cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aminokiselina
"Standardne" aminokiseline i njihova svojstva
Unk je ponekad unjesto Xaa, ali je manje standardno. Osim toga, mnoge nestandardne aminokiseline imaju specifični kod. Na primjer, nekoliko peptidnih droga (lijekova), kao što su Bortezomib i MG132, su umjetno sintetizirani i zadržavali svoje zaštitićujuću grupe koje imaju specifične kodova. Bortezomib je Pyz - Phe-boroLeu, a MG132 je karboksibenzil Z-Leu-Leu-Leu-al. Za pomoć u analizi strukture proteina, raspoloživi su foto-reaktivne analogne aminokiseline. To uključuje fotoleucin (pLeu) i fotometionin ( 'pMet' ).
Najvažnija hemijska reakcija aminokiselina je formiranje peptidne veze koja omogućava povezivanje dvije aminokiseline i stvaranje lanca aminokiselina (peptidi i proteini). Peptidna veza je veza između karboksilne grupe jedne aminokiseline i amino grupe druge aminokiseline, u kojoj se atom ugljenika vezuje za atom azota uz oslobađanje molekula vode.
U sastav čovjekovog organizma ulazi ukupno 20 aminokiselina. 10 od njih mogu da se izgrade u samom organizmu, dok je preostalih 10 neophodno unijeti kroz ishranu. Aminokiseline koje čovjekov organizam nije u stanju da napravi, a neophodne su za njegovo funkcionisanje se nazivaju esencijalne aminokiseline.
Bosanska abeceda
Bosanska abeceda se sastoji od 30 slova, od kojih su 3 digrafa (Dž, Lj, Nj). Bosanska latinica je doživjela mnoge promjene kroz vijekove, a u sadašnjem obliku se ustalila na početku 20. vijeka. Napravljena je na temelju češke verzije latinice (kao i hrvatska latinica).
Hardverski firewall
mini|desno|450p|Pojednostavljen prikaz funkcije jednog hardverskog firewalla; Crvene nule i jedinice su štetni kod, dok su zelene nule i jedinice ono što korisnik stvarno hoće da vidi na računaru Zaštitni zid ili fajerval (engl. firewall) je dio hardvera koji u sklopu računarske mreže ima mogućnost da spriječi nepropisni prijenos podataka preko mreže koji je zabranjen od strane siguronosne police. Firewall ima zadatak da kontroliše protok podataka između različitih zona u računarskoj mreži. Obično se Internet zona smatra nesigurnom, dok se lokalna mreža smatra relativno sigurnom. Najbitniji cilj je ostvarivanje normalnog odnosa između ove dvije zone tako da jedna ne naškodi drugoj. U najčešćem slučaju firewall se brine da na računar ne dospije štetni kod (virus, crv itd.) sa globalne mreže - Interneta. Laički rečeno, Firewall spriječava viruse da dospiju na računar, ali ih ne može liječiti, odnosno ukloniti.
Firewall ne može raditi sam, i najčešće zahtijeva iskusnijeg korisnika koji će odobravati ili zabranjivati pristup nekoj mrežnoj aktivnosti. Firewall je najosnovnija komponenta koja čini sigurnu računarsku mrežu, koja je uvjet normalnog rada, kako na internetu, tako i na lokalnoj mreži.
Pjotr Svidler
Pjotr Venjaminovič Svidler (rus. Пётр Вениами́нович Сви́длер) ruski je šahovski velemajstor, sedmostruki prvak Rusije (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011, 2013).
Karijera
Naučio je igrati šah u dobi od 6 godina. Godine 1992. podijelio je 1. mjesto na otvorenom juniorskom prvenstvu SSSR-a s Ragimom Gasimovim. Titulu velemajstora stekao je 1994.
Na SP-u 2005. podijelio je 2. mjesto s Viswanathanom Anandom s 8½ bodova iz 14 partija, 1.5 bodova iza pobjednika, Veselina Topalova. U intervjuu koji je dao World Chess Networku nakon SP-a 2005. održanog u argentinskoj provinciji San Luis rekao je: "Pripremao sam se ozbiljno jedino za San Luis i mislim da se to isplatilo. Ali, općenito, većinu slobodnog vremena provodim sa suprugom i djecom, tako da je moj relativni uspjeh u 2005. bio ugodno iznenađenje."
Rezultat iz San Luisa donio mu je direktno učešće na SP 2007. Na tom turniru osvojio je 6,5 bodova iz 14 partija, zauzevši na kraju 5. mjesto od 8 igrača.
Na SP-u u brzopoteznom šahu, koje je održano 2006. u izraelskom gradu Rishon LeZionu, bio je drugi iza Aleksandra Griščuka osvojivši 10,5 bodova iz 15 partija. Iste godine podijelio je 1. mjesto s Kramnikom na jakom turniru u Dortmundu.
2013.
Učestvovao je na Turniru kandidata koji je održan u Londonu od 15. marta do 1. aprila. Završio je treći s omjerom +4 −2 =8. Pobjede je ostvario protiv Rəcəbova, Aronjana, Ivančuka i Carlsena, budućeg svjetskog prvaka.
Na Aljehinovom memorijalu, održanom od 20. aprila do 1. maja, završio je na posljednjem, 10. mjestu s omjerom +0 −3 =6.
Trigonometrija
Riječ trigonometrija nastala je od grčkih riječi trigonos – trougao i metron – mjera.
Sam naziv trigonometrija asocira na operacije s trouglovima. Dakle, u početku je za cilj imala izračunavanje vrijednosti svih elemenata jednog trougla( visine, težišnih linija, simetrala, poluprečnika, površine i uglova) pomoću podataka dovoljnih za određivanje trougla. Njen prvobitni cilj je danas prevaziđen, pa je njena osnovna uloga izračunavanje trigonometrijskih funkcija.
Pjotr Svidler
2015.
Po drugi put u karijeri plasirao se u finale Svjetskog kupa i imao je šansu postati prvi igrač koji je dvaput osvojio ovaj turnir. Međutim, u dramatičnom finalnom meču izgubio je od Sergeja Karjakina iako je nakon prve 2 partije vodio 2:0. Ipak, plasmanom u finale plasirao se i na Turnir kandidata 2016, što mu je bio glavni cilj.
Trigonometrija
Funkcije zbira i razlike
Na osnovu ovih formula možemo odrediti predznak trigonometrijskih funkcija po kvadrantima
Pjotr Svidler
Zanimljivosti
Ljubitelj je kriketa. Njegovo korisničko ime na Internet Chess Clubu glasi Tendulkar (po Indijcu Sachinu Tendulkaru, koga mnogi smatraju najboljim kriketašem svih vremena).
