cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Creative Commons licenca
Pravni aspekti
Neka djela licencirana koristeći Creative Commons licence bila su uključena u nekoliko sudskih slučajeva. Creative Commons sam nije bio stranka ni u jednom od ovih slučajeva; uključivali su samo davaoce licenci ili vlasnike licenci Creative Commons licenci. Kada su slučajevi išli čak i do odluka sudija (to jest, nisu odbačeni zbog nenadležnosti ili nisu namireni privatno van suda), svi su potvrdili pravnu robusnost javnih licenci Creative Commons. Evo nekoliko značajnih slučajeva:
Holandski tabloid
Početkom 2006. godine podcaster Adam Curry tužio je holandski tabloid koji je objavio fotografije sa Curry's Flickr stranice bez Curryevog odobrenja. Fotografije su licencirane pod nekomercijalnom licencom Creative Commons. Iako je presuda bila u korist Curryja, tabloid je izbjegavao da mu mora platiti restituciju sve dok nisu ponovili krivično djelo. Profesor Bernt Hugenholtz, glavni tvorac holandske CC licence i direktor Instituta za informaciono pravo Univerziteta u Amsterdamu, komentirao je: "Odluka holandskog suda posebno je vrijedna pažnje jer potvrđuje da se uvjeti licence Creative Commons automatski primjenjuju na sadržaj pod kojim je licenciran i obavezuje korisnike takvog sadržaja čak i bez izričitog pristanka na uslove licence ili njihovog poznavanja."
Virgin Mobile
2007. godine Virgin Mobile Australia pokrenuo je reklamnu kampanju promovišući svoju uslugu razmjene tekstualnih poruka na mobilnim telefonima, koristeći radove amaterskih fotografa koji su svoja djela postavili na Flickr koristeći licencu Creative Commons-BY (Attribution). Korisnici koji su na ovaj način licencirali svoje slike oslobodili su svoj rad za upotrebu bilo kojeg drugog entiteta, sve dok je originalnom tvorcu pripisana zasluga, bez bilo kakve druge naknade. Virgin je podržao ovo jedino ograničenje ispisujući URL koji vodi do fotografove Flickr stranice na svakom od njihovih oglasa. Međutim, jedna slika, koja prikazuje 15-godišnju Alison Chang u autopraonici za prikupljanje sredstava za svoju crkvu, izazvala je određene kontroverze kada je tužila Virgin Mobile. Fotografiju je snimio Alisonin savjetnik za mlade u crkvi, Justin Ho-Wee Wong, koji je sliku poslao na Flickr pod licencom Creative Commons. Godine 2008. slučaj (koji se tiče prava ličnosti, a ne autorskih prava kao takvog) izbačen je iz suda u Teksasu zbog nenadležnosti.
SGAE vs Fernández
U jesen 2006. godine, kolektivno društvo Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) u Španiji tužilo je Ricarda Andrésa Utreru Fernándeza, vlasnika disko bara smještenog u Badajozu, koji je svirao muziku sa CC licencom. SGAE je tvrdio da bi Fernández trebao platiti tantijeme za javno izvođenje muzike između novembra 2002. i augusta 2005. godine. Donji sud odbacio je zahtjeve kolektivnog društva jer je vlasnik bara dokazao da društvo nije upravljalo muzikom koju je koristio.
U februaru 2006. godine, Kulturnom udruženju Ladinamo (sa sjedištem u Madridu, a predstavljao ga je Javier de la Cueva) odobreno je korištenje copyleft muzike u njihovim javnim aktivnostima. Rečenica kaže:"'Priznajući postojanje muzičke opreme, zajedničku ocjenu uvježbanih dokaza, ovaj sud je uvjeren da okrivljeni sprječava komunikaciju djela čije je upravljanje povjereno tužitelju [SGAE], koristeći repertoar autora koji nisu dodijelili eksploataciju svojih prava na SGAE, imajući na raspolaganju bazu podataka u tu svrhu, pa je to očituje i pravni zastupnik Udruženja i Manuela Villa Acosta, zadužena za kulturno programiranje udruženja, što je kompatibilno s alternativom karaktera Udruženja i njegovih integracija u pokret zvan copy left'."
Povučene licence
Zbog zloupotrebe ili kritika, broj prethodno ponuđenih Creative Commons licenci od tada je povučen i više se ne preporučuje za nova djela. Povučene licence uključuju sve licence kojima nedostaje element Attribution, osim CC0, kao i sljedeće četiri licence:
Unicode simboli
Nakon što ih je Creative Commons predložio 2017. godine, simboli licence Creative Commons dodani su u Unicodeu sa verzijom 13.0 u 2020. godini: Ovi se simboli mogu koristiti jedan za drugim da označe određenu Creative Commons licencu, naprimjer, CC-BY-SA (CC-Attribution-ShareAlike) može se izraziti simbolima Unicode,   i   postavljena pored svake ostalo: 🅭🅯🄎
Baza podataka sudske prakse
U decembru 2020. organizacija Creative Commons pokrenula je internetsku bazu podataka koja pokriva licenciranje sudske prakse i pravnih stipendija.
Muntrilj
Muntrilj (ital. Montreo) je naseljeno mjesto u sastavu općine Tinjan, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Pazin.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Muntrilj je imao 77 stanovnika.
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931. sadrži podatke za naselja Brčići i Žužići, a od 1880. do 1900. dio podataka za naselje Brčići. Od 1880. do 1910. iskazivano pod imenom Montrilj.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Muntrilj je imalo 95 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Hajdina (čvor)
Slovenija:
Žiškovec
Žiškovec (mađ. Zsidény) je naseljeno mjesto u sastavu grada Čakovca, Međimurska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Čakovec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Žiškovec je imao 543 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Žiškovec je imalo 577 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Sjekutić
Sjekutići (lat. dentes incisivi) su jedna od četiri kategorije zuba u ljudskom zubalu. U stalnoj denticiji ima ih osam, po četiri u svakom dentalnom luku. To su prvi i drugi zubi od srednje linije lica u sva četiri kvadranta i sa očnjacima čine grupu tzv. prednjih zuba (lat. dentes anteriores s. intercanini). U kategori sekutića su:
Sjekutići obično imaju jedan korijen sa mezijalnim i palatinalnim nagibom, koji je spljošten u meziodistalnom pravcu. Gornji imaju veće krunice u odnosu na donjke i gornji centralni sekutić ima najveću krunu, a veličina im zatim progresivno opada do donjeg centralnog sekutića (koji je ujedno i najmanji zub ljudskog zubala). Svi imaju pravilan položaj ugla i luka, sa izuzetkom prvog donjeg sekutića. Vestibulske i oralne površine sjekutića su trapezaste, sa bazom u dijelu sječivnog grebena, a bočne strane (mezijalna i distalna) su trouglaste,  sa bazom u vratnom segmentu.
