cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger Ebert
Neil Steinberg iz Chicago Sun-Timesa, rekao je za Eberta "da je bio bez sumnje najistaknutiji i najutjecajniji filmski kritičar nacije", Tom Van Riper iz iz magazina Forbes opisao ga je kao "najmoćnijeg stručnjaka u Americi", a Kenneth Turan iz Los Angeles Timesa nazvao ga je "najpoznatijim filmskim kritičarom u Americi". Ebert je 2002. godine obolio od raka štitnjače i žlijezda slinovnica. Liječenje je zahtijevalo uklanjanje njegove donje čeljusti, ostavljajući ga ozbiljno unakaženim i koštajući ga sposobnosti da govori ili jede normalno. Njegova sposobnost pisanja ostala je neoštećena i nastavio je redovno objavljivati on-line kritike sve do svoje smrti 4. aprila 2013. godine.
Karijera
Ebert je završio studij na Univerzitetu Chicago i piše filmske kritike skoro 40 godina, a veliku popularnost stekao je od 1982. do 1999. kad je sa svojim kolegom Geneom Siskelom vodio televizijsku emisiju Siskel & Ebert, u kojoj su njih dvojica razgovarali i debatirali o filmovima u kinima te im davali ili palac dolje ili palac gore. Siskel je preminuo 1999, pa otada emisiju vodi s novim kritičarem, Richardom Roeperom.
Ebert je bio prijatelj Russa Meyera, s kojim je napisao scenarij za film "Beyond the Valley of the Dolls", koji nije dobro prošao kod publike. Odradio je audiokomentare na DVD-u za filmove Građanin Kane, Casablanca, Crumb i druge, a poznato je da je veliki ljubitelj naučne fantastike, tako da je jedan od njegovih najdražih filmova 2001: Odiseja u svemiru. 1993. oženio se pravnicom Chaz Hammelsmith, a prije nje je izlazio na sastanak s Oprah Winfrey. 2006. godine odstranjen mu je tumor i nije sigurno hoće li se vratiti svom poslu.
Stil pisanja
Ebert je prilično razvikan i ima jednak broj ljubitelja i osporavatelja. Stil njegovih kritika vrlo je slobodan i subjektivan, tako da povremeno upotrebljava sarkazam (osobito prema filmovima koji mu se nisu svidjeli) ili čak piše u obliku pjesmi ili zamišljenih razgovora. Prema njegovoj skali od nula do 4 zvijezde, do 2.5 zvijezde film nije preporučljiv. Tako je bilo puno prigovora u njegovim recenzijama; npr, film Paklena naranča, koji je režirao Stanley Kubrick, dobio je od njega samo 2 zvijezde, Gladijator i Klub boraca također, a hvaljeni njemački film Limeni bubanj Volkera Schlöndorffa ocijenjen je sa 2.5 zvijezde, dok je Američka pita 2 dobila 3, a Anaconda čak 3.5 zvijezde. Ipak, on sam tvrdi da nema univerzalnih kriterija za ocjenjivanje filmova, nego da je to potpuno subjektivno iskustvo.
Roger Ebert je preminuo 4. aprila 2013. od bolesti raka s kojom se borio još od 2002., kada je imao operaciju radi uklanjanja malignog tumora štitnjače i pljuvačne žlijezde. On je najavio na svom blogu dan prije smrti da je u toku radioterapija nakon recidiva raka.
Moon Geun Young
mini|desno|250px Moon Geun Young (문근영 rođena 6. maj 1987. Gwangju) je južnokorejska glumica.
Eurotower
mini|200p|desno|Eurotower Eurotower je poslovni neboder smješten u Zagrebu, u Hrvatskoj, na adresi Ulica Ivana Lučića 4 na raskrižju Ulice grada Vukovara i Ulice Ivana Lučića.
Tehnički podaci
Najviši je neboder u Republici Hrvatskoj. Smješten je na kosom terenu, pa se u obzir uzimaju dvije visine: Visina zgrade od poda najnižeg podzemnog sprata do najvišeg vrha je 109,5m.
Ispod zemlje se nalazi 5 spratova podruma s 364 parkirališnih mjesta za radnike i posjetioce. Ukupna bruto površina iznosi 35.270 m2, a površina koja se daje u najam 18.477 m2.
Neboder je u oblika kvadrata 36 x 27.6 m s pravougaonom udubljenom fasadom na 5 mjesta. Udubine (uvučene konzole) se nalaze na dijametralno suprotnim stranama kvadrata, jedna se proteže od 1. do 3. sprata, dvije od 8. do 10. sprata, i dvije od 18. do 22. sprata.
Cijeli kompleks je originalno zamišljen kao spoj dva nebodera od 26 i 13 spratova, zvani Eurotower I i Eurotower II, no oba su na kraju reducirane visine. U trenutku pisanja ovog članka, gotova je reducirana verzija prvog nebodera; konstrukcija i fasada su potpune, a radi se na unutrašnjosti. Eurotower II. je u fazi zaštite građevinske jame, a građevina koja bi povezivala dva nebodera je pri završetku radova.
Historija
Zemljište je još 2002. godine bilo predviđeno za neboder, a radovi su počeli u ljeto 2004. godine. Prvi prozor postavljen je u maju 2005. godine, dostizanje zadnjeg sprata krajem avgusta 2005., a dostizanje pune visine krajem septembra 2005. Kraj radova se predviđa za kraj 2006. Visina drugog, nižeg nebodera (prije zvanog Mamićev toranj) je reducirana sa 16 na 10 spratova, a završetak se predviđa za 2008. godinu.
Arhitekt je Marijan Hržić, investitor Josip Kordić (direktor kompanije Hidrocommerce). Glavni izvođač radova konstrukcije zgrade je firma Porr - Hrvatska. Glavni izvođač konstrukcije je Hidrocommerce.
Zastava Belgije
Državna zastava Belgije sastoji se od tri jednake široke okomite pruge crne, žute i crvene boje. Zastava Francuske bila je temelj za njen okomiti dizajn. Ne zna se zašto ima tako neuobičajene proporcije (13:15).
NGC 1909
NGC 1909 (također poznat kao IC 2118) je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Eridan. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. decembra 1786. godine.
Zastava Belgije
Ova zastava prihvaćena je 23. januara 1831, nakon što se Belgija osamostalila od Holandije 1830. Zastava je imala važnu ulogu za vrijeme ustanka, u kojem su boje zastave služile kao podsjetnik na starije zastave s vodoravnim prugama za vrijeme ustanka u ondašnjoj austrijskoj Holandiji.
Pridvorci (Gornji Vakuf-Uskoplje)
Pridvorci su naseljeno mjesto u općini Gornji Vakuf-Uskoplje, Bosna i Hercegovina.
