Geografija_Irana
Drevna iranska geografija
Međutim, za vrijeme stabilnih centraliziranih monarhija (ahemenidske, partske i sasanidske) termin Iran dobio je geopolitičku konotaciju i kao u slučaju svih velikih civilizacija označavao je postojanje glavnog političkog entiteta u kojem su se stanovnici smatrali centrom svijeta. Monarhija je bila podijeljena u sedam dijelova tj. kešvara (iz avestičkog Karšvar; „omeđeno brazdom” ) s Iranom kao centralnim elementom odnosno ostalim dijelovima imenovanim prema planetima i nebeskim tijelima. Popisi tih sedam planeta ostali su zabilježeni u djelima kasnijih autora i donekle se razlikuju, ali pokazuju progresivnu svjesnost o jedinstvenosti zemalja u okolini Irana odnosno složenost karte svijeta. Jedan od popisa tih sedam dijelova svijeta spominje Hindustan (Indiju) kao Saturn, Kinu i Hotan kao Jupiter, Turkestan (centralnoazijski predio) kao Mars, Transoksaniju kao Veneru, grčko-rimski svijet kao Merkur, sjeverne regije kao Mjesec, te Iran i Horasan kao centar svijeta ili Sunce. Drugi popis iranskih susjeda koji je sačuvan u djelu perzijskog geografa H. Mustavfija iz 14. vijeka spominje Arabistan (arapski svijet), Rim, centralnoazijske turkijske zemlje, Kinu, Indiju, te Afriku u koju je uključena i Sirija. Bez obzira na razlike među popisima, najvažnija činjenica ostaje da je u starovjekovnom Iranu postojala tradicija geografijske nauke. mini|lijevo|250px| Sedam svjetskih regija ([[Haft-kešvar|kešvara) rekonstruiranih prema Biruniju]] Početci iranske geografije isprepletene s mitologijom i historijom očituju se u Gatama drevne Aveste, ali avestička geografija tog perioda (2. m. p.n.e.) bila je ograničena na istočnu Iransku visoravan odnosno teritorije prije velike seobe iranskih naroda prema zapadu tj. obroncima Zagrosa (uključujući pokrajinu Perziju) gdje su ostvarili izravan doticaj s Elamom i mezopotamskim civilizacijama. U najstarijim dijelovima Aveste javlja se tripartitna razredba svijeta što se povezuje s mitološkim vladarom Feredunom koji je Zemlju podijelio trima sinovima, dok se kasnije uvriježila podjela na sedam kružnih regija tj. kešvara. One su bile omeđene brazdama u obliku rijeka, gora i šuma, dok je centralna regija podrazumijevala Iran s dominirajućom planinom Harā bərəzaitī (Alborz). Koncept svijeta bio je kružnog oblika i u potpunosti omeđen planinskim masivom, plutao je na vodi odnosno bio natkriven kamenim nebom. Iako su stručnjaci ove geografsko-kosmografske koncepte prvobitno povezivali s mezopotamskom mitologijom, danas je uvriježeno da se temelje na arijskom nasljeđu odnosno da su prisutni i indoevropski elementi (npr. drvo života). Usprkos nekim kasnijim dijelovima Aveste poput Vendidada koji dijele Iran u 16 pokrajina stvorenih od Ahure Mazde ili detaljnih popisa upravnih jedinica iz drevne imperijalne epohe (6. v. pne. – 7. v.), koncept podjele svijeta na sedam kešvara zadržan je i tokom ahemenidskog, partskog i sasanidskog perioda. U određenim slučajevima podjela se projicirala i na samu iransku monarhiju o čemu svjedoče imenovanja sedam glavnih namjesnika od strane Darija I. Velikog i Darija II., sedam vladajućih partskih klanova, pisani dokumenti o diobi sasanidskog teritorija iz islamskog perioda, itd. Jedan od najvažnijih primarnih izvora za proučavanje drevne iranske geografije su i hiljade glinene pločice iz Perzepolisa koje zajedno s drugim ahemenidskim zapisima sadrže oko 750 toponima, ali otežavajuće okolnosti su njihov administrativni karakter i nepotpun prijevod.