Kod većine osoba sa prirodnim kompletom u položaju maksimalne interkuspidacije (odnos zubnih lukova sa najvećim mogućim brojem okluzijskih kontakata) sječivni obodi gornjih prednjih zuba preklapaju se sa odgovarajućim ivicama donjih; taj položaj naziva se normalni preklop. Razmak između sječivnih ivica zuba po vertikali naziva se vertikalni preklop, koji i iznosi oko 2,5 mm, a kod prednjih zuba javlja se i blagi horizontalni preklop. Kod osoba sa pravilnim odnosom vilica (I skeletna klasa) osovine gornjih i donjih sekutića zatvaraju međusobni ugao od 130-135º.
Obilježja klase
Sjekutiće obilježava pet karakterističnih znakova po kojima se razlikuju od ostalih klasa zuba.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Kukljica)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Kukljica je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od - km2 imala 714 stanovnika, što predstavlja 0,42% od ukupnog broja stanovnika Zadarske županije, odnosno 0,02%% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Kukljici je - stanovnika/km2.
Čuntić
Čuntić je naseljeno mjesto u sastavu grada Petrinje, Sisačko-moslavačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Petrinja.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Čuntić je imao 27 stanovnika.
Napomena: ''Do 1931. podaci su sadržani u naselju Hrvatski Čuntić. Od 1948. do 1991. iskazivano pod imenom Srpski Čuntić.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Čuntić je imalo 107 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Popis 1910.
Za sastav stanovništva na popisu 1910. godine, pogledati pod: Hrvatski Čuntić.
Hajdina
Hajdina je općina u Sloveniji, u Podravskoj regiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ptuj. Sjedište općine je u naselju Zgornja Hajdina.
Općina Hajdina
Napomena: Nastala iz stare općine Ptuj.
Cerić
Hrvatska:
Plakalovići
Plakalovići su naseljeno mjesto u općini Vlasenica, Bosna i Hercegovina.
Razmjenjivač toplote
Razmjenjivač toplote ili izmjenjivač toplote predstavlja termodinamički sklop koji radi na principu razmjene toplote između fluida. Fluidi se kreću pod uticajem pumpe ili sličnog uređaja u cijevima koje obično imaju međusobnu saosnost (poklapanje osa simetrije). U principu, jedna se cijev nalazi u drugoj, odnosno jedan medij se kreće u prstenu između površina dvije cijevi, a kroz unutrašnju cijev protiče drugi medij. Obzirom na smjerove kretanja fluida, razmjenjivači toplote se dijele na istosmjerne i protivstrujne. Ovaj primjer važi za razmjenjivače "cijev u cijevi". Međutim, postoje takvi uređaji u praksi koji imaju posebne oblike. Zbog racionalnijeg iskorištenja prostora, cijevi razmjenjivača se prave u složenim geometrijskim oblicima (više redova sa manjim dužinama). Na taj način funkcija ostaje ista, a štedi se na prostoru.
Proračun razmjenjivača se vrši obično na osnovu razmijenjene toplote Q. Uslov je da predata toplota jednog medija bude jednaka primljenoj toploti drugog medija, i obratno.
Nauka koja izučava razmjenjivače toplote je termodinamika (oblast provođenja toplote i difuzija). Primjeri razmjenjivača toplote su: bojler, razne vrste grijalica, rashladni uređaji, uređaji za podmazivanje i sl.
ZNF621
Protein cinkovog prsta 621 je protein koji je kod ljudi kodiran genom  ZNF621 sa hromosoma 4.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 439 aminokiselina, a molekulska težina 49.205 Da. .
Delije (vojska)
Delije (, Osmanski Turski, Delü, u značenju "smion, hrabar, neustrašiv, odvažan", množina: deliler) bili su jurišna jedinica lake konjice osmanske vojske.
Njihova glavna uloga bila je da djeluju kao jurišne trupe na liniji fronta koristeći gerilsku taktiku, te da neprijateljsku vojsku dovedu u stanje konfuzije i šoka, također djelujući i kao lična straža visokih osmanlijskih zvaničnika u Rumeliji (osmanlijska pokrajina koja je obuhvatala Balkan) za vrijeme mira.
Historija
Jedinica je prvobitno osnovana u Rumelijskom Ejaletu oko sredine 15. vijeka kako bi se stvorila sila za zaštitu granica carstva na Balkanu a svoj vrhunac je dostigla u 16. vijeku.
Mada se u historijskim zapisima često poistovjećuju sa Akindžijama, koji su također bili vrsta laka konjice u sastavu Rumelijske vojske, Delije su bili zasebna vrsta jedinica za posebne namjene.
Sultan Mahmud II je 1829. godine, u okviru reforme vojske prema zapadnom modelu, ukinuo jedinicu, kao i janjičare.
Popularna kultura
U turskom filmu Deliler Fatih'in Fermanı : režija Osman Kaya, kaže se da je mala jedinica delija poslana u Vlašku kako bi ubila rumunskog princa Vlada Tepeša.
Radetići
Radetići (ital. Radetici) su naseljeno mjesto u sastavu općine Tinjan, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Pazin.
Žužići
Hrvatska:
Radetići
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Radetići su imali 210 stanovnika.
Obalj
Obalj je naseljeno mjesto u općini Kalinovik, Bosna i Hercegovina.