Trigonometrija
Orijentisani ugao
Orijentisani ugao je ugao kod koga znamo koji je prvi a koji drugi krak, odnosno to je ugao čiji kraci čine jedan uređeni par. Ova osobina ugla, gdje znamo koji je prvi a koji drugi krak, je sasvim dovoljna za njegovu orijentaciju. Orijentisani ugao može biti pozitivno ili negativno orijentisan. Pozitivno orijentisani ugao je onaj kod koga imaginarno kretanje prvog kraka prema drugom ide u suprotnom smjeru kretanja kazaljke na satu. Ugao suprotne orijentacije ovom uglu je negativno orijentisani ugao. Za dva orijentisana ugla kažemo da su jednaki ako i samo ako su podudarni i imaju istu orijentaciju. Ako su podudarni a imaju suprotnu orijentaciju kažemo da su suprotni.
Mjerenje uglova - Radijan
Općepoznata je činjenica da svaki ugao ima svoju mjeru. Kao osnovne mjere za mjerenje uglova upotrebljavaju se stepen i radijan, a nešto manje je zastupljen grad. Stepen je devedeseti dio pravog ugla, tj. ako punom uglu pridružimo broj 360 tada tristašezdesetom dijelutog ugla odgovara broj jedan što predsavlja jedan stepen. Tako pun ugao ima 360˚, ispruženi 180˚, pravi 90˚ i td. U trigonometriji za mjerenje uglova najčešće se koristi radijan. Radijan je lučna mjera ugla tj. mjerenje radijanom je mjerenje lukom. Ako je dužina kružnog luka jednaka poluprečniku tada odgovarajući centralni ugao nazivamo radijanom.
Trigonometrijska kružnica
Na trigonometrijskoj kružnici se nalazi nekoliko tačaka koje su veoma bitne. Oznaka    koordinate tačke O         (0,0) A         (1,0) B         (0,1) C         (-1,0) D         (0,-1)
Trigonometrijska funkcija
Trigonometrijske funkcije su: sinus, kosinus, tangens i kotangens i označavaju se redom sa: sinx, cosx, tgx i ctgx, gdje je x ugao. Moguće je definisati trigonometrijske funkcije realnih brojeva kojima pridružujemo tačke na trigonometrijskoj kružnici:
Prazna funkcija
Ovo uključuje svaku konstantnu formulu c, ali slika prazne funkcije nije {c}, već prazan skup.
Većina autora ne pravi razliku prilikom preciznog definiranja termina "konstantna funkcija", o tome uključuje li definicija i praznu funkciju, te pritom koriste najprigodniju moguću definiciju. Međutim, ponekad je najbolje ne smatrati praznu funkcijom konstantnom, te definicija koja se odnosi na sliku funkcije je tad prigodnija. Ovakvo zaključivanje slijedi sličan tok misli po kojem se prazni topološki prostor smatra povezanim, ili onaj koji trivijalnu grupu ne smatra jednostavnom.
Marksizam
Marksizam je filozofski pravac, odnosno politička ideologija temeljena na spisima njemačkog filozofa Karla Marxa (po kojoj je dobio ime) i Marxovog prijatelja i saradnika Friedricha Engelsa. Od svih tih spisa je najvažnija Marxova nedovršena knjiga Das Kapital.
Marksizam kroz historiju:
Marksizam se danas uglavnom povezuje s revolucionarnim socijalizmom, odnosno raznim komunističkim pokretima i državama, iako su sve do 20. vijeka među marksiste spadali i umjereni socijalisti od kojih će kasnije nastati moderna socijaldemokratija.
Nakon pada Berlinskog zida i propasti komunističkih režima u Istočnoj Evropi, marksizam - koji je bio njihova službena ideologija - je izgubio dosta pobornika, ali je manji dio marksista to shvatio kao priliku za neomarksističku rehabilitaciju svoje filozofije, koju su, po njihovim navodima, izopačili zagovornici totalitarizma kao što su: Staljin, Enver Hodža, Mao i Pol Pot.
Ferid Džanić
mini|desno|Spomenik strijeljanim Bošnjacima i Hrvatima, braći po oružju Ferid Džanić (Bihać. 1918 – Villefranche-de-Rouergu, 17. septembar 1943) bio je jedan od vođa pobune vojnika divizije "Kroatia", sačinjenu od Bošnjaka i Hrvata u Villefranche-de-Rouergue, 17. septembar 1943.
Završio Višu željezničarsku školu u Beogradu. Mobiliziran u domobrane 1941. i poslan na vojnu obuku za vojne željezničare u Slavonski Brod. Godine 1942. unaprijeđen je u zvanje poručnika i postao pomoćnik pukovnika Slavka Petruhara, zapovjednika željezničke zaštite u Bosanskom Novom. Zapovjeda zaštitom na liniji Banja Luka - Bosanski Novi - Sunja. Po tome postaje kontrolorom na željezničkoj stanici Dobrljin u blizini Bosanskog Novog. Otišao u partizane u novembru 1942., pa po tome, po jednima dezertirao iz Osme krajiške (muslimanske) brigade, a po drugima zarobljen od Nijemaca. Po tome uhapšen od strane vlasti NDH i zatočen u zloglasni sarajevski zatvor Belediju, koji datira još od turskog doba.
Iz zatvora se spasio pristupivši 13. SS diviziji "Kroatia". Jedan od vođa pobune u Villefranche-de-Rouergue, 17. septembra 1943., zajedno s Božom Jelenekom iz Kutine, Nikolom Vukelićem iz Malog Žitnika kod Gospića i Eduardom Matutinovićem iz Vinkovaca. Bošnjaci su činili otprilike dvije trećine sastava, Hrvati jednu trećinu uz jednog Nijemca. Pobunio se samo jedan, Trinaesti bataljon Trinaeste divizije "Kroatia", ali ne i cijela divizija. Druge jedinice te iste divizije su učestvovale u gušenju pobune ubijajući vlastite sunarodnike Bošnjake i Hrvate. Divizija je, naime, bila razmještena u više mjesta područja oko Rodeza i Limogea. Kasnije će ta divizija biti transformirana u Handžar diviziju. Džanić je u pobuni ubijen na prvi dan Ramazana od hodže Halima Malkoča iz Bosanske Krupe, otvorenog naciste i pobornika Trećeg Rajha i sljedbenik jerusalemskog Velikog muftije El-Husseina, koji je za tu svoju uslugu trećem Rajhu odlikovan Željeznim krstom i oficirskim zvanjem poručnika SS-a. Malkoč je najprije ispalio hitac u Džanića, a po tome ga, kad je ovaj pao, dotukao onako ranjenog. Jelenek je postao oficir francuskog pokreta otpora, Matutinović se pridružio partizanima na Visu, a Vukelić je strijeljan 18. septembra 1943.
