cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahvashova bolest
Patogeneza
Mahvashova bolest je oblik reaktivne pankreasne alfa-ćelijske hiperplazije. Gubitak normalne glukagonske signalizacije (posebno u jetri) zbog neaktivnog glukagonskog receptora rezultira enzimskim promjenama u jetri tako da jetra oslobađa abnormalno velike količine aminokiselina u cirkulaciju. Visoka koncentracija aminokiselina u cirkulaciji (hiperaminoacidemija) stimulira alfa-ćelije pankreasa (ćelije koje normalno proizvode glukagon) da proliferiraju i proizvode i oslobađaju mnogo više glukagona. Ogromna proliferativna aktivnost alfa-ćelija pankreasa predisponira ih na stvaranje tumora.
Dijagnoza
Veliki pankreas sa izraženom hiperglukagonemijom kod odrasle osobe čini dijagnozu Mahvashske bolesti vrlo vjerojatnom. Postojanje tumora pankreasa čini dijagnozu još vjerovatnijom. Histološki, hiperplazija alfa-ćelija pankreasa i mikroadenomi upućuju na dijagnozu ove bolesti. Konačna dijagnoza Mahvashske bolesti zahtijeva genetičko testiranje gena za glukagonski receptor.
Liječenje
Liječenje Mahvashove bolesti se fokusira na zbrinjavanje neuroendokrinih tumora pankreasa. Mali tumori se mogu pratiti, ali veliki moraju biti resecirani. Kako pacijenti s Mahvashskom bolešću imaju doživotni rizik od razvoja neuroendokrinih tumora pankreasa, moraju se podvrgnuti periodičnom biohemijskom testiranju i snimanju.
Bitak i ništa
"Bitak i ništa" (L'Être et le néant, 1943) je prvo djelo francuskog egzistencijaliste Sartra. On tu razlikuje "Bitak po sebi"/Pour soi i "Bitak za sebe"/en-soi ("Biće po sebi" i "Biće za sebe"). Bitak po sebi je masivna materija, ona je vječna i ona sve u sebe uvlači. Bitak za sebe je svijest. Egzistencija čovjeka se stalno suprostavlja bitku po sebi.
Sartr je smatrao da je čovjek slobodan i odgovoran, ali da je nemoćan u odnosu na svijet- sve je slučajno. Slučajnost je apsolutna ,savršena, bezrazložnost.
Jean-Paul Sartre
Jean-Paul Sartre (Žan-Pol Sartr; 21. juni 1905. - 15. april 1980.), bio je francuski filozof egzistencijalizma, dramaturg, novelist, kritičar i vodeći francuski intelektualac svog vremena. Sartre se opredijelio za marksističko tumačenje društva (i svijeta uopće), ali smatra da mu egzistencijalizam mora biti dopuna jer otkriva stvarnost u kojoj se pojedinac nalazi. Godine 1964. Sartre je odbacio književnost jer je smatrao da je buržoazija koristi kao zamjenu za pravo angažiranje u svijetu. Iste godine dodijeljena mu je Nobelova nagrada za književnost koju je on, u skladu sa svojim mišljenjem, odbio primiti.
Bitak i ništa
Sartreovo prvo filozofsko djelo je "Bitak i ništa" (L'Etre et le neant, 1943). On tu razlikuje "Bitak po sebi"/pour soi i "Bitak za sebe"/en-soi ("Biće po sebi" i "Biće za sebe"). Bitak po sebi je masivna materija, ona je vječna i ona sve u sebe uvlači. Bitak za sebe je svijest. Egzistencija čovjeka se stalno suprostavlja bitku po sebi.
Sartre je smatrao da je čovjek slobodan i odgovoran, ali da je nemoćan u odnosu na svijet- sve je slučajno. Slučajnost je apsolutna, savršena bezrazložnost.
Egzistencijalizam je humanizam
U svom drugom djelu "Egzistencijalizam kao humanizam" (L'Existentialisme est un humanisme, 1946) Sartre objašnjava egzistencijalizam kao humanističku filozofiju. On smatra da "egzistirati" znači jednostavno biti tu i da ne postoji ništa što bi čovjeku moglo definirati karakter, ciljeve u životu i drugo. Samo čovjek može odrediti bit za sebe samoga:
Smatrao je da je savremeni svijet okrutan, ružan, dehumaniziran i da je život stalna muka i neuspjeh. Zbog toga je potreban egzistencijalizam kao filozofija koja ljudski život čini mogućim, jer pokreće čovjeka na djelovanje da postane ono što od sebe načini - ukupnost svojih djelovanja. To pokazuje da je sloboda u strukturi egzistencije. Zbog toga je egzistencijalizam humanizam.
NGC 180
NGC 180 (također poznat kao IRAS 00353+0821, MCG 1-2-39, PGC 2268 i UGC 380) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 243 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 1,90 (134 hiljade sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (92 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. decembra 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Dardanija
Dardanija je historijska regija koja je zahvatala današnje Kosovo, dijelove južne Srbije, dijelove zapadne Makedonije i dijelove sjeverne Albanije.
NGC 3390
NGC 3390 (također poznat kao ESO 437-62, IRAS 10457-3116, MCG -5-26-7 i PGC 32271) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 140 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 3,50 (143 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. aprila 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Karovići (Trnovo, FBiH)
Karovići su naseljeno mjesto u općini Trnovo, Bosna i Hercegovina.
Egzistencijalizam je humanizam
Egzistencijalizam kao humanizam (L'Existentialisme est un humanisme, 1946.) je djelo francuskog egzistencijaliste Sartra, u kojem on objašnjava egzistencijalizam kao humanističku filozofiju. On smatra da "egzistirati" znaći naprosto biti tu, i da ne postoji ništa što bi čovjeku moglo definisati karakter, ciljeve u životu i drugo. Samo čovjek može da odredi to bit za sebe samoga:
Smatrao je da je savremeni svijet okrutan, ružan, dehumaniziran i da je život stalna muka i neuspjeh. Zbog toga je potreban egzistencijalizam kao filozofija koja ljudski život čini mogućim, jer pokreće čovjeka na djelovanje da postane ono što od sebe načini- ukupnost svojih djelovanja. To pokazuje da je sloboda u strukturi egzistencije. Zbog toga je egzistencijalizam humanizam. Ovo se najbolje može izraziti citatom:
Zenica
Zenica je grad i naseljeno mjesto u Zeničko-dobojskom kantonu, u srednjem dijelu Bosne i Hercegovine. Ekonomsko je središte geografske regije Srednje Bosne i pored Travnika i Bugojna najvažniji grad tog dijela države.
