cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novi Sad
mini|desno|250p|Gradske četvrti Novog Sada mini|desno|250p|Etnička mapa Novog Sada
Novi Sad (sr. Нови Сад, Novi Sad, mađ. Újvidék, sl. Nový Sad, rum. Novi Sad, rusn. Нови Сад), grad na lijevoj obali Dunava, glavni grad Autonomne Pokrajine Vojvodina (Republika Srbija).
Novi Sad se prvi put spominje u pisanim dokumentima 1640. godine, kao naselje oko mostobrana na bačkoj strani Dunava, preko puta znamenite Petrovaradinske tvrđave, pod nazivom Racka varoš odnosno Ratzenstadt (od mađarskog imena za Srbe Rasi ili Raci prema staroj srpskoj srednjovjekovnoj državi i gradu Ras). Zvanično je uveden u katastar kao naselje 1694. godine. Nastao je kao pomoćno naselje Petrovaradinskom Šancu gdje su bili smješteni vojska, graničari i trgovci. Naseljavali su ga pretežno Srbi, Nijemci, Jevreji, Mađari, Armenci i Grci. Godine 1748. bogati građani Racke varoši odlaze u Beč, gdje za 80.000 rajnskih forinti kupuju od carice Marije Terezije status slobodnog kraljevskog grada. Ona tim povodom, 1. februara 1748 izdaje edikt koji kaže:
''Mi Marija Terezija, Božijom milošću carica rimska a kraljica Ugarske, Češke, Dalmacije, Hrvatske, Slavonije, Rame, Srbije, Galicije, Lodomerije itd. itd. dajemo glasom ovoga pismena na znanje svakome, koga se tiče.''
[...]
...da taj toliko puta spominjani naš Petrovaradinski kameralni grad, koji leži na drugoj strani Dunava u bačkoj županiji na zemljištu Sajlovo, silom naše kraljevske moći i ugleda iz ranije navedenih razloga [...] učinimo svojim slobodnim kraljevskim gradom i da ga uvrstimo, primimo i upišemo u broj, krug i red ostalih naših slobodnih kraljevskih gradova naše kraljevine Ugarske tako i naših nasljednih zemalja, ukidajući mu dosadašnje ime Petrovaradinski Šanac, nađosmo za dobro da se ubuduće zove i da mu naslov bude Neoplanta, mađarski Uj-Videgh, njemački pak Ney-Satz.
Novi Sad uskoro postaje središte trgovine na Dunavu u južnoj Ugarskoj i najznačajniji kulturni i prosvjetiteljski centar Srba u Ugarskoj, zbog čega dobija i danas često korišten naziv Srpska Atina. U njemu je osnovano Srpsko narodno pozorište 1861., najstarije srpsko profesionalno pozorište, a također je postao i sjedište nedugo prije toga u Budimpešti osnovane Matice srpske.
1918. godine Novi Sad postaje dijelom Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, a promjenom Ustava 1929. godine i glavni grad Dunavske banovine. Tokom Drugog svjetskoga rata njime upravljaju fašisti mađarske hortijevske vojske i u tom razdoblju dolazi do velikog stradanja kako srpskog i jevrejskog, tako i drugog stanovništva, uključujući i Nijemce i Mađare. Oslobođen je od okupatorske vlasti 23. oktobra 1944. godine. U SFRJ postaje glavni grad AP Vojvodine kao i njen najrazvijeniji grad. Prema popisu iz 2002. godine na teritoriju grada živi oko 270.000 stanovnika, a na teritoriju cijele općine Novi Sad oko 400.000.
Novi Sad se može podičiti raznolikim značajnim građevinama, kao što su Gradska kuća iz 19. vijeka, župna crkva Imena Marijina (popularno zvana katedrala) sagrađena 1896. godine, Saborna crkva i Vladičanski dvor Bačke episkopije Srpske pravoslavne crkve iz 19. vijeka., druga po veličini sinagoga u Evropi (nakon budimpeštanske) iz 1905., zgrada Izvršnog vijeća (bivše Banovine) iz 1936. arhitekta Dragiše Brašovana, zgrada Matice srpske (dar Marije Trandafil). Među spomenicima je najznačajniji spomenik gradonačelniku Novog Sada Svetozaru Miletiću ispred Gradske kuće, rad Ivana Meštrovića iz 1936., zatim spomenik žrtvama novosadske racije na Keju žrtava racije, rad Jove Soldatovića i mnogi drugi.
Naseljena mjesta
Begeč, Budisava, Bukovac, Veternik, Kać, Kisač, Kovilj, Ledinci, Novi Sad, Petrovaradin, Rumenka, Sremska Kamenica, Stari Ledinci, Stepanovićevo, Futog i Čenej.
NGC 3956
NGC 3956 (također poznat kao ESO 572-13, IRAS 11514-2017, MCG -3-30-16, PGC 37325 i UGCA 251) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 76 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 3,30 (73 hiljade sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (22 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 10. marta 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Venula
mini|desno|300px|Šema kapilarnog sistema Venule su mali krvni sudovi koji dobijaju deoksigeniranu krv od kapilara i sprovode je venama. Venule se sastoje od tri sloja, unutrašnjeg endotela, slabo razvijenog središnjeg sloja mišića (za razliku od arteriola) i vanjskog vezivnog tkiva.
Zapadno Rimsko Carstvo
Zapadno Rimsko Carstvo (naziv je novijeg porijekla; prema savremenom stanovištu, postojalo je samo jedno carstvo s dva vladara) je nastalo podjelom Rimskog Carstva 395. godine kada je rimski car Teodozije I Veliki podijelio carstvo svojim sinovima, tako da je zapadni dio dobio Flavije August Honorije, a istočni Arkadije. Zapadno rimsko carstvo je propalo već 476. godine kad je Odoakar, glavni zapovjednik rimske vojske, svrgnuo mladog cara Romula. U suštini, radilo se o vojnom puču na prostoru ograničenom samo na Italiju i područje Alpa, dok je država ostala netaknuta.
Vrijeme Honorija
mini|desno|350px|Karta Rimskog carstva 395. godine s ucrtanim granicama modernih država Iako je Zapadno rimsko carstvo trajalo samo 81 godinu, imalo je ukupno 12 priznatih vladara i uz njih još i tri (prema nekim mišljenjima četiri) uzurpatora.
Honorije je bio mlađi sin Teodozija I, zadnjeg cara koji je vladao još jedinstvenim carstvom. Kod stupanja na vlast 395, Flavije Honorije je još bio dijete, pa mu je zbog toga Teodozije imenovao vojnog komandira Stilika – sina Rimljanke i Vandala – za tutora.
Honorijeva vladavina je bila nestabilna. Već 397. dolazi do pobune u provinciji Africa. Nakon invazije Zapadnih Gota na italijansko poluostrvo 402, Honorije s cijelim dvorom napušta Mediolanum (Milano) i vraća se u Ravenu. U Britaniji se vojnici bune pod vodstvom Makusa (406/407) i Konstantin III (407–411); trupe prelaze u Galiju i ostavljaju stanovništvo koje se smatralo Rimljanima – nimalo oduševljeno time – prepuštene samima sebi odnosno na milost i nemilost anglosaksonskim napadima. Pri tome su Anglosaksonci došli u Britaniju u malim grupama kao plaćenici.
