cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vlatko Tumurlić
Zajedno sa drugim poslanicima predstavljao je kneza Pavla Radenovića u pregovorima sa Dubrovčanima tokom bosansko-dubrovačkog rata 1403-1404., a zastupao je i vojvodu Radoslava Pavlovića u rješavanju sudbine grada Sokola u Konavlima 1423. Ti poslovi pokazuju da su pripadnici Crkve bosanske bili odgovarajući i dovoljni garanti Dubrovčanima u najvažnijim pitanjima koja su imali sa bosanskim velmožama Pavlovićima. Otuda se uzima da je Crkva bosanska tokom 15. vijeka bila respektirana kao stabilan okvir u rješavanju bitnih državnih pitanja u srednjovjekovnoj Bosni, da su velmože poštivali tu njenu snagu, a i da su Dubrovčani to znali i redovno tražili da predstavnici Crkve bosanske budu uključeni u važnim pitanjima.
Balzamovo sirće
mini|250px|Balzamovo sirće Balzamovo sirće (poznato i pod originalnim, italijanskim imenom Aceto balsamico) je posebna vrsta sirćeta specifičnog blago kiselog i slatkastog ukusa sa prefinjenim bukeom.
Za dobro balzamovo sirće odlučujuće su sirovine, tradicionalna proizvodnja, klimatski uslovi i dugogodišnje čuvanje u buradima od specijalnih vrsta drveta. Balzamovo sirće se ne dobija vrenjem vina ili drugog voća nego iz čistog mošta alkoholom oskudnog grožđa "Trebbiano di Spagna". Ova vrsta grožđa se uzgaja u brdovitom kraju oko Modene i u provinciji Emilia-Romagna u Italiji.
Klasičnim postupkom grožđice se beru kad su potpuno zrele, presuju se i nakon nekoliko sati kad počne alkoholno vrenje mošt se filtrira i stavlja u bakarne ili danas sve češće nehrđajuće kazane, zagrijava se na 80°C i na toj temperaturi se najmanje 12 sati uparava dok ne izgubi 30 do 50 % zapremine. Nakon hlađenja ovako dobijeni sirup (seim) puni se u staklene balone (demijohns) koji se odmah hermetički zatvaraju radi sprečavanja pojeve sirćetnih bakterija. Nakon nekih 6 mjeseci mošt se pretresa u drvenu burad, gdje počinje lagano trogodišnje vrenje. Iako mošt ima slatko-kiseo ukus prelaskom u sirće dobija izvjesnu dozu suhog i kiselog ukusa.
Dobijanje balzamovog sirćeta odvija se u tri faze tj. u tri različita drvena bureta. Prvo bure služi za stvaranje sirćeta (sirćetno vrenje), drugo je za zrenje, a treće za odležavanje. Burad su pravljena od više vrsta drveta čak do 7 različitih vrsta drveta upotrebljava se za proizvodnju pojedinih buradi za balzamovo sirće, tako da svako drvo utiče na konačni ishod ukusa. Ovaj proces traje minimalno 12 godina i originalno balzamovo sirće etiketira se sa godinom proizvodnje kao i vrhunska vina.
NGC 5025
NGC 5025 (također poznat kao IRAS 13103+3204, MCG 5-31-155, PGC 45887 i UGC 8292) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 292 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 2,00 (170 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (51 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. marta 1787. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6454
NGC 6454 (također poznat kao MCG 9-29-26 i PGC 60795) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 419 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,00 (122 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (98 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 19. aprila 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Pinus
Pinus je rod golosjemenjača, porodica Pinaceae. Obihvata oko 111 postojećeg  drveća i grmova, u podrodovima:
Vrste podroda "Ducampopinus" smatrane su posrednicima između dva druga podroda. U modernoj klasifikaciji, svrstavaju se u podrod "Strobus", ali se ni u jedan nisu dobro uklopile, pa su klasificirani u treći podrod. Godine 1888., kalifornijski botaničar John Gill Lemmon stavio ih je u podrod "Pinus". Općenito, ova klasifikacija isticala je morfologiju šišarke, sjemenki i ljuski listova, a vrste u svakom pododrodu obično su bile prepoznatljive po svom općem izgledu. Bor sa jednim fibrovaskularnim snopom po listu (bivša podgenera „Strobus“ i „Ducampopinus“) bili su poznati kao „haploksilonski borovi“, dok su borovi sa dva fibrovaskularna snopa po listu, (podrod „Pinus“) ) nazivani „diploksilonski borovi“. Diploksilonski  imaju tvrđe drvo i veću količinu smole od borova haploksilonskih. Nekoliko  svojstava se  koristi za razlikovanje podrodova, sekcija  i podsekcija borova: broj listova (igalica) po skupnoj čestici, broj fibrovaskularnih snopova iglicee, položaj smolastih kanala u iglicama, prisustvo ili oblik sjemenskih krila i položaj umba (grbice), te prisustvo bodlji na na ljuskama sjemenskih češera.
Podrod Pinus – žuti ili tvrdi borovi
Podrod Pinus obuhvata žute i tvrdodve borove. Borovi u ovom podrodu imaju jednu do pet igala po svežnju i dva fibrovaskularna snopa po iglici, a listovi su im postojani, osim kod Pinus leiophylla i Pinus lumholtzii. Konusne ljuskice su deblje i čvršće od onih u podrodu  Strobus , a konusni stošci ili se otvaraju ubrzo nakon što sazriju ili budu serotični.
Sekcija Pinus
Sekcija Pinus ima dvije ili tri igle po čestici svežnjića. Vrh šišarke svih vrsta ima guste ljuskice, a sve osim onih iz vrste Pinus pinea otvaraju se pri zrelosti. Vrste ove sekcije porijeklom su iz Evrope, Azije i mediteranske regije, osim P. resinosa na sjeveroistoku Sjeverne Amerike i P. tropicalis na zapadu Kube.
Podsekcija Pinus
thumb|right|Pinus sylvestris Sve, osim dvije vrste, u podsekciji Pinus porijeklom su iz Evroazije.
Podsekcija Pinaster
thumb|right|Pinus roxburghii Podsekcija Pinaster  sadrži autohtone mediteranske vrste, kao i Pinus roxburghii sa Himalaja. Ljuske na njihovim šišarkama nemaju bodlje.. Kasnije Imenovana je po vrsti Pinus pinaster.
Sekcija Trifoliae
Sekcija Trifoliae (američki tvrdi borovi), uprkos svom imenu (što znači "trolisti"), imaju dvije do pet iglica posvežnju, ili rijetko osam. Nakon zrelosti, šišarke se kod većine vrsta otvaraju, ali nekoliko njih je serotično. U ovu sekciju pripadaju svi američki tvrdai borovi..
Podsekcija Australes
thumb|right|Pinus elliottii Podsekcija Australes je autohtona u Sjevernoj i Centralnoj Americi  i Karibima. thumb|right|Pinus muricata Borovi iz Kalifornije i Baja Kalifornije, zatvorenog su konusa (serotični),  Pinus attenuata ,  Pinus muricata  i  Pinus radiata , ponekad su postavljeni u zasebnu podsekciju, Attenuatae.