Historija
Urbani dio današnje Zenice formirao se kroz nekoliko specifičnih faza koje hronološki zahvataju vrijeme neolitske zajednice, ilirske gradine, rimskog municipija Bistua Nuova, najznačajnijeg nalaza (II-IV vijek) u kojem dominira monumentalna ranokršćanska dvostruka bazilika, pored koje je u Evropi identifikovana samo još jedna. Na Bilimišću su pronađeni tragovi antičkog naselja. U Putovićima i Tišini, gdje dominira villa rustica, terma, hram kao i niz drugih pratećih objekata.
Osmansko doba
U vrijeme vladavine Osmanlija (1463–1878) činjenicom da se promjenom smjera glavnog trgovačkog puta mijenja i funkcija samog grada, te osim kratkog perioda kad je bila sjedište brodskog kadije (do 1557. godine) Zenica je kasaba, opet osobenog lika sa nekoliko džamija (Sultan Ahmedova poznata kao Čaršijska džamija, Osman-Ćelebijna, Sejmenska, Jalijska), medresom (1737), nekoliko mekteba, vrlo interesantnim nišanima, šadrvanima, hanovima, karavansarajima. U jednom opisu iz 1697. godine govori se o Zenici, gdje uspjevaju dinje "a sam kraj je vrlo pitom". Prema pretpostavkama, Zenica je imala 2.000 stanovnika, među kojima dominiraju Bošnjaci, da bi krajem 18. vijeka u izvorima bili spominjani i Srbi i Hrvati, a u 19. vijeku i Jevreji.
Poslije razaranja i egzodusa provalom vojske Eugena Savojskog 1697. godine nastupa vrijeme stabilizacije, te se u administrativnom, urbanom, poslovnom i topografskom smislu izdvaja zenička čaršija sa prepoznatljivim obilježjima.
Austrougarsko doba
Grade se kapitalni objekti šireg drustveno-ekonomskog značaja, koji će biti život ali i sudbina Zenice. To su željeznička pruga od Bosanskog Broda do Zenice (1879), Rudnik uglja (1880), Fabrika papira (1885), Željezara (1892), Kazneni zavod (1886), što će pored ostalog izazvati niz promjena i kvalitetnih i kvantitenih pomaka u razvoju grada.
Dvadeseti vijek
Početkom 20. vijeka, desio se urbani bum (za nekoliko puta se povećao broj stanovnika, po popisu iz 1910. godine tu je živjelo 7.215 stanovnika), evidentna je ubrzana urbanizacija (pravoslavna crkva Rođenja Svete Bogorodice sagrađena je 1885. godine, dvije katoličke crkve 1910. godine, sinagoga 1903. godine), gradnja nekoliko prenoćišta, hotela, škola, vodovod, modernih puteva itd.
U periodu između 1941. i 1945. godine, evidentan je napor domaćeg stanovništva (potpisivanjem Rezolucije zeničkih muslimana maja 1942. godine) da sačuvaju koordinate poštovanja i uvažavanja, ali i zaštite golog života, kroz formiranje svog autentičnog znaka, muslimanske milicije u Šerićima, Doglodima, Babinu, ali i kroz partizanske odrede što je davalo i imalo određenu zahtjevnost i težinu. To je bila dimenzija zeničkog oblika otpora, grad nije imao velikih razaranja, terora niti žrtava, što je konstanta i činjenica prvorazrednog značaja i vrijednosti.
Geografski položaj
mini|Geografski položaj grada Zenice
Kultura
mini|Stari grad Vranduk
Zvanična obilježja
Grad Zenica ima grb i zastavu. Grb je četvrtasto polje s polukružnom osnovom uokvireno dvjema linijama, čiji su debljina i međuprostor jednaki. Grb sadrži šest elemenata koji su prikazani linijama crne boje iste debljine. Lijevom stranom, prateći okvir polja grba, proteže se kontura rijeke Bosne, koju u donjem dijelu sijeku dvije horizontalne linije – simbol komunikacije. U preostalom dijelu polja grba prikazana su četiri simbola kružne forme koji predstavljaju (s lijeva na desno odozgo prema dolje) simbol Vranduka – sjeverne kapije grada, jedan od šest križeva sa ploče bana Kulina, ujedno i simbol kršćanstva, polumjesec – simbol islama i osmanskog perioda i ukršteni čekići – simbol rudarstva i teške industrije, a indirektno i simbol austrougarskog perioda.
Polje grba je obojeno žutom i zelenom bojom. Žuta boja pokriva polje do nivoa gornja dva kružna elementa, a zelena boja preostali dio polja. Polumjesec u donjem dijelu je također ispunjen žutom. Kontura rijeke je bijela. Zastava grada Zenica je bijele boje. Odnos širine i dužine zastave je 1:2. Zastava se u svim varijantama koristi u uspravnom položaju. Na sredini zastave nalazi se grb položen uspravno po dužini zastave. Širina grba zauzima 2/3 širine zastave.
Uslovi i način upotrebe grba i zastave grada Zenica propisuju se posebnom odlukom Vijeća.
Privreda
mini|Čeličana Zenica je industrijski centar. U politici razvoja industrije dominirale su bazne grane industrije (proizvodnja gvožđa i čelika i uglja u Zenici je otpočela 1880 godine, a proizvodnja čelika 1892. godine.
U predratnom periodu (1990. godine) u Zenici pored ostalog proizvedeno je 1,4 miliona tona čelika i 924.000 tona uglja, 1.018.000 m2 tkanine, 158.000 hl mlijeka, itd. Broj zaposlenih radnika iznosio je 53.419 od čega u društvenom sektoru 49.415 (privreda 42.965 i 6.450 u vanprivredi), a u privatnom sektoru 4004 zaposlena.
Premda Zenica u ratnom periodu (1992–1995) nije pretrpjela ratna razaranja, rat je ostavio značajne posljedice po privredu. One se ogledaju prvenstveno u obustavljanju kontinuiranog procesa proizvodnje čelika i velikom smanjenju proizvodnje.
Ratarstvo i stočarstvo imaju značajne preduslove za daljnje povećanje proizvodnje uz veću primjenu agro-tehničkih mjera. U ratarskoj proizvodnji najzastupljenija je proizvodnja krompira sa značajnim tržnim viškovima, mrkve, luka, kukuruza, pšenice i ovčijeg sira.
Obrazovanje
U Zenici postoji 19 osnovnih i 12 srednjih muzička škola, osnovna specijalna školu, te katolički školski centar koji ima osnovnu školu i gimnaziju.
Zenica je univerzitetski grad. Univerzitet u Zenici se sastoji od nekoliko fakulteta: mašinski, fakultet za metalurgiju i materijale, filozofski, pravni, ekonomski, medicinski, islamski pedagoški fakultet i politehnički fakultet.