NGC 1909
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tođevac (Foča)
Tvrđava Tođevac smještena je na lijevoj obali rijeke Hrčavke naspram Milinklada na sjevernoj granici Nacionalnog parka Sutjeska na strmim liticama koje se iznad rijeke dižu i do oko 1.000 m visine. Ta visina ukazuje na rani srednji vijek kao vrijeme njegovog nastanka. Cjelokupan razvoj tvrđave smješta se u kraj 14. i početak 15. vijeka. Dio je odbrambenog kompleksa na Bosanskom (Drinskom) putu iz pravca Gacka prema Foči. Naročito je osiguravao naselje Tjentište. Do tvrđave se dolazi iz sela Tođevca dolinom Hrčavke uz strmi uspon. Visoki bedem sa ulaznom kapijom štiti ulaz u utvrdu. Na ulaznoj stazi do utvrde nalaze se tri kamene stolice usječene u živu stijenu. Utvrda se sastojala od kompleksa bedema i kula smještenih na više stepenastih zaravnjenih platformi na tri nivoa sa rovovima, te tajnim prolazom za snabdijevanje vodom iz rijeke Hrčavke.
Zastava Belgije
Nakon nezavisnosti vodoravne pruge promijenjene su u okomite zbog sličnosti s njemačkom zastavom.
Tođevac (Foča)
Tvrđava je bila u župi Drinaljevo. Prvi put se spominje 1398. Pripadao je vlasteli iz roda Kosače. Spominje se u poveljama za Stjepana Vukčića Kosaču 1444. (Toyeuacs Vdrynagliano castello con lo contato), 1448. (castrum Stoyewecz) i 1454. (civitate Togruam cum castris et pertinentiis suis). Pod osmansku vlast tvrđava je dospjela oko 1466.
Šarena džamija u Gračanici
mini|desno|300px|Šarena džamija Mejdan Džedid poznata i pod nazivom Šarena džamija je najveća džamija na području medžlisa Islamske zajednice Gračanica, koji pripada Tuzlasnkom muftiluku. Jedna je od 11 džamija koje je Gračanica imala još za vrijeme vladavine Osmanlijskog Carstva, a koje su postojale sve do pred Drugi svjetski rat. Danas ih je još 6 preostalih u samom gradu. Naziv "Šarena" za ovu džamiju se vjerovatno odomaćio već početkom 20. vijeka.
Poslije ratnih razaranja u Bosni krajem 17. vijeka, u kojima je teško stradala i Gračanica, u njoj se dešavaju krupne urbane promjene. Na velikom slobodnom prostoru poznatom po imenu Mejdan, a koji se protezao duž rijeke Gračanice ili Gračanke (današnja Sokoluša) i koji je služio za održavanje sajmova, trka i drugih aktivnosti, početkom 18. vijeka razvija se današnja čaršija (sa lijeve strane rijeke) i mahala pod nazivom Mejdan mahala, nešto niže od čaršije (sa obje strane rijeke Gračanice). U prvoj polovini 18. vijeka, tu je izgrađena i džamija koja po njoj dobija naziv Mejdan džamija.
Historija
Ovaj vjerski objekat prvi put se spominje u historijskim dokumentima iz druge polovine 18. vijeka. Riječ je o vakufskim evidencijama iz 1763-76. godine o postavljanju vjerskih službenika, a u kojima se spominje džamija u mahali Mejdan u Gračanici. Po predanju, ta se džamija nalazila naspram današnje džamije s lijeve strane rijeke, na mjestu gdje se tokom 19. vijeka razvila gračanička Donja čaršija (oko današnjeg skvera). Prvobitna zgrada Mejdan džamije nalazila se uz samu rijeku Gračanicu, koja se zbog velike poplave srušila. Događaj se spominje u sidžilu gračaničkog kadije s kraja 18. vijekau kojem se spominje Džedid džamija. Naziv Džedid (nova) džamija ukazuje da je neposredno prije njenog pomena nova zgrada džamije izgrađena umjesto prethodne.
Zbog opasnosti od poplava, nova zgrada džamije je napravljena na desnoj, zapadnoj strani rijeke Gračanice, na nešto višem terenu. Nova džamija je nazvana Novi mejdan ili Mejdan džedid džamija. Džamije je vjerovatno napravljena krajem 18. vijeka, a bila je uobičajenog mahalskog tipa, tradicionalne narodne bosanske arhitekture, izgrađena uglavnom od drveta, sa četvoroslivnim krovom, prekrivenim crijepom. Drvena munara bila je sa zapadne strane. Na ulazu je imala verandu od drvenih greda sa manjim ukrasima od drveta. I mimber je također bio drveni, sa manjim ukrasima. Zgrada je od 18. vijeka u više navrata bila popravljana. Kada je austrougarska vlast gradila uskotračnu željezničku prugu Karanovac - Gračanica - Sklop 1895-98. godine, za prolazak pruge kotarske vlasti su 19. 4. 1898. godine od džamijskog harema oduzele 237 m2 zemljišta. Pruga je izgrađena na nasipu duž desne obale rijeke Gračanice, a između nje i zgrade džamije je probijen uski kolski put, jer je istočni ćošak džamije smetao.
Vlasti gračaničkog kotara su nudile da finansiraju premještanje i izgradnju nove džamije dalje od puta, ali tadašnja gračanička ulema, tvrdeći da je džamija svetinja, to nije prihvatala (naročito Hadži-Medaga Suman). Po predanju jedna varnica iz lokomotive od "Ćire" pala je na zgradu džamije i zapalila je. Zbog ometanja saobraćaja džamija je ipak srušena 1932. godine i ubrzo je započela izgradnja nove džamije, 20-ak metara zapadnije od stare i dalje od puta i pruge. Novu džamiju je pravio majstor Ibro Šuša, a poslovima izgradnje rukovodio je građevinski odbor na čelu sa Rifatagom Mehinagićem. Članovi odbora bili su: kadija Ibrahim-efendija Mehinagić, Hajrija Mujačić, Mahmut Herceg, Muharem Korić, a u izgradnji džamije su učestvovali i Spahić Sejdo i Omer (Mustafe) kao i Spahić Meho (Hasana) iz Piskavice. Tri glavna stuba u verandi džamije su napravili: Hasan Spahić iz Piskavice i po jedan majstor iz Škahovice i Moranjaka. Nova zgrada je završena tokom 1933. godine, ulazna vrata, neka drvena građa i mimber su preneseni sa stare i ugrađeni u novu džamiju. Svečano proklanjavanje nove džamije bilo je 5. novembra 1933. godine uz prisustvo naroda, uglednih Gračanlija i gostiju (među ostalima tu je bio i hafiz-Salih-efendija Sivčević, upravitelj Behram-begove medrese iz Tuzle i tuzlanski muftija Kurt.