Podsekcija Contortae
Podsekcija Contortae autohtona je u Sjevernoj Americi, uključujući i Meksiko.
Podsekcija Ponderosae
thumb|right|Pinus jeffreyi Podsekcija Ponderosae  obuhvata borove koji su autohtoni u Centralnoj Americi Meksiku, zapadnim dijelovima Sjedinjenih Država i jugozapadne Kanade.
Sekcija Parrya
Sekcija Parrya ima jednu do pet iglica u svežnju. Sjemenke ili imaju zglobna (spojena) krila ili nemaju krila uopće. U svih vrsta, osim P. nelsonii , fascikularni omotači skreću natrag u obliku rozete,  prije nego što opadnu. Konusi (šišarke) imaju guste ljuskice i ispuštaju sjeme pri sazrijevanju. Vrstr ove sekcije porijeklom su sa  jugozapada Sjedinjenih Država i Meksika.
Podsekcija Balfourianae
Podsekcija Balfourianae (borovi sa čekinjastim šišarkama) porijeklom su sa  jugozapada Sjedinjenih Država.
Podsekcija Cembroides
thumb|right|Pinus cembroides Podsekcija Cembroides (pinjoni ili piñoni)  autohtoni su u Meksiku i jugozapadu  Sjedinjenih Država.
Podsekcijs Nelsonianae
Podsekcija Nelsonianae autohtona je na sjeverozapadu Meksika. Sadrži jednu vrstu s postojanim čahurama* Pinus nelsonii
Sekcija Quinquefoliae
Sekcija Quinquefoliae (bijeli borovi), kao što sugerira  ime (što znači „petolisni“), ima pet iglica po snopiću,  osim Pinus krempfii, koji ima dva, i  Pinus gerardiana  i  Pinus bungeana , koje imaju po tri. Sve vrste imaju šišarke s tankim ili debelim ljuskama koje se otvaraju u zrelosti ili se uopće ne otvaraju; nijedan nije serotičan. Vrste u ovoj sekciji nalaze se u Evroaziji i Sjevernoj Americi, a  i jedna vrsta, Pinus chiapensis doseže do Gvatemale.
Podsekcija Gerardianae
Podsekcija Gerardianae je autohtona u istočnoj Aziji. Njne vrste imaju po tri ili pet iglica u snopiću.
Podsekcija Krempfianae
Podsekcija Krempfianae je autohtona u Vijetnamu. Imaju po dvije iglice u snopiću i netipski su spljoštena. Konusne ljuske su debele i nemaju bodlje.
Podsekcija Strobus
thumb|right|Pinus cembra Podsekcija Strobus ima po pet iglica u snopiću i tanke ljuske na šišarkama, bez bodlji. Aurohtone su u Sjevernoj i Centralnoj Americi, Evropi i Aziji.
Incertae sedis
Vrste koje još nisu smještene u podrodove.
Vrste po regijama
thumb|200px| [[Pinus sylvestris ]]thumb|200px| [[Pinus canariensis ]]
NGC 3513
NGC 3513 (također poznat kao ESO 502-14, IRAS 11013-2258, MCG -4-26-21, PGC 33410 i UGCA 224) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 55 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 2,90 (46 hiljada sg) a najmanji 2,4 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. decembra 1786. godine.
Pinus
Evropa i Azija
thumb|200px| [[Pinus pinea ]]
NGC 3513
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Velika nagrada Rusije 2015.
Velika nagrada Rusije 2015. (službeno poznata kao "2015 FORMULA 1 RUSSIAN GRAND PRIX") je automobilska trka Formule 1 koja se održava 11. oktobra 2015. na stazi Soči Autodrom u Sočiju, Krasnodarski kraj, u Rusiji. Ovo je petnaesta trka u sezoni 2015., i ujedno i 2. trka za Veliku nagradu Rusije.
Lewis Hamilton je u Olimpijskom parku u Sočiju došao do devete pobede ove sezone, a 42. u karijeri, kojom se izjednačio sa Sebastianom Vettelom na trećem mestu liste pobednika svih vremena. Upravo Vettel je pratio Hamiltona u Rusiji, a njima dvojici se na podijumu pridružio vozač Force India Sergio Pérez. Zahvaljujući takvom raspletu, Mercedes je osvojio titulu u konkurenciji konstruktora.
Mihael Bakoš
Mihael Bakoš (mađ.: Bakos Mihály) (oko 1742. Šalovci – 9. april, 1803. Surd) slovenski evangelistički svećenik, pisac, zalaski i šomodski dekan.
U Prekmurju, u Mađarskoj rodio, u evangelističkom mjestu Šalovci (mađ.: Sall, danas Slovenija). Osnovnu školu pohađao vjerovatno u susjedstvu mjesta Hodoš (Őrihodos). 1779. postaje svećenik u Somogyu, u Surdu. U Somogyu veliki broj Slovenaca naseljava Prekmurje u 16. 17. vijeku (katolici i evangelici) zbog Osmanskog Turaka, i reformacije, već protivreformacije. Bakošev prethodnik bio je Števan Küzmič, pisac koji je preveo četiri evanđelja na prekmursko narječje.
1791. godine Bakoš piše Kršćanske pjesmarice (Krszcsánszke peszmene knige) na prekmurski jezik.
Kultura Sjeverne Makedonije
mini|Kuća Robevci – tipična sjevernomakedonska arhitektura Sjeverna Makedonija ima bogato kulturno naslijeđe u umjetnosti, arhitekturi, poeziji i muzici. U njoj se nalazi brojna antička, zaštićena vjerska mjesta. Poetski, filmski i muzički festivali se održavaju svake godine. Stilovi sjevernomakedonske muzike su se razvijali po snažnim utjecajem bizantijske crkvene muzike. Sjeverna Makedonija ima i znatan broj očuvanih bizantijskih freski, uglavnom iz perioda od 11. do 16. vijeka. Postoji nekoliko hiljada kvadratnih metara tako očuvanih fresaka, najvećim dijelom u vrlo dobrom stanju, a predstavljaju remek-djela makedonske škole crkvenog slikarstva.
Drugi važni kulturni događaji u Sjevernoj Makedoniji su Ohridski ljetni festival klasične muzike i drame, Struške večeri poezije, na kojima se okupljaju pjesnici iz više od 50 država svijeta, Međunarodni festival kamere u Bitoli, Otvoreni teatar mladih, Jazz festival u Skoplju i drugi. Sjevernomakedonska opera otvorena je 1947. izvedbom Cavalleria rusticana u režiji Branka Pomorišca. Svake godine, održavaju se Majske operske večeri u Skoplju u trajanju od 20 dana. Prvi performans Majske opere bio je Car Samuilo u maju 1972. koju je napisao Kiril Makedonski.
Među najpoznatijim muzičarima u Sjevernoj Makedoniji, koji su postali poznati i van granica države, kao i u zemljama bivše Jugoslavije, su Usnija i Esma Redžepova, Toše Proeski, Kaliopi, Vlatko Stefanovski sa rock grupom Leb i sol i drugi.