Uz to je došlo i do pada granice na Rajni: 406. je došlo do upada Vandala, Sueba i iranskih Alana (koji su bili u bijegu od Huna) u sjevernu Galiju. Franački federati su im se suprotstavili, ali su bili potučeni. Honorije je 408. dao ubiti svog savjetnika i vojnog komandira Stilika uplašen njegovom moći, a za to je vrijeme došlo do pljačkaških pohoda Zapadnih Gota koji su konačno 410. zapalili Rim što je imalo trajne psihološke posljedice na Rimljane.
Uz to dolazi i do spomenutih uzurpacija koje su dodatno oslabile snage carstva: Konstantin III (409/410) i rimski senator Atalus (414/415), Vandali, Suebi i Alani upadaju 409. u Hispaniju. U idućem razdoblju Zapadni Goti uništavaju nekolicinu ovih Vandala, a od 418. Rimljani ih – kao federate – naseljavaju u Akvitaniju, čime su se u Raveni nadali da su stvorili borbeni unutrašnji štit protiv pobuna, ali i protiv vanjskih neprijatelja. Sveukupno gledano, Zapadni Goti su bili lojalni, što ih ipak nije sprječavalo da povremeno upadaju na područje Zapadnog Rima radi povećanja područja svog utjecaja; do raskida ugovora došlo je tek u 60-tim godinama 5. vijeka.
Najezda Huna i unutrašnje borbe za vlast
Nakon smrti Honorija 423, vlast preuzima uzurpator Johan, i to od 423. do 425, kad ga pobjeđuje Valentinijan III postavši posljednji car teodozijanske dinastije. U početku poslove vladanja vodi njegova majka Gala Placidija, no uskoro dolazi do sukoba različitih vojskovođa: komandant Feliks i komandant Africe Bonifacije uglavnom su podržavali politiku Placidije sve do njene smrti. Nakon Bonifacijeve smrti, carstvom je vladao patricij i vojskovođa Flavije Aecije. Valentinov se život odvijao između Ravene i Rima. U njegovo vrijeme Rim gubi provinciju Africa, a sjeverozapad Španije osvajaju Suebi. Ecije se u Galiji uglavnom uspio održati uprkos pritisku Zapadnih Gota i Burgunda. Njegove pomoćne trupe sastavljene od Huna, srušile su burgundsku vlast na Rajni 436. Osim toga, u bici na katalunskim poljima uspio je 451. pobijediti Atilu koji je upao u Galiju. Međutim, Valentin je 454. dao ubiti Flavija Ecija, a sljedeće je godine sam bio žrtva ubistva iz zasjede.
Naročitu važnost za carstvo ima gubitak provincije Africe. Konačnim gubitkom Africe smatra se 439, kad Vandali osvajaju Kartagu zajedno s flotom koja je tamo bila usidrena, jer Vandali – za razliku od drugih Germana – odbijaju prihvatiti formalnu vrhovnu vlast cara i time osnivaju prvu novu, nezavisnu državu na području dotadašnjeg carstva. Za to vrijeme Zapadni Goti, Suebi, Burgundi i Franci prihvataju formalnu ulogu federata i vladaju u provincijama rimskim stanovništvom u ime cara. To čuva privid carske vlasti, ali i povećava mogućnost Ravene za razne političke i vojne intervencije na tim područjima.
Zadnje godine Zapadnog Rimskog Carstva – vrijeme careva-sjenki
Vladavina Petronija Maksima je kratko trajala u 455. On je bio prvi u nizu takozvanih „careva-sjenki” koji su vladali prekratko vrijeme da bi mogli aktivno djelovati na spasavanju carstva koje se raspadalo. Zapadno rimsko carstvo je u sljedećem razdoblju gubilo sve veća područja u korist Germana, stvarale su se „države u državi”, a Rimsko carstvo je neprekidno gubilo tako važne prihode od poreza, koji su bili neophodni za uzdržavanje vojske. Maksim, poznati visokopozicionirani senator, naslijedio je Valentinijana III nakon njegove smrti (16. aprila 455) na položaju cara, da bi i sam – već 22. maja – također umro. Već 9. ili 10. maja 455. ga je na carskom prijestolju naslijedio galski Rimljanin Avit. On je prije toga bio aktivan kao poslanik između Rima i Zapadnih Gota. Uz to, morao je rješavati i probleme s vladarom Istočnog rimskog carstva Marcianom i smirivati vojskovođu Ricimera, koji se uskoro razvija u stvarnog vladara Zapadnog rimskog carstva.
U januaru 457, na četiri godine dug mandat na prijestolje stupa Majorijan. Nakon godina propadanja carstva, njemu konačno polazi za rukom da ponovo preuzme kontrolu nad Italijom i Galijom. Uspjeva srediti situaciju u Španiji i sjevernoj Africi. Uz ustupke Senatu pridobija isti za sebe, a boljom ekonomskom politikom zadobija i simpatije naroda. Svrgava ga Ricimer, ali on nije mogao postati car jer je bio arianer i German.
Umjesto njega, car postaje Libije Sever 461, ali bez papinske pomasti. S njegovom vlašću ponovo počinju pljačke Vandala na italijanskoj zapadnoj obali. Libije Sever umire 465. (navodno ga je otrovao Ricimer). Na njegovo mjesto dolazi Rimljanin Antemije, a time završava razdoblje interregnuma (465–467). Svojim dolaskom na prijestolje, Antemije postavlja sebi za cilj ponovnu uspostavu vlasti nad Vandalima i Zapadnim Gotima, koji – pod Eurihom – krše ugovor iz 418. i počinju s ekspanzijom. Antemijev general Basiliskus u početku s flotom postiže izvrsne uspjehe protiv Vandala, ali ga oni na kraju ipak pobjeđuju. Finansijski i vojno to je za Zapadno rimsko carstvo bila katastrofa. Bezuspješan je bio i pohod protiv Zapadnih Gota. Sjeverna Galija je bila izgubljena. Na kraju izbija građanski rat između Antemija i Ricimera, a kao pobjednik iz tog sukoba izlazi do tada gotovo nepoznat Anicije Olibrije. Međutim, niti on ne uspijeva vladati cijelu godinu. Stupa na prijestolje u maju 472, a umire već 7 mjeseci kasnije.
Jedva da je sretniji bio njegov nasljednik Glicerije, koji je vladao od 473. do 474. Iako je bio talentirani diplomat i vojnik, pobijedili su ga prvo Istočni Goti, a zatim i vojskovođa Julije Nepot.
Julije Nepot je vladao od 474. do 475. Namjeravao je sukob sa Zapadnim Gotima (koji su osvojili Provansu) riješiti diplomatskim putem, ali mu je to pošlo za rukom s umjerenim uspjehom. U međuvremenu, Vandali su kontrolirali zapadno Sredozemlje. Na kraju, i situacija u Rimu se okreće protiv njega: njegov zaštitnik (koji je za sebe tvrdio da je bio sekretar Atile, kralja Huna) preuzima komandu nad vojskom i 475. ga tjera s vlasti.
