, suvišna glukoza, u nizu metaboličkih procesa, pretvara se u lipide, a suvišna energija skladišti u vidu triacilglicerola.
Promet glikogena u jetri
Okončanjem priliva glukoze iz probavnog trakta, razina insulina opada. Za homeostazu razine glukoze u krvi odgovoran je i hormonglukagon. Budući da je je glukoza najneposredniji izvor energije za ćelije, a za neurone i jedini (osim u periodu dugotrajnog gladovanja), razina glukoze u krvi posljedično počinje da opada. Glukagon smanjuje intenzitet preuzimanja glukoze iz krvotoka, inhibira nebitne anaboličke procese i regulatorno utiče na mobilizaciju rezervi glikogena. Oslobođena glukoza iz hepatocita, prelazi zatim  u krvotok. Suštinski, glikogen jetre predstavlja depo glukoze koji, između obroka, obezbjeđuje konstantan dotok ovog šećera perifernim organima i tkivima. Ova uloga se označava i kaopuferska uloga jetre za glukozu.
Promet glikogena u mišićima
U mišićima, glikogenma ne učestvuje u održavanju homeostaze glukoze, nego je isključivo rezerva energije u samim mišićima. U mirovanju ili pri umjerenim fizičkim aktivnostima, energetske potrebe za održavanje mišićnog tonusa i umjerenog rada podmiruju se aerobnim metabolizmom — masne kiseline, glukoza i kisik, u dovoljnim količinama, dopremaju se do mišićnog tkiva, razgrađuju i konačno uključuju u respiratorni lanac čime se, u oksidativnoj fosforilaciji, obezbjeđuje znatna količina energije. Pod navedenim okolnostima, taj iznos zadovoljava oko 95% energetskih potreba mišića. Tokom intenzivnog fizičkog rada, potrebe za energijom se snažno povećavaju pa relativno spor aerobni metabolizam nije dovoljan da ih pravovremeno podmiri. Po utrošku kreatin-fosfata, kao najneposrednije rezerve energije koja je deponirana u mišićima, počinje glikogenoliza. Njome se brzo oslobađaju velike količine uskladištene glukoze, koja se razgrađuje do piruvata, a zatim i redukucira do laktata, uz stvaranje ATP. Anaerobni put stvaranja ATP je oko 100 puta brži od aerobnog.
Katabolizam
mini|500px|Djelovanje glikogen fosforilaze na glikogen Proces razgradnje glikogena do glukoze označava se kao glikogenoliza. To je proces koji kataliziraju tri enzima, uz odvajanje po jedane molekule glukoze, u vidu glukoze-6-fosfata (sa neredukujućih krajeva glikogena). Proces je pod kontrolom brojnih faktora, ali se u biti zasniva na alosternoj modulaciji i kovalentnoj modifikaciji enzima koji ga kataliziraju. Nastala glukoza-6-fosfat (G6P) u hepotocitima se defosforilizira pod djejstvom specifične fosfataze, nakon čega glukoza difundira u krvotok. G6P djelimično ulazi i u fosfoglukonatni put, a G6P u mišićima se primarno uključuje u glikolitički put.
Anabolizam
Proces biosinteze glikogena je glikogeneza. Taj proces Kataliziraju također tri enzima, pri čemu je prva reakcija endergonska: formiranje UDP-glukoze. Njena bit je uaktiviranju glikozidnih jedinica, koje se zatim vežu u rastući lanac glikogena, pri čemu se vezana energija troši za formiranje glikozidne veze. U ćelijama sa potpunim gubitkom glikogena, za njegovu sintezu je neophodan glikogenin, kao prajmer koji omogućava i autokatalizira vezivanje prvih 7 ostataka glukoze. Glikogeneza je također strogo kontrolirana, posebno hormonima, posredovanom kovalentnom modifikacijom glikogen-sintaze.
Poremećaji
Hipoglikemija, koja je izazvana viškom insulina, koči proces glikogenolize, inhibirajući glikogen-fosforilazu, a time i oslobađanje rezervi glukoze. Manjak insulina pak sprečava ulazak glukoze u ćelije, pa i stvranje rezervi u molekulama glikogena. Normalizacija metabolizma glukoze uglavnom uravnotežava i metabolizam glikogena.
IC 2322
IC 2322 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Srčani zastoj
Srčani zastoj je pojava kada srce iznenada i neočekivano prestane da kuca. To je bolest za hitnu medicinsku pomoć koja će bez hitne medicinske intervencije za nekoliko minuta rezultirati iznenadnom srčanom smrću. Kardiopulmonalna reanimacija (CPR) i eventualno defibrilacija su potrebni dok se ne može obezbijediti dalji tretman. Srčani zastoj dovodi do brzog gubitak svijesti, a disanje može biti nenormalno ili odsutno.
Faktori rizika
Faktori rizika za iznenadni srčani zastoj (SCA) su slični onima kod koronarne arterijske bolesti i uključuju godine, pušenje cigareta, visok krvni pritisak, visok holesterol, nedostatak fizičke vežbe, gojaznost, dijabetes i porodična historija srčanih bolesti. Prethodna epizoda iznenadnog zastoja srca takođe povećava vjerovatnoću budućih epizoda. Statistička analiza mnogih od ovih faktora rizika utvrdila je da se otprilike 50% svih srčanih zastoja događa u 10% populacije za koju se smatra da je pod najvećim rizikom zbog ukupne štete višestrukih faktora rizika, pokazujući da kumulativni rizik od više komorbiditeta premašuje zbir svakog rizika pojedinačno.
Pokazalo se da funkcionalne promjene u srcu kao što su smanjena ejekcijska frakcija ili srčana aritmija povećavaju rizik od srčanog zastoja i djeluju neovisno od prethodno navedenih faktora rizika. Stanja koja dovode do ovih funkcionalnih promjena mogu se steći nakon prethodne ozljede srca ili naslijediti kroz porodičnu anamnezu aritmogenih poremećaja.
Znakovi i simptomi
Kada se sumnja na srčani zastoj zbog znakova nesvestice ili abnormalnog disanja, posmatrač treba da pokuša da oseti puls tokom 10 sekundi; ako se ne osjeti puls, treba pretpostaviti da je žrtva ima srčani zastoj. Kao posljedica gubitka cerebralne perfuzije (protok krvi u lmozak), osoba će brzo izgubiti svijest i može prestati da diše. Iskustva bliske smrti prijavljuje 10 do 20 posto ljudi koji su preživjeli srčani zastoj, što pokazuje određeni nivo kognitivnih procesa koji su još uvijek aktivni tokom reanimacije.