Gradnja nove džamije
Zbog naraslih potreba i nefunkcionalnosti postojeće zgrade, Šarena džamija je srušena u januaru 1990. godine, a otpočela je izgradnja veće i višefunkcionalne građevine. Za potrebe nove zgrade izvršeni su veliki zemljani radovi. U proljeće te godine otkriven je sloj oko džamije debeo približno jedan metar, a u gornjem, zapadnom dijelu groblja, na dubini od 80 cm iznad zdravice, uočeni su i tragovi paljenja kreča i više komada keramike crne boje, sa uočljivim zrncima kvarcnog pijeska. U temeljima srušene džamije je bilo i 20-ak tesanih kamenova, uglavnom od pješčara, a manje od sedre, karakterističnog lučnog oblika unutrašnjih i spoljnih ploha (u nekih su između njih bile probušene rupe). Na jednom ovećem kamenu je bilo nekoliko usjeka u obliku luka sličnih urezima u luku iznad starih kamenih vrata ili prozora. Izgled kamenova upućuje da su potjecali iz neke građevine kružnog ili lučnog oblika. U temelje stare zgrade džamije ugrađeni su 1932-33. godine i sigurno potiču iz neke starije i značajne građevine. Ovo zadnje rušenje i građenje Mejdan džedid džamije je četvrto ili peto u njenoj višestoljetnoj historiji. Prva izgradnja je možda bila u 16. vijeku, druga u prvoj polovini 18. vijeka, treća negdje između sedmog i zadnjeg decenija 18. vijeka, četvrta 1932. i 1933. godine, a peta (zadnja) 1990. godine. Poslovima rušenja stare i izgradnjom nove džamije rukovodio je Građevinski odbor od 30-ak članova, osnovan u novembru 1989. godine. Izgradnja ovog islamskog vjersko-kulturnog objekta započela je u proljeće 1990. godine. Na velikom prostoru u dva nivoa u njemu su zastupljeni sljedeći sadržaji: džamija, učionice, abdesthana, restoran, divanhana, biblioteka, prodavnica, gasulhana, mesara itd. Površina prostora za namaz je 205,74 m2, a u njegovom suterenu je ista takva površina za druge potrebe. Do vrha kupole je 17,65 m, a unutrašnji prečnik je 11,35 m. Najveći dio grubih građevinskih radova je urađen do početka rata 1992. godine. Urađena je i kupola kao i najveći dio munare koja će biti visoka 36 metara - plus alem. Tokom rata tu je bila gasulhana (jedina u gradu). Suteren prostora za namaz služio je kao istureni punkt Osnovne škole i kao džamija. Tokom rata zgrada je pretrpjela nekoliko pogodaka granatama.
Lothar Matthäus
Lothar Herbert Matthaus bivši je njemački nogometaš, a sada nogometni trener.
Geografija Albanije
Albanija se prostire na površini od 28.748 kvadratnih kilometara. Dijeli 172 kilometara dugu granica sa Crnom Gorom na sjeverozapadu, 112 km sa Kosovom na sjeveroistoku, na sjeveru i istoku prema Makedoniji u dužini od 181 km, a na jugu i jugoistoku graniči s Grčkom granicom u dužini od 212 km. Osim toga, Albanija ima izlaz na Jadransko more i Jonsko more ukupne dužina od 476 km.
Preko nizina na zapadnom dijelu države, Albanija ima pristup Jadranskom moru i strateški važnim Otrantskim vratima, morskom prolazu, koji širinom od samo 72 km razdvaja Albaniju od Italije a preko kojeg je Jadransko more povezano s Jonskim morem a dalje i sa Sredozemnim morem.
Granice
200px|mini|lijevo|Satelitski snimak Albanije Albanija ima 691 kilometar kopnene i 362 km pomorske granice. Granice ugavnom nisu prirodne, izuzev obalnog dijela. Formirane su na konferenciji ambasadora u Londonu, u periodu 1912. - 1913. godine. Zemlja je bila okupirana od strane različitih vojnih snaga tokom prvog svjetskog rata, ali su granice iz 1913. godine u suštini potvrđene od strane pobjedničkih država 1921. godine.
U većini slučajeva, ne postoji prirodna granica od visoravni na istoku do Jadrana, iako su se Skadarsko jezero i dio rijeke Bojane koristili za označavanje sjeverozapade granice Albanije. Postoje četiri glavna geografska područja u Albaniji: sjeverni planinski dio (albanski: Krahina Malore Veriore) kojeg čini albanski dio Prokletija), zapadna nizina (Ultësira Bregdetare), centralni planinski lanac (Krahina Malore Qendrore) i južni planinski lanac (Krahina Malore Jugore).
Rijeke
Kroz područje Albanije uglavnom ne protiču velike rijeke. Najduža rijeka koja protiče ovom zemljom je rijeka Drim, koja je ukupne dužine 335 km. Od ostalih rijeka treba spomenuti još:
Klima
250px|mini|desno|Albanska rivijera na jugu države S obzirom na relativno malu površinu, Albanija ima relativno veliki broj klimatskih regija za tako malu površine. Priobalne nizije imaju tipično sredozemnu klimu dok se planinsko područje odlikuje umjereno kontinentalnom klimom. I u priobalnom i unutrašnjem dijelu države, vrijeme se u velikoj mjeri razlikuje od sjevera do juga Albanije.
Nizije imaju blage zime sa prosječnom temperaturom od oko 7 °C. Prosječne ljetne temperature iznose oko 32 °C dok je vlažnost zraka niska. U južnim nizijama temperature su u prosjeku oko 5 °C dok su prosječne ljetne temperature oko 30 °C. Prosječne temperature zraka u unutrašnjosti zemlje uglavnom zavise od nadmorske visine. Niske zimske temperature u planinama prouzrokovane su kontinentalnom zračnom masom koja dominira vremenom u Istočnoj Evropi i na Balkanu.
Četvrti bosanskohercegovački pješadijski regiment
mini|120px|Značka 4. bh regimenta Četvrti bosanskohercegovački pješadijski regiment poznatiji pod nazivom "Četvrta bošnjačka regimenta" bila je jedna od bosanskohercegovačkih regimenti u austrougarskoj vojsci.
Historija
mini|120px|Legitimacija Četvrte bošnjačke regimente Regimenta je osnovana 1894. godine u Mostaru. Imala je četiri bataljona, od kojih je 1, 2. i 4. bataljon odlazio u garnizonski grad Trst, dok je 3. bataljon ostajao u glavnom gradu svog okruga. Ova regimenta je u toku rata dobila 15 zlatnih medalja za hrabrost. Kada se 1915. godine otvorio Soški front između Austrougarske i Italije na području današnje zapadne Slovenije, u alpsko selo Log pod Mangartom 1916. godine došao je Četvrti bošnjački regiment. Bošnjaci su bili poznati kao neustrašivi i hrabri borci, te u toku rata Italijani nikada nisu uspjeli probiti položaje Bošnjaka. Nakon završetka rata, Četvrti bošnjački regiment se preko Vršiča povukao do Ljubljane. Interesantno je da su mještani Kranjske Gore poslije odlaska Bošnjaka proširili priče, da Italijane na Vršiču čekaju Bošnjaci, što neki uzimaju kao dokaz, zašto Italijani nikada nisu prešli Vršič i spustili se do Ljubljane. Jedan od vojnika ove regimente bio je istaknuti Bošnjak Husaga Čišić.