Istina, tu i tamo (okolina današnjeg Pariza) još su neko vrijeme postojala manja područja na teritoriji nekadašnjeg carstva s rimskim upraviteljima, ali je carstvo prestalo postojati.
Predrag Miletić
Oženjen je suprugom Gordanom i ima dva sina, Vuka i Tadiju.
Zapadno Rimsko Carstvo
Posljedice za grad Rim i Italiju
Ukidanje carstva za ekonomski srozan život u Italiji nije imao nikakve konkretne posljedice u odnosu na život posljednjih 70 godina. Radi više aspekata društva, Carstvo niti nije propalo u Italiji tokom nekoliko sljedećih desetljeća poslije 476. godine. Odoaker je bio prije preuzimanja vlasti general Rimske vojske tako da je njegov dolazak na vlast bio državni udar, a ne invazija. Sljedećih 40-ak godina on i njegov nasljednik će biti formalno guverneri Italije koja se nalazi u „vlasti” Istočnog rimskog carstva. Katastrofa za Italiju i Rim će se dogoditi tokom italijanskih ratova Justinijana, koji će trajati dvadeset godina. U tom razdoblju svi gradovi će mijenjati svoje osvajače najmanje 3 puta, uz strahovite pokolje, pljačke i sl.
NGC 1169
NGC 1169 (također poznat kao MCG 8-6-25, PGC 11521 i UGC 2503) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 110 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 4,00 (128 hiljada sg) a najmanji 2,6 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. decembra 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Operacija Potkovica
mini|Oštećena albanska naselja na Kosovu i Metohiji 1998-1999. Operacija Potkovica je kolokvijalno korišteni naziv       za masovnu kampanju etničkog čišćenja koju su srbijanske snage provodile na Kosovu tokom sukoba 1998. i 1999. godine.
Policija Srbije i Vojska Jugoslavije su tokom NATO bombardiranja 1999. godine provodile koordinirane i isplanirane operacije nasilja nad albanskim stanovništvom sa ciljem da ga protjeraju sa Kosova i tako održe kontrolu Beograda nad pokrajinom. Srbijanske vlasti su vršile organizirana ubistva, deportacije i masovne progone kosovskih Albanaca, uz značajnu upotrebu državnih resursa. Vladine snage su ubile na hiljade civila koji nisu bili borci, uključujući žene i djecu, šireći strah i paniku među kosovskim Albancima da bi ih natjerali na odlazak. Silovanja kosovskih djevojaka i žena su također vršena u službi etničkog čišćenja.
Hotimične aktivnosti srbijanskih snaga prouzrokovale su odlazak najmanje 700.000 albanskih izbjeglica sa Kosova u kratkom vremenskom periodu. Prema statistici UNHCR-a, ukupan broj izbjeglica sa Kosova je 9. juna iznosio 862.979 osobe. Prognanim građanima su pogranične vlasti prilikom napuštanja zemlje oduzimale lične dokumente i druge dokaze o državljanstvu, vršeći sistematsko brisanje identiteta.
Višemjesečna kampanja ubijanja i deportacija civila je dovela do podizanja optužnice protiv Slobodana Miloševića i njegovih pomagača u udruženom zločinačkom poduhvatu, kao i do suđenja srbijanskim političkim i vojnim liderima za ratne zločine na Kosovu.
Arteriola
mini|desno|300px|Šema kapilarnog sistema Arteriole su krvni sudovi malog prečnika koji se granaju iz arterija i završavaju kapilarima. Arteriole imaju tanak mišićni zid (obično jedan ili dva sloja). Arteriole imaju najveći uticaj na proticanje krvi, kao i na kompletni krvni pritisak. Pomoću njih se smanjuje pritisak koji se preko arterija prenosi od srca. Kombinacija snage srca i periferijalnog otpora su glavne odrednice kojima u svakom trenutku možemo izmjeriti krvni pritisak.
Metarteriole su one arteriole koje ne završavaju kapilarima (obilaze kapilarni sistem), nego se spajaju direktno na venski sistem (venule).
Gornji Gradac (Konjic)
Gornji Gradac je naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Porodica Dursley
Dursleyjevi (ili porodica Dursley) su imaginarni likovi iz serije romana o Harry Potteru spisateljice J. K. Rowling. Oni su jedina živuća rodbina Harryja Pottera. Kako bi osigurao njegovu sigurnost Albus Dumbledore je Harryja još kao bebu povjerio na brigu Dursleyjevima. Porodica Dursley živi u Kalininom prilazu br. 4, u Little Whingingu, Surreyju, u Engleskoj.
Prezime "Dursley" (izgovara se Darzli) dolazi od imena malenog grada u Gloucestershireu, u blizini rodnog mjesta J. K. Rowling.
Vernon Dursley
Vernon Dursley je Harryjev tetak. Oženjen je Petunijom (sestrom Lily Potter) sa kojom ima sina Dudleyja. Vernon je opisan kao krupan čovjek sa velikim brkovima koji gotovo i nema vrat. On je glava svoje prodice i postavlja većinu pravila za Harryja te mu najviše prijeti dok njegova žena pokušava što više razmaziti njihovog sina. On je i direktor firme Grunnings koja proizvodi bušilice i čini se da je uspješan u svojoj karijeri. On je bezjak i prezire sve magične stvari i čarobnjake, a pogotovo svog nećaka Harryja. On i njegova žena Petunija su nevoljko podigli Harryja te su mu prešutjeli sve informacije o čarobnjačkom svijetu pa i o njegovim roditeljima. On ima sestru Marjorie Dursley koja mu je fizički vrlo slična, ali još odvratnija prema Harryju.
Petunia Dursley
Petunia Dursley (r. Evans) je Harryjeva teta. U knjigama je opisana kao plavokosa žena koščatih ruku, konjskog lica i veoma dugačkog vrata koji joj pomaže u špijuniranju susjeda. Opsesivno prati vijesti o rastavljenim filmskim zvijezdama, a usput govori "kao da nas zanima što oni rade". Svi članovi njene porodice, osim njene sestre Lily i njenog sina Harryja, su bezjaci. Gospodin i gospođa Evans bili su ponosni što imaju vješticu u porodici, ali Petunija je svoju sestru smatrala čudakinjom.
Kasnije je upoznala Vernona Dursleyja i udala se za njega. 22. juna 1980. dobili su sina Dudleyja. Petunia Dursley godinama nije vidjela svoju sestru i pretvarala se kao da je ni nema, sestre Evans nisu razgovarale zato što je Lily Potter znala što Petunia misli o njoj. Međutim, jednog dana, dok je pred ulazna vrata stavljala prazne boce mlijeka, Petunia je pronašla svog malog nećaka Harry Pottera.