Uzroci i mehanizmi
Iznenadni srčani zastoj (SCA) ili iznenadna srčana smrt (SCD) nastaju kada srce naglo počne da kuca u abnormalnom ili nepravilnom ritmu (aritmija). Bez organizirane električne aktivnosti u srčanom mišiću, nema konzistentne kontrakcije komora, što rezultira nesposobnošću srca da stvori adekvatan srčani minutni volumen (upumpavanje krvi iz srce u ostatak tijela). Postoji mnogo različitih tipova aritmija, ali one koje se najčešće bilježe kod iznenadnog zastoja srca su komorska tahikardija i komoraka fibrilacija. Manje uobičajeni uzroci aritmija kod srčanog zastoja uključuju električnu aktivnost bez pulsa (PEA), bradijaritmije ili asistole. Takvi se ritmovi vide kada postoji produženi srčani zastoj, progresija komorske fibrilacije ili napori kao što je defibrilacija da bi se osoba reanimirala. Čini se da promjene ritma također imaju korelaciju s osnovnim uzrokom srčane ozljede kada su prisutni (ishemijski vs. neishemijski uzroci).
Iznenadni zastoj srca može biti posljedica srčanih i nekardijalnih uzroka, uključujući sljedeće:
Bolest koronarnih arterija
Bolest koronarne arterije (CAD), također poznata kao ishemijska bolest srca, odgovorna je za 62 do 70 posto svih iznenadnih srčanih smrti. CAD je mnogo rjeđi uzrok iznenadne srčane smrti kod osoba mlađih od 40 godina. Slučajevi su pokazali da je najčešći nalaz pri postmortalnom pregledu iznenadne srčane smrti hronična visokostepena stenoza barem jednog segmenta velike koronarne arterije, arterija koje opskrbljuju srčani mišić krvlju. Ova stenoza je često rezultat suženja i otvrdnuća arterija nakon taloženja holesterolskih plakova i upale tokom nekoliko godina. Ovo nakupljanje i remodeliranje koronarnih sudova zajedno sa drugim sistemskim krvnim sudovima karakteriše napredovanje aterosklerotske kardiovaskularne bolesti. Kada stabilan plak pukne, može blokirati protok krvi i kisika kroz male arterije što rezultira ishemijskom ozljedom. Povreda tkiva nakon ishemije može dovesti do strukturnih i funkcionalnih promjena koje sprečavaju srce da nastavi normalne cikluse provodljivosti i mijenja otkucaje srca.
Neaterosklerotske abnormalnosti koronarnih arterija
Abnormalnosti koronarnih arterija koje nisu povezane s aterosklerozom uključuju kongenitalne anomalije koronarne arterije (najčešće anomalno porijeklo lijeve koronarne arterije iz plućne arterije), upalu poznatu kao koronarni arteritis, embolija, vazospazam i mehaničke abnormalnosti povezane s bolestima ili traumom vezivnog tkiva. Ova stanja uzrokuju 10-15% srčanih zastoja i iznenadne srčane smrti.
Strukturalna srčana bolest
Strukturne bolesti srca koje nisu povezane s koronarnom bolešću čine 10% svih iznenadnih srčanih smrti. Primjeri ovih uključuju: kardiomiopatije (hipertrofijska, dilatirana ili aritmogena kardiomiopatija), poremećaji srčanog ritma, bolest srčanog ritma, miokarditis, i kongestivno zatajenje srca. Smatra se da je hipertrofija lijeve komore vodeći uzrok iznenadne srčane smrti u populaciji odraslih. Ovo je najčešće posljedica dugotrajnog visokog krvnog pritiska, ili hipertenzije, koja je izazvala neprilagođenu promjenu zida glavne pumpne komore srca, lijeve komore. Povišeni krvni pritisak znači da srce mora pumpati još jače kako bi krv prokrvila na adekvatan način kroz tijelo. Ako srce to radi duži vremenski period zbog nekontrolirane hipertenzije, lijeva komora može hipertrofirati (narasti) na način koji smanjuje djelotvornost srca. Hipertrofija lijeve komore može se pokazati na ehokardiogramu i elektrokardiogramu (EKG).
Pregled iznenadnih srčanih smrti u Sjedinjenim Državama iz 1999. godine otkrio je da strukturne bolesti srca čine preko 30% iznenadnih srčanih zastoja kod osoba mlađih od 30 godina. Studija vojnih regruta starosti 18-35 godina pokazala je da je to činilo više od 40% iznenadnih srčanih smrti.
Kongestivna srčana insuficijencija pet puta povećava rizik od iznenadne srčane smrti.
Sindromi naslijeđenih aritmija
Aritmije koje nisu uzrokovane strukturnom srčanom bolešću čine 5 do 10% iznenadnih srčanih zastoja. Oni su često uzrokovani genetičkim poremećajima koji dovode do abnormalnih srčanih ritmova. Genetičke mutacije često utiču na specijalizirane proteine poznate kao ionski kanali koje provode električno nabijene čestice kroz ćelijsku membranu, pa se ova grupa stanja često naziva kanalopatije. Primjeri ovih nasljednih sindroma aritmije uključuju sindrom dugog QT intervala (LQTS), Brugada sindrom, kateholaminergijska polimorfna komorska tahikardija i sindrom kratkog QT intervala. Mnogi su također povezani s okolišnim ili neurogenim okidačima kao što je odgovor na preglasne zvukove koji mogu izazvati smrtonosne aritmije. Ostala stanja koja promovišu aritmije, ali nisu uzrokovana genetičkim mutacijama uključuju Wolff-Parkinson-Whiteov sindrom.