Radetići
Stanovništvo
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931 podaci su sadržani u naselju Kringa, kao i dio podataka u 1880. i 1890. Sadrži podatke za bivše naselje Kmačići, koje je u 1880., 1890. i 1948. iskazano kao naselje, te za bivše naselje Mofardini koje je od 1880. do 1910. i 1948. iskazivano kao naselje.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Radetići je imalo 251 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
IC 4733
IC 4733 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 15. augusta 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
COMMD9
Protein 9 sa domenom COMM je protein koji je kod ljudi kodiran genom  COMMD9.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 198 aminokiselina, a  molekulska težina   21.819 Da.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Kozarska Dubica)
Općinski izbori za izbor načelnika i za 27 članova Općinskog vijeća općine Kozarska Dubica održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 41 biračkom mjestu, a pravo glasa imalo je 23.865 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.
Načelnik
Na izborima za načelnika izašlo je ukupno 13.360 glasača (55,98% od ukupnog broja), a od toga je 12.251 (91,7%) glasova bilo važećih, te 1.109 (8,3%) nevažećih. Sa ukupno 8.358 glasova (68,22%) za načelnika izabran je Radenko Reljić, član Saveza nezavisnih socijaldemokrata (SNSD).
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće izašlo je ukupno 13.372 glasača (56,03% od ukupnog broja), a od toga je 12.814 (95,83%) glasova bilo važećih, te 558 (4,17%) nevažećih. Birano je ukupno 27 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobila je stranka Savez nezavisnih socijaldemokrata (SNSD) 4.338 (33,85% od ukupnog broja važećih glasova).
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Cerić (Nuštar)
mini|280px|Cerić, rimokatolička crkva "Sv. Katarina" Cerić je naseljeno mjesto u sastavu općine Nuštar, Vukovarsko-srijemska županija, Republika Hrvatska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Cerić je imao 1.458 stanovnika.
Napomena: ''U 1991. povećano pripajanjem dijela područja naselja Mirkovci (grad Vinkovci). Do 1981. dio podataka sadržan je u naselju Mirkovci (grad Vinkovci).''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Cerić je imalo 1.563 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
CPSF7
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 471 aminokiselina, a  molekulska težina   52.050 Da.
Funkcija
CPSF7, takođe poznat i kao CFIm59, je faktor cijepanja dva blisko povezana proteinska kompleksA u 3' netranslatiranoj regiji molekuli novosintetizirane pre-iRNK, koja se koristi u transkripciji gena. CPSF7 je jedan od tri faktora specifičnosti cijepanja i poliadenilacije (CPSF), a druga dva su CFIm25 (ili CPSF5/NUDT21) i CFIm68 (ili CPSF6).
Park "Mladen Stojanović"
200px|mini|desno|Park Mladen Stojanović 200px|mini|desno|Teniski teren u Parku Mladen Stojanović
Park "Mladen Stojanović" je najveći gradski park u Banjoj Luci u Bosna i Hercegovina. Smješten je u mjesnoj zajednici Rosulje, između ulica Dr Mladen Stojanović i Bulevar srpske vojske i zauzima površinu od 10 hektara sa bujnom vegetacijom. U parku se održavaju koncerti, mjesto je okupljanja profesionalnih i sportista rekreativaca, postoje dječiji sadržaji, kao i teniski tereni TK "Mladost" na kojima se održava i međunarodni ATP čelendžer turnir "Banjaluka open".
Ime parka
Park je dobio ime po ljekaru i narodnom heroju iz Drugog svjetskog rata Mladenu Stojanoviću.
Simbol mladih, sporta i rekreacije
U parku se nalaze tenski tereni TK "Mladost", biciklistička i staza za trčanje, teren za boćanje, stolovi za stoni tenis, igralište za košarku i mali fudbal, zid za tenis, sprave za vježbanje u prirodi, igrališta za djecu i šahovska tabla.
Rajac (Kalinovik)
Rajac je naseljeno mjesto u općini Kalinovik, Bosna i Hercegovina.
Kappa Herculis
Kappa Herculis (κ Herculis, κ Her) je zvijezda u sazviježđu Herkul. Udaljena je 390 sg. Ubraja se u dvostruke zvijezde. Primarna zvijezda je div sa spektralnom klasom G8, ima prividan sjaj od 5.0. Sekundarna zvijezda je također div sa spektralnom klasom K1, a ima prividan sjaj od 6.25. Obje zvijezde su udaljene oko 27 uglovnih sekundi. Njeni tradicionalni naziv Marfik, Marfak, Marsic potječu od arapske riječi za "lakat" (arap. Al-Mirfak).
IC 3097
IC 3097 (također poznat kao PGC 39375) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 59 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,60 (10 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (5 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Friedrich Carl Arnold Schwassmann 10. februara 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Početak državotvornosti srednjovjekovne Bosne
mini|desno|Avarski kaganat Početak državotvornosti srednjovjekovne Bosne počinje od 8. vijeka.
Avarski kaganat
Nakon  avarsko-slavenskog   doseljenja   u   Panoniju   i   na   Balkan  stvorena je političko-državna  organizacija u historiji poznata kao Avarski kaganat. Stvoren je na teritoriji koju su predhodno držali Bizantija, Gepidi i Langobardi. U toj su državi Slaveni bili potčinjeni, a Avari su bili činovnički i upravljački sloj. U zajedničkoj historiji Slaveni su dali svoj jezik, a Avari svoju državnu organizaciju, koja će se nastaviti i nakon propasti kaganata. To se vidi iz nekih naziva.
To je na prvom mjestu riječ - ban. Riječ ban/bajan je u mnogim turskim jezicima poznata u značenju bogat, posjednik, ali i kao osobno ime. Druga preuzeta riječ je kagan (kan), službena titula avarskog vladara. Ta riječ u svim turskim jezicima znači vođu, vladara. Treća riječ je gaziz/chazis/haziz, kasezi. Riječ znači kraljeva pratnja, ali pratnja i nižih vladarski titula. Napokon, četvrta avarska činovnička oznaka, koja je ušla u sve slavenske jezike na području kaganata, jest – župan. Prvi put se spominje 777. g. kao jopan, a kasnije gotovo isključivo u obliku supan ili suppan. Možda se radi o složenici s riječi ban.