Organizacija
mini|270px|Spomenik u Logu pod Mangratom, bošnjački infanterista (lijevo) i carski strijelac
Spomenik
U čast Četvrtoj bošnjačkoj regimenti podignut je spomenik u Logu pod Mangratom na istočnom obronku Rombona. U granitu je isklesan carski strijelac i bošnjački infanterista sa fesom koji se obazire prema Rombonu. Spomenik je napravio Ladislav Kofranek, kipar i Praga.
Zastava Bjelorusije
mini|desno|300px|Zastava Bjelorusije
Sadašnja državna zastava Bjelorusije formalno se promijenila 7. juna 1995. godine, nakon što su Bjelorusi glasali na referendumu mjesec dana ranije. Zamijenila je historijsku zastavu Bjeloruske Narodne Republike iz 1918. godine, prije nego što je Bjelorusija postala Sovjetska Republika i ponovno nakon osomostaljenja 1991. godine. Današnja zastava je promjenjena verzija zastave iz 1951. godine dok je Bjelorusija bila u Sovjetskom Savezu.
Nekoliko grupa i dalje upotrebljavaju prijašnju, ali vlada Aleksandra Lukašenka je zabranilo njeno izlaganje. Tu zastava još uvijek upotrebljavaju Bjeloruska dijaspora i demonstranti na protestima protiv vlade. Međunarodni promatrači kažu da referendum koji je izabrao novu zastavu nije bio pošten.
IC 1772
IC 1772 (također poznat kao MCG 1-6-33 i PGC 7781) je kompaktna galaksija i nalazi se u sazviježđu Ribe. Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Marussia F1 Team
Marussia F1 Team prvobitno osnovan kao Virgin Racing 2010. pa dijelom preuzet od ruskog proizvođača brzih automobila Marussija 2011, te nazvan Marussia F1 Team jest bivši konstruktor i tim koji se takmičio u prvenstvu Formule 1. Prvu utrku su odvezli u sezoni 2010.
Tim je zatvorio svoja vrata još za vrijeme trajanja sezone 2014. samo mjesec dana kasnije od stravične nesreće njihovog vozača Julesa Bianchija na Velikoj nagradi Japana.
Cenzura
mini|[[Indeks zabranjenih knjiga|Index Librorum Prohibitorum, spisak knjiga koje je Katolička crkva zabranila. Nakon presude Inkvizicije iz 1616. godine, djela Kopernika, Galilea, Keplera i drugih koji su zagovarali heliocentrizam su zabranjena.]] Cenzura ( – procjena imetka, ocjena) obuhvata službenu kontrolu javnih publikacija (novina, knjiga), kaznenih djela, filmova, radio emisija, TV emisija itd., da bi se spriječilo objavljivanje ili propagiranje nečega što vrijeđa javni poredak, moral, što je štetno po interese države, vladajuće klase i privilegiranih krugova, što dovodi u opasnost uspjeh ratnih ili diplomatskih napora.
Nekad se štampane stvari, programi i slično cenzuriraju prije objavljivanja (preventivna cenzura), a nekad tek poslije objavljivanja (suspenzivna cenzura). Cenzura se katkada naziva i sama ustanova koja vrši funkciju cenzuriranja. Književnu cenzuru u današnjem smislu uveli su crkveni koncili (Prvi nicejski koncil 325, koncil u Efezu 431) zabranom nekih tekstova kao dogmatski neispravnih, heretičkih spisa. Praksa osude spisa štetnih za vjeru i morala nastavljena je i u Srednjem vijeku. U 13. vijeku su pojedini univerziteti bili određeni da vrše cenzuru nad rukopisima. Po papinskoj odredbi iz 1501. biskupi moraju brižljivo ispitati spise. Knjige izdane protivno zabrani često su se spaljivale. Papa Pavao IV izdao je 1589. Index librorum prohibitorum, spisak djela koja vjernici nisu smjeli čitati. U evropskim državama, kroz čitav niz političkih peripetija, politička, kulturalna i moralna cenzura mijenjale su svoje forme vjekovima. Cenzuru su vršili koncili, staleži, policija, kraljevski komesarijati za štamparije.
Ukidana i ponovno uspostavljana, cenzura kao preventivno sredstvo traje do danas u mnogim državama. Francuska revolucija (1789) proglasila je potpunu slobodu misli i štampe, ali je već Direktorij uveo preventivnu cenzuru. Cenzura je normalna ratna organizaciona mjera na raznim područjima (u umjetnosti, publicistici i literaturi). Pozorišnu cenzuru poznavali su već stari Heleni; pojedine drame prije izvođenja cenzurirali su arhonti; koja je u Francuskoj uvedena u 15. vijeku.
Erazmo Roterdamski
Erazmo Roterdamski (Rotterdam 28. oktobar 1465. - Basel 12. juli 1536.), holandski humanist, književnik, filolog i filozof. Bio jedan od najpoznatijih i najuticajnijih evropskih naučnika kao i čovjek velikog uma koji se uzdigao iz oskudnih početaka da bi postao jedan od najvećih evropskih mislilaca i jedan od vodećih ličnosti tzv. Sjeverne Renesanse. Odredio je načela humanističkog pokreta u Sjevernoj Evropi. Svojim prijevodom Novog Zavjeta sa grčkog jezika doveo je do teološke revolucije, a svojim stavovima o reformaciji učvrstio je svoje još radikalnije stavove.
Biografija
Erazmo Roterdarmski (Desiderius Erasmus Roterodamus), ili pravim imenom Geert Geerts, pogrešno je mislio da iz holandskog jezika riječgeert dolazi od begeren, što znači "željeti". Na latinskom jeziku. desidero ima isto značenje, pa je prema humanističkoj modi preveo vlastito ime i na latinski i na grčki -Desiderius. Rođen je 28. oktobra 1465. godine (prema nekim izvorima 1466.) u Rotterdamu. Gotovo je sigurno da je bio vanbračno dijete, a da mu je otac bio svećenik imenom Gerard. O njegovoj majci se zna malo toga osim da se zvala Margareta. Roditelji su mu rano umrli za vrijeme kuge 1483. godine. Dobio je najbolje moguće obrazovanje toga doba, a pohađao je niz samostanskih i polusamostanskih škola, u Deventeru i Herzogenboschu. S dvadeset i pet godina postao je svećenik i stupio u augustinski red, ali čini se da nikad nije bavio tim pozivom (a redovnike je napadao u svim svojim kritikama vezano za zloupotrebe Katoličke crkve).
Prelazi u službu Henrija de Bergue-a, biskupa u Cambraiu. U toj službi ostaje pet godina da bi zatim otišao na nastavak studija u Pariz.