Sindrom dugog QT intervala, stanje koje se često spominje kod smrti mladih ljudi, javlja se kod jednog od svakih 5.000 do 7.000 novorođenčadi i procjenjuje se da je odgovoran za 3.000 smrtnih slučajeva svake godine u poređenju sa otprilike 300.000 srčanih zastoja koje vide hitne službe. Ova stanja su dio ukupnih smrtnih slučajeva povezanih sa srčanim zastojem, ali predstavljaju stanja koja se mogu otkriti prije zastoja i koja se mogu liječiti. Simptomska ekspresija sindroma dugog QT-a je prilično široka i češće se manifestuje sinkopa, a ne srčani zastoj. Međutim, rizik od srčanog zastoja je i dalje prisutan i osobe sa porodičnom historijom iznenadnih srčanih zastoja treba da se pregledaju na LQTS i druge uzroke smrtonosne aritmije koji se mogu liječiti. Viši nivoi rizika od srčanog zastoja povezani su sa ženskim spolom, značajnijim produženjem QT intervala, historijom neobjašnjive sinkope (nesvjestice) ili prerane iznenadne srčane smrti. Dodatno, osobe sa LQTS-om trebale bi izbjegavati određene lijekove koji nose rizik od povećanja ozbiljnosti ove abnormalnosti provodljivosti, kao što su određeni antiaritmici, antidepresivi i hinolon ili makrolidni antibiotici.
Nesrčani uzroci
Nesrčani uzroci čine 15 do 25% srčanih zastoja. Najčešći nesrčani uzroci su trauma, velika krvarenja (gastrointestinalno krvarenje, ruptura aorte ili intrakranijalno krvarenje), hipovolemično krvarenje, predoziranje, davljenje i plućna embolija. Srčani zastoj također može biti uzrokovan trovanjem kao što je ubodi određenih meduza, ili strujnim udarom, poput munje.
Reverzibilni uzroci
Drugi nesrčani uzroci srčanog zastoja mogu biti rezultat privremenih poremećaja homeostaza u tijelu Ovo može biti rezultat promjena u omjeru elektrolita, zasićenosti kisikom ili promjenama drugih iona koji utiču na pH tijela.
Mnemonika za reverzibilne uzroke
"Hs i Ts" je naziv za mnemotehniku koja se koristi za pamćenje izlječivih ili reverzibilnih uzroka srčanog zastoja. Napomena: Ova mnemonika uključuje uzroke srčanog i nesrčanog porijekla, ali svi su reverzibilni, uz odgovarajući tretman koji je vremenski osjetljiv.
Mehanizam
Definitivni električni mehanizmi srčanog zastoja, koji mogu nastati iz bilo koje od gore navedenih funkcionalnih, strukturnih ili fizioloških abnormalnosti, karakterizirani su tahiaritmijskim ili bradiaritmijskim događajima koji ne dovode do sistole. Tahiaritmije se dalje mogu klasificirati kao komorska fibrilacija (V-fib) i bez pulsa ili trajna komorskaa tahikardija (V-tach), a obje su brze i nestalne aritmije koje mijenjaju cirkulatorni put tako da se adekvatan protok krvi ne može održati i nije adekvatan da zadovolji potrebe tijela.
Mehanizam odgovoran za većinu iznenadnih srčanih smrti je ventrikulska fibrilacija. Ventrikulska fibrilacija je tahiaritmija koju karakterizira turbulentna električna aktivnost u ventrikulskomom dijeku miokarda koja dovodi do previše neorganiziranog i brzog otkucaja srca proizvodeći bilo kakav značajan minutni volumen srca, što rezultira nedovoljnom perfuzijom mozga i esencijalnih organa. Kod komorske tahikardije, srce također kuca brže od normalnog, što može spriječiti srčane komore da se pravilno pune krvlju. Neki od elektrofizioloških mehanizama koji podupiru ventrikulske fibrilacije uključuju ektopijski automatizam, ponovni ulazak i aktiviranu aktivnost. Strukturne promjene u oboljelom srcu kao rezultat nasljednih faktora (mutacije u genima za kodiranje ionskih kanala, naprimjer) ne mogu objasniti iznenadnu srčanu smrt.
I ventrikulska fibrilacija i ventrikulska tahikardija mogu dovesti do toga da srce neučinkovito pumpa krv u tijelo. Ventrikulsku tahikardiju karakterizira izmijenjen QRS kompleks i broj otkucaja srca veći od 100 otkucaja u minuti. Kada se V-tah održava (traje najmanje 30 sekundi), neadekvatan dotok krvi u srčano tkivo može dovesti do zastoja srca.
Bradiaritmije se javljaju nakon disocijacije spontane električne provodljivosti i mehaničke funkcije srca što rezultira električnom aktivnošću bez pulsa (PEA) ili potpunim odsustvom električne aktivnosti srca što rezultira asistolom. Slično kao i kod tahiaritmija, ova stanja dovode do nemogućnosti da se održi i adekvatan protok krvi, iako je u slučaju bradijaritmija osnovni uzrok odsustvo mehaničke aktivnosti, a ne brzi otkucaji koji dovode do dezorganizacije.
Dijagnoza
Ultrazvuk na mjestu pružanja pomoći (POCUS) je alat koji se može koristiti za ispitivanje pokreta srca i snage njegove kontrakcije kod osobe koja je doživjela srčani zastoj uz krevet. POCUS može precizno dijagnosticirati srčani zastoj u bolničkim uvjetima, prevazilazeći neke od nedostataka dijagnoze provjeravanjem centralnog pulsa (karotidne arterije ili subklavijske arterije), kao i otkrivanjem pokreta i kontrakcija srca.
Koristeći POCUS, kliničari mogu imati ograničene, dvodimenzionalne poglede na različite dijelove srca tokom zastoja. Ove slike mogu pomoći kliničarima da utvrde da li je električna aktivnost u srcu bez pulsa ili pseudobezpulsna, kao i da im pomognu da dijagnosticiraju potencijalno reverzibilne uzroke zastoja. Objavljene smjernice udruženja American Society of Echocardiography, American College of Emergency Physicians, European Resuscitation Council i American Heart Association, kao i preoperativne smjernice Advanced cardiac life support, prepoznali su potencijalne prednosti korištenja POCUS-a u dijagnostici i upravljanju srčanim zastojem.