Na širokom prostoru od Istre do Bugarske organizirale su se teritorijalne cjeline koje su, posve razumljivo, u isto vrijeme i političke jezgre. U manjim takvim cjelinama na čelu su bili župani, a u onim najvažnijim i vjerojatno većim banovi. Karakter te dvjestagodišnje avarske vlasti je toliko prepoznatljiv da ga je nemoguće zamijeniti s bilo kojim drugim političko-upravnim sistemom na tom prostoru. Bio je to i osnov nastanka i razvijanja političke  vlasti   kod   Slavena  koji  su  pod   Avarima ispunili Dinarski prostor.
Krajem VIII stoljeća moćna franačka država pod Karlom Velikim pobjeđuje Avare i od tada avarske vođe i činovnici moraju svoju državu podrediti interesima Franačke. Postavljajući nove banove i Župane Franci vode računa da izaberu one koji su njima vjerni. Prilika je to za slavenske vođe da postanu banovi i župani. To su najbolje iskoristili Hrvati jer su teritorijalno najbliži (Istra je tada u Franačkoj), ali i ostali Slaveni na periferiji kaganata. Tako se avarska vlast pretapala u novu političku organizaciju koja je umjesto avarskog dobila slavenski sadržaj.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Lišane Ostrovičke)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Lišane Ostrovičke je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 49,92 km2 imala 698 stanovnika, što predstavlja 0,41% od ukupnog broja stanovnika Zadarske županije, odnosno 0,02%  od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Lišanima Ostrovičkim je 14 stanovnika/km2.
Početak državotvornosti srednjovjekovne Bosne
Početak bosanske državotvornosti
U ranom srednjem vijeku Bosna je nakratko ulazila u sastav drugih južnoslavenskih zemalja i Ugarske i Bizantije, da bi se tek krajem 12. vijeka u vrijeme vladavine Kulina bana politički osamostalila. Prema zapisu bizantijskog pisca Jovana Kinama iz polovine 12. vijeka, Bosna je predstavljala posebnu teritorijalnu-političku cjelinu, koja "nije potčinjena velikom županu Srba, nego narod u njoj ima poseban način vladanja života i upravljanja". Nadalje on navodi da je bosanski ban Borić "egzarh (vladar) dalmatinske zemlje Bosne" i saveznik panonskog (ugarskog) kralja u ratu protiv Bizantija. Ipak, nije poznato od kada traje ovakav politički položaj Bosne. Povremeni izleti susjednih vladara prema Bosni nisu promijenili politički položaj bosanskih zemalja. Bosna svoj samostalni politički razvitak počinje u isto vrijeme kao i Srbija i Hrvatska. Slavenska plemena bošnjačkih predaka su se naselila u dolini rijeke Bosne i gornjeg toka Vrbasa. Geopolitičko središte srednjovjekovne bosanske države je uvijek bilo sarajevsko-zenička kotlina sa okolnim oblastima i župama.
Nakon 1180. godine Bosna u mozaiku južnoslavenskih zemalja se javlja kao već čvrsta i izgrađena država, koja se u diplomatskim spisima različito naziva: vojvodstvo (ducatus), regija, terra, districtus, banovina (banatus), te na kraju regnum (kraljevstvo). U spisima se susreće i naziv "bosanski rusag", što je vjerovatno iskrivljeni oblik mađarske riječi "orszag", u značenju zemlja, država ili nacija.
Povelja Kulina bana, napisana 29.8.1189. godine, je čvrst dokaz državnosti srednjovjekovne Bosne jer na osnovu ovog dokumenta može se vidjeti da je bosanski ban Kulin posjedovao političku, ekonomsku i vojnu moć. Bosna je imala svog vladara i vlastitu vojsku, čime je mogla garantirati Dubrovčanima slobodnu i neometanu trgovinu. Imala je svoj dvor i dvorsku kancelariju. Ova povelja pokazuje da je u ovom periodu na tlu Bosne postojala država sa svojom organizacijom vlasti i određenim pravnim sistemom. Bosna je imala sve karakteristike srednjovjekovne evropske feudalne države.
Mikrosom
U citologiji, mikrosomi (grč. μικρός – mikrós = mali + σώμα – soma = tijelo) su heterogeni vezikulski artefakti (promjer ~ 20-200 nm) re-formirani iz dijelova endoplazmatskog retikuluma (ER) kada se eukariotske ćelije raspadaju u laboratoriji; nema ih u zdravim, živim ćelijama.
Mikrosomi se mogu koncentrirati i odvojiti od ostalih ćelijskih ostataka pomoću diferencijalnog centrifugiranja. Nerazbijene ćelije, jedra i mitohondrije talože se na 10.000 g, dok topivi enzimi i fragmentirani ER, koji sadrži citohrom P450 (CYP), ostaju u rastvoru (g je Zemljino gravitaciono ubrzanje). Sa 100.000 g, postignutim bržom rotacijom centrifuge, ER se taloži iz rastvora u obliku kuglica, ali topljivi enzimi ostaju u supernatantu. Na taj način se koncentrira i izolira citohrom P450 u mikrosomima. Mikrosomi su crvenkasto-smeđi, zbog prisustva hema. Zbog potrebe za višedjelnim proteinskim sistemom, mikrosomi su neophodni za analizu metaboličke aktivnosti CYP-a. Ovi CYP-ovi obilni u su jetri pacova, miševa i ljudi, ali su prisutni i u svim drugim organima i organizmima.