Značajne su i kontradiktorne pretpostavke da je u partizane otišao po zadatku kao obavještajac vojske NDH, a da se predao ustašama da bi im se vratio, dok je u Francuskoj pokušao stupiti u vezu s Pokretom otpora i bio izdan od strane velikosrpskog provokatora doktora Božidara Vitkovića. Džanićev odlazak u partizane je obskuran i postoji više kontradiktornih verzija, a njegov sudrug iz Bosanskog Novog, također domobranski oficir, Mihovil Dodig, kasnije partizanski visoki oficir poznat pod nadimkom "drug Ranko", tvrdi da je siguran, da je Džanić bio u službi Gestapoa, što također može biti plod negativnog stava boljševika spram ovog događaja. Ni nastavak događaja, ni njegova smrt ne rasvjetljavaju tu naizgled lakomislenu osobu, čiji je čin ravan heroju antičke tragedije.
Bibliografija korištenih izvora:
Bijekcija
mini|200px|Bijektivna funkcija. U matematici, za funkciju iz skupa X u skup Y kažemo da je bijektivna ako za svako y u Y postoji tačno jedan x u X takav da f(x) = y.
Drugim riječima, f je bijektivna je 1-1 korespondencija između tih skupova, tj. i 1-1 (injekcija) i na (surjekcija)
Na primjer, funkcija sljedbenika sljed, definirana na skupu cijelih brojeva \Z u \Z, tako da svakom cijelom broju x pridjeljuje cijeli broj sljed(x) = x + 1. Za drugi primjer, neka se promotri funkcija sumraz koja svakom paru (x,y) realnih brojeva pridjeljuje par sumraz(x,y) = (x + y, x − y).
Bijektivna se funkcija još zove bijekcija ili obostrano jednoznačno preslikavanje ili permutacija. Potonji se termin češće koristi kad je X = Y. Valja uočiti da 1-1 funkcija nekim autorima znači 1-1 korespondencija (tj. bijekcija), a drugim autorima injekcija. Skup svih bijekcija iz Y u Y se označava kao XY.
Bijektivne funkcije imaju fundamentalnu ulogu u mnogim područjima matematike, poput definicije izomorfizma (i srodnih koncepata poput homeomorfizma i difeomorfizma), permutacijske grupe, projektivne ravni, i mnogim drugim.
Kompozicija i inverzi
Funkcija f je bijektivna ako i samo ako je njena inverzna relacija f−1 funkcija. U tom je slučaju f−1 također i bijekcija.
Kompozicija g o f dvaju bijekcija f\;:\; X'Y i g\;:\; Y'Z je bijekcija. Inverz od g o f je (g o f)−1 = (f−1) o (g−1).
Relacija f iz X u Y je bijektivna funkcija ako i samo ako postoji druga relacija g iz Y u X takva da je g o f identiteta na X, i f o g je identiteta na Y. Slijedi da skupovi imaju isti kardinalni broj.
Prvenstvo Rusije u šahu
Prvenstvo Rusije u šahu kroz historiju je imalo više oblika.
Carska Rusija
1874. godine Emanuel Šifers porazio je Andreja Čardina u meču održanom u Sankt Peterburgu ostvarivši 5 pobjeda i 4 poraza. Šifers je smatran prvim prvakom Rusije sve dok ga njegov učenik, Mihail Čigorin, nije porazio u meču 1879, također u St. Peterburgu. Čigorin je dobio sa 7 pobjeda, 4 poraza i 2 remija.
1899. format prvenstva promijenjen je u turnir po Bergerovom sistemu, poznat kao Sveruski turnir majstora. Njegovi pobjednici bili su: ! # !! Godina !! Grad !! Pobjednik
Sovjetska Rusija
Nakon formiranja Sovjetskog saveza ustanovljeno je i Prvenstvo SSSR-a u šahu kao nacionalno prvenstvo. Međutim, prvenstvo Rusije nastavilo je postojati kao prvenstvo RSFSR-a. Prva 2 sovjetska prvenstva priznata su i kao prvenstva RSFSR-a; moderno numeriranje ruskih prvenstava počinje s ova dva turnira. Gradovi Moskva i Lenjingrad održavali su vlastita prvenstva i njihovi igrači nisu mogli nastupati na prvenstvu RSFSR-a. Ipak, neki jesu učestvovali kao vanjski takmičari: npr., Tajmanov je završio s istim brojem bodova kao Tarasov na prvenstvu 1960, ali titula je dodijeljena samo Tarasovu jer je Tajmanov bio iz Lenjingrada.
Rašid Nežmedinov držao je rekord od 5 titula na prvenstvu Rusije.
! # !! Godina !! Grad !! Pobjednik
Nakon raspada SSSR-a
Nakon raspada SSSR-a prvenstvo Rusije ponovo je ustanovljeno kao nacionalno prvenstvo i igračima iz Moskve i St. Peterburga dozvoljeno je da nastupaju. Prije 2004. prvenstvo je bilo organizirano kao turnir po švicarskom sistemu izuzev 1997. i 1999, kad je korišten nokaut-format. 2004. turnir je vraćen na Bergerov sistem; najjači igrači u državi imali su direktnu kvalifikaciju za finale (zvano superfinale) koje je održano u Moskvi dok su ostali igrači plasman morali izboriti kroz kvalifikacijske turnire.
! # !! Godina !! Grad !! Pobjednik !! Referenca
Žene
! # !! Godina !! Grad !! Pobjednica
Potpolje
Potpolje je naseljeno mjesto u općini Čitluk, Bosna i Hercegovina.
Mihajlo Krešimir II
Mihajlo Krešimir II, hrvatski kralj od 949. - 969. godine.
Nakon uspješnog kraljevanja Trpimira II i Krešimira I, godine 945. kraljem postaje Miroslav najstariji sin Krešimira I. Odmah na početku njegova vladanja ban Pribin izaziva unutarnje sukobe za prijestol, koji će nakon velikih nereda završiti Miroslavovom smrću. Na prijestol je tako godine 949. godine došao Mihajlo Krešimir II.
Kralj Mihajlo Krešimir II kasnije je uspio donekle obnoviti hrvatsku moć. Ponovo je zavladao Bosnom, a vlast mu je u zemlji između Save i Drave ostala pod sigurnom kontrolom. Održavao je dobre odnose s dalmatinskim gradovima, posebno sa Zadrom. Uz njegovo ime se vežu i neki falsifikati kraljevskih isprava. Tako je Nada Klaić dokazala da isprava kojom je Krešimir navodno darovao samostanu Svetoga Krševana selo Diklo zapravo falsifikat iz kasnijih vijekova. Usprkos tome, sama geneološka vrijednost isprave nije upitna.
NGC 3875
NGC 3875 (također poznat kao MCG 3-30-105, PGC 36675 i UGC 6739) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 320 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 1,00 (93 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 27. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mihajlo Krešimir II
Njegova žena Jelena Slavna dala je sagraditi u Solinu dvije crkve. Crkva svetog Stjepana služila je kao grobnica kraljeva, a crkva svete Marije kao krunidbena bazilika.
Krešimir II umro je oko 969. godine, a naslijedio ga je njegov sin Stjepan Držislav.