Zbog nepreciznosti ovog metoda dijagnoze, neka tijela poput Evropskog savjeta za reanimaciju (ERC) smanjila su njen značaj. Umjesto toga, sadašnje smjernice podstiču pojedince da započnu CPR kod bilo koje osobe bez svijesti koja ima odsutno ili abnormalno disanje. Vijeće za reanimaciju u Ujedinjenom Kraljevstvu stoji u skladu s preporukama ERC-a i preporukama American Heart Association. Predložili su da tehniku provjere karotidnih pulseva trebaju koristiti samo zdravstveni radnici sa specifičnom obukom i stručnošću, a čak i tada da je treba promatrati u kombinaciji s drugim pokazateljima kao što je agonalno disanje.
Predložene su razni drugi metodi za otkrivanje cirkulacije, a samim tim i dijagnosticiranje srčanog zastoja. Smjernice koje slijede prema preporukama Međunarodnog komiteta za vezu za reanimaciju (ILCOR) iz 2000. bile su da spasitelji traže "znakove cirkulacije", ali ne posebno puls. Ovi znakovi su uključivali kašalj, dahtanje, boju, trzanje i kretanje. Međutim, suočeni sa dokazima da su ove smjernice bile nedjelotvorne, nova preporuka ILCOR-a je da se srčani zastoj treba dijagnosticirati kod svih unesrećenih koji su u nesvijesti i ne dišu normalno, sličan protokol koji je usvojilo Evropsko vijeće za reanimaciju.<ref. name="AHA05"/> U neakutnom okruženju gdje je pacijent istekao, dijagnoza srčanog zastoja može se obaviti putem molekulske autopsije ili postmortem molekulskog testiranja koji su srčani defekti koje koristi skup molekulskih tehnika za pronalaženje ionskih kanala. Ovo bi moglo pomoći da se razjasni uzrok smrti pacijenta.
IC 669
IC 669 (također poznat kao MCG 1-28-40, PGC 33662 i UGC 6174) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 404 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 1,20 (141 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (82 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio David Peck Todd 3. decembra 1877. godine.
Srčani zastoj
Dijagnoza
Drugi fizički znakovi ili simptomi mogu pomoći u određivanju potencijalnog uzroka srčanog zastoja. Ispod je grafikon kliničkih nalaza i znakova/simptoma koje osoba može imati i potencijalni uzrok povezan s tim.
Klasifikacije
Kliničari klasifikuju srčani zastoj u "šokirani" u odnosu na "nešokirani", što je određeno ritmom EKG. Ovo se odnosi na to da li se određena klasa srčane aritmije može liječiti pomoću defibrilacija. Dva ritma koja se mogu šokirati su ventrikulska fibrilacija i ventrikulsksa bespulsna tahikardija dok su dva "nešokova" ritma asistola i električna aktivnost bez pulsa.
IC 669
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Srčani zastoj
Upravljanje
Iznenadni zastoj srca može se liječiti pokušajima reanimacija. Ovo se obično izvodi na osnovu protokola zvanih osnovna podrška života, napredna podrška za život srca (ACLS), pedijatrijska napredna podrška života (PALS) ili program neonatalne reanimacije (NRP).
Kardiopulmonalna reanimacija
Rana kardiopulmonalna reanimacija (CPR) je neophodna za preživljavanje srčanog zastoja s dobrom neurološkom funkcijom. Preporučuje se da se počne što je prije moguće uz minimalne prekide nakon početka. Komponente CPR-a koje čine najveću razliku u preživljavanju su kompresija grudnog koša i defibrilacijski udarni ritmovi. Nakon defibrilacije, kompresije grudnog koša treba nastaviti dvije minute prije nego što se ponovo izvrši provjera ritma. Ovo se zasniva na stopi kompresije od 100–120 kompresija u minuti, dubina kompresije od 5–6 centimetara u grudni koš, puna povratak grudnog koša i brzina ventilacije od 10 ventilacija disanja u minuti. Pokazalo se da pravilno izvedena CPR kod posmatrača povećava preživljavanje; međutim, to se izvodi u manje od 30% zadržavanja u bolnici od 2007. Ako visokokvalitetni CPR nije rezultirao povratkom spontane cirkulacije, a srčani ritam osobe je u asistoli, razumno je prekinuti CPR i proglasiti smrt osobe nakon 20 minuta. Izuzeci od ovoga uključuju određene slučajeve sa hipotermijom ili koji su udavili. Neki od ovih slučajeva bi trebali imati duži i trajniji CPR dok ne budu skoro normotermni. Duže trajanje CPR-a može biti razumno kod onih koji imaju srčani zastoj dok su u bolnici. namjernički CPR, od strane laičke javnosti, prije dolaska hitne pomoći također poboljšava ishode.
Defibrilacija
Defibrilacija je indikovana ako je prisutan srčani ritam koji može izazvati električni udar. Dva ritma koja se mogu šokirati su ventrikulska fibrilacija i ventrikulska tahikardija bez pulsa. Kod djece se preporučuje 2 do 4 J/Kg.
Defibrilaciju vrši automatski eksterni defibrilator (AED), prenosiva mašina koju može koristiti čak i svaki korisnik jer proizvodi glasovne instrukcije koje vode proces, automatski provjerava stanje žrtve i primjenjuje ispravne električne šokove. Neki defibrilatori čak daju povratnu informaciju o kvalitetu CPR kompresija, ohrabrujući spasioca laika da pritisne grudni koš osobe dovoljno snažno da cirkulira krv.
Osim toga, sve je veća upotreba defibrilacije javnog pristupa. To uključuje postavljanje automatskog eksternog defibrilatora na javna mjesta i obuku osoblja u tim područjima kako da ih koristi. Ovo omogućava da se defibrilacija obavi prije dolaska hitne pomoći i pokazalo se da dovodi do povećanih šansi za preživljavanje. Pokazalo se da oni koji imaju zastoje na udaljenim lokacijama imaju lošije ishode nakon srčanog zastoja.