Gastronomija
mini|[[Tavče gravče]] Sjeverno makedonska kuhinja tradicionalna je kuhinja Sjeverne Makedonije .Klasificiraa je kao balkanska kuhinja, odražava mediteranske i bliskoistočne utjecaje i dijeli karakteristike drugih balkanskih kuhinja. Relativno topla klima u zemlji osigurava povoljne uvjete za rast raznog povrća, bilja i voća. Sjeverno makedonska kuhinja također privlači pažnju raznolikošću i kvalitetom lokalnih alkoholnih pića poput mliječnih proizvoda, vina i rakije.
Tavče gravče i Mastika smatraju se nacionalnom hranom i pićem Sjeverne Makedonije.
Sport
mini|[[Goran Pandev,sjevernomakedonski nogometaš]] Nogomet i rukomet su najpopularniji sportovi u Sjevernoj Makedoniji. Nogometna reprezentacija Sjeverne Makedonije je pod kontrolom Nogometne federacije Sjeverne Makedonije (FFSM). Domaće utakmice igrau na Telekom Areni u Skoplju. Osim nogometa, rukomet je također veoma važan sport u zemlji. Kometal Skoplje je 2002. osvojio EHF Evropsku ligu prvaka za žene. Evropsko prvenstvo u rukometu za žene je održano u Sjevernoj Makedoniji 2008. godine. Utakmice su odigrane u Skoplju i Ohridu. Ženska rukometna reprezentacija Sjeverne Makedonije je na tom prvenstvu osvojila sedmo mjesto.
Košarkaška reprezentacija Sjeverne Makedonije predstavlja Sjevernu Makedoniju u međunarodnim košarkaškim takmičenjima. Reprezentaciju kontrolira Košarkaška federacija Sjeverne Makedonije, koja je osnovana 1992. a pridružila se FIBA 1993. godine. Sjeverna Makedonija je učestovala na tri Eurobasketa od svog osnivanja, a najbolji rezultat je osvojeno 4. mjesto na Eurobasketu 2011. Svoje domaće utakmice igra u Areni "Boris Trajkovski" u Skoplju.
U ljetnim mjesecima održava se Ohridski plivački maraton. Održava se svake godine na Ohridskom jezeru. Tokom zime, u Sjevernoj Makedoniji su otvoreni brojni zimski sportski centri. Sjeverna Makedonija također redovno učestvuje i na Olimpijskim igrama. Učešće na Igrama organizira Sjevernomkedonski olimpijski komitet.
Mediji
Sjeverno- makedonska novinska agencija (MIA) je novinska agencija Sjeverna Makedonija. Nova Makedonija najstariji je dnevni list objavljen u Sjevernoj Makedoniji. Glasnik je osnovan na temelju Odluke predsjedništva ASNOM- a. Prvo izdanje objavljeno je 29. oktobra 1944. godine. u selu Gorno Vranovci, a prvi glavni urednik bio mu je Vasil Ivanovski. Zgrada, u kojoj se nalazila tiskara u selu, obnovljena je u muzej nakon rata. Glavni tiskani mediji su Večer, Utrinski Vesnik i Dnevnik. Manjine također imaju svoje medije, a albanski tisak ima značajan udio u zemlji.
Muzika
mini|[[Esma Redžepova,sjevernomakedonska pjevačica]] Sjeverna Makedonija ima bogatu tradiciju folklora i narodne muzike. Narodna igra kolo ili oro je najomiljeniji vid folklora u Sjevernoj Makedoniji i razlikuje se od regije do regije. Najvažniji predstavnici makedonske narodne muzike su: Aleksandar Šarievski, Vaska Ilieva, Jonče Andonov, Duet Selimova Želčeski, Goce Nikolovski, Vojo Stojanovski i Esma Redžepova. Tanec je profesionalni folklorni ansambl iz Skoplja, osnovan 1949. s ciljem prikupljanja, očuvanja i predstavljanja makedonskog folklora, kulture i tradicije. Pece Atanasovski je bio poznati stoper, vođa orkestra i izvođač makedonske narodne muzike. Po njemu je nazvan Festival narodnih instrumenata i pjesama.
Najpopularniji rock sastav u zemlji su Leb i sol, koji u svojim pjesmama njeguje makedonsku narodnu muziku pomiješanu sa rock i jazz rock muzikom. Tu su još i jazz rock grupa Den za den, te avangardna rock grupa Mizar, koji su bili jedan od pionira tamnog zvuka i prva uspješna muzička grupa sa područja bivše Jugoslavije koja je objavila album na makedonskom jeziku. Pop muzika ima značajno mjesto s izvođačima kao što su: Toše Proeski, Karolina Gočeva i Elena Risteska. Sjeverna Makedonija ima nekoliko velikih muzičkih festivala kao što su Skoplje Jazz Festival, Zlatni slavej i Folk Fest Valandovo, koji je prvi put održan 1985. godine.
Od 1992.
mini|Makedonska zastava na poštanskim markama, 1992. godina Nakon otcjepljenja od bivše Jugoslavije u novembru 1991. godine, makedonska pošta koristi i dalje marke bivše države. Vrijednosti su kao i novac i dalje izražene u jugoslovenskom dinaru, sve do uvođenja nove makedonske valute denar, koji se mijenja u razmjeri 1:1 26. aprila 1992 godine. 8. aprila 1993. godine Makedonija je primljena u Ujedinjene Nacije pod nazivom Bivša jugoslovenska republika Makedonija. Taj se naziv koristi samo u službenim inozemnim izvorima, dok na markama Makedonije izlazi jednostavno njeno ime Makedonija.
Raznolikost nacionalnosti i suživota sa albanskim stanovništvom islamske vjeroispovjesti prikazano je 4. oktobra 1995. godine markom sa motivom džamije u Tetovu. Marka ima vrijednost 15 denara i prikazuje unutrašnjost džamije.
Bogatsvo makedonske kulture prikazana je na seriji iz 2003. godine pod nazivom Muzički instrumenti iz Makedonije. Serija ima četiri vrijednosti i to 9, 10, 12 i 50 denara. Na njima su prikazani gajde, tambura čiftelija, kemene i tapan. Za filateliju je interesantno da postoji marka sa pogrešno utiskanom godinom izdanja na marki od 20 denara i gdje je kao godina izdanja utiskana 203. godina.
Osim redovitih izdanja za Božić, makedonska pošta izdaje marke sa motivima na kojia se nalaze Kosta Racin, Grigor Prličev, Nikola Vapcarov, Goce Delčev, Georgi Puleski, Gorče Petrov, Vera Ciriviri-Trena, majka Teresa, Dimitrije Čupovski, Partenije Zografski.