Uz Harryja je ostavljeno i pismo koje je napisao Albus Dumbledore u kojem on objašnjava da je Harryjeve roditelje Jamesa i Lilly Potter ubio Lord Voldemort, da se Lily žrtvovala kako bi spasila život svog sina i kako će Harryja od Voldemorta zaštititi život s njegovim jedinim krvnim srodnicima. Petunia i Vernon pristali su brinuti se za Harryja (zbog straha od magičnih ispada), ali mu nikad nisu posvetili posebnu pažnju te su mu pokušali izbiti magiju iz glave; nikad mu nisu rekli kako su njegovi roditelji umrli. Tvrdili su da su James i LIly poginuli u automobilskoj nesreći.
Kad su Petunia i njen suprug Vernon pokušali izbaciti Harryja iz svoje kuće na početku Reda feniksa, Petunia je primila urlojav od Dumbledorea - "Sjeti se mog zavjeta, Petunia" (J. K. Rowling je potvrdila da se urlojav odnosi na pismo koje je ostavio na njihovom kućnom pragu zajedno s jednogodišnjim Harryjem). Rowling je rekla i da je Dumbledore prije toga komunicirao s Petunijom. Teta Petunia zato zna više o čarobnjačkom svijetu nego što želi priznati. Petunia je pokazala da zna što su dementori i Azkaban, tvrdeći da je načula razgovor svoje sestre Lilyi "groznog dečka" koji je možda bio James Potter. Petunia ne koristi njegovo niti Lilyno ime.
Dudley Dursley
Dudley Dursley (r. 22. juni 1980.) je sin jedinac Vernona i Petunije Dursley te nećak Marjorie Dursley i Lily Evans i Harryjev jedini bratić.
Opisan je kao krupni plavokosi dječak. Dudley je bio mažen od rođenja, dobijao je brdo poklona za rođendan i Božić, ali je uvijek želio još više. Imao je dvije spavaće sobe, a jednu nikada nije koristio, ali je vikao kad su njegovi roditelji tu sobu prepustili Harryju. Pokazivao je simptome derišta od prve godine života kada je zgranuta profesorica McGonagall rekla Dumbledoreu da je vidjela malog Dudleyja kako udara svoju majku i viče da želi još slatkiša.
Dudley je veoma nepristojan i sebičan, iako zna biti i pristojan kada želi ostaviti dobar dojam (obično kada na večeru dolaze poslovni partneri njegovog oca). Dudley i Harry su vjerovatno išli u istu školu u Surreyju u kojoj je Dudley, zajedno sa svojom bandom nasilnika, vladao i u kojoj su ostali učenici izbjegavali Harryja kako se ne bi zamjerili Dudleyju zato što su znali da ga Dudley mrzi. Kako je vrijeme prolazilo, Dudleyja su njegovi roditelji sve više 'mazili' i on je postao opasno debeo (na početku četvrte knjige dosegao je težinu i širinu mladog kita ubice), ali i loš učenik. Dudley je koristio svaki trenutak kako bi ponizio i mučio svog bratića Harryja, ali on za razliku od Harryja nije imao nikakve moći osim šaka.
Iste godine kad je Harry započeo školvanje u Hogwartsu, Dudley je upisan u internat koji je pohađao i njegov otac, Smeltings. Smeltings je opisan kao snobovska privatna škola s apsurdnim tradicijama.
Do pete knjige je Dudley fizički ojačao (dio njegovog sala vjerovatno se pretvorilo u mišiće čemu je pripomogla i stroga dijeta kojoj je bio podvrgnut tokom prethodne godine), počeo se zanimati za boks i čini se da ima talenta. Nasilnik je koji sada vodi 'bandu' prijatelja (Piers Polkiss, Dennis, Gordon i Malcolm) s kojom često tuče mlađu djecu. Dudley je između radne čatvrte i pete knjige počeo pušiti, a roditelji su ga i dalje tetošili. Dudleyja i Harryja su jedne večeri tokom ljetnih praznika napala dva dementora (koje je poslala Umbridgeica). Dudley se zbog užasnog osjećaja onesvijestio, a Harry je magijom uspio otjerati dementore. Uspio je dovesti potresenog Dudleyja kući, ali Dudley je bio uvjeren da je Harry koristio magiju kako bi prizvao dementore i prestrašio ga.
U četvrtoj knjizi, Dudleyjeva širina je premašila njegovu visinu pa su školski krojači rekli Dursleyjevima da ne postoji uniforma koja bi pristajala Dudleyju. Također, školska medicinska sestra iz Smeltingsa je Dursleyjevima preporučila da Dudleyja stave na strogu dijetu sa voćem i povrćem. Weasleyjevi su tokom ljeta kad je Dudley bio na dijeti došli po Harryja kako bi zajedno pogledali finale Svjetskog prvenstva u metloboju. Dudley se bojao Weasleyjevih (tokom posljednjeg susreta sa čarobnjakom izrastao mu je svinjski repić) i pokušao se zaštititi priljubivši se stražnjicom za zid. Fred i George Weasley su "slučajno" ispustili nekoliko čarobnih karamela jezikoduljica, a Dudley ih je pohlepno pojeo zbog čega mu je jezik bio otprilike metar duži od normalnog. Petunia Dursley je nakon početne prestravljenosti ipak dopustila Arthuru Weasleyju da mu smanji jezik.
U petoj knjizi su Dudleyja napali dementori, a u šestoj je dom porodice Dursley posjetio Albus Dumbledore koji je sažalijevao Dudleyja i okrivio Vernona i Petuniju zbog toga kako je dečko 'ispao'.
Marjorie Dursley
Marjorie "Marga" Dursley je sestra Vernona Dursleyja i izgledom podsjeća na svog brata. Ona je krupna žena koja gotovo i nema vrat, ali ima brkove. Iako nije Harryjeva krvna srodnica on je mora zvati "teta Marga". Marge živi na selu gdje uzgaja buldoge. Zbog toga veoma rijetko posjećuje Kalinin prilaz (na Harryjevo veliko zadovoljstvo). Međutim, Harry svaki njen posjet pamti po posebnoj okrutnosti prema njemu. Teta Marga misli da je Harry grozan dječak čiji su roditelji "bili pijanci". Tokom njenog posljednjeg posjeta u Harry Potteru i zatočeniku Azkabana Harry ju je uspio napuhnuti pa je ličila na balon. Prethodnih godina je znala nahuškati svoje pse na Harryja ili kupovati nove stvari Dudleyu pred Harryjem kako bi ga pravila ljubomornim.
Teta Marga u posjete Dursleyjevima dovodi i svog psa Rasparača - ona tvrdi da je Rasparač tužan kad nije u njenoj blizini i ponaša se prema njemu bolje nego prema nekim ljudima. Dok je teta Marga na putu za njene pse brine se pukovnik Fubster.
Figuren der Harry-Potter-Romane List of supporting Harry Potter characters הארי פוטר (דמות) Danh sách nhân vật phụ trong truyện Harry Potter
Stadler FLIRT
FLIRT voz je prvobitno razvijen za Švicarske federalne željeznice i prvi put je isporučen 2004. godine. Vozovi su brzo postali uspješni i naručili su ih operateri u Alžiru, Azerbejdžanu, Bjelorusiji, Češkoj, Estoniji, Finskoj, Njemačkoj, Mađarskoj, Italiji, Nizozemskoj, Norveškoj, Poljskoj, Srbiji, Švedskoj, Švicarskoj, Ujedinjenom Kraljevstvu, Sjedinjenim Američkim Državama 2018, u Kanadi. Od oktobra 2021. godine prodano je više od 2500 jedinica.