Izdržava se jedno vrijeme davanjem privatnih lekcija; upoznaje mladog engleskog lorda Williama Mountjoya koji mu postaje prijatelj i mecena. U strahu pred epidemijom bježi iz Pariza te živi neko vrijeme u južnoj Francuskoj, a zatim odlazi u Englesku gdje stiče mnoge prijatelje u naučnim i političkim krugovima Londona. Iz zdravstvenih razloga vraća se na evropski kontinent. Često se seli i naporno radi, a neko vrijeme proveo je u Parizu, Orléansu, Rotterdamu i Louvainu. Zatim se vraća u Englesku i na Univerzitetu u Cambridgeu dobija bakalaureat iz teologije. Izabran je za odgojitelja nezakonitog sina kralja Jakova IV. Godine 1506. putuje u Italiju gdje doktorira u Torinu, a zatim posjećuje Bolonju i Rim. U Veneciji je gost štampara i izdavača Alda Manuzija koji objavljuje njegovu zbirku "Sentencia Adagio" (bos. "Izreke"). Ova zbirka je postala vrlo popularna i utjecajna. Proveo je neko vrijeme u Padovi, da bi zatim opet otišao u Rim gdje ga vatikanski krugovi nastoje zadržati u svojoj sredini. Međutim, on prihvaća poziv novog engleskog kralja Henrija VIII, te po treći put odlazi u Englesku.
Mnogo važnija od Erazmovih putovanja su njegova djela. Tokom boravka u Engleskoj počeo je filološki ispitivati grčke rukopise Novog zavjeta kako bi priredio novo izdanje i latinski prijevod. Erazmovo izdanje objavio je Froben u Baselu 1516. godine i ono je postalo osnovom naučnog proučavanja Biblije tokom Reformacije. Bio je to prvi pokušaj kompetentnog i liberalnog naučnika da ustanovi šta su pisci Novog zavjeta zaista napisali, a šta je u tekst ušlo zbog greški prilikom prepisivanja.
Stanujući u kući kancelara Thomasa Morea piše i posvećuje domaćinu svoju Encomium Moriae ("Pohvalu ludosti"), satiru na neuku i lijenu raspuštenost samostanaca, nadutu učenost teologa i gramziv nemoral visoke crkvene hijerarhije. Ovaj je tekst i danas njegovo najpoznatije i najprevođenije djelo.
Na poziv univerziteta u Cambridgeu predaje grčki jezik i egzegezu. Nakon neuspješnog pokušaja da se posredstvom novog pape zaposli u Rimu, polazi na duže putovanje po Njemačkoj. Trijumfalno dočekan u nizu gradova gdje biva konačno pozvan na dvor Karla Habsburškog u Bruxellesu. Tu dobija titulu kraljevskog savjetnika i novčanu naknadu od 400 zlatnih florina. Njegov boravak u Bruxellesu poklapa se s počecima Reformacije. Luther i čitav krug ljudi koji su pripadali ovom novom pokretu očekivali su da će Erazmo kao istaknuti kritičar papinstva i crkvenih zloupotreba pristupiti pokretu. Ali, Erazmo unatoč svojim simpatijama za protivrimski smjer Reforme i usprkos prijateljstvu s mnogim njenim pobornicima, čuva svoju javnu neutralnost. Godine 1522. povodom objavljivanja Erazmovih Colloquia ("Razgovori") Luther definitvno odbacuje Erazma. Od tada počinje njihovo neprijateljstvo. Na Erazmovu raspravu De libero arbitrio ("O slobodi volje") Luther odgovara žučljivim pamfletom De servo arbitrio ("O porobljenoj volji") u kojem Erazma naziva pironovcem, epikurejcem, ateistom i svetogrdnikom. I upravo kad je Erazmo svojom odgovorom na Lutherove ispade (Hyperaspistes) udaljio od sebe i one reformatorske elemenente koji su mu još bili skloni, započinje protiv njega kampanja i od strane pristalica rimskog pape.
Univerzitet Sorbonne-a pokreće protiv njega proces, osuđuje ga kao neprijatelja Crkve (1527. godine, a prevodilac njegovih "Razgovora" Louis Berquin je bio spaljen na lomači. Omražen i obasut klevetama iz oba tabora Eramzo se sklanja u Basel, ali odatle mora bježati zbog vjerskih nemira. Neko vrijeme živi u Freiburgu (Breisgau). Zbog zdravstvenih razloga ipak se vraća u Basel i posve povlači iz naučnog rada. Odbija poziv Klementa VII na koncil u Augsburgu, ostaje nijem i na breve Pavla III, kojim mu papa dodjeljuje priorat u Deventeru, godišnju naknadu od 3.000 forinti i nudi mu posao kardinala. Smrt (12. jula 1536.) je spriječila ostvarenje njegove želje da se vrati u rodnu Holandiju. Umire u kući svog dugogodišnjeg prijatelja, baselskog izdavača Frobena. U zadnjim godinama svog života Erazmo je uživao veliku slavu i poštovanje.
Utjecaj
mini|Erazmo Roterdamski
Po svom književno-naučnom radu i životnom stavu Erazmo je najsvjetlija i najznačajnija ličnost humanizma. Majstor latinskog stila, on njeguje sve književne oblike, od poezije do naučnih traktata. Njegova izdanja Aristotela, Novog zavjeta, Jeronima, Augustina, Ambrozija itd. osnovna su djela evropske filologije i tekstovne kritike. Njegov spis "De ratione studii" ("O načinu učenja") prvi je sistematski program humanističkog školskog obrazovanja, dok iz niza njegovih dijatriba i pisama izbija lik čovjeka obilježenog optimizmom, širinom i kritičnošću naučnih pogleda, nepomirljivošću prema licemjerju i falsifikatima svetinja, ali i samilošću prema ljudskim nevoljama te tolerancijom prema slabostima. Izbavio je teologiju iz pedanterija obrazovnog sistema tog vremena, izlažući zloupotrebe Katoličke crkve. Više nego bilo ko drugi sam je unaprijedio preporod učenja.
Vlasi Vlahovići
Vlasi Vlahovići (Vlacouich vlachus, vlachi Vlachouich, Vlachouichi) bili su smješteni na području današnjeg naselja Vlahovići kod Ljubinja, koje je dobilo ime po njima. Vezani su i za lokaciju pod imenom ‘Bioska’, koja se za njih veže 1462. godine. Vlasi Vlahovići spominju se od 1368. godine. Katunari Vlahovića su iz istog roda i prate se kroz čitavo stoljeće. To su: Ostoja Vlahović, Vučihna i Stjepko Vlahović, Bijela Vučihnić, Vlađ Bijelić i Vukoslav Vlađević.
Jedan od sinova Vučihne Vlahovića, Vukac Vučihnić, zabilježen je na natpisu u selu Vlahovići kod Ljubinja. Natpis je nastao poslije 1435. godine.
Seniori vlaha Vlahovića su vlastela Pavlovići, a kasnije Kosače.
Vlahovići se bave stočarstvom i prijevozom robe. Augusta 1435. godine Vlah Vlahović Bijela Vučihnić, čovjek vojvode Radoslava Pavlovića obavezao se dubrovačkom vlastelinu Tripku Bundiću prevesti 53,5 tovara soli i tri tovara tkanina od Dubrovnika do Podborča po cijeni od pet perpera po tovaru.