Svjetsko ekipno prvenstvo u stonom tenisu
Svjetsko ekipno prvenstvo u stonom tenisu se održava od 1926 godine, najčešće zajedno sa svjetskim prvenstvom u stonom tenisu. Prvenstvo se održavalo zasebno 2000, 2004 i 2006, a također i 2008 u kineskom gradu Guangzhou.
Rezultati timskih takmičenja
Spisak ispod daje listu timskih rezultata.
a. Ženska titula iz 1991. tima Ujedinjene Koreje se računa i za Južnu Koreju i za Sjevernu Koreju.
Stjepan Držislav
Stjepan Držislav hrvatski kralj, vladao je od 969. do 997. godine.
Sin je kralja Mihajla Krešimira II i bio je u dobrim prijateljskim odnosima s Bizantom i njihov saveznik u borbi protiv bugarskog carstva.
Bugarski car Samuilo (980.-1014.) uspio je za nekoliko godina proširiti svoju vlast na Bosnu, Srijem, Srbiju i današnje srpsko Podunavlje, te na cijelo jadransko primorje južno od rijeke Cetine, osvojivši Duklju, Travunju, Zahumlje i neretvansku područje. Tako je postao opasan susjed hrvatskoj državi između 986. i 989. godine
Car Samuilo provalio je i u Hrvatsku, dospjevši do Zadra (kojeg je opkolio i bezuspješno pokušao zauzeti), ali ju nije uspio pokoriti, što dokazuje da se je Hrvatska za vladanja Krešimira II. i njegova sina Stjepana Držislava uspjela oporaviti od posljedica unutarnjih sukoba. Kraljevina Hrvatska je bila u savezu s Bizantom, koji je vodio 40-godišnji rat s carem Samuilom. S ciljem da što više učvrsti savezničke odnose, Bizant je ustupio Stjepanu Držislavu na upravu dalmatinske gradove i ostrva, kao nekad Tomislavu. Samom Držislavu, Bizant je priznao kraljevski naslov i obdario ga kraljevskim znakovima: krunom, žezlom, plaštem i zlatnom jabukom, te ga je odlikovalo titulom carskog "eparha i patricija".
Dugi mir, u 10. vijeku, između Hrvata i Mlečana omogućio je razvoj trgovine na moru. Međutim Mlečani koji su najviše profitirali tom trgovinom, nakon što su uspostavili dobre odnose s Bizantom i njemačko-rimskim carstvom, odlučili su prestati plaćati "uobičajeni danak" ("solitus census") Hrvatima i Neretvanima, što je dovelo do novih sukoba na moru.
Kralj Stjepan Držislav umro je god. 997. a za sobom je ostavio tri sina: Svetoslava Suronju, Krešimira III i Gojislava.
Socijalizam
Socijalizam je društveno-ekonomsko uređenje koje nastupa nakon revolucionarnog obaranja kapitalizma (eksproprijacije) i koje čini prijelazno razdoblje iz klasnog društva u besklasno. Prema socijalističkom učenju pojedinci ne žive ili rade u izolaciji nego žive u zajedničkoj saradnji. Osim toga, sve što ljudi proizvode je na neki način društveni proizvod i svi koji su doprinosili u proizvodnji materijalnih dobara imaju pravo udjela u njima. Društvo u cjelini treba da posjeduje ili barem ima kontrolu nad imovinom za dobrobit svih njenih članova. U socijalističkom načinu proizvodnje ne postoji nikakva posebna klasa ljudi koja u svojim rukama monopolizira sredstva za proizvodnju. Isto tako ne postoji ni jedna klasa koja bi zahvaljujući tom monopolu, mogla stalno prisvajati dio proizvoda što ga stvara druga klasa. Sva osnovna proizvodnja sredstava nalaze se u općedruštvenom vlasništvu. Višak proizvoda, stvoren pomoću tih općedruštvenih sredstava za proizvodnju, također je općedruštveno vlasništvo. Ovo uvjerenje stavlja socijalizam u sukob sa kapitalizmom koji se temelji na privatnom vlasništvu nad sredstvima za proizvodnju i omogućava individualne izbore na slobodnom tržištu kako bi se utvrdilo kako se distribuira roba i usluge. U kritikovanju kapitalizma socijalisti smatraju da takav način proizvodnih odnosa nužno dovodi do nelojalne i eksploatatorske koncentracija bogatstva i moći u rukama onih koji se pojavljuju kao pobjednici u takmičenju u slobodnoj tržišnoj ekonomiji. Ti isti ljudi onda koriste svoje bogatstvo i moć da ojačaju svoju nadmoć u društvu. Jer takvi ljudi su bogati i mogu birati gdje i kako da žive, a njihov izbor zauzvrat ograničava mogućnosti siromašnih.
Vanjski linkovi
Novi Plamen - socijalistički časopis
NGC 6851
NGC 6851 (također poznat kao ESO 233-21 i PGC 64044) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 140 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Teleskop. Najveći prečnik je 2,00 (81 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (61 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 5. septembra 1836. godine.
IC 2235
IC 2235 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 9. januara 1901. godine.
IC 579
IC 579 (također poznat kao IRAS 09542-1332, MCG -2-26-5 i PGC 28702) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 436 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 1,30 (165 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (51 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 25. marta 1889. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Drvo (stablo)
Definicija i taksonomija
Botanika definira drvo kao dugovječnu, odrvenjelu biljku, koja se razmnožava sjemenom, čija dominantna stabljika rastući povećava svoj obim sekundarnim rastom. Ova osobina odvaja drvo od ostalih odrvenjelih biljaka poput grmova, palmi i paprati. Nasuprot njegovim historijsko-razvojnim osobinama, većina drveća posjeduje vrlo različito diferencirane listove, koji rastu najvećim dijelom na sporednim granama i manjim grančicama. Stablo, grane i grančice svake godine daju pupoljke na svojim vrhovima, te se pri tome lagahno odrvenuju, stalno povećavajući svoj obim. Nasuprot grmovima, jedna od posebnih osobina drveta, jeste da su vršni pupoljci uvijek dominantni nad lateralnim pupoljacima (apikalna dominantnost) te se zbog toga javlja njihov pretežni rast u sredini ogranaka (akrotonija).
Drvenasti životni oblici svrstani su u različite biljne grupe: "pravo" drveće su listopadna drveća među skrivenosjemenicama te drvenaste golosjemenice, kojima pripadaju igličasto drveće poput poznatih borova, smrča i slično, ali također i ginkgo (Ginkgo biloba) (kao jedini još uvijek živi predstavnik ginkgo biljaka), kao i brojni predstavnici golosjemenica sa perjastim složenim listovima (Cycadophytina). Jedno od najčudnovatijih drveća je vrsta Welwitschia mirabilis koja raste u Namibiji, a čije stablo je u zemlji. Međutim, palme i paprati također mogu, na prvi pogled, formirati drvenaste oblike. Ipak, ove grupe nemaju pravo drvo (sekundarni ksilem) i zbog toga se ne ubrajaju u drveće. Posebno mjesto zauzima "zmajevo drvo" (rod Dracaena). Ove biljke spadaju u jednosupnice (monokotiledone), ali imaju netipični sekundarni rast stabla.