Ekologija
mini|Rijeka [[Bosna (rijeka)|Bosna]] Zenica spada u gradove sa teškom industrijom koji su neracionalno zagađivali i uništavali okolinu. Poslije rata u Bosni i Hercegovini, glavni krivac za teško ekološko stanje u Zenici, Željezara, bila je onesposobljena. Međutim prije nekoliko godina je djelomično počela s radom stara Željezara, te je iz tih i drugih razloga u Zenici osnovana nestranačka, građanska organizacija "Eko pokret", a kasnje i politička stranka Zeleni Bosne i Hercegovine sa sjedištem u Zenici.
Tako je uz njihovo zalaganje sliv Babine rijeke proglašen parkom prirode. Postoje inicijative da se napravi brana na Vranduku koja bi prouzrokovala ekološku katastrofu. Zeleni Bosne i Hercegovine kao i "Eko pokret" se protive tome i zalažu za proglašenje Vranduka nacionalnim parkom.
Sport
mini|Tribine na atletskom stadionu u Kamberovića polju. Zenica ima izuzetnu bazu za razvoj sporta i masovne fizičke kulture. Zenički sportisti i sportski radnici ostvarili su niz zapaženih rezultata, kako u Bosni i Hercegovini, tako i na međunarodnoj sportskoj sceni.
Nogometni klub "Čelik" dvostruki je osvajač nekadašnjeg Srednjoevropskog kupa. Od priznavanja Bosne i Hercegovine, "Čelik" je tri puta bio državni prvak, a u dva navrata osvajač kupa. Značajne rezultate ostvarili su i ragbisti "Čelika", koji su bili osmostruki prvaci bivše Jugoslavije, 6 puta su osvojili kup, a "Čelik" je i dvostruki prvak Bosne i Hercegovine.
Od 1992. godine, zapažene međunarodne rezultate ostvarili su: teniserka Mervana Jugić, skakač uvis Elvir Krehmić, strijelac Šejla Kurtagić, karatista Arnel Kalušić itd.
U Zenici djeluje 45 klubova u kojima je zaposlen veliki broj profesionalaca i amaterskih radnika u sportu. Zenica je i jedini bh. grad u kojem djeluje Klub ekstremnih sportova (Scorpio), sa težištem na alpinizam i [[sportsko penjanje.
Poznati Zeničani
Privrednici i društveni djelatnici
Naučnici
Književnici
Novinari
Umjetnici
Glumci, Režiseri, Pozorišni i filmski radnici
Muzičari
Likovni umjetnici
Sportisti
Košarkaši
NGC 6321
NGC 6321 (također poznat kao IRAS 17122+2022, MCG 3-44-2, PGC 59900 i UGC 10768) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 286 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Herkul. Najveći prečnik je 1,10 (92 hiljade sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 14. jula 1871. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zenica
Poznati Zeničani
Nogometaši
Ragbisti
Skijaši
Vaterpolisti
Strijelci
Sportski radnici
NGC 1899
NGC 1899 (također poznat kao ESO 56-EN94) je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. decembra 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ugljični čelik
Ugljični čelik je čelik sa masenim udjelom ugljika do 2,1%. Američki institut za željezo i čelike (AISI) daje definiciju ugljičnog čelika:
Termin "ugljični čelik" također se može koristiti kao referenca za čelik koji nije nehrđajući čelik; u ovaj naziv može se svrstati ugljični legirani čelici.
Kako raste procenat sadržaja ugljika, čelik ima mogućnost postati tvrđim i otpornijim kroz termičku obradu; ipak, postaje manje duktilan. Bez obzira na termičku obradu, viši sadržaj ugljika smanjuje zavarivost. Kod ugljičnih čelika, veći udjeli ugljika smanjuju tačku topljenja.
Vrste ugljičnog čelika
Tipični sadržaji ugljika su:
Čelik se može termalno obrađivati, što omogućava da se dijelovi proizvode dok su još u mehkom stanju. Ako je prisutno dovoljno ugljika, legura može očvrsnuti, te se tako povećava jačina, otpornost za habanje, kao i otpornost na udar. Čelici se obrađuju i metodom hladnog valjanja, tj. oblikovanje metala putem deformacija na niskoj metastabilnoj temperaturi.
Metalurgija
Ugljični čelici, koji dobro podnose termalnu obradu, imaju saržaj ugljika u rasponu od 0,30 do 1,70%, u zavisnosti od težine. Tagovi raznih drugih elemenata može imati značajan efekt na kvalitet rezultirajućeg čelika. Tragovi sumpora smatraju se nečistoćom u čeliku. Niskolegirani ugljični čelik, kao što je A36, sadrži okot 0,05% sumpora, a topi se na oko 1426 do 1538 °C (2600–2800 °F). Magnezijum se često dodaje kako bi se poboljšala čvrstoća niskolegiranih ugljičnih čelika. Ovi dodaci čine materijal niskolegiranim čelikom po nekim definicijama, ali AISI-jeva definicija ugljičnih čelika dozvoljava do 1,65% mangezija, u zavisnosti od težinet.
Očvrnuti čelik se obično odnosi na naglo hlađeni čelik (naglim hlađenjem poboljšavaju se osobine čvrstoće).
Termalna obrada
mini|desno|300px|[[Fazni dijagram Fe-C, pokazuje temperaturu i udjele ugljika za određene vrste termalne obrade.]]
Svrha termalne obrade ugljičnog čelika je promijena mehaničkih osobina čelika, najčešće duktilnosti, čvrstoće jačine i otpornosti na udar. Važno je napomenuti da se blago promijene i eletrična i termalna provodljivost. Kod većine tehnika za očvršćavanje čelika, modul elastičnosti (Youngov modul elastičnosti) nikada se ne mijenja.
Gladius
mini|200px|Mač gladius tipa Mainz sa koricama.
mini|150px|Korice za mač, tip Pompeji.
Gladius (lat.) je vrsta hladnog oružja tipa mač koji su koristili legionari u rimskoj vojsci. Gladius je proistekao iz vrste kratkog mača koji su koristili Samniti i Iberi, modifikovan prema potrebama legija. Mač je postao dvosjekli, sa širokom i jako zašiljenom oštricom ali i dalje relativno kratak.
Veći i duži mač zahtijeva mnogo više prostora nego što je to način borbe u rimskoj vojsci omogućavao. Dakle, Rimljani su koristili ovakav mač jer je bio dovoljno mali kako bi se njime moglo efikasno rukovati u bliskoj borbi i ograničenom prostoru iza zida sačinjenog od štitova. To postaje još očiglednije kada vidimo formaciju testudo (kornjača) gdje su legionari bili potpuno zaklonjeni štitovima. Legionari su u borbi najčešće djelovali ubodom, jer se tako "najbrže ubija" (Vegetius).
Gladius je osim toga bio jedno od najčešće korištenih oružja u borbama organizovanim za zabavu koje su se održavale u amfiteatrima/arenama. Borci naoružani ovim mačem tako su i dobili svoje ime - gladijatori.