Osim električnog (EMU), FLIRT se proizvodi u dizel-električnoj verziji (DEMU), a odnedavno i kao elektro-dizel (bi-mode/BMU), koju je prva naručila regija Valle d'Aosta u Italiji (BTR.813),   a zatim od strane Greater Anglia (British Rail Class 755),   Norske Tog, i Wales &amp; Borders ("tri-mode" verzija: dizel/električni/baterija).
Specifikacije
FLIRT je nova generacija višestrukih jedinica, iako ima zapanjujuće sličnosti sa GTW vozilima. Vozovi mogu imati dva do šest sekcija, a dostupne su električne varijante za snajčešće korištene sisteme napajanja (AC i DC), kao i za standardni i široki kolosijek. Ima Jacobs okretna postolja koja se dijele između pojedinačnih vagona. Visinu poda na ulazima može izabrati operater. Automatske spojnice tipa Schwab (na svim švicarskim jedinicama) ili tipa Scharfenberg na oba kraja voza omogućavaju povezivanje do četiri voza. mini|"PowerPack" vagon DEMU Flirt-a Ovisno o broju okretnih postolja, dužini i težini, FLIRT može dostići maksimalnu brzinu od 120 km/h do 200 km/h (obično 160 km/h). Dizel, bi-mode elektro-dizel, hibridna dizel-baterija ili verzije na baterije u suštini imaju isti dizajn kao ostali FLIRT-ovi. Jedina razlika je jedan dodatni neputnički vagon–nazvan PowerPack vagon. Taj vagon sadrži komponente za proizvodnju i skladištenje električne energije, kao što su dizel motori i baterije, koji daju električnu energiju vozu za kretanje bez kontaktne mreže. U centru vagona postoji prolaz koji omogućava putnicima da prolaze između dva dijela voza.
Alžir
mini|Stadler FLIRT koji koristi SNTF Alžirski operater SNTF je 18. marta 2006. objavio da je naručio 64 EMU sa četiri vagona za prigradske usluge u Alžiru. Vozovi su isporučeni između 2008. i 2010.
Azerbejdžan
U novembru 2019. godine objavljeno je da su Azərbaycan Dəmir Yolları (Azerbejdžanske željeznice) naručile deset jedinica za široki kolosijek pod cijenom od 115 miliona eura. Isporuka bi trebala početi 2022. godine.
Bjelorusija
Deset jedinica za široki kolosijek isporučeno je Bjeloruskim željeznicama 2011. godine. Još šest je isporučeno od 2013. do 2014.
Vozovi se uglavnom koriste na raznim prigradskim linijama oko Minska, kao što je Minsk-Pasažyrski do Nacionalnog aerodroma Minsk. Stadler FLIRT-ovi se koriste i kao regionalni vozovi u Bjelorusiji, na relacijama Minsk–Gomelj, i Minsk– Brest.
Češka Republika
mini|Stadler FLIRT češkog privatnog željezničkog operatera Leo Express Češki privatni operater LEO Express naručio je 5 jedinica. Jedinice su modificirane kao InterCity vozovi. Svih 5 jedinica prometovalo je na liniji Prag–Ostrava od decembra 2012. godine. Od decembra 2013. godine jedna jedinica radi na liniji Prag – Staré Město u Uherského Hradiště, a od decembra 2014. jedna posluje na međunarodnoj relaciji Prag–Košice (Slovačka). Maksimalna brzina ovih jedinica je 189 km/h, ali u upotrebi je ograničen na 160 km/h.
Estonija
mini|Estonski Stadler FLIRT EMU Elron je naručio 18 električnih i 20 dizel vozova za široki kolosijek. Do juna 2014. godine isporučeno je svih 38 vozova. Ovo je bio prvi put da su FLIRT DMU proizvedeni. Prvih 5 vozova pušteno je u promet 1. jula 2013. godine, a do januara 2014. godine svi stari vozovi su zamijenjeni novim. Dana 16. aprila 2014. jedan od novih DMU-a koji je radio samo 5 mjeseci doživio je nesreću u blizini Raasikua (sudar kamiona). Jedinica je teško oštećena. Vratit će se u upotrebu do 2015. godine kada će dva oštećena vagona biti zamijenjena novima. U novembru 2014. Elron je pokrenuo istragu o sumnjivim nedostacima u nekim dizel vozovima. U mnogim vozovima su pronađene dvije različite greške u izradi, a neispravne komponente su zamijenjene pod garancijom.
Finska
mini|Finski EMU klase Sm5 u gradu Espoo Prva jedinica Sm5 stigla je u Finsku 11. novembra 2008. Nakon preliminarnog testiranja, prva jedinica je predstavljena javnosti u Helsinkiju 17. decembra 2008. Tokom ostatka 2008. i tokom većeg dijela 2009. jedinice Sm5 su bile opsežno testirane u različitim dijelovima Finske. Prva jedinica je ušla u putnički promet 18. novembra 2009.
Njemačka
mini|FLIRT od WestfalenBahn mini|FLIRT od DB Regio mini|FLIRT od Abellio NRW Cantus Verkehrsgesellschaft, zajednička podružnica Hessische Landesbahn i Hamburger Hochbahn, postala je prvi njemački operater FLIRT-a kada su primili svoj prvi voz 2006. godine. Njihov vozni park se sastoji od 14 jedinica sa 3 vagona i 6 jedinica sa 4 vagona
2006. godine DB Regio, podružnica Deutsche Bahna naručila je 5 jedinica za regionalne usluge na njemačkoj istočnoj obali. Vozovi su isporučeni u augustu 2007. godine i do decembra 2019. godine su korišteni na relacijama Rostock–Stralsund–Lietzow–Sassnitz (Hanse-Express), Sassnitz–Stralsund i Binz–Lietzow. Od oktobra 2020. saobraćaju na RB17 (Wismar–Ludwigslust).
Najveća narudžba iz Njemačke do sada stigla je u oktobru 2006. godine od lizing kompanije Angel Trains Europa kada su naručili 25 FLIRT vozova sa 4 vagona. Svih 25 jedinica je iznajmljeno Eurobahnu koji ih koristi na mreži Hellweg u Sjevernoj Rajni-Vestfaliji. Samo godinu dana kasnije, u novembru 2007. godine, Angel Trains je naručio još 4 voza sa četiri vagona i 14 vozova sa pet vagona koje će također koristiti Eurobahn. Eurobahn je 2017. godine preuzeo i WestfalenBahn mrežu Teutoburger-Wald, preuzimajući 18 jedinica FLIRT 1, naručivši još 8 novih FLIRT 3 jedinica.
Go-Ahead Germany je naručila 45 jedinica u 2016. za isporuku 2019.