Drvenasti oblici javljaju se pretežno kod približno 50 porodica viših biljaka. Nasuprot toga, takvi oblici se ne javljaju kod algi, lišajeva, trava, vrsta iz porodica Amaranthaceae, Primulaceae (jagorčevine), Orchidaceae (orhideje), te većine vrsta iz porodica Convolvulaceae, Campanulaceae, Cucurbitaceae, Apiaceae, Saxifragaceae, Papaveraceae, Ranunculaceae ili Caryophyllaceae.
Drveće se danas javlja unutar golosjemenica (Gymnospermae) s jedne strane u obliku Ginkgoopsida gdje je predstavnik vrsta ginkgo, dok s druge strane postoje igličaste golosjemenice iz reda Coniferopsida (igličasto drveće). Među njima dominiraju vrste, prvenstveno, iz roda Pinales, gdje se nalaze porodice Pinaceae (borovi, smrče, jele, duglazije, ariši), Cupressaceae (smreka), Podocarpaceae, Araucariaceae (araukalije), Taxaceae (tisa) i Cephalotaxaceae.
Mnoge drvenaste vrste također se javljaju i među skrivenosjemenicama (Angiosperme). Tu se razlikuju različite podklase u različitim vrsta listopadnog drveća. U najznačajnije spadaju drveće iz porodice bukvi (Fagaceae), gdje pored obične bukve (Fagus spp.) spadaju i hrastovi (Quercus spp.) i kesteni (Castanea). Također su značajne i drvenaste biljke iz porodice Betulaceae (lijeska, joha, breza i druge) kao i porodice oraha (Juglandaceae), brijestova (Ulmaceae) i dudovki (Moraceae), gdje spada, između ostalih, i smokva.
U klasu rozida ubrajaju se lipe iz porodice sljezovki (Malvaceae), drveće koje daju voće iz porodice ruža (Rosaceae), kao i leguminoze (Fabales) među kojima postoji veoma veliki broj vrsta, najvećim dijelom tropskih. Pored roda Dalbergia (drvo palisander) u ovu grupu spada i rod Robinia. Od ekonomskog značaja su drveće iz porodice kedrova (Meliaceae) sa rodovima Enthandophragma (mahagonije) i Cedrela, kao i porodica Dipterocarpaceae sa rodom Shorea (meranti, sal).
Morfologija drvenastih živih oblika
thumb|lijevo|Veliko deblo bukve thumb|Detalj poprečnog presjeka debla šećerne breze (Betula lenta) sa rascijepljenom korom thumb|Iz stare kore debla izbija uspavani pupoljak dajući kratki izdanak sa novim lišćem thumb|lijevo|Donjokalifornijsko drvo Boojum (Fouquieria columnaris) se zbog svog izgleda često, pogrešno, uvrštava u kaktuse Drvenasti živi oblici pokazuju izuzetno veliku lepezu varijacija po svojoj građi (morfologiji). Povezano sa pojmom drvo je također i građa krošnje drveta, debla i korijena drveća. Kod drvenastih paprati i većine palmi postoji jednostavno deblo koje se ne grana, već je organizirano u obliku bokora, često sa perjastim listovima. Takvi oblici najčešće ne pokazuju sekundarni rast debla pa stoga nisu niti prava drveća.
Rast
Kod pravog drveća, iz izdanka izrasta sadnica pomoću sekundarnog rasta u dužinu i debljinu u buduće stablo. Na vrhu se formira izdanak putem stalnog obnavljanja vršnog pupoljka i raste ravno i uspravno do najvišeg vrha krune neprekinutog stabla (monopodij). Supstance koje se stvaraju u apikalnom pupoljku (auksin) potiskuju aktivnosti lateralnih pupoljaka. Kod mnogih vrsta drveća, dominacija glavnog rasta starošću drveta slabi te se formiraju tipične razgranate krošnje listopadnog drveća.
Kod drugih drvenastih biljaka (kao što je npr. bukva, grab i druge) subterminalni lateralni pupoljak "preuzima" vodstvo (simpodij). Na taj način kod drveća nastaje jedna uspravna prividna os (monohasij). U kasnijim fazama rasta, dominantnost vodećih pupoljaka opada te se iz drugih lateralnih pupoljaka razvijaju jače grane, sve dok se napokon ne formira krošnja. Ovo se dešava obično ranije nego kod drveća sa monopodijalnim rastom. (Grmove karakterizira potpuno odsustvo apikalne dominacije. Brojni prizemni lateralni izdanci kod njih jesu dosta rasprostranjeni oblici rasta.)
Os rasta kod drvenastih biljaka formira se tokom vegetacijskog perioda u zavisnosti od odjeljka rasta (godišnjeg), čiji početak se može prepoznati duž uskog, ovalnog, prstenastog ožiljka lista od bivšeg ostatka pupoljka. Rast novih izdanaka nakon sezone vegetacije naziva se prolepsa (ljetni rast, drugi rast). Tropske vrste su sklone rastu izdanaka više puta tokom jedne sezone.
Starost
thumb|Smrče polomljene zbog vjetra Iz broja godišnjih izdanaka i stepena razgranatosti, može se utvrditi približna starost neke grane drveta. Međutim, takva procjena starosti je poprilično teška kod brojnih vrsta (npr. smrče ili jele) jer se kod starijih drveća javlja takozvane adventivne grane, koje izbijaju iz uspavanih pupoljaka. Redovna pojava adventivnih grana naziva se reiteracija. Takav ponavljajući rast grana služi za obnavljanje krošnje te drvetu pruža mogućnost da se stare grane zamijene kao i mogućnost da ono reagira na stres (napad insekata, težak snijeg i slično).
Neke vrste drveća mogu doživjeti starost od više stotina godina, a na pojedinim mjestima čak i nekoliko hiljada godina. Prema podacima iz 2008. najstarije živo drvo na svijetu bila je 9.550 stara smrča (Picea abies) u nacionalnom parku Fulufjället u okrugu Dalarna, centralna Švedska. Ispod te smrče pronađene su tri mlađe generacije te jedinke (stare 375, 5660 i 9000 godina) sa identičnim genetskim materijalom. Ukupan broj smrča na svijetu starijih od osam hiljada godina procjenjuje se na oko 20. Tako je smrča gotovo dvostruko starija od sjeveroameričkog bora, koji se donedavno smatrao najstarijim živućim drvetom, uz približnu starost od 4 do 5.000 godina. Do danas najstarija drveća centralne Evrope stara su između 600 i 700 godina.
Ako drvo raste u varijabilnim klimatskim prilikama u skladu sa promjenama godišnjih doba, tokom vegetacijskog perioda u njemu nastaje jedan godišnji prsten ili god. Uz pomoć tih godova može se pročitati starog tog drveta i okolnosti pod kojim je ono raslo u svakog pojedinačnoj godini. Te podatke često koristi dendrologija, kako bi datirala starost drveta i rekonstruirala klimu nekog područja i do nekoliko hiljada godina u prošlosti.