Zastava Francuske
mini|300p|Omjer visine i širine 2:3 Zastava Fancuske  je trobojnica sa 3 okomite pruge jednake širine: plavu (uz zastavno koplje), bijelu i crvenu. Prvi je put službeno proglašena 15. februara 1794. u revolucionarnoj Francuskoj. Njeno porijeklo nije u potpunosti razjašnjeno, ali mnogi smatraju da je nastala spajanjem boja iz grba Pariza (plave i crvene) s kraljevskom bijelom. Od 1815. do 1830. u Francuskoj je vraćena stara kraljevska zastava (bijela s ljiljanima), a od 1830. do danas zastava je ponovno trobojnica.
Francuska je zastava inspirisala mnoge druge narodne i državne zastave, pogotovo okolnih zemalja (Belgija, Italija) i bivših francuskih kolonija (Čad, Kamerun). Ostrvo Clipperton, kao francuska teritorija u Tihom okeanu, se služi istom zastavom.
NK Sloga Ljubuški
NK Sloga Ljubuški je nogometni klub iz Ljubuškog, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u Drugoj nogometnoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine - Jug.
Historija
Klub je osnovan 1937. godine kao Ljubuški omladinski športski klub, ali s početkom drugog svjetskog rata prestao je s radom. Po završetku rata, klub je 1947. godine oživljen pod imenom Udarnik.
Od 1952.godine mijenja ime u NK Sloga i tako djeluje do 1957.godine. Imao je uspjeha u zonskim ligama i nije više imao problema opstati, za razliku od prijašnjih „inkarnacija”.
1994. godine je napravljena zadnja promjena klupskog imena, kada je klub dobio ime HNK Ljubuški. Međutim sa dolaskom novih ljudi na čelo kluba briše se kao godina nastanka 1937. i stavlja 1994. Ljubuški se tada takmiči u Ligi Herceg Bosne i osvaja kup Herceg Bosne u dva navrata, 1994-95 i 1995-96. U sezoni 2000-01. klubovi iz Herceg-Bosne, uključujući i HNK Ljubuški su ušli u Premijer ligu BiH. Nakon samo jedne sezone, ispali su u nižu ligu, Prvu ligu FBiH, a zatim i u Drugu ligu FBiH.
NGC 4920
NGC 4920 (također poznat kao IC 4134, MCG -2-33-94 i PGC 44958) je nepravilna galaksija koja je udaljena oko 61 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,00 (18 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1882. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Listopadne biljke
mini|desno|325px|Jesenje boje Listopadne biljke su sve vrste biljaka koje gube svoje listove pred nastupajući nepovoljni period, bez obzira da li se radi o zimi ili sušnom periodu, što zavisi od podneblja koje ta vrsta nastanjuje. Najprije njihovi listovi mijenjaju boju iz zelene u najčešće žutu, crvenkastu ili mrku, što se dešava zbog povlačenja pigmenta hlorofila iz listova. U samoj lisnoj osnovi stvara se tkivo za odvajanje koje sprečava dalji dotok vode i korisnih supstanci u list, pa se on suši i otpada. Na tom mjestu na stablu ostaje lisni ožiljak.
Zbacivanje lišća je višestruko značajno za biljke, jer one tada ne vrše proces transpiracije i na taj način ne gube vodu koju bi inače teško usvajale zbog fizičke ili fiziološke suše. Također, tokom zime, lišće bi se smrzlo, a i grane sa lišćem bi trpjele veći pritisak snijega. Postoji i pretpostavka da se na taj način biljke oslobađaju i štetnih produkata metabolizma koji su se nakupili u listu.
Listopadno lišće je mnogo češće od zimzelenog. Rasprostranjeno je po cijeloj Zemlji, ali se može reći da je mnogo manje na njenim sjevernim dijelovima i u visokim planinama. Stabla ovih vrsta su veoma bogata lišćem, koje svake godine opada i stvara velike naslage. Razgradnjom lišća nastaju korisne organske materije potrebne za obogaćivanje tla za ishranu biljaka. Kiselost tla u liščarskim područjima je veoma često neutralna, što je veoma pogodno za rast i razvoj mnogih prizemnih vrsta i zeljastog bilja.
Primjeri
Listopadne biljke su na primjer divlji kesten, breza, hrast, bukva, lipa, topola, platan i mnoge druge.
Zastava Luksemburga
mini|desno|Zastava Luksemburga
Državna zastava Luksemburga se sastoji od tri jednako širokih vodoravnih pruga crvene, bijele, i plave boje. Prvi put se upotrebljavala od 1845. do 1848. godine, i prihvatila se na 23. juna 1972. godine. Boje su se najvjerovatnije prikupile s grba Limburske pokrajine za vrijeme Belgijske revolucije 1830. godine.
Proizvod (čvor)
Nauke
Ekonomija
Umjetnost i zabava
IC 1
IC 1 je dvostruka zvijezda i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 18. novembra 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Munara
mini|Munara džamije u [[Bihaću]] Munara ili minaret ( ili češće مئذنة ) je jedinstven arhitektonski element islamskih bogomolja. Obično je visoka, mnogo veća od ostalih dijelova džamije, sa lukastom krunom na vrhu. Najčešće je napravljena kao samostojeća struktura.
Historija i evolucija
Munara gotovo da nije ni postojala u početnom periodu islama. U nekim od najstarijih džamija, kao što je Velika džamija u Damasku, munare su izvorno služile kao osmatračnice, osvjetljene bakljama. U novije vrijeme, osnovna funkcija je da osigura visok položaj odakle bi mujezinov glas što dalje čuo.
Pouzdano se zna da je prve ezane, tj. vjerski poziv na molitvu, učio Bilal ibn Rebbah, jedan od istaknutih ashaba, iz prostog razloga što je imao jak glas kojeg je trebalo čuti što više ljudi na što većoj udaljenosti. Zbog toga se već tada upotrebljavao uzdignutiji prostor kako bi glas mujezina dopirao što dalje. Naravno, razmatrajući taj prvi period možemo govoriti samo o naznakama postojanja munare, međutim, sasvim je bilo normalno očekivati da se jedan takav arhitektonski elemenat razvije unutar kasnijih stilskih pojava.
Munara je zbog svoje specifičnosti oduvjek bila izazov arhitektama koji su u njoj vidjeli ne samo funkcionalno rješenje što adekvatnijeg poziva na molitvu već i simboliku postojanosti, stamenosti, uzvišenosti, idealizma, stremljenja ka duhovnom, istaknuti znak islama kojeg možemo prepoznati sa velike udaljenosti. Munara je zbog toga postala neodvojiv dio džamije i istaknut civilizacijski znak islamske arhitektonske prepoznatljivosti.
Značenja
mini|140p|Munara u Turkmenistanu Tokom vremena, mnogi su pokušavali da munari dodijele brojna skrivena, dublja značenja. Pa su se tako munare predstavljale kao kapije između zemlje i neba, kao elif - arapsko slovo, koje izgleda kao uspravna linija, ili kao prst tewhida - odnosno ispruženi prst kojim muslimani "išaretom" prikazuju jedinstvo Boga (Allaha).