Zebrica
Zebrica jest vrsta tropske slatkovodne ribe iz roda Danio, porodice Cyprinidae (šaranolike ribe). Vode porijeklo iz potoka i rižinih polja Indije, a u Evropu je unijeta 1905. godine. Može se sresti i u vodama Bangladeša, Pakistana i Nepala, a kao neželjeni kućni ljubimci dospjeli su i u vode Kolumbije. Vrlo su popularne akvarijumske ribe, lahke za gajenje i razmnožavanje, a koriste se i u naučne svrhe. Brza je i vrlo živahna riba, svijetlosivog tijela, a prepoznatljiva je po četiri horizontalne pruge tamnije sive ili sivoplave boje. Pruge se protežu od škržnih poklopaca pa do repa, koji je blijedomliječne boje. Odlika cijele porodice su brčići koji se daju primijetiti i kod zebrice. Spolni dimorfizam je očit: ženke su veće od mužjaka i dosta krupnijeg, rozog stomaka. Maksimalna dužina ženke je 6 cm. Između tamnijih pruga kod mužjaka se nalaze zlatnožute pruge, koje su kod ženke sive boje. Životni vijek zebrica iznosi otprilike 5 godina.
Idealna temperatura vode iznosi 23 °C, ali u akvarijumu ona nije od velikog značaja. Sposobnosti ove ribe da podnese nevjerovatna kolebanja temperature, u rasponu od 15 do 30 °C, svojstvene su još samo zlatnim karasima. Nije zahtjevna ni po pitanju hemizma vode. Vrlo su temperamentne i živahne ribe, pa traže dosta prostora za plivanje, ali i dosta prostora za skrivanje u bilju. Zbog navike da iskaču iz vode u potrazi za insektima, akvarijum mora biti zatvoren poklopcem. Njenom temperamentu odgovara i veliki apetit - zebrice će prihvatati svu kupovnu hranu i svu živu koja im može stati u usta, uključujući razne crviće i kuhano zeljasto povrće.
Kada je u pitanju razmnožavanje, zebrice ne zahtjevaju ništa osim krupnijeg šljunka ili, još bolje, mrežice dovoljno široke da kroz nju propadne ikra, a istovremeno dovoljno uske da spriječi roditelje da dopru do nje i pojedu je. Sa lakoćom se mrijeste i u posudama vrlo malih zapremina, od 5 do 10 l. Hemizam vode ne igra važnu ulogu, ali mrijest potiče hladna, svježa voda bogata kisikom. Ženka položi 100 do 400 komada ikre, nakon čega se roditelji izdvajaju iz akvarijuma. Inkubacija ikre pri temperaturi od 26 °C traje samo 24 sata. Nakon izleganja ličinke vise tri dana na staklu ili podlozi, a zatim proplivaju i počinju se hraniti. Kao prvu hranu za mladunce može se koristiti tvrdo kuhano žumance. Kod žumanceta treba biti oprezan i ne stavljati previše, jer se brzo raspada, zagađuje vodu i oduzima dragocjeni kisik.
Zebrice se smatraju najjednostavnijim početničkim ribama. Većina akvarista, kada želi krenuti sa mrijestom ikrašica, počinje upravo od njih. Do danas je odgojeno nekoliko varijeteta zebrica, od kojih neke ispoljavaju zeleni, žuti ili crveni fluoroscentni protein. Susreću se varijeteti zlatne boje i varijacije koje se odlikuju tačkicama kao kod leoparda, te albino forme zebrice. Varijeteti sa leopardovim uzorkom se ponekad označavaju kao zasebna vrsta po imenu Danio frankei.
Taksonomija
Riba zebra je izvedeni član roda Brachydanio, porodice Cyprinidae. Ima odnos kladistika sestrinske grupe sa Danio aesculapii. Također, usko je povezana sa rodom Devario , što je pokazalo filogenetsko stablo bliskih vrsta. The zebrafish has often been referred to as "Danio rerio", but more recent molecular studies have suggested that it should belong to the genus Brachydanio, as Brachydanio rerio.
Stanište
Zebra ribe obično nastanjuju umjereno tekuće do stajaćica, bistre vode prilično male dubine u potocima, kanalima, jarcima, jezerima, barama i rižinim poljima. Obično ima malo vegetacije, potopljene ili nadvijene s obala, a dno je pjeskovito, muljevito ili blatnjavo, često pomiješano sa šljunkom ili pijeskom. U istraživanjima lokacija zebrica kroz veći dio njihove distribucije u Bangladešu i Indiji, voda je imala gotovo neutralan do donekle osnovni pH i uglavnom se kretala oko pH = 16,5 na  temperatur 34 Co. Jedna neobično hladna lokacija imala je samo 12,3 oC, a druga neobično topla lokacija bila 38,6 o, ali je zebra i dalje izgledala zdrava. Neobično hladna temperatura bila je na jednom od najviših poznatih lokacija, na 1.576 m nadmorske visine, iako je vrsta zabilježena i na 1.795 m.
Ishrana
Zebra-ribe su svaštojedi, prvenstveno jedu zooplankton, fitoplankton, insekte i njihove larve, iako mogu jesti i raznovrsnu drugu hranu, poput crva i sitnih rakova, ako njihovi preferirani izvori hrane nisu lahko dostupni.
U istraživanjima, odrasli se često hrane sa slanom kozicom ili paramecijumima.
Winston Churchill
Winston Churchill (Vinston Čerčil; 30. novembar 1874. - 24. januar 1965.) u cijelosti Sir Winston Leonard Spencer Churchill, britanski državnik, govornik, pisac i premijer u periodima 1940-1945. i 1951-1955. Churcill je tokom Drugog svjetskog rata okupio britanski narod i vodio svoju zemlju s ruba poraza u pobjedu.
Biografija
Sir Winston Leonard Spencer Churchill rođen je 30. novembra 1874. godine u mjestu Oxfordshire. :5 Godine 1895. završio je vojnu akademiju u Sandhurstu na koju je primljen nakon trećeg pokušaja. Kao oficir britanske vojske borio se 1897. - 1898. protiv ustanika na sjeverozapadu Indije, a 1898. pod Kitchenerom, u bici kod Omdurmana (Sudan). Naredne godine napušta vojsku i neuspješno se kandidra kao član Konzervativne stranke za zastupnika u britanskom parlamentu. Kao ratni dopisnik učestvovao je u burskom ratu kada je (1898.) i zarobljen. Svojim podvizima i dopisima sa ratišta stekao je veliku popularnost na osnovu koje je 1900. izabran za zastupnika Donjeg doma. Četiri godine kasnije priključio se Liberalnoj stranci. U periodu od 1905. - 1908. obnašao je dužnost državnog podsekretara za kolonije, a u periodu 1908. - 1909. bio je ministar trgovine. No, iste godine preuzima dužnost ministra unutrašnjih poslova i na njoj ostaje sve do 1911. godine. Od tada pa sve do 1915. prvi je lord Admiraliteta. Nakon neuspjele dardanelske operacije odlazi na Zapadni front kao zapovjednik bataljona. Dvije godine kasnije, 1917. ponovo preuzima ministarsku dužnost kao ministar za municiju. Već naredne godine (1918.) postaje ministar rata i avijacije. Na tom mjestu ostaje sve do 1921. godine. Od tada pa do 1922. ministar je kolonija.