Oštećenja
Tokom svog rasta, drvo se susreće s brojnim problemima i oštećenjima na sebi. U to spadaju najvećim dijelom štete nastale djelovanjem insekata i gljivica, oštećenja i lomovi izazvani djelovanjem vjetra (dijelovi drveta se lome), a zbog snažnog vjetra moguće je čak i čupanje drveta zajedno s korjenjem. Osim toga, nerijetko se dešavaju i lomovi zbog teškog snijega, zatim udarima munja, djelovanjem mraza (mržnjenjem i širenjem vode nastaju brazde na kori), dok je kod mlađih primjeraka drveta česta pojava oštećenja od strane životinja (struganje kore ili ishrana životinja mladim izdancima). Također drvo može i oboliti od mnogih bolesti uzrokovanih parazitima, biljnim ušima, insektima, gljivama, plijesni, bakterijama i drugim.
Građa stabla
thumb|lijevo|Poprečni presjek petogodišnjeg stabla bora Poprečni presjek nekog stabla pokazuje različite, dobro prepoznatljive zone. U samom središtu nalazi se primarno tkivo, sastavljeno iz, relativno, mehke srži i mrtvog drvenog jezgra. Određene vrste drveta (npr. bukve i bijeli jasen) grade ponekad takozvano lažno jezgro, koje se prema svojim osobinama razlikuje od prave drvene srži. Dalje od središta stabla nalazi se provodno tkivo, koje služi za provođenje hranjivih materija i vode kroz stablo i za njihovo čuvanje, a kod određenih vrsta drveća ono se često po boji znatno razlikuje od srži drveta. Kod hrasta, tise i bagrema ova pojava je vrlo lahko uočljiva. Smrče obično imaju bezbojnu srž. Vanjski sloj sačinjava koru drveta. Kora se sastoji iz unutrašnjeg, provodnog sloja koji provodi hranjive materije rastvorene u vodi i vanjsku (vidljivu) koru koja štiti stablo od vanjskih utjecaja (UV-zračenja, temperaturnih oscilacija, mehaničkih i biotičkih oštećenja).
Između potkornog tkiva i drveta nalazi se vanjske kore kod golosjemenica i dikotiledona nalazi se kambij. Ovaj rastući sloj putem sekundarnog rasta u debljinu gradi drvo prema unutra (ksilem) i koru prema vani (floem). Jedna od uočljivih karakteristika drveta je ta da ono skladišti lignin u ćelijskim zidovima. Time njegove ćelije otvrdnjavaju i izgrađuju čvrsto i trajno tkivo. Sekundarni rast u debljinu, lignificiranje odrvenjelog ćelijskog zida i razmnožavanje sjemenom daju drveću prednost u odnosu na druge biljke u većini bioma na Zemlji, što je dovelo do razvoja neprekinutih šuma na velikim površinama. Izuzetak su samo pustinje, arktičke tundre i kontinentalne stepe.
S obzirom na unutrašnju građu stabla drveta, palme, koje spadaju u jednosupnice značajno odstupaju od pravih drveća. Kod palmi, snopovi provodnih cjevčica su raštrikani u osnovnom tkivu, što je razlog što ne postoji prsten kambrija, kao ni cilindar drveta te zato ne postoji ni stalni sekundarni rast u debljinu. Kod drveća koje spada u dvosupnice ili golosjemenice, stablo već u najranijoj mladosti kao tanka stabljika posjeduje ispod kore u krug poredane provodne snopove, koje razdvajaju područja kore i unutrašnjeg jezgra. Taj provodni prsten snopova prema unutrašnjosti predstavlja drvenasti dio priljubljen uz srž, a prema vani granično potkorno tkivo koje se naslanja na koru. Između oba sloja provlači se prsten kambrija. On se sastoji iz mehkih, sočnih ćelija koje se stalno dijele i povećavaju putem stalnog procesa razmnožavanja ćelija u tkivima sa obje njegove strane. Na taj način, sve godine se na vanjskoj strani prstena drveta stvara jedna nova zona drvenastog tkiva, čime nastaju godišnji prstenovi (godovi), a koji se vrlo jasno vide kao koncentrične linije u poprečnom presjeku stabla. S druge strane, čak i potkorno tkivo sa vanjske strane provodnog tkiva godišnje raste, ali je taj rast znatno manji. Na ovaj način dolazi do stalnog zadebljanja stabla kao i korjenja i svih grana na drvetu.
Korijen
desno|thumb|250px|Na jednoj prosječnoj 80-ogodišnjoj bukvi ima oko 800 hiljada listova thumb|lijevo|250px|[[Baobab, drvo karakteristično za polupustinjske savane Afrike]]
Pretežnu masu cjelokupnog korijenskog sistema drveta ne čine odrvenjeli dijelovi korijena, već fino, tanko, isprepleteno korijenje povezano s mikorizom. Tako u nekim slučajevima ukupna masa korijenskog sistema ponekad dostiže masu cjelokupnog nadzemnog dijela biljke. Kod biljki jednosupnica (monokotiledona) koje na prvi pogled imaju izgled drveta, stablo završava vrlo plitko ispod površine zemlje te se ispod razvija razgranati korijenski sistem (homorizija).
Na starijim primjercima drveća često se može naći mlado adventivno korijenje, koje polahko zamjenjuje staro i beskorisno. Kod nekih vrsta drveća korijenje pri površini zemlje često sačinjava korijenski izdanak, jedan oblik vegetativnog razmnožavanja biljaka. Često se dešava da pri betoniranju i sličnim građevinskim radovima dođe do zatvaranja korijenskog sistema što može dovesti do odumiranja dijelova korijena i omogućavanju ulaska gljivica koje uništavaju drvo iznutra. To je jedan od najčešći uzorka nepopravljivih šteta na drveću u gradskim područjima.
Listovi
thumb|Kod cvjetova brijesta, listići cvijetnog omotača su reducirani. Oni se sastoje pretežno iz tučka i latica, a veoma su mali i neugledni Drveće može imati prave listove ili igličaste, koji mogu ostati na drvetu više godina (zimzeleno drveće) ili ih drvo odbacuje na kraju vegetacijskog perioda (listopadno drveće). Osim njih, postoje i vrste koje predstavljaju prijelazne oblike (poluzimzeleno drveće) koje na kraju sezone rasta gubi samo dio lišća, a istovremeno izbija novo lišće na tom mjestu. Četinari, uz izuzetke vrsta iz rodova Larix i Pseudolarix, su zimzeleno drveće. U subarktičkim i visokim planinskim biomima sjeverne hemisfere, pretežno rastu zimzeleni četinari, jer oni mogu započeti svoju asimilaciju neposredno nakon što temperatura naraste dovoljno da počne sezona rasta, bez potrebe da prvo započinju rast asimilacijskih organa kao što to rade vrste listopadnog drveća.