Prema predanju, Scipion Africanus, u vrijeme pohoda na teritorije današnje Španije kada je osvojio Cartago Nova (današnja Kartaga, na jugoistoku Španije), obećao je da neće razoriti grad ali je zatražio je od kovača u tom gradu, poznatim po vještini i kvaliteti izrade širom Iberije, da iskuju 100.000 mačeva gladius kako bi njima opremio svoje trupe. Upravo zbog svog hispanskog porijekla ovaj tip gladiusa je dobio ime gladius hispaniensis. alt=|lijevo|mini|150x150piksel|Replika: mač gladius pseudo tipa Pompeji (u stvarnosti nije pronađen primjerak sa nenaoštrenim trouglim dijelom na slici vidljiv odmah ispod drške).
Vrste
Gladius, kao i svo drugo oružje i oprema u rimskoj vojsci je neprestano mijenjano i usavršavano. Ovdje je dat opis nekoliko vrsta gladiusa:
Ovaj je mač korišten u vrijeme Republike i početaka Imperije i vodi porijeklo sa Iberijskog poluostrva. Njegova dužina iznosila je oko 75 cm i vjerovatno je bio najduže vremena u upotrebi u poređenju sa ostalim vrstama.
Gladius Mainz, nazvan po mjestu postanka, imao je najširu upotrebu na početku I stoljeća. Dužina sječiva varirala je od 40 do 50 cm. Širina sječiva kod drške iznosila je oko 54-74 mm i sužavala se prema vrhu do oko 48-60 mm. Dužina samog zašiljenog vrha bila je i do 20 cm. Ovaj tip mač je bio dizajniran za ubadanje.
Krajem I stoljeća uveden je još jedan model gladiusa i nazvan je Pompeji prema mjestu pronalaska nekoliko primjeraka. Dimenzije oštrice su bile oko 42-50 cm dužine i 42-45 mm širine a za razliku od prethodnog tipa strane oštrice su bile paralelne i mač je imao kratak zašiljeni vrh. Ovaj mač je bio mnogo bolje izbalansiran od tipa Mainz i jednako dobro su se mogle zadavati povrede i sječenjem i ubodom.
Korice
Rimljani su izrađivali korice za mač od drveta presvučenog kožom i dekoracijama od metala. Latinska riječ za korice je bila vagina i ova riječ koja u modernim jezicima označava ženski polni organ dobila je to značenje upravo zbog analogije sa istorijskom vojničkom opremom. Sami Rimljani nisu ovu riječ koristili u anatomskom smislu.
Drška
Drška je bila često ukrašavana, naročito na mačevima koje su nosili oficiri i velikodostojnici. Neki modeli su imali drške izrađene od drveta sa drvenom kuglom na dnu radi boljeg balansa. Gladius je najčešće nošen za pojasom sa desne strane i izvlačio se desnom rukom (pošto je lijevom rukom držan štit).
Kasnije je gladius zamijenila duža spatha koju su koristili i konjanici.
Lewis (puškomitraljez)
Lewis Gun (bos. Lewisov top) je američki mitraljez iz doba Prvog svjetskog rata. Konstuirao ga je Amerikanac Samuel McClean na početku 20. stoljeća, a taj model je 1911. doradio pukovnik Isaac Lewis po kojem je i dobio ime. Radio je na principu plinske komore s mehanizmom koji se u sličnoj izvedbi i dan danas koristi na nekim modernijim mitraljezima. Uprkos tome što ju je konstuirao Amerikanac, prvi serijski modeli su proizvedeni u Belgiji, a zatim u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Sa svojih 12,15 kilograma bio je mnogo lakši od Vickersovog mitraljeza stoga su ga Britanci 1915. odlučili nabaviti za korištenje na zapadnom ratištu. Osim težine, prednost ovog mitraljeza je bila i brža proizvodnja; 6 primjeraka Lewisa bi se proizvelo u vremenu potrebnom za proizvodnju jednog Vickersovog mitraljeza. Iako je i dalje bio pretežak za efikasnu prijenosnu upotrebu, postao je standardno oružje za podršku britanskoj pješadiji tokom Prvog svjetskog rata. Nakon ulaska SAD u rat, masovna proizvodnja je započela i u SAD-u i njima su se opremale američke jedinice u Francuskoj. Korišten je i na zrakoplovima. U međuratnom periodu proizvodio se u SAD-u, Ujedinjenom Kraljevstvu, Japanu, Belgiji i Francuskoj. Izvezen je u mnoge države svijeta.
Početkom Drugog svjetskog rata nalazio se u naoružanju mnogih vojski i intenzivno je korišten na mnogim ratištima.
Kočari
230px|desno|thumb|[[Partitura kočarija]] mini|Armenci igraju Kočari (armenski: Քոչարի, azerbejdžanski: Köçəri, grčki: Κότσαρι Kotsari, kurdski: Koçerî), je narodni ples koji potječe iz armenijske visoravni. Danas je izvode Armenci, Asirci , Azerbajdžanci i Turci, Kurdi i pontski Grci. Svaka regija u armenijskoj visoravni imala je svoju vrstu kočarija, sa svojim jedinstvenim načinom plesa i muzike.
Kočari je tip plesa, a ne konkretno jedan ples. Najstarije vrste kočarija dolaze iz Armenije i Zapadne Armenije.
Armenci plešu kočari više od hiljadu godina. Plesači formiraju zatvoreni krug, stavljajući ruke jedni drugima na ramena. Ples plešu i muškarci i žene, a namjera mu je da bude zastrašujući. Armenski kočari je 2017. godine uvršten na UNESCO-ov popis nematerijalne kulturne baštine kojoj je potrebna hitna zaštita.
Haleh ili yalli je ples, koji je zajednički Azerima, Ajsorima te Kurdima. Ima različite elemente kočarija. Govand je također dio ove skupine plesova.
Areal
Areal je teritorija na kojoj se nalazi jedna biljna vrsta. Svaka biljna vrsta nalazi se na zemljinoj površini obično u velikom broju individua što se može nazvati i njeno nalazište. Pojam nalazišta – areala – treba razlikovati od pojma staništa. Npr. neke vrste drveća imaju areal u gotovo cijeloj Evropi, ali se javljaju najčešće na određenim staništima koja odgovaraju tim vrstama. Svaka vrsta se javlja samo u granicama svoga areala i u njemu naseljava prvenstveno svoja odgovarajuća staništa.
Veličina areala može biti različita. Dok jedne vrste nalazimo gotovo u čitavom svijetu, zapravo na cijeloj Zemlji, tzv. kosmopoliti (kosmos-svijet), druge druge su ograničene na veoma male prostore tzv. endemi,. Kao primjer za kosmopolite mogu se navesti paprat, kao i mnogi korovi koje je čovjek raznio po cijelom svijetu. Daleko su češći endemi. Tako npr. od 6530 biljnih vrsta, koliko ih raste na Balkanskom pluostrvu, 1754 su njegovi endemi, odnosno njihov areal se ne pruža dalje od Balkana. Pančićeva omorika (Picea omorika) je egzota Balkanskog poluostrva.