Konstrukcija
U osnovi, munare se konstruišu od tri dijela:
Stilovi munara
Postoji nekoliko prepoznatljivih svjetskih stilova gradnje munara:
U Bosni i Hercegovini je prepoznatljiv osmanski stil gradnje munara, što je razumljivo iz razloga viševjekovne okupacije Bosne i Hercegovine od strane osmanske imperije. U novije vrijeme, naročito poslije rata u Bosni i Hercegovini sve je veći uticaj drugih kultura, te se grade munare u raznolikim stilovima.
Transmutacija jezgre
Transmutacija jezgre je konverzija nekog hemijskog elementa, odnosno izotopa u drugi, a dešava se preko nuklearnih reakcija. Prirodna transmutacija predstavlja spontani prelaz nekog radioaktivnog elementa u stabilnije izotope. Umjetna transmutacija je transmutacija izazvana nekim vanjskim faktorom koji dovodi do promjene strukture atomskog jezgra (npr., dovođenje visoke energije, bombardovanje drugim česticama, itd.). Umjetna transmutacija se vrši u ubrzivačima čestica i tokamak reaktorima, kao i u konvencionalnim fisijskim reaktorima. Nuklearna transmutacija predstavlja jedan od mehanizama smanjenja količine i štetnosti radioaktivnog otpada.
Historija
Izraz transmutacija se upotrebljavao još za vrijeme potrage za kamenom mudrosti. Alhemičari su vjerovali da se metali kao što je olovo mogu jednostavnim postupcima prevesti u zlato - transmutirati. Vjerovanje u mogućnost transmutacije je u Evropi bilo rašireno sve do postavljanja Lavoisierove teorije o hemijskim elementima i Daltonove atomske teorije, koja je atome smatrala nedjeljivim česticama.
Prvi dokaz mogućnosti transmutacije je bila radioaktivna pretvorba torija u radij koju su 1901. godine otkrili Frederick Soddy i Ernest Rutherford.
Sredinom 20. stoljeća je dokazana transmutacija elemenata u zvijezdama. U radu Synthesis of the Elements in Stars, koji su 1957. godine objavili William Alfred Fowler, Margaret Burbidge, Geoffrey Burbidge, i Fred Hoyle dato je objašnjenje nastajanja i zastupljenosti svih težih elemenata. Proces nastajanja težih elemenata u zvijezdama naziva se nukleosinteza.
Otkrićem transmutacije je pokazano da je zapravo puno lakše pretvoriti zlato u olovo nego obratno, što je bio cilj alhemičara. Transmutacija zlata u olovo se dešava preko neutronskog zahvata i beta-raspada, prema reakciji:
197Au + n → 198Au (vrijeme poluraspada 2,7 dana) → 198Hg + n → 199Hg + n → 200Hg + n → 201Hg + n → 202Hg + n → 203Hg (vrijeme poluraspada 47 dana) → 203Tl + n → 204Tl (vrijeme poluraspada 3,8 godina) → 204Pb (vrijeme poluraspada 1,4x1017 godina)
Transmutacijom jezgre je moguće dobiti zlato iz olova ali je proces veoma skup.
Grb Crne Gore
mini|desno|200px|Grb Crne Gore
Grb Crne Gore čini narogušeni ovjenčani zlatni dvoglavi orao na crvenom polju, oružan žezlom u lijevoj i šarom u desnoj kandži, dok mu je na grudima štit. U štitu se nalazi lav koji hoda po zelenoj površini na plavoj pozadini.
Porijeklo grba
Grb Republike Crne Gore je praktično isti kao i grb porodice Petrović odnosno kraljevine Crne Gore, dok se jedina razlika ogleda u boji dvoglavog orla koji je od 2004. godine zlatne umjesto dotašnje srebrne boje. Žezlo i šar se pojavljuju u grbu Petrovića i preuzeti su iz Ruskog grba, koji ih je preuzeo iz Bizantije. Lav u hodu je autentični znak Petrovića i mogli bismo ga slobodno smatrati njihovim grbom, pošto je bijeli (srebrni) dvoglavi orao Crnogorski simbol.
Adidas Grand Prix 2014.
Adidas Grand Prix 2014. bio je 9. izdanje godišnjeg atletskog mitinga Adidas Grand Prix u New York Cityju i 6. stanica Dijamantne lige 2014.
Ratno zrakoplovstvo i protivzračna odbrana Bosne i Hercegovine
Zrakoplovstvo raspolaže s tri aerodroma i to u Sarajevu, Banjoj Luci i Mostaru. Zrakoplovstvo se nalazi pod kontrolom NATO-a i EUFOR-a i ima najmanji budžet od svih zračnih snaga u Evropi.
Historija
Histrorija započinje polovinom 2001. godine, kada je Predsjedništvo BiH izrazilo jasan stav i opredjeljenje za ukključivanje BiH u europske i euroatlanske integracije i NATO program Partnerstvo za mir. Početkom 2004. godine, započinje reforma odbrane BiH, i prva zajednička kolektivna vježba jedinica VRS i VF BiH, u kojoj su uzeli učešće i letački elementi entitetskih vojski. Tokom 2005. i 2006. godine teku završne pripreme u formiranju jedinstvenih Oružanih snaga na nivou BiH. Početkom 2007. godine, ubrazno se raspoređuju komande i jedinice, vrši odabir personala, stiče se povjerenje i priprema za prvo postrojavanje. Prvo postrojavanje Brigade zračnih snaga i protivzračnih snaga desilo se 17. septembra 2007. godine, u kasarni Zalužani, Banja Luka.
Nogometna reprezentacija Njemačke
Nogometna reprezentacija Njemačke predstavlja Njemačku na međunarodnim nogometnim takmičenjima i pod kontrolom je nogometnog saveza Njemačke (Deutscher Fußball-Bund – DFB).
Grb Češke
mini|desno|200px|Grb Češke
Nogometna reprezentacija Njemačke
Historija
Krovna institucija njemačke nogometne reprezentacije je Njemački nogometni savez (DFB). Svoju prvu zvaničnu utakmicu odigrali su 5. aprila 1908. protiv reprezentacije Švicarske. Do danas su osvojili 4 naslova svjetskog prvaka (1954, 1974, 1990 i 2014.) i poslije Brazila je najuspješnija reprezentacija svijeta.
Bikuspidalni zalistak
mini|desno|300px|Dijagram ljudskog srca Bikuspidalni zalistak (lijevi atrioventrikularni zalistak ili mitralni zalistak) je zalistak u srcu koji se nalazi između lijeve pretkomore i lijeve komore. Naziv mitralni dolazi od sličnosti zaliska sa mitrom, biskupskom kapom.