Oblik običnih listova je važna karakteristika (obilježje) drveća. Aranžman lišća, oblik, veličina, boja, nervatura i perforacija kao i njegove haptičke osobine mogu se koristiti za diferencijaciju između drveća. Ništa manje korisni za razlikovanje drveća u zimskom periodu su pupoljci listova. Međutim, jedinstvena taksonomska identifikacija vrsta je moguća je samo na osnovu njihovih cvjetova i plodova. Neko drveće ima i trnje. Ono ima bilo kratke grane koje imaju trnovite vrhove (neke vrste divlje voća i dr.) ili imaju sporedne listove trnovitog izgleda kao što je slučaj kod običnog bagrema (Robinia pseudoacacia).
Jedno evropsko listopadno drvo ima prosječno oko 30.000 listova, koji zajedno imaju nevjerovatno veliki kapacitet transpiracije. Tokom jednog toplog ljetnog dana, sa prosječnog drveta može ispariti nekoliko stotina litara vode. Kao primjer može se uzeti jedna usamljena bukva stara 80-tak godina. Pri ovoj starosti, drvo je visoko oko 25 metara, krošnja joj pokriva zemljište površine 160 m², a raspon krošnje iznosi i do 15 metara. U tom prostoru zapremine 2.700 m³, nalazi se oko 800 hiljada listova, ukupne površine (svih listova) od oko 1.600 m². Ćelijski zidovi svih ćelija u njenim listovima imaju površinu od 160 hiljada m². Za jedan sat takva bukva potroši 2.352 kg ugljik dioksida, 0,96 kg vode i 25.435 kilojoula energije (uskladištene eneregije u obliku glukoze, dok je emitirana energija Sunca do 7 puta veća). U istom vremenskom periodu ona proizvede oko 1,6 kg dekstroze ("grožđani šećer") i otpusti oko 1,712 kg kisika što je dovoljno za potrebe 10 ljudi. Oko 15 m³ suhog drveta ima težinu oko 12 tona, od čega je 6.000 kg samog ugljika.
Cvjetovi
thumb|lijevo|Žirevi, plodovi hrasta Cvjetovi drveća, koje raste u umjerenim područjima na Zemlji, obično je relativno nezamjetljivo i neugledno. Kod određenih taksona ono je reducirano na pojedinačne kružno poredane cvijetne listove. Neke vrste drveća koje raste u oblastima umjerene klime imaju izražene jednospolne cvijetove. Kod njih se cvijetovi oba spola nalaze bilo na istom drvetu (jednodomne biljke sa odvojenim spolovima, npr. hrast, bukva, breza, orah, joha i druge) ili na različitim (dvodomne biljke sa odvojenim spolovima), tako da se muška i ženska drveća razlikuju (između ostalih npr. vrbe i topole). Drugo drveće kao što su plodonosne biljke, kesten i mnoga drveća koja žive u toplijim klimatskim područjima imaju cvijetove poznate kao behar iz kojih se nakon oplodnje razvijaju plodovi.
Plodovi i sjeme
Stvaranje plodova i sjemena kod drvenastih biljaka nema velikih i značajnih posebnosti. Kod većine drveća zrenje plodova se dešava u ljeto ili jesen iste godine, a samo kod nekih vrsta bora šišarke i sjeme koje se u njima nalazi u potpunosti se razvija tek u narednu jesen nakon pojave cvijeta. Plodovi kod većine vrsta drveća su orašasti a nose pretežno samo jednu sjemenku, ili se sastoji iz više jednosjemenih, orašastih dijelova, kao što je slučaj kod javora.
Razvoj drvenastih biljaka tokom historije Zemlje
Prepostavke za nastanak i širenje drvenastih biljaka su:
Preci današnjeg drveća poznati su iz perioda karbona. Oni su pripadali biljkama sličnih poput današnjih rastavića, paprati i prečica. Oni su posjedovali odrvenjele stabljike, koje su imale i izražen sekundarni rast u debljinu. Primjeri fosilnih rodova ovih biljaka su Lepidodendron i Sigillaria. Zbijeni (kompresovani) sedimenti ovih biljaka čine danas kameni ugalj.
U daljnjem toku evolucije u periodu perma pojavile su se biljke sa sjemenom. Prvo su se raširile golosjemenice kao prvi oblici drveća, a svoje najveće širenje doživjele su u doba trijasa (prije oko 200 miliona godina), sve do tercijara (prije oko 60 miliona godina), nakon čega su ih potisnule skrivenosjemenice. Od poznatih 220 hiljada biljaka cvjetnica, 30 hiljada su drvenaste vrste, što znači da je svaka osma biljka cvjetnica drvo ili grm. Većina vrsta drveća ubraja se u skrivenosjemenice (Angiospermen). Golosjemenice (Gymnospermen) obuhvata oko 800 vrsta, ali zauzimaju površinu gotovo trećine ukupnih šumskih površina na Zemlji.
NGC 5365
NGC 5365 (također poznat kao ESO 271-8, MCG -7-29-2 i PGC 49673) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 113 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kentaur. Najveći prečnik je 3,80 (124 hiljade sg) a najmanji 2,1 uglovnih minuta (69 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 15. marta 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Nogomet u Peruu
Nogomet je najpopularniji sport u Peruu. mini|Grb Peruanskog nogometnog saveza
Historija
U zemlju su ga donijeli britanski imigranti, Peruanci koji su se vraćali s Britanskih ostrva i engleski mornari koji su krajem 19. stoljeća stigli u luku Callao, jednu od najvažnijih na Tihom okeanu.
Tokom 20. stoljeća pojavili su se novi klubovi koji su postali najvažniji u zemlji, kao Alianza Lima (1901),  Cienciano (Cuzco, 1901),   FBC Melgar (Arequipa, 1915),   klub italijanske zajednice Circolo Sportivo Italiano (Lima, 1917),   Atlético Grau (Piura, 1919),   Alianza Atletico (Sullana, 1920),   Universitario de Deportes (Lima, 1924),   Sport Boys (Callao, 1927),   i Coronel Bolognesi (Tacna, 1929). Prvu peruansku amatersku ligu (Escudo Dewar) igrali su klubovi iz Lime i El Callaa između 1912. i 1921. Peruanski nogometni savez osnovan je 1922. i počeo je organizirati novu amatersku ligu 1926.
Professional Stage
mini|220x220piksel|Alianza Lima 1933 Godine 1925. Nogometni savez Perua pridružio se Južnoameričkoj fudbalskoj konfederaciji (CONMEBOL), međutim, restrukturiranje peruanske lige spriječilo je stvaranje nogometne reprezentacije koja je bila u poziciji da učestvuje na prvenstvu Južne Amerike 1925. ili u Prvenstvo 1926. Tokom 1920-ih i 1930-ih, zbog velike potražnje za vještinom svojih igrača, peruanski klubovi su napravili niz međunarodnih turneja po Južnoj Americi, posjećujući mjesta poput Kolumbija i Čile.