Uzroci koji uslovljavaju konfiguraciju i same granice areala jedne vrste mogu biti razni:
Treba naglasiti da je čovjek, i pored niza svjesnih i nesvjesnih grešaka u očuvanju prirode, puno učinio na proširenju areala za veliki broj kultura, šumskih i dekorativnih vrsta.
IC 1757
IC 1757 (također poznat kao PGC 174458) je pekulijarna galaksija koja je udaljena oko 1108617840,0 sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,60 (194 hiljade sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (65 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard.
Zadarska županija
Zadarska županija smještena je na jugu Hrvatske
IC 1757
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zadarska županija
Historija
Područje današnje Zadarske županije predstavlja jezgru nastanka hrvatske države. Tu je pronađen natpis sa najstarijim spomenom hrvatskog imena (Šopot kod Benkovca), tu su nalazile hrvatske županije Luka, Nin i Sidraga te kraljevski gradovi Biograd i Nin. Osnovni faktor naseljavanja ovog prostora bilo je plodno područje Ravnih Kotara sa zaleđem Velebita, što je omogućavalo stočarska kretanja i izmjene ispaša u zimskom i ljetnom periodu. U kasnijem periodu, nestankom samostalne hrvatske države, važnost ovog prostora je oslabila. U 15. vijeku dolazi u posjed Venecije, a već početkom 16. vijeka počinju osmanlijski prodori. Slobodno područje je svedeno na uski obalni pojas oko samog Zadra, dok je unutrašnjost bila izložena stalnim ratnim pustošenjima. Stanovništvo se sklanja na zadarska ostrva i dalje u Istru i Primorje, a na njihovo mjesto dolaze novi doseljenici, među kojima je i dosta Vlaha (kasnije Srbi). Završetkom mletačko - turskih ratova krajem 17. vijeka, čitavo zadarsko područje dolazi pod vlast Mletačke Republike i ostaje u njenom sastavu sve do 1797. godine. Nakon toga nastupa period Habsburške monarhije i jači razvoj zbog uticaja Zadra, sada glavnog grada Kraljevine Dalmacije.
Županijska uprava
Do 1997. Zadarska županija se zvala Zadarsko - Kninska županija i uključivo je područje autonomnog kotara Knin. Ukidanjem te upravne jedinice znatno su izmijenjene županijske granice. Zadarska županija je vraćena u prirodni obuhvat Zadarske regije, s tim da joj je pridodan i dio Južne Like (općina Gračac).
Administrativna podjela
Županija je podijeljena na 6 gradova i 28 općina
Stanovništvo
thumb|300px|Starosna piramida Zadarske županije prema popisu stanovništva iz 2011. g.
Geografija
Ukupna površina županije je 7486,91 km2. Površina kopna iznosi 3641,91 km2, površina morskog dijela iznosi 3845,00 km2 a površina ostrva 587,6 km2. Geografski je položena tako da zahvata primorje sjeverne Dalmacije te zaleđe Ravnih Kotara i Bukovice. Od Like i kontinentalnog dijela Hrvatske je oštro odvojena visokim masivom Velebita, što je vijekovima određivalo njen razvoj. Danas je to znatno promijenjeno probijanjem tunela Sveti Rok. Ima ključni geoprometni položaj u povezivanju sjevernog i južnog dijela Hrvatske. Preko njene teritorije prolazi autoput Zagreb - Split, a u planu je i izgradnja jadranske željezničke pruge.
NGC 4909
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tulari
Tulari (lat. Trichoptera), u Bosni i Hercegovini uobičajeno vodeni crvi, je  red insekata sa vodenim larvama i kopnenim odraslim jedinkama. Čak i informirani ribolovci prije će ih nazvati trihopterama, nego službenim imenom tulari. Najčešći naziv im je, ipak,  vodeni moljci.
Opisano ih je približno  14.500 vrsta,  od kojih se većina, na osnovu usnog aparata odraslih,  može podeliti na podredove Integripalpia i Annulipalpia. Larve i Integripalpia grade prijenosno kućište kako bi se zaštitile dok se kreću okolo tražeći hranu, dok se kod Annulipalpia čine nepokretnim i koje čekaju da im dođe hrana. Bliskost malog trećeg potreda Spicipalpia je nejasna, a molekulska analiza sugerira da možda nije monofiletski. Nazvani i "sedraste muhe" (zbog kućice) ili "šinaste mušice" (zbog pokretljivosti), odrasli liče na male moljce, insekte sa dva para dlakavih membranskih krila. Oni su usko povezani sa Lepidoptera (moljci i leptiri) koji na krilima imaju crijepolike krljušti; dva reda zajedno tvore nadred Amphiesmenoptera.
Vodene larve se nalaze u velikom broju različitih staništa, kao što su potoci, rijeke, jezera, ribnjaci, izvori i privremene vode (proljetni bazeni). Larve mnogih vrsta koriste svilu za izradu zaštitnih kućica, koje su često ojačane šljunkom, peskom, grančicama, komadićima biljaka ili drugim krhotinama. Larve imaju različite strategije ishrane, pri čemu su različite vrste grabežljivci, drobilice lišća, uzgajivači algi ili sakupljači čestica iz vodenog stuba i bentosa. Većina odraslih ima kratak životni vijek, tokom kojeg se ne hrane.
U pecanju na muha (odomaćena tuđica „flajfišing“), stavljaju se vještačke  mušice, z imitaciju odraslih, dok se kao mamac koriste larve i lutke. Uobičajeni i rasprostranjeni rodovi kao što su  Helicopsyche  i  Hydropsyche važni su u sportu, gde su poznate kao sedraste, a lokalno vodeni crvi. Korisne su kao dobri bioindikatori, jer su osjetljive na zagađenje vode i dovoljno su velike da se njihovo stanje možže procijeniti na terenu. U umjetnosti ije francuski umjetnik Hubert Duprat stvorio zapažena djela prikazujući larveposute sitnim zrncima zlata i dragog kamenja koje su ugradili u ukrasne oblike.
Etimologija
Ime reda "Trichoptera" izvedeno je iz grčkih termina θρίξ – triks, trihos = dlaka" + πτερόν –pteron = krilo), a odnose se na činjenicu da su krila ovih insekata čekinjasta. Porijeklo riječi "kadi" engleski cadyss, je nejasno, ali datira barem otprilike iz knjige Izaaka Waltona, iz 1653. „Potpunii ribar“ (The Compleat Angler), gdje su  bili navedeni kao mamci.  Taj termin  upotrebljavao se u petnaestom stoljeću za svilu ili pamučnu tkaninu, a "kadičari" su bili trgovački putnici, dobavljači takvih materijala, ali veza između tih riječi i insekata nije uspostavljena.