Lijekovi
Od 2016., lijekovi koji nisu epinefrin (adrenalin), iako su uključeni u smjernice, nisu pokazali da poboljšavaju preživljavanje do otpusta iz bolnice nakon izvanbolničkog zastoja srca. Ovo uključuje upotrebu atropina, lidokaina i amiodarona. Čini se da epinefrin kod odraslih od 2019. poboljšava preživljavanje, ali ne poboljšava neurološki normalno preživljavanje. Općenito se preporučuje svakih pet minuta. Adrenalin djeluje na alfa-1 receptor, što zauzvrat povećava protok krvi koji opskrbljuje srce. To bi pomoglo u obezbjeđivanju više kisika srcu. Na osnovu smjernica iz 2019., 1 mg epinefrina se može davati pacijentima svakih 3–5 minuta, ali se doze veće od 1 mg epinefrina ne preporučuju za rutinsku upotrebu u slučaju srčanog zastoja. Ako pacijent ima ritam bez šoka, epinefrin treba primijeniti što je prije moguće. Za ritam koji je podložan šoku, epinefrin treba davati samo nakon što su početni pokušaji defibrilacije neuspjeli. Vazopresin sveukupno ne poboljšava niti pogoršava ishode u poređenju sa epinefrinom. Čini se da kombinacija epinefrina, vazopresina i metilprednizolona poboljšava ishod. Neki od nedostataka dugoročne koristi mogu biti povezani sa kašnjenjem u upotrebi epinefrina. Dok dokazi ne podržavaju njegovu upotrebu kod djece, smjernice navode da je njegova upotreba razumna. Lidokain i amiodaron se također smatraju razumnim kod djece sa srčanim zastojem koja imaju šokantan ritam. Općenita upotreba natrij-bikarbonata ili kalcija se ne preporučuje. Upotreba kalcija kod djece povezana je sa lošom neurološkom funkcijom kao i smanjenim preživljavanjem. Ispravno doziranje lijekova kod djece ovisi o težini. Da bi se smanjilo vrijeme utrošeno na izračunavanje doza lijekova, preporučuje se korištenje Broselowe trake.
Smjernice iz 2010. American Heart Association više ne sadrže preporuku za korištenje atropina u električnoj aktivnosti bez pulsa i asistoli zbog nedostatka dokaza za njegovu upotrebu. Ni lidokain ni amiodaron, kod onih koji i dalje imaju ventrikuldku tahikardiju ili ventrikuldku fibrilaciju uprkos defibrilaciji, ne poboljšavaju preživljavanje do otpusta iz bolnice, ali oba podjednako poboljšavaju preživljavanje do prijema u bolnicu.
Prognoza
Ukupne šanse za preživljavanje među onima koji imaju srčani zastoj van bolnice su niske, 10%. Među onima koji imaju vanbolnički srčani zastoj, 70% se javlja kod kuće, a njihova stopa preživljavanja je 6%. Za one koji imaju srčani zastoj u bolnici, stopa preživljavanja godinu dana od najmanje pojave srčanog zastoja procjenjuje se na 13%. Procjenjuje se da je jednogodišnje preživljavanje veće kod osoba s dijagnozom prijema srca (39%), u poređenju sa onima s nesrčanom dijagnozom (11%). Stope preživljavanja među djecom su 3 do 16% u Sjevernoj Americi. Za bolnički srčani zastoj preživljavanje do otpusta je oko 22%. Oni koji prežive do povratka spontane cirkulacije (ROSC) i prijema u bolnicu često imaju sindrom postkardijalnog zastoja koji se obično manifestira kao neurološka ozljeda koja može varirati od blagih problema s pamćenjem do kome.
Hipoksična ishemijska povreda mozga je najštetniji ishod za ljude koji pate od srčanog zastoja. Loši neurološki ishodi nakon srčanog zastoja mnogo su češći u zemljama koje ne koriste prekid doživotnog održavanja (~50%) u poređenju sa onima koje koriste (manje od 10%). Većina poboljšanja kognicije dolazi tokom prva tri mjeseca nakon srčanog zastoja, a neki pojedinci prijavljuju poboljšanje do godinu dana nakon srčanog zastoja. 50 – 70% preživjelih od srčanog zastoja navodi umor kao simptom, čineći umor najčešćim simptomom o kojem je pacijent prijavljen.
Prognoza se obično procjenjuje 72 sata ili više nakon srčanog zastoja. Stopa preživljavanja je bolja kod onih kod kojih je neko vidio kolaps, koji su imali CPR kod promatrača ili su imali ventrikulsku tahikardiju ili ventrikulsku fibrilaciju kada se procijeni. Preživljavanje među onima sa Vfib ili Vtach je 15 do 23%. Žene imaju veću vjerovatnoću da prežive srčani zastoj i napuste bolnicu nego muškarci.
Pregled iz 1997. godine otkrio je stope preživljavanja do otpusta od 14% iako su različite studije varirale od 0 do 28%. Kod onih starijih od 70 godina koji imaju srčani zastoj dok su u bolnici, preživljavanje do otpusta iz bolnice je manje od 20%. Koliko dobro ove osobe mogu da se snalaze nakon izlaska iz bolnice, nije jasno.
Utvrđeno je da je globalna stopa ljudi koji su uspjeli da se oporave od vanbolničkog srčanog zastoja nakon primitka CPR-a oko 30%, a stopa preživljavanja do otpusta iz bolnice procijenjena je na 9%. Preživljenje do otpusta iz bolnice vjerovatnije je među ljudima čiji je srčani zastoj svjedočio slučajni prolaznik ili hitna medicinska služba, koji su primili CPR posmatrača i među onima koji žive u Evropi i Sjevernoj Americi. Relativno niže preživljavanje u azijskim zemljama zabilježene su stope otpuštanja iz bolnice.
Prevencija
Uz nedostatak pozitivnih ishoda nakon srčanog zastoja, napori su uloženi u pronalaženje učinkovitih strategija za sprječavanje srčanog zastoja. S obzirom na to da su glavni uzroci srčanog zastoja ishemijska bolest srca, važni su napori da se promovira zdrava prehrana, vježbanje i prestanak pušenja. Za ljude kod rizika od srčanih bolesti, koriste se mjere kao što su kontrola krvnog pritista, snižavanje holesterola i druge medicinsko-terapijske intervencije. Međutim, treba napomenuti da je Cochranepv pregled objavljen 2016. godine pronašao dokaze umjerenog kvaliteta koji pokazuju da lijekovi za snižavanje krvnog pritiska zapravo ne smanjuju rizik od iznenadne srčane smrti. Vježbanje je efikasna preventivna mjera za srčani zastoj u opštoj populaciji, ali može biti rizična za one sa već postojećim stanjima. Rizik od prolaznog katastrofalnog srčanog događaja povećava se kod osoba sa srčanim oboljenjima za vrijeme i neposredno nakon vježbanja. Međutim, i životni i akutni rizik od srčanog zastoja su smanjeni kod osoba sa srčanim oboljenjima koji redovno rade vježbanja, što sugerira da su rizici vježbanja veći od koristi.