U julu 2019. godine, željeznička uprava Schleswig-Holsteina NAH. SH je naručila 55 Stadler FLIRT jedinica u iznosu od 600 miliona eura. Naručeni vozovi su Flirt Akku jedinice čiji je pogon na baterije. U sklopu narudžbe je i održavanje vozova tokom perioda od 30 godina. Vozovi, koji imaju domet od 150 km, početi će ulaziti u upotrebu 2022. i zamijeniti DMU-ove na neelektrificiranim linijama.
Mađarska
Planirano je da prvih 60 jedinica bude opremljeno ETCS L2 sistemom signalizacije, upravljanja i zaštite vozova, dok su sve novije jedinice već opremljene ETCS L2. Jedinice će također dobiti plavo-bijelu shemu boja.
Italija
mini|ETR 360 regionalni voz U Italiji FLIRT koristi 6 regionalnih željeznica, ukupno naručene i izgrađene jedinice su podijeljene između sljedećih kompanija: Ferrovie del Gargano, Ferrotramviaria, SAD, Sistemi Territoriali, Tilo, Ferrovie Emilia Romagna i regija Valle d'Aosta.
Nizozemska
mini|Nederlandse Spoorwegen FLIRT mini|NS R-Net FLIRT na stanici Boskoop Snijdelwijk mini|Keolis FLIRT 23. aprila 2015. holandski državni željeznički operater Nederlandse Spoorwegen objavio je da naručuje 58 Stadler FLIRT EMU, koji se sastoje od 25 jedinica sa 4 vagona i 33 jedinice sa 3 vagona, koji će biti isporučeni do kraja 2016. Veoma kratak rok za isporuku (20 mjeseci), kako bi se zadovoljile potrebe za kapacitetom, omogućio je NS-u da se pozove na odredbe o 'režimu hitnosti' u pravilima o nabavkama EU i da naruči bez tendera. 58 FLIRT EMU za NS proizvedeno je u Stadlerovoj tvornici u Siedlceu, Poljska, 92 km istočno od Varšave, prema nalogu koji je ta fabrika završila za PKP Intercity u Poljskoj. U međuvremenu, Arriva Nederland je također naručila jedinice sa dva i tri vagona za rad u provinciji Limburg.
Norveška
mini|Stadler FLIRT u [[Oslo|Oslu]] Vy (bivše Norveške državne željeznice (NSB)) naručio je 50 FLIRT jedinica. 26 jedinica je postavljeno na prigradsku željeznicu u Oslu, a preostale 24 jedinice korištene su na regionalnim i ekspresnim rutama. Tokom proljeća i ljeta 2012. svi FLIRT vozovi koje je Vy koristio bili su opremljeni besplatnim bežičnim internetom za putnike. U Vy-ovom sistemu, FLIRT vozovi su klasifikovani kao "klasa 74" za regionalne vozove i "klasa 75" za lokalne vozove.
Poljska
mini|FLIRT 3 poljskog PKP na stanici u [[Varšava|Varšavi]] Koleje Mazowieckie je 2008. godine kupio 10 jedinica sa 4 vagona koje se napajaju 3 kV DC strujom za usluge u Varšavskoj regiji. Koleje Śląskie (KŚ) kupio je 4 jedinice sa 4 vagona koje se napajaju 3 kV DC strujom za usluge u Šleziji. Łódzka Kolej Aglomeracyjna (ŁKA) je 2012. godine naručila 20 jedinica s 2 vagona za usluge u regiji oko Łódźa, za isporuku do februara 2015. PKP Intercity je u augustu 2013. naručio 20 jedinica sa 8 vagona koje se napajaju 3 kV DC strujom sa unutrašnjosti za putovanja na velike udaljenosti i (maksimalnom brzinom od 160 km/h ) za uslugu na četiri međugradske rute u Poljskoj, iz konzorcija Stadler Poljska i Newag za isporuku do oktobra 2015.
Srbija
thumbtime=14|mini|FLIRT 3 prolazi kroz stanicu Kamendin Željeznice Srbije naručile su 21 FLIRT 3 EMU za regionalni saobraćaj i isporučene su 2014. i 2015. godine Vozovi su označeni brojem ŽS 413/417.
Slovenija
mini|SŽ 610 DMU na stanici [[Žalna]] mini|SŽ 510/515 Slovenske željeznice su u aprilu 2018. naručile 11 FLIRT EMU-a kapaciteta od 235 putnika (SŽ 510/515) i 5 DMU-a kapaciteta od 171 putnika (SŽ 610/615), za isporuku do početka 2020. Slovenske željeznice odlučile su se za još 10 EMU-a i 16 DMU-a u maju 2019. za isporuku do kraja 2021, čime se ukupna narudžba povećava na 21 EMU s 4 vagona i 21 DMU s 3 vagona.
Španija
Renfe-ova divizija Cercanías naručila je 24 voza od 100m i 35 kombinovanih FLIRT/KISS EMU vozova od 200m za iberijski kolosijek. Očekuje se da će služiti Cercanías Madrid i Rodalies de Catalunya do 2024. godine, zamjenjujući starija željeznička vozila iz 1970-ih i ranih 1990-ih. Varijante od 100 m će se sastojati od dva jednospratna FLIRT vagona povezana sa dva dvoetažna KISS vagona, dok će varijante od 200m imati dodatna dva jednospratna FLIRT vagona.
Švedska
MTRX je naručio šest Flirt EMU-a za međugradske linije između Štokholma i Geteborga. Vrlo su slični norveškim jedinicama, sa maksimalnom brzinom do 200 km/h, ali imaju udobnija sjedišta za veće udaljenosti i mali kafić. Prva jedinica je isporučena u novembru 2014. Počeli su sa radom u martu 2015. mini|MTR Express na stanici Göteborg Transitio je 2014. godine potpisao ugovor sa Stadlerom, CAFom i Bombardierom. Ove tri kompanije izabrane su za isporuku narudžbi za regionalne i lokalne vozove tokom 2015-2021. Odabrani vozni park je ER1 koji se isporučuje od 2020.
Švicarska
mini|Stadler FLIRT na stanici [[Sankt Margarethen an der Raab|St. Margrethen]] Švicarske savezne željeznice bile su Stadlerov prvi kupac FLIRT-a kada su naručile 42 jedinice sa narudžbom za još 100 u septembru 2002. Prvo vozilo isporučeno je 2004. za upotrebu na Stadtbahn Zug.
Osim švicarskih saveznih željeznica, još dvije kompanije u Švicarskoj upravljaju FLIRT vozovima: Südostbahn koristi 11 vozova sa oznakom RABe 526, a Transports Publics Neuchâtelois posjeduje 3 RABe 527 i 4 RABe 523 voza.
Ujedinjeno Kraljevstvo
mini|Stadler bi-mode FLIRT prolazi kroz stanicu Radyr U augustu 2016. Greater Anglia je odabrala Stadler FLIRT električne i bi-mode jedinice za franšizu East Anglia, kako bi zamijenila svoje električne lokomotive klase 90, vagone Mark 3, klasu 153, 156 i 170 dizel višestruke jedinice i klasu 379.