Evolucija i filogenija
thumb|250px|[[Eocenski fosil u baltičćom  ćilibaru, Litvanija, prije 44 miliona godina]]
Hstorija fosila
Fosili trihoptera pronađeni su u stijenama koje datiraju iz trijasa. Najveći broj fosiliziranih ostataka su ostaci larvi koji su izrađeni od trajnih materijala koji se dobro čuvaju. The Fosili tijela izuzetno su rijetki, najstariji su iz ranog i srednjeg trijasa, prije nekih 230 miliona godina, a krila su još jedan izvor fosila. Evolucija grupe do one s potpuno vodenim larvama, čini se da se dogodio negdje tokom trijase. Pronalazak fosila koji podsećaju na larve tulara u morskim naslagama u Brazilu može potisnuti korijene reda u rani permski period.
Evolucija
Gotovo svi odrasli tulari su kopneni, ali njihove larve i lutke i su vodeni. Ovu pojavu dijele s nekoliko grupa koje su u dalekoj vezi: majske muhe, Plecoptera, mrežokrilci (Neuroptera). Preci svih ovih grupa bili su kopneni, s otvorenim trahejskim sistemima, a konvergentno su se razvijale različite vrste škrg vodene larve, dok su ih ostavljali u vodu kako bi izbjegli predaciju.
Širom svijeta prepoznato ih je oko 14.500 vrsta, iz 45 porodica, ali se smatra da mnoge nisu opisane. Na osnovu dijelova usnog aparata odraslih, većina se može podijeliti na podredove Integripalpia i Annulipalpia. Karakteristike odraslih ovise o palpama, venaciji krila i genitalijama oba spola. Posljednja dva karaktera su toliko  široko različita između različitih natporodica da razlike među nima  nisu sasvim jasno određene. Lsrve Annulipalpia su kampodeiformne (slobodno žive, dobro sklerotizirani predatori, dugonogi predatori s dorzoventralno spljoštenim tijelima i izbočenim ustima). Larve Integripalpia su polipodne (slabo sklerotizirani detritivori, s trbušnim prorezima pored grudnih nogu, koji stalno žive pripijene za podlogu). Larve Spicipalpia, žive bez ikakvih kućica, umjesto kojih stvaraju mrežaste zamke od svile.
Filogenija
Kladogram njihovih vanjskih odnosa, zasnovan je na analizi DNK i proteina iz 2008. godine, a prikazuje red Lepidoptera, kladus, sestrinski prema leptirima, a udaljenije su povezane sa Diptera (prave muhe) i Mecoptera (škorpijske muhe).
Kladogram odnosa unutar reda zasnovan je na molekularnoj filogeniji iz 2002., korištenjem ribosomaskee RNK, jedarnog gena za faktor elongacije i mitohondrijske citokrom oksidaze. Annulipalpia i Integripalpia su kladusi, ali odnosi unutar Spicipalpia nisu jasni.
Distribucija
Trihoptere se nalaze širom sveta, a veća raznolikost je u toplijim krajevima. Povezani su s slatkovodnim masama, larve se nalaze u jezerima, barama, rijekama, potocima i drugim vodenim bazenima. . Kopnena Enoicyla pusilla , živi u vlažnom sloju šumske prostirke.
Ekologija
thumb|Larva u podvodnom staništu Larve mogu se naći u svim skupinama koje se hrane u slatkovodnim staništima. Većina ih u ranoj fazi, a i neke kasnim, su sakupljači fragmenata organske materije iz bentosa. Ostale vrste su filtrirajući sakupljači, koji organske čestice prosijavaju iz vode, koristeći svilene mreže ili čekinje na nogama. Neke su vrste strugači, hrane se filmom algi, a druge perifitonom, koji raste na osunčanim podvodnim objektima. Drugi su biljojedi, drobljenjem i žvakanjem fragmenata živog biljnog materijala, dok drugi drobe detritus (detrivori), grickanjem truhlog drveta ili žvakanjem mrtvog lišća koje su prethodno obradile bakterije i gljivice; većina hranjivih sastojaka posljednje grupe potiče iz konzumiranja bakterija i gljivica. Predatorske vrste ili aktivno love plijen, obično druge insekte, sićušne rakove i crve ili čekaju da se nedovoljno oprezni beskičmenjaci prebliže. Nekoliko vrsta hrani se oportunistički mrtvim životinjama ili ribama, a neke larve Leptoceridae hrane se slatkovodnim spužvama.
Poput onih kod majskih muha, plekoptera i zmajevskih muha, ali u nešto manjem obimu, i lutke tulara su pokazatelj dobrog kvaliteta vode; uginu u potocima sa zagađenom vodama. Važan su dio prehrambene mreže, jer mnoge ribe jedu i larve i odrasle. Novonastala odrasla jedinka posebno je ranjiva jer se bori s površinom nakon što izađe iz potopljene lutke i dok suši krila. Ribe lahko pronalaze ove nove odrasle, a ribolovne mušice koje nalikuju njima mogu biti uspješne za ribolovce u pravo doba godine.
Zavrhek
Zavrhek je naseljeno mjesto u sastavu općine Divača, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Tulari
Razvoj i morfologija
Larve trihoptera su sa šest pari tragova škrga na donjoj strani trbuha. Jaja se polažu iznad vode na grančicama ili vegetaciji ili na vodenoj površini, iako ženke nekih vrsta ulaze u vodu da biraju mjesta. Iako većina vrsta polaže jaja, nekoliko ih je u rodu Triplectide ovoviviparo. Neke vrste polažu jaja na kopno i iako je većina povezana sa slatkom vodom, nekoliko poput Symphitoneuria nalazi se u obalnoj slanoj vodi. Ženke Philanisus plebeius polažu jaja u šupljinu kućice morskigh zvijezda intertidajlne zone.
Zavrhek
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Sežana.
Tulari
Razvoj i morfologija
Larve su duge i grubo cilindrična, vrlo slična onima kod lepidoptera, ali im nedostaju prednji dio nogu. Kod vrsta koje nose rod, glave su jako sklerotinizirane, izbačene dok je trbuh mehak; antene su kratke, a usni dijelovi prilagođeni za grickanje. Svaki, od obično deset, trbušnih segmenata nosi par nogu sa jednim tarzusnim zglobom. Kod vrsta koje nose kućice, prvi segment ima tri papile, jednu iznad i dva na boku, koji larvu usidre u cjevčici. Na stražnjem segmentu nalazi se par kukica za hvatanje. Postoji pet do sedam larvenih instara, a potom slijedi vodena lutka koja ima funkcionalne vilice (za presjecanje kućišta), škrge i noge za plivanje.
Zavrhek
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Zavrhek je imao 48 stanovnika.