Implantabilni kardioverter defibrilator
implantabilni kardioverter defibrilator (ICD) je uređaj na baterije koji prati električnu aktivnost u srcu i kada se otkrije aritmija može isporučiti električni udar, kako bi prekinuo abnormalni ritam. ICD se koriste za prevenciju iznenadne srčane smrti (SCD) kod onih koji su preživjeli prethodnu epizodu iznenadnog srčanog zastoja (SCA) zbog ventrikulske fibrilacije ili ventrikulske tahikardije (sekundarna prevencija). ICD se takođe koriste profilaksno za sprečavanje iznenadne srčane smrti u određenim populacijama pacijenata sa visokim rizikom (primarna prevencija).
Primarna prevencija ISS sa ICD terapijom za visokorizične populacije pacijenata je na sličan način pokazala poboljšane stope preživljavanja u brojnim velikim studijama. Populacije pacijenata sa visokim rizikom u ovim studijama definisane su kao one sa teškom ishemijskom kardiomiopatijom (određeno smanjenom ejekcijskom frakcijom lijeve komore (LVEF). Kriteriji LVEF-a korišteni u ovim ispitivanjima kretali su se od manje od ili jednako 30% u MADIT-II do manje od ili jednako 40% u MUSTT.
Epidemiologija
Rizik od srčanog zastoja varira u zavisnosti od geografskog regiona, starosti i spola. Životni rizik je tri puta veći kod muškaraca (12,3%) nego kod žena (4,2%) na osnovu analize Framingham Heart Study. Međutim, ova rodna razlika je nestala nakon 85. godine života. Otprilike polovina ovih osoba je mlađa od 65 godina.
Sjeverna Amerika
Na osnovu umrlica, iznenadna srčana smrt čini oko 20% svih smrtnih slučajeva u Sjedinjenim Državama. U Sjedinjenim Državama, oko 326.000 slučajeva vanbolničkog i 209.000 slučajeva srčanog zastoja u bolnici se dogodi među odraslima godišnje, što se ispostavilo kao incidenca od približno 110,8 na 100.000 odraslih godišnje. U Sjedinjenim Državama, srčani zastoj tokom trudnoća javlja se u otprilike jednom od dvanaest hiljada porođaja ili 1,8 na 10.000 živorođenih. Stope su niže u Kanadi.
Ostale regije
Nezapadne regije svijeta imaju različite incidencije. Incidencija iznenadne srčane smrti u Kini je 41,8 na 100 000, a u Južnoj Indiji 39,7 na 100 000.
Mlinište (Zažablje)
Mlinište je naseljeno mjesto i sjedište općine Zažablje, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Metković.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Mlinište je imalo 254 stanovnika.
Napomena: ''Iskazuje se od 1991. kao samostalno naselje nastalo izdvajanjem dijelova naselja Vidonje. U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Vidonje. Kao dio naselja iskazuje se od 1948. do 1981. Podaci iskazani za ranije popise odnose se na pripadajuće dijelove naselja.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Mlinište je imalo 481 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
James Parkinson
James Parkinson (11. april 1755 – 21. decembar 1824) je bio engleski liječnik, geolog, paleontolog i politički aktivista.
.al
.al je najviši Internet domen za Albaniju.
James Parkinson
Najzančajnije njegovo djelo je Esej o drhtavoj paralizi (An Essay on the Shaking Palsy), kojeg je izdao 1817. Tada je prvi put opisana vrsta paralize danas poznata kao Parkinsonova bolest.
Biografija
James Parkinson se rodio u londonskom predgrađu Shoreditch. Bio je sin John Parkinsona, apotekara i hirurga koji je radio u Hoxton Squareu u Londonu.
Pored uspješnog rada na medicini, Parkinson je imao i značajan interes za gologiju i naleologiju te politiku.
Parkinson se vratio medicini i u periodu od 1799. do 1807 objavio je značajan broj radova na medicinske teme. Pored rada na bolestima, bio je zainteresovan i za opce zdravlje društva. Pisao je medicinske doktrine u kojima se zalagao za pravnu zaštitu mentalno oboljelih te njihovih doktora i porodica.
1812. Parkinson je pomagao svome sinu u prvom opisu upale slijepog crijeva napisanom engleskim jezikom.
Parkinsonov interes se polako od medicine okrenuo ka prirodi, prvenstveno geologiji i paleontologiji. Počeo je prikupljati primjerke i slike fosila i u svom hobiju naišao je na prepreku nedostatka literature vezane za ovu temu. Zbog toga se i sam počeo baviti pisanjem ovih knjiga.
1804 prvi tom Organskih ostataka pod nazivom Prošli svijet je objavljen. Gideon Mantell ga je okarakterisao kao prvi pokušaj da se pruži naučna i pristupačna slika fosila. Drugi tom je objavljen 1808, a treći 1811. Parkinson je ilustrovao svaki od ovih tomova, ponegad čak i u boji. 1822 je objavio skraćeno izdanje ovog djela pod nazivom: ''Elementi oriktologije: Uvod u studiju fosilnih organskih ostataka, prvenstveno onih nađenih na Britanskom području ("Elements of Oryctology: an Introduction to the Study of Fossil Organic Remains, especially of those found in British Strata").
Parkinson je također pisao i za nekoliko novina, poput onih od William Nicholsona "A Journal of Natural Philosophy, Chemistry and the Arts", te u prvom, drugom i petom tomu "Geological Society’s Transactions".
13. novembra 1807, Parkinson i značajan broj drugih velikih ljudi tog perioda su se susreli na Freemasons' Tavernu. NA skupu su bili i Sir Humphry Davy, Arthur Aikin, i George Bellas Greenough. OVo je bio prvi skup Geloškog društva Londona (Geological Society of London).
Parkinson je smatrao, kao i ostali katastrofisti, da je Zemlja stvorena od strane Boga, ali da je svaki 'dan' jedan vremenski duži period koji se protezao i desetinama hiljada godina.
Žarko Paspalj
Žarko Paspalj nekadašnji je jugoslavenski i srbijanski košarkaš rođen u Pljevljima 1966.