Da bi se dobili mikrosomi koji sadrže specifični CYP ili velike količine aktivnog enzima, pripremaju se iz Sf9 ćelija insekata ili u kvascu, preko heterologne ekspresije. Također se može izvršiti ekspresija cijelih ili krnjih proteina u Escherichia coli. Zato su mikrosomi dragocjeno sredstvo za ispitivanje metabolizma spojeva (enzimska inhibicija, klirens, identifikacija metabolita) i za ispitivanje interakcija lijekova putem istraživanja  in vitro . Često se biraju mikrosomske partije na osnovu nivoa enzimske aktivnosti specifičnih CYP. Neke grupe su dostupne za proučavanje određenih populacija (primjer: mikrosomi pluća pušača ili nepušača) ili su podijeljene u klasifikacije kako bi se zadovoljili ciljani nivo aktivnosti CYP za studije inhibicije i metabolizma.
Žužići (Tinjan)
Žužići (ital. Zusi) su naseljeno mjesto u sastavu općine Tinjan, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Rastovac (Kalinovik)
Rastovac je naseljeno mjesto u općini Kalinovik, Bosna i Hercegovina.
Žužići (Tinjan)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Pazin.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Žužići su imali 110 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Žužići je imalo 120 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Sankt Marein bei Graz
Položaj općine Sankt Marein bei Graz u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Graz-Umgebung |180px|desno|mini]]
Sankt Marein bei Graz je općina u okrugu Graz-Umgebung u austrijskoj saveznoj pokrajini Štajerskoj. Broj stanovnika općine je. Reformom općina Štajerske od 1. januara 2015. Sankt Marein bei Graz su pripojene bivše općine Krumegg i Petersdorf II.
Podjela
Općina je podijeljena na tri katastarske općine:
Ruđice
Ruđice su naseljeno mjesto u općini Kalinovik, Bosna i Hercegovina.
Marinci (Nuštar)
Marinci su naseljeno mjesto u sastavu općine Nuštar, Vukovarsko-srijemska županija, Republika Hrvatska.
Taksonomija kultiviranih biljaka
Taksonomija kultiviranih biljaka je jedan dio studija hortikulturne botanike koji se uglavnom odvija u botaničkim vrtovima, velikim rasadnicima, univerzitetima ili vladinim službama. Područja od posebnog interesa za taksonome uzgajanih biljaka uključuju:
Marinci (Nuštar)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Vinkovci.
Taksonomija kultiviranih biljaka
Veći dio aktivnosti u ovoj oblasti taksonomije uzgoja biljaka odnosi se na imenovanje biljaka kao što je propisano u dva kodeksa nomenklature biljaka. Odredbe Međunarodni kodeks nomenklature algi, gljiva i biljaka (Botanički kod) služe uglavnom za promovisanje osnovnih ciljeva naučne zajednice, dok su u Međunarodnom kodeksu nomenklature uzgajanih biljaka (Kodeksu kultiviranih biljaka) dizajnirane da služe u naučne i u utilitarističke svrhe, tako što propisuju odredbe za imenovanje biljaka koje se koriste u trgovini - za kultigene koji su nastali u poljoprivredi, šumarstvu i hortikulturi. Ova imena biljaka, koja se ponekad koriste u imenovanju kultivara, nisu na latinskom, ali se dodaju na naučni latinski naziv, a pomažu u komunikaciji između zajednica šumara, poljoprivrednika, voćara i biologa. Historija taksonomije kultiviranih biljaka može se pratiti od njihove prve selekcije, koja se dogodila tokom neolitske revolucije u poljoprivredi i prvih zabilježenih imenovanja odabranih biljaka u doba Rimljana. Imenovanje i klasifikacija kultigena slijede sličan put ostalih biljaka, sve do osnivanja prvog koda kultiviranih biljaka, 1953. godine, čime je formalno osnovana kategorija kultigenske klasifikacije kultivara. Od tog vremena klasifikacija i imenovanje kultigena su imali vlastiti put.
Marinci (Nuštar)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Marinci su imali 670 stanovnika.
Taksonomija kultiviranih biljaka
Prepoznavajuće karakteristike
Taksonomija kultiviranih biljaka, razlikuje se od taksonomije drugih biljaka u najmanje pet pristupa.
Naučna i antropocentristička klasifikacija
Ključne aktivnosti taksonomije uzgajanih biljnih vrsta se odnose na klasifikaciju (taksonomija) i imenovanja (nomenklatura). Pravila u vezi sa imenovanjem biljака su odvojena od metoda, principa ili potrebe klasifikacije, osim kada se jedinice klasifikacije – taksoni – nalaze u ugnježđenoj hijerarhiji rangova, kao vrstа unutar rodа i rod unutar porodice Postoje tri klasifikacijske kategorije koje se koriste u Kodeksu kultiviranih biljaka: kultivar, grupa i greks, ali su tek labavi ekvivalenti rangova u Botaničkom kodeksu.