U junu 2018, KeolisAmey Wales je najavio da će kupiti 35 FLIRT-a: 24 tri-mode (7 jedinica sa 3 vagona i 17 jedinica sa 4 vagona) jedinice i 11 jedinica sa 4 vagona dizel-električnih jedinica za metro Južnog Walesa.
Sjedinjene Američke Države
mini|Trinity Metro TEXRail FLIRT 3 stiže na DFW aerodrom/Terminal B stanicu, 2019. Trinity Metro je 9. juna 2015. potpisao ugovor o nabavci osam zglobnih FLIRT 3 dizel-električnih višestrukih jedinica sa 4 vagona za TEXRail prigradsku liniju, koja je otvorena u januaru 2019. Ugovor je potpisan na ceremoniji održanoj na Centralnoj Stanici Fort Worth. Vrijednost ugovora je 107 miliona dolara, a uključuje isporuku komponenti za 10 godina. Ugovor također uključuje opciju za dodatna 24 DMU-a. Ovo je Stadlerova prva narudžba za svoju FLIRT porodicu u SAD-u (prethodne narudžbe su bile za GTW), i prva koja uključuje federalno finansiranje i stoga podliježe Zakonu o kupovini Amerikčkog. Kao takav, jedan element ugovora je da će se konačna montaža vozova održati u SAD-u, a nekoliko lokacija za montažu kao što je Lewisville je razmatrano za objekat. Stadler je na kraju iznajmio prostor od Utah Transit Authority u njihovim bivšim prodavnicama Union Pacifica u Salt Lake Cityju, Utah.
Filipini
Ministarstvo saobraćaja Filipina (DOTr) nabavlja 56 aerodromskih ekspresnih EMU jedinica za svoj projekat prigradske željeznice sjever-jug, kojim će upravljati Filipinske nacionalne željeznice (PNR). Natjecaj je počeo 15. oktobra 2021. godine, a tri izvođača su ponudila svoje predložene izrade. Jedan od tri ponuđača je japanska firma Marubeni koja se udružila sa Stadler Railom i osnovala sopstveno zajedničko preduzeće. Predložili su visokopodnu standardnu varijantu FLIRT-a, koja će biti raspoređena u garniture od osam vagona i imati maksimalnu brzinu od 160 km/h, te maksimalnu projektovanu brzinu od 180 km/h.
Latvija
Dana 1. jula 2014. latvijski željeznički operater Pasažieru vilciens najavio je da će kupiti FLIRT vozove kao dio ugovora o najmu/kupovini, međutim, vlasnik Pv-a, Latvijske Željeznice su na kraju povukle ugovor i nijedna nabavka nije ostvarena.
Filip VI, kralj Francuske
Filip VI (1293 – 22. august 1350) bio je prvi kralj Francuske iz dinastije Valois koji je vladao od 1328. do svoje smrti 1350. Njegova vladavina je počela nakon sukcesije. Kada je francuski kralj Karlo IV umro bez muškog nasljednika 1328. godine, njegov najbliži rođak je bio njegov nećak, engleski kralj Edvard III, preko svoje majke Izabele koja je bila sestra umrlog kralja. Međutim, prema Salijskom zakoniku, Edvard nije mogao naslijediti francusko prijestolje preko ženske linije. Zbog toga je Edvard prihvatio pristupanje Filipa kao najbližeg muškog rođaka Karla IV, ali je kasnije promijenio tu odluku zbog niza neslaganja sa Filipom. Rezultat je bio početak Stogodišnjeg rata 1337. godine.
Međunarodna mreža E-puteva
U većini država, putevi nose evropske putne oznake pored državnih putnih oznaka. Druge država, kao što je Švedska, imaju puteve sa isključivo evropskim putnim oznakama. E-putevi u Ujedinjenom Kraljevstvu nisu nikako označeni, te ih vlasti UK-a uopće ne prihvataju, dok je Irska tek nedavno postavila evropke putne oznake na neke puteve (2007. godina). Drugi kontinenti imaju slične putne mreže, npr. Panamerički autoput u Americi, te Mreža azijskih autoputeva u Aziji. mini|desno|400px|Međunarodna mreža E-puteva desno|mini|Ukrštenje [[Evropski put E42|E42 i E451 gledano iznad Međunardnog aerodroma Frankfurt]]
Filip VI, kralj Francuske
Nakon prvih uspjeha na moru, Filipova mornarica je uništena u bici kod Slija 1340. godine. Englezi su dobili još jednu odlučujuću bitku kod Kresija 1346. godine, a kasnije je Crna smrt pogodila Francusku dodatno destabilizirajući državu. Filip VI je 1349. godine kupio Dauphine od uništenog vladara Humberta II i povjerio ga svom unuku Karlu. Filip VI je umro 1350. godine i naslijedio ga je njegov sin Ivan II Dobri.
Međunarodna mreža E-puteva
Oznake u spisku
U spiskovima puteva ispod, znak ("–") govori da je to putna veza između dva grada—normalni slučaj—dok tri tačke("…") govore da se radi o prijelazu preko vodene površine (sa ili bez trajektne veze).
Filip VI, kralj Francuske
Dolazak na prijestolje
Poslije smrti kralja Karla IV vratilo se pitanje iz ne tako davne prošlosti o regenstvu do trenutka poroda kraljeve trudne žene. Poslije šest mjeseci čekanja rođena je kćer s čim je dotadašnji regent Filip VI postao kralj.
Novi kralj je bio sin Karla, grofa Valoisa, čiji otac je bio Filip III, i Margarete, grofice Anžuja. Iako ga je taj podatak činio najbližim potomkom (bio je bratić mrtvog kralja) to ga nije sačuvalo od dvorskih spletki u ime nekog od drugih pretendenata na krunu. Najozbiljnija legalistička prijetnja novom kralju je bila Ivana, kćerka Luja X. Radi izbacivanja tog najozbiljnijog konkurenta iz borbe za krunu Francuske njoj je prepušteno kraljevstvo Navarre čime prestaje kratkotrajna personalna unija ova dva kraljevstva.
Gornji Nevizdraci
Gornji Nevizdraci su naseljeno mjesto u općini Konjic, Bosna i Hercegovina.
Filip VI, kralj Francuske
Dolazak na prijestolje
Zajedno s tim problemom odmah početkom vladavine dolazi do pobune u Flandriji koja uviđavši političku nestabilnost Francuske kreće u borbu za nezavisnost u maju 1328. godine. Filip VI se ipak pokazao kao preopasan protivnik, pa je ova buna krvavo ugušena. Taj oružani uspjeh je imao veliki uticaj na ostatak državnih nezadovoljnika da se smire u prvom kritičnom razdoblju uspostavljanja nove vlasti.