Ostaju upamćene njegove minijature protiv američkih profesionalaca u dresu reprezentacije 1989. na McDonaldsovom turniru i posebno prvo poluvrijeme u finalu Olimpijskih igara u Atlanti.
Gregory Goyle
Gregory Goyle (r. 1980.) je fiktivni lik iz serije romana o Harry Potteru. Prijatelj je Draca Malfoya kojeg uvijek slijedi uokolo i izvršava njegove naredbe. Čini se da nije previše inteligentan te da mu nedostaje talenta za magiju pa koristi samo svoju veličinu i snagu kako bi gnjavio ostale učenike ili prestrašio one koji su prijetnja Malfoyu. Malfoy je natuknuo da Goyle ne zna čitati.
Goyle se obično spominje zajedno s Vincentom Crabbeom koji je njegov prijatelj. Goyle je predstavljen kao manje inteligentni član dvojca. Jedva je prošao završne ispite na kraju prve godine, a na petoj godini nije znao odgovoriti Dolores Umbridge na jednostavno pitanje u vezi Hagridovih predavanja. Goyle je, kao i Crabbe, pao na ispitu iz Obrane od mračnih sila za Č.A.S. na svojoj petoj godini. Njegov je otac, Goyle stariji smrtonoša.
Goyle je započeo školovanje u školi vještičarenja i čarobnjaštva u Hogwartsu 1991. s Crabbeom i Malfoyem. U Harry Potteru i Redu feniksa pridružio se Inkvizitorskom odredu.
Na kraju Harry Pottera i Princa miješane krvi Crabbe i on se osjećaju prilično usamljeno zbog odlaska njihovog vođe i prijatelja Draca Malfoya prije kraja školske godine.
Bipersoner i Harry Potter-universet List of supporting Harry Potter characters Lijst van Zwadderaars Ślizgoni
Metloboj
mini Metloboj je izmišljeni sport iz knjiga o Harryju Potteru koji se igra na metlama, kao magična verzija kombinacije nogometa, košarke i pola.
To je najpopularniji sport čarobnjačke zajednice. Postoje mnogi profesionalni metlobojski klubovi, a čak i svaki dom u Hogwartsu ima svoju ekipu.
Pravila
mini Metloboj se igra na dugom ovalnom terenu s po tri vratnice na svakom kraju. Pobjeđuje ekipa s najviše bodova. Svaka ekipa ima sedam igrača, tri lovca, dva udarača, jednog golmana i jednog tragača. Igra se sa četiri lopte.
Balun: velika crvena lopta, veličine nogometne, s njim lovci zabijaju golove pokušavajući je ubaciti kroz jednu od tri vratnice protivničke ekipe. Svaki zabijeni gol donosi 10 bodova. Vratar čuva golove.
Maljci: dvije crne lopte. Nešto manje od baluna, teške željezne lopte koje su začarane da lete uokolo i napadaju bilo kojeg igrača u blizini te ga pokušaju srušiti s metle. Udarači s palicama pokušavaju odvratiti maljce od igrača svog tima.
Zlatna zvrčka: zlatna loptica veličine oraha sa srebrenim krilima, začarana da izbjegava tragača čiji je jedini posao uhvatiti zlatnu zvrčku.
U igri nema vremenskih ograničenja, utakmica završava kad je ulovljena zvrčka. Hvatanje zvrčke donosi ekipi 150 bodova. U metloboju je moguće napraviti prekršaj na 700 načina, a svi su oni napravljeni na jednoj utakmici 1473.
Historija
Sportovi na metlama su se počeli razvijati čim su metle dosegle stepen razvoja na kojem su letači mogli skretati te mijenjati brzinu i visinu. Rane čarobnjačke slike daju uvid u rane sportove na metlama.
Poznata godišnja utrka na metlama u Švedskoj počela se održavati u 10. vijeku. Takmičari se utrkuju od Kopparberga do Arjeploga (udaljenost između ta dva mjesta je 480 kilometara). Slavna slika Günther der Gewalttätige ist der Gewinner ("Pobjednik je Günther Nasilni") pokazuje staru njemačku igru Stitchstock. Na vrhu stupa visokog šest metara postavljao se napuhani zmajski mjehur. Jedan je igrač bio zadužen za čuvanje mjehura, dok su drugi igrači trebali probušiti mjehur posebno naoštrenim vrhovima metli. Čuvar je branio mjehur čarobnim štapićem. Igra je završavala kad bi neko probušio mjehur, kad bi čuvar mjehura urekao sve ostale igrače ili kad bi sam čuvar kolabirao od iscrpljenosti.
Ostale stare igre na metlama bile su: aingingein, shuntbumps (metlolom) i swivenhodge (preskakavac).
Metloboj se također počeo razvijati od jednostavne igre na metlama s igračima koji su si međusobno dodavali kožnatu loptu, balun, koju su pokušavali ubaciti u golove na suprotnim stranama terena. Uskoro su u igru dodati i preteče maljaca, mrvitelji. Uvođenje zlatne zvrčke u igru dogodilo se pod uticajem drugog "sporta", lova na zvrkavice, male i brze magične ptice. 1269. je predsjednik vijeća čarobnjaka, Barberous Bragge, na jednoj metlobojskoj utakmici pustio zvrkavicu i ponudio 150 galeona (današnja protuvrijednost bila bi milion galeona) igraču koji je ulovi. Kasnije je u čast tog događaja ekipa koja bi uhvatila zvrkavicu dobijala dodatnih 150 bodova. Vremenom su zvrkavice postale ugrožena vrsta pa je Bowman Wright izumio zlatnu zvrčku koja je zamijenila zvrkavice. Taj je događaj obilježio rođenje današnjeg metloboja koji se počeo razvijati tristo godina prije toga u močvari Queerditch.
Ostalo
Begriffe der Harry-Potter-Romane
Fukoza
Fukoza je heksozni dezoksi šećer sa hemijskom formulom C6H12O5. Nalazi se na N-vezanom glikanu na ćelijskoj površini kod sisara, insekata i biljaka. Fukoza je osnovna podjedinica polisaharida morske trave zvanog fukoidan. α(1→3) povezano jezgro fukoze je sumnjivi ugljikohidratni antigen za IgE-om posredovanu alergiju.