U vrijeme Oktobarske revolucije uporni je zagovornik intervencije protiv Sovjetske Rusije i jedan od glavnih organizatora intervencije. Neuspjeh i visoka cijena tog eksperimenta potakli su Lloyd Georgea da ga premjesti na čelo ministarstva kolonija (1921. - 1922.). Godine 1924. iz Liberalne stranke prelazi u Konzervativnu stranku i iste godine postaje ministar finansija. Na toj dužnosti ostaje sve do 1929. godine. Po dolasku Hitlera na vlast u Njemačkoj, Churchill opominje Britaniju i poziva je da se što prije i što jače naoruža. Oštro osuđuje vladinu politiku popuštanja Hitleru, a Minhenski sporazum naziva porazom bez rata. Zalagao se za beskompromisni stav spram Hitlera kao jedini način na koji ga se može obuzdati. Nakon što je Britanija objavila rat Njemačkoj (3. septembra 1939.) ulazi u Chamberlainovu vladu kao prvi lord Admiraliteta. U najtežim danima za Britaniju - nakon Savezničkog sloma u Norveškoj (10. maja 1940.) i poslije pada Francuske postao je predsjednik britanske vlade i vođa Konzervativne stranke. U sudbonosnim trenucima kada je Velika Britanija sama stajala nasuprot nacističkoj Njemačkoj Churchillove riječi zadivile su čitav svijet:
"... Nikada nećemo malaksati ni popustiti. Ići ćemo do kraja ma kakva cijena bila; borićemo se na plažama; borićemo se na poljima i na ulicama; borićemo se u brdima; nikada se nećemo predati."
Tada je proklamirao i svoju parolu: "Svaki čovjek i svaka država koji idu s Hitlerom naši su neprijatelji", i već 22. juna 1941. nudi savez napadnutom SSSR-u.
U skladu sa svojim gledištem da rat vode državnici i političari, a ne vojnici, bio je tvorac mnogih strateških poduhvata u 2. svjetskom ratu. Za vrijeme rata blisko je sarađivao sa američkim predsjednikom Franklin D. Rooseveltom s kojim je potpisao Atlansku povelju (začetak Ujedinjenih naroda) i Zakon o zajmu i najmu, zahvaljujući kojem su Britanci primali američku vojnu pomoć. Na parlamentarnim izborima 1945. pobjedu odnosi Laburistička stranka. Ali na izborima 1951. laburisti gube vlast i u oktobru iste godine Konzervatinva stranka ponovo preuzima vlast. Godine 1953. Churchill dobija Nobelovu nagradu za književnost, a u aprilu 1955. povlači se i mjesto ustupa najbližem saradniku Anthony Robert Edenu.
IC 231
IC 231 (također poznat kao MCG 0-7-25, PGC 9514 i UGC 1978) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 304 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,00 (88 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (71 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 29. decembra 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Estonska mitologija
Estonska mitologija  sadrži skup mitova, legendi i vjerovanja estonskog naroda. Estonska mitologija javlja se dijelom ugro-finske mitologije.
Historija
desno|mini|Ilustracija «Kalevipoegu» Oskara Kalisa Drevna estonska vjerovanja se temelje na osnovu folklornog materijala, sakupljenog glavnim dijelom u 19. vijeku, a također iz starinskih ljetopisa i  hronika. Estonska mitologija je u bliskom srodstvu sa finskom mitologijom,  spajajući elemente uralskih i ugrofinskih nasljeđa sa uticajem baltičke i germanske mitologije.
Osnova vjerovanja drevnih Estonaca bila je harmonija čovjeka sa prirodom. Ljudi su vjerovali da u svakoj životinji, drvetu i kamenu postoji duša; vjerovali su u  duhove-čuvare, koji su živjeli u kamenju, izvorima i drveću. Prema najstarijim mitovima, čiji su se tragovi sačuvali samo u narodnim pjesmama, preci Estonaca su vjerovali, da je svijet nastao iz jajeta. Mliječni put smatrali su deblom svjetskog stabla ili stazom, po kojoj su ptice nosile duše pokojnika na drugi svijet. Veliki medvjed — to su kolica sa gazdom, u koja su zajedno upregnuti bik i vuk. Vuk za kaznu vuče kola zbog toga, jer je nekada pojeo bika, koji je bio upregnut u kolica.
S razvojem poljoprivrede, nebeska božanstva su postala važnija u mitološkom svjetonazoru Esta. Vrhovnim božanstvom drevnih Esta bio je Uku, sličan kao karelo-finski Ukko, njega su zvali — Stari otac, Vanataat — Stari djed, Taevataat — Nebeski djed. Kao i litovski Parkunas, on je bio gromovnik. Moguće da je postojao i drugi bog groma (,, Pikne, Piker, Ejke (Stariji), Tiu. Henrik Latvijski u "Hronici Livonije" piše o bogu rata Ezelijanaca (stanovnici ostrva Saaremaa) kojega su zvali . Istoričari su to ime interpretirali na razne načine. Najčešće su smatrali da je ime Tarapita  — iskvaren naziv od riječi  (Taara -pomozi!).
Odatle su došli do zaključka, da je bog Ezelijanaca bio Taara (sr. skandinavski Tor). U zapadnoj Estoniji, na osnovu dostupnih informacija, četvrtkom je slavljena večera Toora. Veze između Taara, Tooru i Tora još uvijek su nejasne. U mitovima i narodnim pjesmama susreću se također personifikacije nebeskih svjetala — Sunca, Mjeseca i zvijezdi.
Bogovi zemlje bili su Rõugutaja (zaštitnik trudnih žena i porodilja), Tuule-ema (Majka-vjetar), Metsaisa (šumski duh, sličan sa slavenskim lešim), Metsik (božanstvo plodnosti, zaštitnik polja i životinja. Estonski svijet duhova upotpunjuje niz sporednih stvorenja: rusalke (Niksi (näkk), koje vuku kupače u vrtloge; vodeni đavoli (Paharet: Kalevipoeg X:58); đavol Kurat (Kalevipoeg XVI:711); podzemni duhovi, koji su skovali krunu zmijskom caru; domovoji; lutajuće duše: U estonskoj mitologiji također su postojali divovi — Kalev, Suur Til i drugi.
Zagrobni svijet
Vjerovanje u zagrobni život kod Esta je razvijeniji ,nego kod Finaca. Carstvo smrti, Manala ili Toonela — mjesto koje podsjeća na zemlju, na šume, polja i gore. Vladar zagrobnog svijeta — nije ni dobar, ni zao Tooni. U kasnu jesen spominali su sve umrle: vjerovali su da duše umrlih posjećuju svoje bivše domove. Duhovima su servirali hranu na posebne stolove i zagrijavali banje, čuvali su mir i tišinu.
Autentičnost
Estonski pjesnik Kristjan Jaak Peterson 1821. godine je objavio prevod na njemačkom jeziku, rad o finskoj mitologiji finskog folklorista Christfrieda Ganandera. Na osnovu primjera iz narodnog nasljeđa Finaca Friedrich Robert Faehlmann je 1844. godine objavio zbirku kvazifolklornih estonskih mitoloških priča na njemačkom jeziku. Kao rezultat toga, niknula je takozvana "estonska pseudomitologija" s panteonom bogova (Vanemujne i drugi), koja se kroz školske udžbenike i časopise brzo ukorijenila u narodnoj svijesti i mnogi istraživači poslije toga smatrali su je autentičnom.