Poslije nekoliko godina dugog čekanja pojavio se novi, najmoćniji legalni pretendent na krunu Francuske. Pozivajući se na svoje nasljedno pravo Eduard III, kralj Engleske, objavljuje rat 1337. godine. On će trajati s prekidima više od 100 godina. U razdoblju Filipa VI Francuska trpi vojni poraz za porazom koji besprekidno slabe kraljevu moć. Poslije vojne katastrofe 1346. godine Filip je bio prisiljen čak i državne finansije prepustiti iz svojih ruku zbog općeg nezadovoljstva. Izbijanje kuge 1348. godine postala je finalna katastrofa ovog kralja.
Međunarodna mreža E-puteva
Putevi klase A
mini|275px mini|desno|275px|Mreža E-Puteva u [[Belgija|Belgiji]] mini|desno|275px|Mreža E-puteva u [[Njemačka|Njemačkoj]] mini|desno|275px|Mreža E-puteva u [[Holandija|Holandiji]] mini|desno|275px|Mreža E-puteva u [[Poljska|Poljskoj]] mini|desno|275px|Mreža E-puteva u [[Ujedinjeno Kraljevstvo|Ujedinjenom Kraljevstvu i Irskoj]]
Filip VI, kralj Francuske
Dolazak na prijestolje
Stalne potrebe za širokom plemićkom podrškom ovome nesposobnom kralju su rezultirale ustupcima na uštrb centralne države. Najprije je darovima kupovao podršku za priznanje prava na krunu, a potom za podršku u ratu s Engleskom.
Međunarodna mreža E-puteva
Označavanje
Evropski putevi su označeni sa zelenim brojem i nalaze se na desnoj strani puta.
Filip VI, kralj Francuske
Dolazak na prijestolje
U trenutku njegove smrti 22. augusta 1350. godine Francuska je prilično decentralizirana država s katastrofalnim ratom protiv Engleske. Naslijedio ga je sin, Ivan II.
NGC 6929
NGC 6929 (također poznat kao MCG 0-52-35 i PGC 64949) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 284 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Orao. Najveći prečnik je 0,80 (66 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (58 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. jula 1827. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gavran
Gavrani ili gavranovi (lat. Corvus) su rod velikih ptica. Sve su ili potpuno crne, ili uglavnom crne s bijelim ili sivim mrljama. Veličina im se kreće od relativno male čavke (Corvus monedula koja je još uvijek veća od većine vrapčarki) do velikog običnog gavrana sjeverne polulopte i Corvus crassirostris s visočja Etiopije. Ptice ovog roda nastanjuju sve kontinente s izuzetkom Južne Amerike i Antarktike, i brojnih udaljenih i okeanskih otoka.
Rod gavranova obuhvata 42 vrste. Veći članovi roda u govornom jeziku često se nazivaju "gavranima", a manje vrste "vranama". To nema nikakvu biološku podlogu, jer ne postoji nikakva taksonomska podjela u tom smislu.
U Evropi iz ovog roda žive obični gavrani, dvije podvrste vrana: siva i crna vrana, te gačac (Corvus frugilegus) i čavka (Corvus monedula).
Ptice ovog roda imaju specifičan način glasanja, koji se u bosanskom naziva "graktanje", i često se koristi u svakodnevnom govoru.
Sistematika
Ovaj rod je prvi opisao Carl Linné u svom radu Systema Naturae iz 18. stoljeća. Porijeko imena je latinski corvus što znači "(crn kao) gavran". Specifičnom vrstom za rod smatra se obični gavran (Corvus corax); u istom djelu navode se i vrana (C. corone), crna vrana (C. cornix), gačac (C. frugilegus) i čavka (C. monedula). Izvorno, u tom rodu je bila i svraka pod latinskim imenom C. pica, dok nije kasnije izdvojena u zaseban rod. Danas rod obuhvaća najmanje 42 recentne i najmanje 14 izumrlih vrsta.
Vrste
mini|Mladi [[obični gavrani u Islandu]] mini|[[Corvus albus u Namibiji]] mini|[[Corvus brachyrhynchos]] mini|Gnijezdo [[Corvus splendens]]
Alfred Cornu
Marie Alfred Cornu (6. mart 1841 — 12. april 1902) je bio francuski fizičar.
Cornu je rođen u Orléansu, i nakon svog školovanja zauzeo je mjesto profesora eksperimentalne fizike 1867. Iako se bavio i drugim granama fizike, njegov rad se bazirao na optici i spektroskopiji. Unaprijedio je način mjerenja brzine svjetlosti, te sam aparat za mjerenje koji je napravio značajno tačnijim. Zbog ovoga je dobio nagradu prix Lacaze, i članstvo u francuskoj akademiji nauka (the Academy of Sciences in France), ali i Rumfordovu Medalju Kraljevskog društva Engleske (the Royal Society in England). 1899, je na Cambridgeu branio doktorat na teoriji o svjetlosti i njenom uticaju na modernu fiziku. Preminuo je 12. aprila 1902.
Evropski put E67
desno|150px Evropski put E67 je autoput koji ide od Praga u Češkoj do Helsinkija u Finskoj, a preko teritorija Poljske, Kaunas (Litvanija), Riga (Latvija) i Talina (Estonija).
Orden Nemanjića
Orden Nemanjića je ustanovljen 1993. godine sistemom odlikovanja Republike Srpske definisanim Ustavom Republike Srpske u kome se kaže: "ordeni su javno državno priznanje Republike Srpske koje se dodjeljuje licima ili instituciji za izuzetne zasluge prema državi."
Evropski put E67
Poznat je pod nazivom Via Baltica između Varšave i Talina, ukupne dužine od 670 km. Najvažnija je cestovna veza između Baltičkih država. Posljednja dionica, između Talina i Helsinkija prelazi se trajektom (sa oko 20 prelazaka u oba pravca svaki dan).
IC 2326
IC 2326 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Rak. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 13. februara 1901. godine.
Evropski put E67
Put je većinom obična saobraćajnica, ali se planira njegovo proširenje i pretvaranje u autoput. Via Balticaje privukla pažnju kritičara u 2007. godini, pošto je novi autoput trebao prolaziti kroz nekoliko vrijednih prirodnih lokacija u Poljskoj. Najkontraverzinija je zaobilaznica za grad Augustov, koja bi prolazila kroz močvarno područije doline Rospuda, posljednje takve u Evropi, površine zaštićene zakonom Evropske unije kao dio Evropske mreže Natura 2000. U julu 2007. godine, poljski premijer, Jaroslaw Kaczynski zaustavio je radove na zaobilaznici nakon što je Evropska komisija to zahtijevala. Poljski ministar okoliša Jan Szyszko je bio za izgradnju puta, uprkos tome što je 28. februara 2007. godine primio upozorenje od Evropske komisije da će Poljska biti kažnjena ako nastavi sa izgradnjom puta. Predložena je izgradnja drugog i jeftinijeg puta.
Orden Nemanjića
Orden Nemanjića je osnovan u jednom redu, ima svoju ordensku zvijezdu i nosi se oko vrata. Orden se dodjeljuje jedinicama i pripadnicima oružanih snaga Republike Srpske za istaknute vojničke podvige u oružanoj borbi. Izuzetno se može dodijeliti i građanskim licima zbog posebnog doprinosa u organizovanju i vođenju odbrane srpskog naroda i države.