Od vremena antičkog svijeta, biljke su bile razvrstavane na dva načina. S jedne strane je samostojeći akademski, filozofski ili naučni interes za same biljke: svrstavanje grupa biljaka i njihov međusobni odnos po sličnostima i razlikama u strukturi i funkciji. Zatim, tu je praktični, utilitarni ili antropocentrični interes koji grupiše biljke prema njihovoj ljudskoj upotrebi. Taksonomija kultiviranih biljaka bavi se posebnim kategorijama klasifikacije koja je potrebna za biljke u poljoprivredi, hortikulturi i šumarstvu, kako je regulisano Kodeksom kultivisanih biljaka. Ovaj Kodeks služi, ne samo za naučni interes formalne nomenklature, nego i za posebne utilitarne potrebe ljudi koji se bave komercijalnim biljkama. Imenovanjem takvih kultigena upravlja Kodeks kultiviranih biljaka, koje ispunjavaju tri kriterija:
Postoji mogućnost da se nazivi kultigen  i kultivar mogu međusobno brkati i miješati. Kultigen  je izraz opće namjene za biljke koje su ljudi namjerno promijenili ili posebno odabrali, dok je kultivar formalna kategorija klasifikacije. Kultigeni uključuju ne samo biljke sa imenima kultivara, nego i one s imenima u kategorijama klasifikacije greks i grupe. Kodeks kultiviranih biljaka ističe da su kultigeni:  namjerno odabrane biljke koje su možda nastale od namjernom ili slučajnom hibridizacijom u uzgoju, odabirom iz postojećih uzgojnih zaliha, ili od varijante u divljim populacijama koje se održavaju kao prepoznatljivi subjekti isključivo nastavkom razmnožavanja. Uključeni su u okviru grupa biljaka poznatih kao kultigeni su genetički modificirane biljke, biljkaka sa binomijalnim latinskim imena koja su rezultat drevne ljudske selekcije i sve biljaka koje su ljudi izmenili, ali kojima nisu bili dati formalni nazivi. U praksi većina kultigena su kultivari.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Paleolog
Bizantijska umjetnost tokom egzila (1204–1261) i vladavine dinastije Paleolog bilo je razdoblje bizantijske umjetnosti povezano s postojanjem Nikejskog Carstva, te drugih država nasljednica Bizantijskog Carstva i s vladavinom posljednjeg cara Konstantina XI iz dinastije Paleolog u obnovljenom Bizantijskom Carstvu između 1204. i 1453. Vladavina Paleologa bila je obilježena obnovom propadajućeg carstva i svijesti o državnoj i nacionalnoj kulturi. Figurativne umjetnosti, posebno religijsko slikarstvo, doživjele su posljednje zlatno razdoblje u vrijeme Paleologa. Uprkos političkim poteškoćama koje su najavile približavanje kraja bizantijske države, grčke radionice u kojima su radili mozaičari, slikari i kipari i dalje su bile vrlo zauzete i narudžbi nije nedostajalo. Uglavnom su dolazile od članova važnih plemićkih porodica iz Konstantinopolja i provincija, kao i od slavenskih, bugarskih i srpskih vladara koji su slijedili primjer bizantijskih careva. Većina umjetničkih djela urađenih za vrijeme vladavine Paleologa mogu se naċi u glavnom gradu Carstva, Mistrasu, na sjeveru Grčke, u Srbiji i Bugarskoj. Zbog veoma uspješnog razvoja filozofije, nauke i umjetnosti, ovaj period historičari umjetnosti ponekad nazivaju i paleološkom renesansom ili trećim zlatnim dobom bizantijske umjetnosti.
Historijski okvir
thumb|250px|desno|Car [[Mihael VIII Paleolog, utemeljitelj posljednje vladarske dinastije Bizantijskog Carstva.]] Vijekovi neprekidne rimske političke tradicije i helenističke civilizacije pretrpjeli su krizu 1204. nakon napada venecijanskih i francuskih vitezova na Konstantantinopolj u okviru Četvrtog krstaškog rata. Kao rezultat, Bizantijsko Carstvo privremeno je prestalo postojati, a njegov glavni grad, Konstantinopolj postao je sjedištem katoličkog Latinskog Carstva. Tokom krstaške opsade veliki dio grada izgorio je, a naknadnom pljačkom krstaša dodatno je opustošen u to vrijeme najbogatiji evropski grad. Opljačkani su svi oni umjetnički predmeti od izuzetne vrijednosti koji su bili gomilani u riznicama palača i crkava. Oltar u Aja Sofiji koji je bio ukrašen emajlima i dragim kamenjem razbijen je na komade nad kojima su se vojnici borili, a ambon (povišeno mjesto u crkvi namijenjeno čitanju biblijskih tekstova u liturgiji) i ikonostas lišeni su zlatnih i srebrnih ukrasa. Plaćenici su u crkvu uvodili mazge koje bi natovarili opljačkanim dragocjenim predmetima. Čak i slike Isusa Hrista i svetaca nisu bile imune i koristile su se kao stepenice. Osvajači se na tome nisu zaustavili, a carske grobnice u Crkvi svetih apostola (grč. Agioi Apostoloi) bile su opljačkane zbog svog bogatstva. Ukradena su i drevna remek djela iz cijelog grčkog svijeta koja su ukrašavala Konstantinopolj. Bronzani kipovi bacani su u peć, gdje su pretopljeni i od kojih su pravljeni teški novčići. Mnogo toga se izgubilo, a i sami Bizantinci izgubili su modele kojima su mnogo puta bili nadahnuti i čije postojanje je tako doprinijelo održavanju kulta ljepote. Uništavanje tokom napada na grad, te naknadno zanemarivanje naročito gradske sekularne arhitekture ostavilo je nepotpuno razumijevanje bizantijske umjetnosti. Broj gradskog stanovništva znatno se smanjio, što je utjecalo i na broj naučnika, umjetnika i zanatlija. Konstantinopolj je izgubio ulogu glavnog kreativnog središta u istočnoj Evropi i Mediteranu, a Bizantijsko Carstvo nikad više neċe u potpunosti povratiti nekadašnju slavu i prosperitet. Osim nekoliko boljih freski i minijatura nastalih prije nego što su ga Bizantinci predvođeni Mihaelom VIII Paleologom ponovo zauzeli 1261, nije proizvedeno mnogo inovativne umjetnosti.
U manjoj mjeri, bizantijska umjetnost preživjela je i na teritorijama manjih novonastalih država - Epira i Trapezunta, gdje su lokalni autonomni vladari vjerovatno zapošljavali domaće zanatlije. U Srbiji, Bugarskoj ili drugim zemljama u okruženju mogu se pronaći radovi matičnih škola koje se prilično razlikuju od ranijih bizantijskih djela, ali neki od njihovih elemenata svjedoče o snažnom utjecaju primjera iz komnenskog perioda. Međutim, za historiju umjetnosti pojam "nacionalnosti" umjetnika manje je važan od namjere umjetnika da grade crkvu "à la maniera greca" (u grčkom maniru).