100% Rock and Roll (Vatreni poljubac)
100% Rock and Roll je sedmi studijski album grupe Vatreni poljubac iz 1986. godine u izdanju diskografske kuće Diskoton. Sve pjesme je napisao Milić Vukašinović. Vokal na albumu je Mladen Vojičić Tifa.
Prljavi rat
Prljavi rat (Španski: Guerra Sucia) se odnosi na period državno finansiranog nasilja koje je izvedeno u periodu od 1976. i 1983. u Argentini pod vodstvom Jorge Rafael Videla. Ovaj vid diktature su zvali Nacionalni proces reorganizacije, što je Argentinski sud na suđenju Miguel Etchecolatzu okarekterisao kao genocid.
1973. bivši lider Juan Perón se vratio u Argentinu iz egzila u Španiji. Ezeiza masakar je označio kraj alijanse između ljevičara i desničara u njihovom odnosu prema Peronu. Nakon smrti Perona zemljom je počela vladati Isabel Martínez de Perón. Ona je potpisala brojne dekrete kojim se policija i vojska ovlašćavala da smanje porodice ljevičarske subverzije. Martínez de Perón je smjenjena sa vlasti 1976. Od ove godine pa do 1981. junti koje je predvodio Videla do 1981, a nakon toga Roberto Viola i Leopoldo Galtieri, koji su bili odgovorni za hapšenja, mučenja i ubistva hiljada ljudi (većinom aktivista sindikata il studenata).
Kako tvrdi izvještaj Nunca Más kojeg je 1984 izdala National Commission on the Disappearance of Persons (CONADEP) Nacionalna komisija za izbjegle i nestale oko 9.000 ljudi je proglašeno nestalo u periodu od 1976. do 1983. Procjene organizacija za ljudska prava smatraju da ovaj broj iznosi oko 30 hiljada. CONADEP je također zabilježio 458 pogubljenja (pripisanih "Argentinskoj antikomunističkoj alijansi") i oko 600 nasilnih nestanaka tokom perioda demokratske vlade između 1973. i 1976.
Osim akcija unutar Argentine, Argentinske sigurnosne snage su radile sa ostalim južnoameričkim diktaturama unutar operacije Kondor. Dokumenti CIAe objavljeni 2002. otkrivaju da su brutalni postupci Argentine bili poznati u Americi i da je Argentina vjerovala da ih SAD podržava.
U Argentini se javila dugotrajna debata o amnestiji vođa Prljavog rata. Amnestija je kontraverzno bila usvojena nakon ponovnog uvođenja demokratije, ali je bila nepopularna. U junu 2005. argentinski Vrhovni sud je odbacio zakon o amnestiji zvan Ley de Punto Final ("Zakon potpune tačke") i Ley de Obediencia Debida ("Zakon obavezne poslušnosti"), čime su počela proganjan bivših juntinih činovnika. Zakon punto Final je izglasan 24. decembra 1986. tokom predsjednika Alfonsína i ugasio je sve optužbe za kršenje ljudskih prava u svim djelima prije 12. decembra 1983.
Bošnjaci i popisi stanovništva
Popisi 1879, 1885. i 1895.
U popisima provedenim od 1879-1901 službeno se koristi modalitet "Muhammedaner", u prijevodu muhamedanci (muhamedovci) označavajući pripadnike islamske vjere.
Popis 1910.
U popisu 1910. godine izjašnjavanje je vršeno po vjeroispovjesti, tako da su se Bošnjaci izjašnjavali kao "muslimani"
Popis 1921. i 1931.
U popisu iz 1921. godine, samo su Srbi, Hrvati i Slovenci priznati kao autohtoni narodi ili plemena, te su jedino oni predstavljali moguće opcije za nacionalnu pripadnost.
Popis 1948.
U popisu 1948. godine, bilo je predviđeno da Bošnjaci (Muslimani jugoslovenskog etničkog porijekla) daju neko od sljedećih odgovora:
Popis 1953.
U popisu 1953. godine, lica koja su izjavila da su Muslimani, kao i ostala lica jugoslovenskog porijekla koja se nisu bliže nacionalno opredjelila, svrstavana su u grupu "Jugosloveni neopredjeljeni", dok je za nacionalno neopredjeljena lica koja nisu bila jugoslovenskog porijekla upisan odgovor "nacionalno neopredjeljen". Za lica koja su navela regionalnu pripadnost trebalo je upisati odgovor: "Jugosloven neopredjeljen".
Popis 1961.
U popisu 1961. godine, opet dolazi do modifikacije u mogućnosti opredjeljivanja Bošnjaka, i po tome promjene u klasifikaciji nacionalne ili etničke pripadnosti. Lica jugoslovenskog porijekla koja su se osjećala Muslimanima u smislu nacionalne ili etničke pripadnosti, a ne vjerske pripadnosti, deklarisala su se kao "Muslimani" (u smislu nacionalne ili etničke pripadnosti). U istom popisu, za građane koji su upisali regionalno opredjeljenje (npr. Bosanac tumačeno kao takvo) svrstavani su u grupu "Jugosloveni" (nacionalno neopredjeljeni).
Popis 1971.
U popisu 1971, opet dolazi do modifikacije mogućnosti opredjeljivanja Bošnjaka. Muslimani su iskazivani kao "Muslimani u smislu narodnosti" a lica koja su se opredjelila na regionalnu pripadnost iskazana su preko modaliteta: "Izjasnili se u smislu regionalne pripadnosti".
Popis 1981.
U popisu 1981. godine, sistematizacija je donekle opet promjenjenja tako da su lica koja su na pitanje o pripadnosti narodu, narodnosti ili etničkoj grupi dala odgovor Musliman u rezultatima su iskazivana pod tim nazivom. Prvi put su Bošnjaci (Muslimani) objedinjeni u popisu nezavisno od odgovora za razliku od prijašnjih popisa.
Popis 1991.
U popisu 1991, pri davanju odgovora na pitanje o nacionalnoj pripadnosti, primjenjivan je kao i 1981.
Olimpijci s najviše medalja
Ovo je najuspješnijih 20 olimpijaca u historiji Olimpijskih igara.
Napomena: Podebljanim slovima napisana su imena sportista koji su nastupili na posljednjim Ljetnim, odnosno Zimskim olimpijskim igrama (OI 2016. i ZOI 2014).
Predsjednik Džibutija
Predsjednik Džibutija jest politička funkcija države Džibuti a u istoj je objedinjena i uloga šefa države i šefa vlade a Predsjednik ove države je i vrhovni komandant Oružanih snaga Džibutija. Funkcija Predsjednika je uvedena 27. 6. 1977. godine nakon stjecanja nezavisnosti Džibutija. Od uvođenja ovu funkciju su obnašale samo dvije osobe. Aktuelni predsjednik Džibutija od 1999. godine je Ismail Omar Guelleh.
Pavle Radinović
220px|thumb|Pečat Pavla Radinovića iz 1397. godine mini|Posjed Pavla Radinovića u ranom 15. vijeku Pavle Radinović (- august 1415) bio je vlastelin iz bosanske porodice Pavlovići.