Tulari
Razvoj i morfologija
Lutkini kokoni omotani su svilom, ali poput larve sa kućištem,  često su priloženi i drugi materijali. Prilikom pucanja ovojnice, vrste koje grade prijenosna kućišta pričvršćuju ih na neki podvodni predmet, zalijepe prednje i stražnje noge protiv  grabežljivaca, a pritom još uvijek dopuštaju da voda teče kroz nju i  unutar nje. Kada su u otpunosti razvijeni, većina zrelih insekata presecaju svoje kućice posebnim parom mandibula, plivajući do vodene površine, preobraze se koristeći ekskuvije kao plutajuću platformu i postaju odrasle jedinke Često mogu letjeti odmah nakon što se odvoje od pupčane kutikule. Nastanak je uglavnom univoltini (jednom godišnje) kod svim odraslih koji se pojavljuju u isto vrijeme. Razvoj je u roku od godinu dana na toplim mjestima, ali traje više od godine na velkim geografskim širinama i na velikim nadmorskim visinama u planinskim jezerima i potocima.
Odrasli insekti su srednje veličine s opnastim, dlakavim krilima, koja su često šatorasta kada su u mirovanju. Antene su prilično duge i navojite, usni dijelovi su smanjene veličine, a noge imaju pet tarzusa (zglobova donjih dijelova nogu). Odrasli su noćni i privlači ih svjetlost. Neke vrste su jake letjelice i mogu se proširiti na nove lokalitete, ali mnoge koje lete, lete slabo. Odrasli su obično kratkovječni, većina se ne hrani i opremljena je samo za razmnožavanje. Nakon parenja, ženka odlaže jaja u želatinoznu masu, pričvršćujući ih iznad ili ispod vodene površine, ovisno o vrsti. Jaja se izlegu za nekoliko sedmica.
Odnos sa ljudima
thumb|250px|"Srebrena sedrašica za ribolov na vještačku mušicu oponaša trihopteru  Lepidostoma (iz: Trout fly-fishing in America [[Datoteka:Britishentomologyvolume4Plate488.jpg|thumb|upright|Elegantna "Limnephilus elegans iz Britanske  from  EntomologIJE''  od Johna Curtisa, oko1840.
Riječni ribolov
Trihoptere se nazivaju ribarskim sedrama i orijentirima. Pojedine vrste javljaju se „masovno“ u različito vrijeme i koriste se jedna za drugom, često samo nekoliko dana svake godine, kao modeli za umjetne ribolovne muhe za flajfišing u potocima na pastrmke. Svaka vrsta ima vlastito ribarsko ime, naprimjer,Mystacides je plesačica, Sericostoma kapara Leptocerus srebreni rog, Phryganea veliko crveno sedlo, Brachycentrus subnubilis granom. Lepidostoma srebreno sedlo.
Bioindikatori
Trihoptere su korisne kao bioindilatori (dobrog kvaliteta vode), jer su osjetljive na zagađenje vode i dovoljno su velike da se mogu lahko posmatrati na terenu. Some species indicate undisturbed habitat, and some indicate degraded habitat. Iako se mogu nalaziti u vodenim tijelima različitog kvaliteta, smatra se da skupovi trihoptera koji su bogati vrstama obično označavaju čiste vode, poput jezera, jezera i močvara. Zajedno sa leptirskim i plekopterskim, njigove larve se značajno uključuju u istraživanjima bioloških procjena boniteta potoka i drugih vodnih resursa.
Taksonomija
Postoji nešto oko 14.500 vrsta trihoptera, u oko 45 porodica širom svijeta.
Dopunska literatura
A useful reference to the larvae of the British Trichoptera is "Caddis Larvae" Norman E. Hickin (1967) Hutchinson & Co. Ltd. London.
Premier League 2012/2013.
Najbolji strijelac je bio Robin van Persie sa 26 postignutih golova, dok je najbolji asistent bio Juan Mata sa 12 asistencija. Za najboljeg menadžera sezone je izabran Alex Ferguson, a za najboljeg igrača sezone je izabran Gareth Bale.
Klubovi
Ukupno 20 timova je učestvovalo u Premijer ligi 2012/2013. uključujući 17 ekipa iz prethodne sezone Premijer lige, te tri kluba iz prethodne sezone Championshipa.
Slavonija
mini|desno|150px|[[Grb Slavonije, nalazi se i u štitu na kruni grba Republike Hrvatske]] mini|desno|300px|Mapa Slavonije mini|desno|300px|Položaj Slavonije na mapi Hrvatske
Slavonija je ravničarska geografska i historijska regija u istočnom dijelu Republike Hrvatske.
Leži između rijeka Drave na sjeveru (granica sa Mađarskom), Save na jugu (granica sa BiH) i Dunava na istoku (granica sa Srbijom). Regija je glavna žitnica i poljoprivredno najrazvijeniji dio Hrvatske.
Historija
Stanovnici regije sebe identificiraju jednostavno kao "slaveni", odnosno "sloven(c)i/slavon(c)i", tako ih identificiraju i njihovi jugo-zapadni susjedi latini kao Sclaveni, dok ih susjedi Bavarci identificiraju kao Vendi sve od njihove najzapadnije inačice oko izvora rijeke Drave do Dunava.
Tomislav I. osvaja dio panonskih kneževina pa 925. godine one postaju dio Hrvatske Kraljevine. 1091. godine regiju osvajaju Mađari, 11 godina prije ostatka tadašnje hrvatske države. Tada postaje administrativna jedinica nezavisna od Hrvatske, i takva ostaje sve do 19. stoljeća. Nakon poraza hrvatsko-mađarske vojske u bici na Mohačkom polju 1526. regija prelazi u vlast Osmanskog Carstva. 12. marta godine 1689. na brdu Sokolovcu kod Požege, fra Luka Ibrišimović je sa narodnom vojskom razbio Osmane, te je tom prigodom dobio nadimak Sokol. Fra Luka i njegova narodna vojska odigrali su veliku ulogu u oslobođenju Slavonije. Mirovnim sporazumom u Sremskim Karlovcima 1699., dolazi pod Habsburšku krunu zajedno s ostatkom Hrvatske, ali postaje drugačija geografska i administrativna jedinica od one prijašnje srednjovjekovne. Tamo gdje je ranije Slavonija bila regija između rijeke Drave i Kupe, Habsburška Slavonija je bila njezina istočnija varijanta rijetko naseljenih teritorija između Drave i Save. U prvo vrijeme Habsburške vladavine bila je autonomno kraljevstvo, dok su južni dijelovi bili dio Vojne krajine, pod upravom Ratnog vijeća u Beču. Nakon revolucije 1848. Hrvatska i Slavonija čine autonomnu Hrvatsko-Slavonsku regiju, koja 1867. dolazi u ugarski dio monarhije. 1881. Vojna krajina se konačno se ponovo ujedinjenjuje sa civilnom Hrvatskom, čime se cijela regija opet nalazi pod hrvatskom vlašću.