Nogometna reprezentacija Njemačke
Historija
Njemačka je do sada preskočila samo dva turnira (1930 i 1950.), a podatak da je od 1954. godine i prve titule na apsolutno svakom SP igrala četvrtfinale govori da se radi o ekipi specijalno montiranoj za velika takmičenja. Sa time se slaže i statistika. Njemačka ima četiri titule na SP, četiri puta je bila druga i četiri puta treća. Biti dobar u Njemačkoj znači biti najbolji pa je to standard od koga se ne odstupa ni kada je u pitanju nogomet. Migracije i činjenica da je Njemačka obećana evropska zemlja iznjedrili su veliki broj imigranata u timu, što je sve normalnija pojava u gotovo svakoj reprezentaciji u Evropi.
Bikuspidalni zalistak
Funkcija
Bikuspidalni zalistak služi za usmjeravanje krvi iz lijeve pretkomore u lijevu komoru. Prilikom sistole pretkomore ovaj zalistak je otvoren. Na kraju sistole pretkomore, odnosno dijatostole komore, ovaj zalistak se zatvara sprečavajući tako povratak krvi u pretkomoru i stoji zatvoren tokom trajanja sistole lijeve komore.
Nogometna reprezentacija Njemačke
Trenutni sastav
Spisak igrača učesnika na EP 2016. Broj nastupa i golova za nacionalni tim prikazan je pred početak prvenstva.
Bikuspidalni zalistak
Anatomija
Bikuspidalni zalistak se sastoji od dva zaliska koji zatvaraju atrioventrikularni otvor. Otvor je okružen fibroznim prstenom. Zalisci su povezani sa zidom lijeve komore pomoću chordae tendineae, da bi se spriječilo njihovo uvrtanje u pretkomore.
Nogometna reprezentacija Njemačke
Selektori
Posljednja izmjena: 7. april 2014.
Statistika igrača
Zadnja izmjena 16. juli 2014. {{legend|#CFECEC|Aktivni reprezentativci|border=#AAAAAA}}
Vrijeme u Brazilu
mini|300x300piksel|[[Ljetno računanje vremena|Vremenske zone ljetnog računanja vremena od novembra do februara (uključujući ljeto južne hemisfere).
]]
Vrijeme u Brazilu se računa kao standardno vrijeme, i država je (uključujući njena morska ostrva) podijeljena na četiri standardne vremenske zone: UTC−02:00, UTC−03:00, UTC−04:00 i UTC−05:00.
Samo jedan dio Brazila koristi ljetno računanje vremena, ili "ljetno vrijeme", kako se ono službeno naziva. Ova područja su područja južnih, jugoistočnih i srednjozapadnih brazilskih saveznih državA.
Brasílijsko vrijeme +1 (UTC−02:00)
Jeste standardna vremenska zona samo za nekoliko pomorskih Atlantskih ostrva. Jedino takvo ostrvo sa stalnim stanovništvom je Fernando de Noronha, sa 2,837 stanovnika (proračun iz 2013.), što je 0.0014% populacije Brazila. Ostala ostrva (Trindade, Martim Vaz, atol Rocas i arhipelag Svetog Petra i Svetog Pavla) su ili potpuno nenastanjena, ili imaju male sezonske rotirajuće garnizone brazilske mornarice, ili timove naučnika.
Tvrdokrilci
Tvrdokrilci (lat. Coleoptera je red u nadredu Endopterygota, razred Insecta. Sa oko 400.000 vrsta, ovo je najveći red, koji obuhvata gotovo 40% opisanih insekata i 25% svih poznatih životinjskih oblikas; učestalo se opisuju i nove vrste. Najveća od svih  porodica, Curculionidae, uključujr nešto oko 83.000 vrsta. U anglofonskom jezičkom području, za ove insekte uobičajen je naziv bube (beetles, po čemu je, u transformiranom transkriptu,  odabrao ime i legendarni liverpulski bend Beatles (Bitlsi)
Pronađena u gotovo svim tipovima staništa, osim mora i polarnih regija, one međusobno komuniciraju sa svojim ekosistemima: često se hrane biljkama i gljivama, razgrađuju životinje i posadite krhotine i jedu ostale beskičmenjake. Neke vrste su ozbiljne poljoprivredne štetočine, poput krompirove zlatice, dok druge poput Coccinellidae (bubice ili dame) jedu lisne uši, insekte, thrips i drugih insekata koji usisavaju biljke i koji oštećuju usjeve.
Bube obično imaju posebno tvrd egzoskelet uključujući elitre, mada neki poput rovca imaju vrlo kratke, dok smrdibuba ima mekše. Općenito, anatomija tvrdokrilaca je prilično ujednačena i tipska za insekte, iako ima i nekoliko primjera sa novostima, poput adaptacije za stavljanje mjehurića zraka ispod elitre za upotrebu dok  rone. Tvrdokrilci su endopterigotnI, što znači da imaju potpunu metamorfozu, s nizom vidljivih i relativno naglih promjena u tjelesnoj strukturi između presvlačenja i odrastanja nakon relativno nepokretnog stadija lutke. Neki imaju uočljiv seksualni dimorfizam, sa mužjacima koji imaju enormno uvećane mandibule, koje koriste za borbu protiv drugih mužjaka. Mnogi su aposematični, sa svijetlim bojama i znacima koji upozoravaju na njihovu toksičnost, dok su drugi bezopasni sa batezijskom mimikrijom. Mnogi, uključujući i one koji žive na pješčanim mjestima, imaju efektivnu kamuflažu. Trvdokrilci imaju istaknuto mjesto  u ljudskoj kulturi, od balegara Scarabideae) drevnog Egipta do buba u umjetnosti, a  koriste se i  kao kućni ljubimci ili  borbama  insekata, za zabavu i kockanje. Mnoge skupine buba svijetlo su i privlačno obojene, čineći ih privlačnim za  kolekcije i ukrasne izložbe. Preko 300 vrsta se koriste kao hrana, uglavnom kao larve ; vrste koje se široko konzumiraju uključuju larve uzgajanih  glista i Dynastinae. Međutim, najveći uticaj na ljudski život imaju u  poljoprivredi, šumarstvo i povrtlarstvu, gdje mogu biti velike i štetočine. Većina tvrdokrilaca, međutim, ne uzrokuje ekonomsku štetu i mnoge su korisne pomažući u kontroli insekata štetočina. thumb|250px|Carabus auratus u lovu na [[kišna glista|kišnu glistu.]]
Etimologija
thumb|Coleoptera u Gradskom muzeju, [[Karlsruhe, Njemačka]] Taksonomsko ime, Coleoptera, dolazi od grčkog κολεόπτερος – koleopteros, grupnog termina koji je Aristotel dao za elitre, očvrsnute pločice slične štitovima, iza krila koleos = omotač  +  pteron = krilo. Englesko ime beetle dolazi od starogengleske reči bitela, bitela, bītan = lupež, životinja koja ujeda.
Plan građe
Obilježavajuće svojstvo Coleoptera je modifikacija prednjeg par krila u čvrsta, sklerotizirana pokrilca (elitre), koja su gornji tjelesni pokrov. Ova osobenost ih izdvaja od drugih redova insekata. Ispod pokrilaca nalaze se naborana i savijena membranozna zadnja krila, koja služe za letenje, dok pokrilca pri letu imaju funkciju kormilarenja.