U duhovnom okruženju razvija se i preovladava molitvena tradicija istihaze. Zajedno s tim izgrađuje se i niz stilski raznovrsnih manastira na visokim stijenama, poznatih pod nazivom Meteora. Glavno središte srednjovjekovnih kaluđera i isposnika na Svetoj gori se širi, u kojem je svaki veći pravoslavni narod postepeno gradio svoj manastir. Uloga svetogorskih manastira povećala se još više tokom perioda istihaze.No, pored ovih tradicionalnih tema pojavljuje se i nova tema: ljudska figura, koja se na sarkofazima nije vidjela od ranobizantskog razdoblja. Predstave ljudi, njihovi portreti pokojnika i svetaca, Krista i Bogorodice, ponovno se pojavljuju u to vrijeme u nizu vrsta skulptura, posebno onih povezanih s grobnicom. Istaknutost ljudskog lika u vizantijskoj skulpturi izmenila je 13. i 15. vijeka ukazuju na trajno interesovanje bizantijskih skulptora za drevne oblike i stilove, inspirisane grčko-rimskim skulpturama sačuvanim na bizantskim teritorijima. U manastirima na Svetoj gori čuvaju se bogate zbirke dobro očuvanih bizantijskih i srednjovjekovnih artefakata, rijetkih knjiga, drevnih dokumenata i umjetnina od ogromne historijske vrijednosti. Bizantijska umjetnost nastavila se širiti prema Rusiji, Veneciji i na Balkanu, ali nije imala utjecaja na muslimanske Turke.
Uprkos uspješnoj obnovi, zlatno doba Bizantijskog Carstva bilo je prošlost. Prijetnja novim krstaškim ratom, borbama s Osmanlijama i neprestanim građanskim ratovima 1320. - 1350. oslabila je carstvo i dovela do gubitka brojnih teritorija, a ostao je samo Peloponesko poluostrvo, uski pojas oko glavnog grada i neka ostrva na Egejskom moru. U posljednjim godinama postojanja Bizantijskog Carstva u zemlji se počeo manifestirati svojevrsni dualizam moći - glavni centar moći u Carigradu, koji je nestao 1453, i drugi centar moći u Mistrasu - Morejska Despotovina. Moreja na Peloponezu također je postala važno umjetničko središte, koje je nastavilo sa svojom umjetnikom aktivnošću i nakon propasti Bizantije.
Italijanske zemlje, posebno Mletačka Republika i njihovo ostrvo Kreta, postale su važno izgnanstvo za bizantijske umjetnike, gdje je bizantijska umjetnička tradicija trajala dugo nakon osmanlijskog osvajanja posljednje bizantijske države nasljednice. Kretska škola je postepeno uvodila zapadne elemente u svoj umjetnički stil i izvozila je veliki broj ikona na zapad. Njeni najpoznatiji svjetski umjetnici bili su El Greco i Mihael Damaskenos.
Iz ovog perioda sačuvan je i veliki broj drvenih panel-ikona čiji kvalitet izrade varira u zavisnosti od radionice gdje su izrađene, a radionice u Konstantinopolju održavale su relativno pristojan nivo kvaliteta izrade. Karakterizirali su ih manje strog pristup, novo uvažavanje čisto dekorativnih svojstava slike pri čemu je velika pažnja bila usmjerena prema detaljima, a sve ovo je općenito postalo poznato kao paleološki manirizam. Preovladavaju svijetle tople boje i shematski zlatni slojevi naneseni potezima slikarske četkice. Kvalitet ikona varira u zavisnosti od proizvodne radionice, a radionice u Konstantinopolju održavaju relativno pristojan nivo. U hramovima su veliki mozaik ili ikonične slike bili okačeni ili na stubove pregrade (ikonostas, templon) ili na ulazu u brod, kao što je to bio slučaj u crkvi Hora u Konstantinopolju, gdje su približno 1326. mozaici koji prikazuju sv. Petra i Pavla vode pogled vjernika u svetište. Međutim, gotovo svi ukrasi ovog tipa uništeni su tokom vremena.
U iluminaciji knjiga djela ne dosežu nivo iz prethodnih razdoblja i kvalitetnija djela su prilično rijetka, ali portreti na knjigama su novost. Zahvaljujući njima sačuvano je nekoliko carskih portreta. Kao i mnoge minijature iz tog vremena, naslikane su na odvojenim listovima ugrađenim u rukopise i stoga nisu djelo pisara. Umjetnici su koristili različite tehnike, pa su stoga neka heterogena djela možda potekla od jednog autora, uprkos anahronoj, ali uvriježenoj ideji specijalizacije. Slikari su zimi vjerovatno izrađivali ikone i rukopise, a ljeti freske. U 14. vijeku ne može se primijetiti veliki porast broja knjiga koje su opisivali laici i ilustrirali umjetnici koji nisu mogli biti ni sveštenici ni monasi.
U umjetnosti izrade malih predmeta uočljiv je pad kvaliteta u odnosu na ranija razdoblja. Gubitak istočnih teritorija značio je nedostatak skupljih materijala, posebno slonovače i plemenitih metala. Proizvodnja je uglavnom bila usmjerena na drvo, a keramika se također više koristila. Težina radova također se smanjuje, a filigran postaje popularan. Više pažnje posvećeno je zaštiti ikona, a izrađuju se metalni okviri i keramičke pločice za ikone. Umjetnost izrade tkanina i vezova doživjela je znatan razvoj.