Evrokod
Evrokodovi su evropske norme za proračun raznih vrsta građevinskih konstrukcija. Oni obrađuju i sve predvidive vrste opterećenja i njihovo djelovanje na konstrukcije. U razvoju evrokodova osnovna ideja je stvaranje ujednačenog sistema konstrukcijskih pravila pridržavajući se CEN-ovih normizacijskih pravila. Cilj je da evrokodovi postanu evropske norme, vodeći računa da su povezani sa drugim usklađenim ili neusklađenim evropskim normama za građevinske proizvode.
Slavonija
Historija
Nakon što je Hrvatska proglasila nezavisnost 1991., srpsko stanovništvo proglasuje paradržavu na dijelovima istočne i zapadne Slavonije. Istočni dio je nazvan Srpska autonomna oblast Slavonije, Baranje i zapadnog Srijema, a sadržavala je područja istočno od Osijeka, Vinkovaca i sjeveroistočno od Županje (cijela Baranja, gradovi Vukovar i Ilok). Zapadni dio sadržavao je područje oko sela Okučani i veći dio planine Psunj. U svibnju 1995. godine, zapadna regija je vraćena Hrvatskoj nakon vojne operacije Bljesak.
Evrokod
Podjela evrokodova
Svaki evrokod je podijeljen u više dijelova, a neki dijelovi imaju i poddijelove. Norme su veoma opsežne, pa pojedini dijelovi imaju više od stotinu stranica. Dogovoreno je da se evrokodovi prvo pripreme kao prednorme (ENV):
Slavonija
Historija
Istočna regija je predana mirovnoj misiji Ujedinjenih Naroda (UNTAES) 1996., a 1998. vraćena je Hrvatskoj.
Stanovništvo
Apsolutna većina stanovništva su Hrvati, dok su Srbi najveća nacionalna manjina.
Etnički sastav po županijama
U Istočnoj je Hrvatskoj prema rezultatima posljednjega popisa stanovništva iz 2011 godine živjelo ukupno 806.192 stanovnika, ili 19,8% ukupnog stanovništva Hrvatske. U odnosu na 1991. godinu (977.391 stanovnik) zabilježena je ukupna depopulacija ili pad ukupnoga broja stanovnika od 13,5% (apsolutno za 171.199 osobe).
Iași (okrug)
Iași je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se na sjeveroistoku države, unutar regije Moldavije. Prostire se na površini od 5.476 km2 i prosječne je veličine. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine u njemu je živjelo 772.348 stanovnika i najmnogoljudniji je okrug u Rumuniji i druga najmnogoljudnija administrativna jedinica poslije grada Bukurešta. Prosječna gustina iznosi 141 stanovnika po km2 i znatno je gušće naseljen u odnosu na nacionalni prosjek.
Glavni i najveći grad je Iași.
Geografija
Prostire se ravnicom između rijeka Siret i Prut. Druge važnije rijeke koje protiču okrugom su: Bahlui i Jijia. Graniči sa sljedećim rumunskim okruzima: Neamț na zapadu, Botoșani i Suceava na sjeverozapadu i okrugom Vaslui. S moldavskim distriktom Ungheni graniči na istoku.
Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 772.348 stanovnika što je prosječna gustina od 141 stanovnika po km2.
Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
Turizam
Glavni grad okruga Iași je najvažnija turistička destinacija ne samo okruga već i cijele regije Moldavije. Grad je također i jedan od najvažnijih kulturnih i privrednih centara Rumunije. U gradu se nalazi i najstariji univerzitet u Rumuniji, Univerzitet Alexandru Ioan Cuza, osnovan godinu dana nakon uspostave rumunske države.
Neke od važnijih turističkih destinacija su:
Wallaceova linija
mini|300px|Položaj Wallaceove linije Wallaceova linija je zamišljena linija koja radvaja azijsku floru i faunu od australijske. Ova linija prolazi kroz Indoneziju, i to tako da na sjeverozapadu prolazi između indonezijskih ostrva Borneo i Sulawesi i prostire se dalje prema jugozapadu gdje prolazi kroz Lombački moreuz, tj između ostrva Bali i Lombok. Ime je dobila po engleskom biologu i antropologu Alfred Russel Wallaceu, koji je ova ostrva istraživao tokom svog naučnog putovanja kroz Istočnu Indiju u drugoj polovini 19. vijeka. Antonio Pigafetta je također zabilježio biološke kontraste između Filipina i Maluku Ostrva a koji se nalaze na suprotnim stranama Wallaceova linije 1521. godine, za vrijeme nastavka putovanja nakon što je Ferdinand Magellan ubijen na Mactanu, na Filipinima. Pa i pored ovih uočenih raznolikosti biljnog i životinjskog svijeta na relativno malom prostoru, prvi naučnik koji je 1857. godine ukazao na postojanje ove razdjelnice bio je engleski zoolog Philip Lutley Sclater. Wallaceova linija razdvaja zapadni dio u kojem preovladavaju biljne i životinjske vrste karakteristične za područje Azije i istočni dio koji se još naziva i Wallacea a u kojem se nalazi mješavina azijskih i australijskih biljnih i životinjskih vrsta. Područje Wallacea je vrlo zanimljivo i raznoliko. Morski i kopneni dio Wallacea je površine oko 346.000 km2 i tu se nalazi veliki broj endemskih vrsta dok je veliki broj i biljnih i životinjskih vrsta ugrožen. Zanimljivo je da veliki broj različitih vrsta ptica ptica ne prelazi iz jednog u drugo područje uprkos malom rastojanju na pojedinim mjestima između područja koja dijeli Wallaceova linija. Također su i sisari dosljedni svom staništu i ne prelaze ovu liniju izuzev pojedinih vrsta šišmiša koji s mogu pronaći sa obe strane zamišljene linije. Druge biljne i životinjske vrste pokazuju različite karakteristike ali je ukupan broj vrsta koje pokazuju ovu dosljednost veoma izražen i upečatljiv. Flora ne slijedi Wallaceovu liniju u istoj mjeri kao i fauna.
Turks i Caicos
Ostrva Turks i Caicos su arhipelag i predstavljaju jednu od 14 britanskih prekomorskih teritorija. Sastoje se od osam glavnih ostrva, Salt Cay, Veliki Turk, Južni Caicos, Istočni Caicos, Središnji Caicos, Sjeverni Caicos, Providenciales i Zapadni Caicos. Ostrva Istočni Caicos i Zapadni Caicos nisu naseljena. Glavni grad je Cockburn Town.
Geografija
Ukupna površina ostrva je oko 430 km2. Iako geografski gledano leže u Atlantiku, ubrajaju se u Karibe. Obje male grupe ostrva čine zapravo jugoistočne nastavke Bahama a sjeverno su od Haitija.