Bulatovci (Kalesija)
Bulatovci su naseljeno mjesto u općini Kalesija, Bosna i Hercegovina. Bulatovci su naselje sa bogatom, ali još uvijek neistraženom historijom o čemu svjedoče mnogobrojni stećci kao i neposredna blizina puta Zvornik - Tuzla iz turskog perioda poznatog pod nazivom Pašin put. Iako u proteklom ratu teško devastirani, Bulatovci se mogu pohvaliti veoma izgrađenom infrastrukturom kao i izraženom željom stanovnika za estetskim uređenjem svojih imanja.
Fukoza
Učestvuje u izgradnji glikokonjugata (gliko- + lat. coniugatus = povezan), organskih spojeva koji nastaju povezivanjem oligosaharida.
Bulatovci (Kalesija)
Geografski položaj
Naselje Bulatovci nalazi se na istoku općine Kalesija na desnoj obali rijeke Spreče. Kroz Bulatovce prolazi magistralni put M-4 (Tuzla - Zvornik) kao i željeznička pruga na istoj relaciji. Sjeverno od Bulatovaca je Staro Selo, istočno Mahala dok zapadnu granicu naselja čine Memići.
Fukoza
Dvije strukturne karakteristike razlikuju fukozu od ostalih šećera sa šest ugljika prisutnih kod sisara: nedostatak hidroksil grupe na ugljiku na poziciji 6 (C-6) (čime se čini dezoksi šećer) i L -konfiguracija. To je ekvivalentno 6-dzeoksi--galaktozi.
Bulatovci (Kalesija)
Historija
Veliki broj Stećaka i blizina Pašinog puta svjedoče o bogatoj prošlosti stanovnika Bulatovaca. Nažalost, do sada je veoma malo ili nikako istražena historija sela. Na istočnom dijelu naselja na lokalitetu Mramorje nalazi se desetak stećaka, od kojih je nekoliko ukrašeno lijepim crtežima.
Fukoza
U strukturama glikana koje sadrže fukozu, fukozilovanih glikana, fukoza može postojati kao terminalna modifikacija ili služiti kao tačka vezivanja za dodavanje drugih šećera. U ljudskim N-vezanim glikanima, fukoza je najčešće povezana α-1,6 sa redukcijskim terminalom β-N-acetilglukozamina. Međutim, fukoza na nereducirajućim krajevima povezana α-1,2 sa galaktozom formira H antigen, podstrukturu antigena krvnih grupa A i B.
Bulatovci (Kalesija)
Historija
Na početku rata u Bosni i Hercegovini, Vojska Republike Srpske napala je selo i ubila petero civila (Ibrahim Turkić, Redžo Dugonjić, Hasan Kavazović, Avdo Ćurtović, Ibrahim Subašić) i spalila skoro sve kuće. Ubrzo nakon toga uslijedila su pljačkanja svega što je preostalo. Skoro svi vojno sposobni Bulatovčani su pristupili u redove Armije Bosne i Hercegovine. Dvanaest njih je dalo svoje živote:
U njihovu čast građani mjesne zajednice Bulatovci sagradili su spomen obilježje.
Fukoza
-Fukoza ima nekoliko potencijalnih primjena u kozmetici, farmaceutskim proizvodima i dodacima prehrani.
Bulatovci (Kalesija)
Stanovništvo
Bulatovci broje oko 145 porodica odnosno oko 380 stanovnika. U pogledu nacionalnog sastava, svi stanovnici Bulatovaca su Bošnjaci. U posljednjoj deceniji znatno je primjetan pad nataliteta. Veoma veliki broj Bulatovčana živi i radi u inostranstvu.
Fukoza
Utvrđeno je da fukozilacija antitijela smanjuje vezivanje za Fc receptor ćelija prirodnih ubica i time smanjuje ćelijsku citotoksičnost zavisnu od antigena. Stoga su afukozilovana monoklonska antitijela dizajnirana da regrutuju imunski sistem za ćelije raka proizvedene u ćelijskim linijama kojima nedostaje enzim za fukozilaciju jezgra (FUT8), čime se povećava ubijanje ćelija in vivo.
Bulatovci (Kalesija)
Stanovništvo
Od infrastrukture općeg društvenog značaja bitno je istaknuti zgradu mjesne zajednice u kojoj je smještena sala za sastanke, mekteb kao i tri stambena prostora. Mnogobrojni stanovnici Bulatovaca aktivni su članovi lovačkog društva Spreča iz Kalesije. Zajedničkim radom lovci su izgradili objekat nedaleko od sela u obližnjoj šumi, u kojem se Bulatovčani često sastaju i provode prijatne trenutke. Kada je u pitanju sport, nekoliko mladih Bulatovčana igra za FK Memići i druge nogometne klubove u općini. Djeca iz Bulatovaca školuju se u Osnovnoj školi Memići koja je udaljena oko 1,5 kilometara od naselja.
Ljetopis Popa Dukljanina
Ljetopis popa Dukljanina je srednjovjekovna hronika slavenskih vladara nastala u Baru u 12. vijeku.
Naziv Ljetopis popa Dukljanina je omiljen u literaturi. Njegova ispravnost je osporena činjenicom da u njemu godine karakteristične za ljetopis izostaju, pa je Nikola Radojčić predložio da se ovaj spis u kojem se nižu slavenski vladari i neke karakteristike iz njihovog života nazove Barski rodoslov. Historičari su skloniji da ovaj spis ipak nazovu ljetopisom, a ne rodoslovom jer on ima svu potrebnu ljetopisnu hronološku postupnost u izlaganju kao i drugi ljetopisi, osim navođenja godina. Inače sam autor ljetopisa navodi da se radi o spisu pod nazivom Kraljevstvo Slavena (Regnum Sclavorum).
Godine se u ljetopisu navode samo kao oznake koliko je koji vladar vladao, ali ne i povezano sa tekućim kalendarima, nego u stilu da je taj i taj vladar je vladao toliko godina. Na nekim mjestima ta je preciznost izražena čak i u mjesecima. Međutim, pokušaji da se te godine iskoriste u stvaranju preciznije hronologije nisu dali rezultate.
Dugo vremena smatralo se da je autor anonimni svećenik Barske nadbiskupije, a u posljednje vrijeme on se pokušava prepoznati u Grguru barskom.