Izrada mozaika
thumb|300px|desno|[[Deisis (Aja Sofija)|Deisis mozaik, smješten u zatvorenom carskom dijelu gornjih galerija u Aja Sofiji, predstavlja jedan od najboljih primjera paleološke renesanse.]] Pljačka Konstantinopolja koju su izveli krstaši 1204. dovela je do pada upotrebe mozaičke umjetnosti tokom sljedećih pola vijeka. Nakon bizantijskog oslobađanja grada 1261, Aja Sofija je obnovljena, a bizantijski umjetnici uradili su monumentalni Deisis mozaik koji je urađen u svrhu obilježavanja oslobađanja od latinske okupacije. Na ovom mozaiku prikazan je Hristos uz kojeg su Bogorodica i sveti Ivan Krstitelj približno dva i po puta veći od prirodne veličine. Veličina ove tri figure odražava njihovu važnost u bizantijskoj kulturi. Tema u deisis mozaiku u kojem Bogorodica i sveti Ivan Krstitelj imaju ulogu posrednika kod Hrista u ime čovječanstva česta je u umjetnosti u raznim medijima od srednjobizantijskog razdoblja, pa nadalje, gdje se često upotrebljavala kompozicija slična ovoj iz Aja Sofije. Također, ilustrirano je šire stremljenje ka naturalizmu (oponašanje vidljivog svijeta) u kasnoj bizantijskoj umjetnosti. Smatra se jednim od najfinijih i najpoznatijih mozaika u Aja Sofiji zbog mehkoće njegovih karakteristika, intenzivnih emotivnih izraza humanosti i tonova, te spretnosti umjetnika prilikom njegove izade. Umjetnički stil blizak je stilu italijanskih slikara s kraja 13. i početka 14. vijeka, poput Duccia, i predstavlja najavu promjena u ranom italijanskom renesansnom slikarstvu, a ujedno je jedan od najboljih primjera paleološke renesanse. thumb|250px|lijevo|Pogled na središnju kupolu pareklesiona sa Hristom Pantokratorom okruženog prorocima iz [[Stari zavjet|Starog zavjeta, manastir Bogorodica Pammakaristos]]
Iako su u crkvi Hora napravljeni neki od najvažnijih pomaka i inovacija iz vremena kasne bizantijske umjetnosti, bizantolozi svrstavaju neke od mozaičkih i fresko ciklusa u ovom sakralnom objektu kao "konzervativne", a najbolji primjer je mozaik Uspenja svete Marije. Međutim, uočljivo je da je umjetnik morao tražiti modele i ponekad je morao ispunjavati slobodne zidne prostore konvencionalnim motivima. Prepoznatljiva osobina pri dizajniranju ovih scena je upotreba perspektive za stvaranje slikovitog prostora u kojem se priča odvija, ali bizantijski pronalasci u raščišćavanjima razlikuju se od kasnijih renesansnih konstrukcija prema jednoj tački nestajanja (osnova kasnijeg fresko ciklusa u paraklezijumu ove crkve). Umjesto toga, linije građevina u pozadini mozaika ukrštaju se na figurama u prvom planu i ističu radnju i priču. U ukrašavanju se također poklanja pažnja upotrebom bogatih i raznolikih ukrasa i obruba. Mozaici i zidne slike u crkvi Hora uvode nove ideje i dizajne u bizantijsku monumentalnu umjetnost, od kojih su neke proizašle iz poznavanja međunarodnih ideja tog doba. Postoji još određeni broj sačuvanih mozaika iz nekadašnjih konstantinopoljskih manastira koji su nakon osmanlijskog osvajanja grada preinačeni u džamije.
Slikarstvo
Usljed nastavljanja gubitka teritorija i slabljenja carstva, posljednji period bizantijske umjetnosti prepoznatljiv je po preovladavajuċoj zastupljenosti zidnog slikarstva, koje je bilo jeftinije u odnosu na izradu mozaika i luksuznih predmeta od dragih metala i slonovače. Tokom posljednjeg razdoblja bizantijske umjetnosti, slikarstvo se nastavilo i ubrzano je davalo sve veći zamah novim stilovima što otkriva određenu težnju za obnovom. Jedan od najprepoznatljivijih stilova na zidnim slikama je onaj koji se obično naziva "makedonski". Ovaj stil je izvanredan po svojoj tendenciji da prikaže ljudsku dramu i da je naglasi svim sredstvima koja ima na raspolaganju: uznemireni pokreti, dinamični stavovi, živahne geste, kontrasti u boji, uvećani prostori. Ljudske figure, često izvanredni portreti dobijaju težinu i volumen, pri čemu su široke draperije prožete posebnim izražajem, kompozicija postaje šira i postiže epsku veličinu. Čini se da ova tendencija ka revolucionarnijem izrazu svijeta nije trajala više od dvije ili tri decenije počevši od kraja 13. pa sve do početka 14. vijeka. Ovom pokretu pripadali su umjetnici poput Eutihija i Mihaela Astrape i Manuel Panselin iz Soluna, koje mnogi historičari umjetnosti smatraju najvažnijim pripadnicima Solunske slikarske škole. Eutihije i Mihael Astrapa radili su freske visokog kvaliteta u manastirima u Ohridu, Skoplju (crkva Bogorodice Peribleptos, crkva svetog Nikite i crkva svetog Georgija u Staro Nagoričane, 40 km sjeverozapadno od Skoplja), kao i crkvi Bogorodice Ljeviške u Prizrenu, dok je Manuel Pselos slikao freske na Svetoj gori. Bizantijski umjetnici za vrijeme vladavine dinastije Paleolog razvili su novo zanimanje za pejzaž i pastoralnu scenu, postepeno otvarajući put detaljnim narativnim freskama. O tome najbolje svjedoči velika grupa umjetničkih djela pronađenih u manastirima u Mistrasu na Peloponezu. Najveći dio ovog razdoblja protekao je u znaku zidnog slikarstva, koje se očituje dinamičnošću i narativnošću, gdje slike stvaraju složene tapiserije. Boje i veličina detalja također se mijenjaju i smanjuju. Pažnja se posvećuje arhitektonskim detaljima građevina i prirodi koji su u pozadini slike, pri čemu se napušta hijerarhijska frontalna krutost. Figuralna umjetnost, a posebno religiozno slikarstvo, doživjeli su dugotrajni posljednji prosperitetni period. Uprkos političkim poteškoćama koje su najavljivale predstojeći kraj Bizantijskog Carstva, rad grčkih mozaičara, slikara i vajara i dalje je bio veoma tražen, uglavnom od članova važnih plemićkih porodica iz Konstantinopolja i provincija, kao i od bugarskih i srpskih knezova koji su slijedili umjetničke primjere Bizantinaca. Nekoliko drugih dovoljno prosperitetnih središta bili su u stanju održavati lokalnu tradiciju u arhitekturi i ukrašavanju sakralnih objekata tokom dužeg perioda. Većina umjetničkih djela iz paleološkog razdoblja bila je u drugom najvažnijem gradu carstva u to vrijeme – Mistrasu. Korak unazad bila je umjetnost hesihizma iz druge polovine 14. vijeka, u čijim je djelima izostala elegancija iz prethodnog vremena.