Knez Pavle Radinović sin je izvjesnog, manje poznatog Radina Jablanića, koji je stvorio okvire posjeda i ugleda značajnijoj poziciji porodice u Bosanskom kraljevstvu. Njegova sestra ili bliska rodica bila je bosanska kraljica Kujava Radinović, druga supruga kralja Stjepana Ostoje i majka kralja Stjepana Ostojića.
Knez Pavle bio je među najvažnijim velmožama Bosanskog kraljevstva. Zajedno s vojvodom Hrvojem Vukčićem, tepčijom Batalom i vojvodom Sandaljem Hranićem učestvovao je u glavnim tokovima bosanske historije krajem 14. i početkom 15. vijeka. Zajedno s njima bio je među glavnim savjetnicima bosanske monarhinje, kraljice Jelene Grube. Na vladarskim poveljama javlja se kao svjedok i ručnik, to jest garant pravnih akata bosanskog sabora i Bosanskog kraljevstva. Zajedno sa vojvodom Vlatkom Vukovićem dobija mandat od bosanskog kralja i sabora da zaposjedne Konavle 1391/1392. koje su ranije držali Sankovići.
Knez Pavle Radinović primljen je za dubrovačkog građanina i izdao im je privilegije o slobodnoj trgovini i zaštiti trgovaca na svom posjedu 1397. Zajedno s Vlatkom Vukovićem (kasnije i Sandaljem Hranićem) držao je carinu u Ledenicama. Podržao je koaliciju koja je srušila kralja Ostoju i dovela kralja Tvrtka II Tvrtkovića na bosansko prijestolje 1404. Kao i ostali bosanski magnati bio je u taboru napuljskog kralja i pretendenta na ugarski prijesto Ladislava Anžuvinskog, a protiv ugarskog kralja Sigismunda Luksemburškog. Bio je spreman da proda svoj dio Konavala Dubrovčanima 1414. godine, ali do realizacije nije došlo.
Knez Pavle Radinović stradao je kao žrtva političkog sukoba u Bosni. Knez Pavle se našao sam pred koalicijom kralja Ostoje, vojvode Sandalja Hranića i Zlatonosovića. Ubijen je u augustu 1415. godine nedaleko od Kraljeve Sutjeske, za vrijeme održavanja sabora bosanske vlastele, u vrijeme dok su bili na jahanju, kod Parene poljane koja se nalazi u blizini Sutjeske. Na znak mačem vojvode Sandalja Hranića Zlatonosovići su napali kneza Pavla. Pavle je ubijen, a njegov sin Petar i njegov poslanik Brailo Tezalović bili su zarobljeni. Svjedoci tih događaja bili su krstjanin Vlatko Tumurlić i dubrovački poslanik Nikola Gučetić. Postojali su planovi da se Pavlov sin, knez Petar Pavlović, oslijepi, te da se posjed kneza Pavla podijeli, pri čemu su Zaltonosovići računali da će dobiti bogato Olovo, ali to nije učinjeno. Proizilazi da je zbog učinjene nevjere odgovornost pripisana samo knezu Pavlu, tako da su njegovi nasljednici mogli da preuzmu njegovu poziciju. . Knez Pavle je imao još jednog sina, kneza Radoslava Pavlovića.
Bosiljak
Bosiljak (od grčkog basileus – kraljevski) jest začinska biljka iz porodice usnatica.
Karakteristike
Bosiljak je jednogodišnja biljka. Raste grmasto visine od 20 do 60cm. Cijela biljka ima aromatičan miris. Stabljika, listovi i cvjetne čašice prekriveni su finim dlačicama. Listovi su ovalni, 1,5 do 5cm dugi i do 3cm široki. Rubovi lista su glatki. Cvate od juna do septembra. Na 2,5mm dugoj cvjetnoj dršci naraste petolatičasti cvijet u obliku zvona. Dva nejednaka para prašnika srasli su sa krunom. Plod je 1,5 do 2mm dug i omotan uvećanom čašicom.
Rasprostranjenost
Biljka potiče sa tropskih područja, od Srednje Afrike do Jugoistočne Azije tj. indijskog potkontinenta. Kultivirana je još u starom Egiptu. Predpostavlja se da je sa osvajanjima Aleksandra Velikog došla u Makedoniju i Grčku. Danas je rasprostranjena na širem području Sredozemlja. Najveći izvoznici su Italija, Francuska, Maroko i Egipat. U dijelovima srednje Evrope bosiljak je kultiviran od XII stoljeća. U SAD-u najviše se uzgaja u Kaliforniji. Uzgoj nije jednostavan, jer biljka zahtijeva mnogo svjetla i toplinu. Ako je rasad izložen previsokim ili preniskim temperaturama, suši ili prekomjernom nađubrivanju, jednostavno se sasuši. Da bi se produžilo vrijeme berbe, beru se odrasli listovi, na čijem mjestu narastu novi izdanci. Svjež je aromatičan, dok suhi i kuhani listovi gube na aromi.
lijevo|mini|Bosiljak
Upotreba
Zbog svog slatkastog i prijatnog mirisa jedan je od omiljenijih začina u mnogim profinjenim kuhinjama svijeta, pogotovo u italijanskoj i francusko-maritimnoj kuhinji. Upotrebljava se pri spravljanju povrtnih juha, umaka, tjestenine, pri pripremanju lakših jela od mesa, peradi, ribe i morskih plodova, te kao začin u umacima za salate. Od njega se spravlja i poznati italijanski regionalni specijalitet pesto, umak od zrna pinije i bosiljka, sa maslinovim uljem. Bosiljak upotpunjuje i razne čajeve. Bosiljak djeluje antibakterijski, umirujuće, protiv teškoća probave, grčeva i bolova. Upotrebljava se u liječenju bolesti mokraćovoda, upale crijeva, grčeva, povraćanja, nadimanja, zatvora i migrene. Zbog štetnog estragola koji je sadržan u bosiljkovom ulju, veća ljekovitost se pripisuje indijskom bosiljku.
Hemijski sastav
Bosiljak sadrži u velikom procentu eterična ulja (linalol, estragol ili campher). U listovima ima ugljičnih hidrata, proteina, vitamina A i C i kiselina (oleanol i ursol).
Narodno vjerovanje
Po kršćanskoj legendi bosiljak je narastao na mjestu Isusovog raspela. Na misama 14. septembra se u bosiljak polaže križ, jer se vjeruje da je kraljevska biljka.
Gimnastika na Olimpijskim igrama 1928 – ekipni višeboj (muškarci)
Takmičenje u ekipnom višeboju za muškarce na OI 1928. u Amsterdamu održano je od 8. do 10. augusta. Zlatnu medalju osvojili su gimnastičari iz Švicarske.