Prva nogometna liga
Prva peruanska nogometna liga najviši je rang takmičenja u peruanskom nogometu.
Druga peruanska divizija
Druga peruanska nogometna divizija peruansko je profesionalno nogometno takmičenje. To je drugi nivo peruanske nogometne piramide i služi za promociju u Prvu ligu.
Francuska Gvajana
Francuska Gvajana je prekomorski departman i jedna od 18 administrativnih regija u Francuskoj. S površinom od 86.504 km2 to je najveći francuski departman. To je jedini francuski, a ujedno i jedina teritorija Evropske Unije u Južnoj Americi. Službeno ime Francuske Gvajane (u francuskim i evropskim krugovima) je samo Gvajana (Guyane). Pridjev "francuska" se dodaje još iz kolonijalnih vremena, kad su postojale tri Gvajane: "Britanska Gvajana" (današnja Republika Gvajana), "Holandska Gvajana" (današnji Surinam) i Francuska Gvajana.
Plavi orkestar
Plavi orkestar je bosanskohercegovačka pop rok grupa koja je tokom 1980-ih ostvarila dobar uspjeh kod tadašnje jugoslavenske publike. Osnovana je u Sarajevu 1983., a tokom svog muzičkog djelovanja snimila je sedam studijskih i četiri kompilacijska albuma prodatih u ukupnom tiražu 4 miliona kopija nosača zvuka. godine u okviru pokreta Novi primitivizam, zajedno sa Zabranjenim pušenjem i Elvisom J. Kurtovićem. Kritičari ocjenjuju "Plavi orkestar" kao "kulturni fenomen osamdesetih i devedesetih". Uskoro postaju prepoznatljivi i po vlastitom stilu – Novi partizani. Dosad su izdali osam albuma, prodanih u 5 miliona primjeraka, te obišli svijet na mnogobrojnim turnejama sa više od 1.500 koncerata. Najveći broj koncerata se održao u zemljama bivše Jugoslavije, Švedskoj, Švicarskoj, Njemačkoj, Poljskoj i mnogim drugim državama.
Karijeru "Plavog orkestra" obilježili su veliki hitovi, poput antologijskih pjesama: "Suada", "Kaja", "Bolje biti pijan nego star", "Sava tiho teče", "Zelene su bile oči te", "Kad mi kažeš 'paša'", "Ako su to samo bile laži", "Odlazim", čija popularnost i prisutnost godinama ne jenjavaju.
Članovi grupe
Tokom rata grupa se privremeno raspala - gitarista Mladen Pavičić otišao je u Kanadu, vokalni solista Saša Lošić Loša živi u Ljubljani. Jedan od braće Ćeramida živi u Parizu dok je drugi u Sarajevu. Od ponovnog okupljanja grupe nakon rata 1997. u grupi svira novi gitarista Sass Zalepugin.
Nagrade
Rad grupe je bio više puta nagrađivan. Primili su nagradu FIDOF za najboljeg kompozitora, nagradu CESME za najbolju pjesmu (u konkurenciji bile i pjesme Chaka Khan, La Toya Jackson, Cool & The Gang i Gazebo) kao i mnoge druge nagrade.
Pero Zubac
Pero Zubac (rođen 30. maja 1945) jest bosanskohercegovački, srbijanski i jugoslavenski pisac i počasni predsjednik političke stranke Zeleni-Socijalna pravda.
Biografija
Osnovnu školu završio je u Nevesinju, a eksperimentalnu gimnaziju u Lištici (današnji Široki Brijeg) i Zrenjaninu. Studirao književnost južnoslavenskih naroda na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu. Član Udruženja novinara Jugoslavije, Društva književnika Vojvodine i Udruženja književnika Srbije.
Objavio je 50 knjiga poezije, 20 knjiga pjesama za djecu, jednu knjigu eseja („Ti dani“, Stražilovo, Novi Sad, 1976), lirsku studiju o Lenki Dunđersko, tri knjige parodija na jugoslavensko pjesništvo (Pantologija nova, Smejuljci, Perodije), 16 antologija jugoslavenskog i stranog pjesništva. Na strane jezike prevedeno mu je 7 knjiga (dvije knjige na makedonski, dvije na albanski, jedna na mađarski, jedna na italijanski jezik i jedna na rumunski jezik), a pjesme su mu prevođene na dvadeset svjetskih jezika. Nalazi se u desetak stranih i preko tri stotine srpskih antologija pjesništva i pjesništva za djecu.
Bio je glavni urednik studentskog lista Indeks, glavni i odgovorni urednik časopisa za kulturu Polja u Novom Sadu, urednik zagrebačke revije Polet, urednik skopske Misle, časopisa „Detinjstvo“ Zmajevih dječijih igara i časopisa za djecu „Vitez“ iz Beograda, saradnik brojnih jugoslavenskih revija, časopisa i listova. Kao novinar, imao je svoje kolumne i feljtone u “Borbi” (Beograd), “Pobjedi” (Podgorica), “Svijetu” i “Nedjelji” (Sarajevo), “Oku” (Zagreb), “Dnevniku” (Novi Sad), “Poletu” (Zagreb), “Radu” (Beograd), “Glasu omladine” (Novi Sad), “Uni” (Sarajevo), “Subotičkim novinama” (Subotica)...
Objavio je (sa Goranom Babićem, Lukom Paljetkom, Vladimirom Nikolićem) dramu “Mudbol”, izvedenu 1968. godine, pozorišni komad “Vratio se Nikoletina” (sa Draganom Jerkovićem), izveden u Beogradu 2000. godine, TV dramu “Izbacivač”, koja je emitovana 1979. godine, na TV Novi Sad i TV Beograd.
Napisao je libreto za balet Banović Strahinja Stevana Divjakovića i libreto za operu Miroslava Štatkića Lenka Dunđerska.
Na stihove Pere Zupca komponirano je više kantata, solo pjesama, oratorija, a za stihove je dobio najznačajnije nagrade na jugoslavenskim festivalima u Opatiji, Beogradu, Podgorici, Nišu, Donjem Milanovcu, Pančevu, Rožaju, Nikšiću.
Napisao je scenarija za osam dokumentarnih filmova i dugometražni film za Centar film iz Beograda o Jovanu Jovanoviću Zmaju. Dobio je Zlatnu povelju međunarodnog Beogradskog festivala dokumentarnog i kratkometražnog filma za scenarij filma Karolja Vičeka Pinki.
Realizovao je pedesetak multimedijalnih spektakala (Dani mladosti, logorske vatre, otvaranja olimpijskih takmičenja), a kao televizijski autor i urednik napisao je i realizirao preko 400 scenarija za dokumentarne, muzičke, zabavne, umjetničke i emisije za djecu i mlade. Urednik je popularnih jugoslavenskih serijala za djecu Muzički tobogan i Fazoni i fore.