Slava i bol
Slava i bol (španski Dolor y gloria) španski je dramski film snimljen 2019. godine koji je režirao i napisao Pedro Almodóvar. Glavne uloge tumače Antonio Banderas, Asier Etxeandia, Penelope Cruz, Julieta Serrano i Leonardo Sbaraglia. Film je premijerno prikazan u Španiji 22. marta 2019. uz općenito pozitivne kritike. Debitirao je na Kanskom filmskom festivalu, gdje je izabran da se takmiči za Zlatnu palmu (Palme d'Or), dok je Banderas osvojio nagradu za najboljeg glumca, a Alberto Iglesias za najbolju muziku. Slava i bol je izabran kao španski kandidat za nagradu Oscar u kategoriji za najbolji strani film na 92. dodjeli "Oscara". Na 77. dodjeli Zlatnog globusa nominiran je u dvije kategorije za najboljeg glumca (Banderas) i najbolji strani film. Magazin Time izabrao ga je za najbolji film godine. Filmski kritičar Al Alexander ocijenio je da je film "toliko zapanjujući veličanstvenošću da je teško odlučiti se koga više pohvaliti: filmskog autora Pedra Almódovara ili njegovu zadivljujuću zvijezdu, Antonia Banderasa."
Radnja
Bol i slava prati život filmskog režisera Salvadora Malloa (Antonio Banderas) kroz dva glavna narativna bloka. U prvom vidimo trenutni život Salve-a kao depresivnog umjetnika pedesetih godina, koji je postigao glavni uspjeh u svojim zrelim godinama, ali sada živi usamljenim životom, nedostaje mu nadahnuća i savladavaju ga bolesti. U drugom bloku, svjedoci smo mladosti Salve, i njegov nježni odnos prema majci Jacinti (Penélope Cruz), dok se ona muči da mu omogući obrazovanje i spas od siromaštva. Salve se upisuje u katoličku školu u kojoj se ističe kao mladi solistički zborovođa, dok se u sadašnjem životu ponovo povezuje s Albertom Crespom (Asier Etxeandia), glumcem s kojim je radio i s kojim nije razgovarao 32 godine.
Ova nanovo uspostavljena veza uvodi Salvu u heroin, kao spas koji napokon može izliječiti sve njegove migrene i bolove u leđima. Jednom, dok Salva čvrsto spava, Alberto pregleda njegov kompjuter i pronalazi fajl pod nazivom "Adicción" - duboko intiman tekst u kojem režiser otkriva svoja iskustva tokom trogodišnje veze s "Marcelom", ljubavlju njegovog života i ovisnikom o heroinu. U međuvremenu, Salva i njegova porodica se sele u jedno selo u potrazi za boljim životom, ali žive u takozvanoj "pećini" gdje manjkaju idealni uslovi za život. Devetogodišnji Salva se sprijateljuje s Eduardom (César Vicente), seoskim radnikom koji ima dvadeset i nešto godina, i pristaje raditi na ukrašavanju i popravci zidova pećine u zamjenu za časove čitanja i pisanja koje mu daje mladi Salve.
U sadašnjosti, Salvo vrijeđa Alberta otkrivajući svoje mišljenje o njegovim glumačkim sposobnostima - i kako bi ga nagovorio da mu oprosti, nema druge mogućnosti osim da mu da prava na "Adicción". Alberto odmah sastavlja dramu za koju piše živopisni strasni monolog. Jedne noći jedan od članova publike vidno je uznemiren - to je Federico, "Marcelo" iz „Adiccióna“ i Salvova životna ljubav. Preko Alberta se njih dvoje ponovo povezuju i provode čitavu noć prisjećajući se prošlosti i pronalazeći prikladniji kraj njihove priče, što utiče na Salva da odlučno odustane od svoje nedavne navike na heroin. Ova katarza pomaže Salvu da se oslobodi nekih depresija, ali on i dalje pati od kroničnih bolova u leđima i stalnog gušenja - nešto zbog čega je Mercedes (Nora Navas), njegova kompetentna pomoćnica i vjerovatno tajna ljubavnica, prilično zabrinuta. Pored toga, saznajemo da Salvo još uvijek nije prežalio nedavnu smrt svoje majke, koju je jako volio uprkos njenom potjenjujućem stavu prema njegovoj bezuvjetnoj ljubavi i životnim dostignućima.
Agencija za vodoopskrbu centralnog dijela okruga Lake
mini|CLCJAWA| ne briši link za sliku, bot treba da je prebaci Agencija za vodoopskrbu centralnog dijela okruga Lake ( – CLCJAWA) javno je komunalno preduzeće koje osigurava vodu za piće za 185.000 ljudi u centralnom dijelu okruga Lake u Illinoisu. Postrojenje za preradu vode "Paul M. Neal" počelo je proizvoditi vodu za piće 1992. Prije toga je svako naselje koje Agencija opslužuje dobijalo je vodu iz izvora ili kupujući je od drugih dobavljača oko jezera Michigan.
Mjesta
Agencija osigurava vodu sljedećim naseljima: Lake Bluff, Libertyville, Vernon Hills, Mundelein, Grayslake, Round Lake, Round Lake Park, Round Lake Beach, Wildwood, Knollwood / Roundout i Gurnee.
Nagrade
Agencija je treća fabrika za preradu vode u SAD-u koja je dobila nagradu "Izvrsnost u vodi za piće" programa "Partnerstvo za sigurnu vodu za piće". Program su kreirali Udruženje vodovoda SAD-a (American Water Works Association), Agencija za zaštitu okoline SAD-a.
Brailo Tezalović
Brailo Tezalović (1395-1437), iz Prače, knez, carinik, trgovac, protovestijar i diplomat vlastelinske porodice Pavlovići. Njegov otac je Mihoje Radanović zvani Tezalo, majka Vladna, braća Budisav, Vukosav, Hval i Bogiša Tezalović, supruga Vitosava, sinovi Radonja i Radosav, kćerke Jelača i Vladisava.
Prvi spomen Braila datira iz 1395. godine kada zajedno sa braćom Bogišom i Budisavom pravi kreditno zaduženje u Dubrovniku kod Miltina Pribojevića na iznos od 550 dukata. Diplomtsku aktivnost započeo je posljednjih godina 14. vijeka kao carinik kneza Pavla Radinovića u Ledenicama. Za vrijeme rata Dubrovčana sa kraljem Ostojom, Brailo se javlja u diplomatskim aktivnostima. Zbog stečenih zasluga i zadobijenog povjerenja od svoga gospodara Pavla Radinovića imenonovan je 1411. godine protovestijarom. Prilikom ubistva Pavla 1415. godine i Brailo biva zarobljen od strane Vukca Hranića, ali je uskoro bio slobodan.
Brailo nastavlja svoju diplomatsku aktivnost i za vrijeme Pavlovih nasljednika vojvoda Petra i Radosava Pavlovića. Kako su Dubrovčani započeli 1415. godine pregovore oko kupovine dijela Konavala od Pavlovića, Brailo se ističe kao centralna pregovaračka ličnost. Svoje diplomatske odlaske u Dubrovnik koristio je i za postizanje trgovačkih ugovora u vlastitoj režiji. Nakon postizanja dogovora oko kupoprodaje Pavlovićeva dijela Konavala, Brailo biva bogato nagrađen u iznosi od 1000 dukata, stječe dubrovačko građanstvo, te je uvršten i u raspodjelu zemlje u kupljenom teritoriju: Dobio je zemljište na prostoru Donje Gore u konavlima.