cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Albinov protivgambit
Ovo otvaranje je ne tako česta odbrana protiv Daminog gambita. U zamjenu za gambitnog pješaka crni ima "klin" u centru na d4 i stječe neke šanse za napad. Bijeli će često pokušati vratiti pješaka u podesnom trenutku kako bi stekao pozicijsku prednost.
Historija
Iako je ovo otvaranje prvi odigrao Cavallotti protiv Salviolija na turniru u Milanu 1881, nazvano je po Adolfu Albinu, koji ga je upotrijebio protiv Laskera u New Yorku 1893. Iako se ne igra često na majstorskom nivou, ruski velemajstor Aleksandar Morozevič igrao ga je sa dosta uspjeha u skorije vrijeme.
Fara (Kostel)
mini|280px|Fara, rimokatolička crkva "Marijino vnebovzetje" Fara je naseljeno mjesto u sastavu općine Kostel, regija Jugoistočna Slovenija, Slovenija.
Albinov protivgambit
Glavna varijanta
Glavna varijanta nastavlja se: 4. Sf3 Sc6 (4...c5 dozvoljava 5. e3 zato što crni više ne može dati šah lovcem) i sada su osnovne opcije bijelog 5. a3, 5. Sbd2 i 5. g3. Možda najsigurniji pokušaj bijelog da dođe do prednosti jeste da kraljevog lovca izvuče na bok sa 5. g3, praćeno potezima Lg2 i Sbd2. Crni će često napraviti veliku rokadu. Tipični nastavak je 5. g3 Le6 6. Sbd2 Qd7 7. Lg2 0-0-0 8. 0-0 Lh3.
Fara (Kostel)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Kočevje.
Albinov protivgambit
Laskerova zamka
Crni pješak na d4 jači je no što možda izgleda. Nepažljiv potez 4. e3? može dovesti do Laskerove zamke. Nakon 4...Lb4+ 5. Ld2 dxe3, 6. Lxb4?? je grubi previd: 6...exf2+ 7. Ke2 fxg1=S+ i crni dobija. Laskerova zamka je poznata zato što se potpromocija rijetko viđa u praktičnoj igri.
Fara (Kostel)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Fara je imala 41 stanovnika.
Albinov protivgambit
Spaskijeva varijanta
U Spaskijevo varijanti bijeli igra 4. e4 kako bi iskoristio činjenicu da se uzimanje en passant mora izvršiti odmah nakon prolaska protivničkog pješaka pored njega. Dakle, sada nakon 4...Lb4+ 5. Ld2 uzimanje en passant (...dxe3) više nije dostupno crnom.
Rožnjačni keratocit
thumb|Kretanje keratocita Rožnjačni keratociti ili rožnjačini fibroblasti su specijalizirani fibroblasti rožnjačine strome. Ovaj sloj rožnjače, koji čini oko 85-90% njene debljine, građen je od visoko pravilnih kolagenskih lamela i komponenti vanćelijskog matriksa. Keratociti imaju glavnu ulogu u održavanju prozirnosti, zarastanju rana i sintezi njenih sastavnih dijelova. U neporemećenoj rožnjači, keratociti ostaju uspavani, a aktiviraju se nakon bilo kakve ozljede ili upale. Neki keratociti ostaju u osnovi mjesta povrede, čak i lakše, prolazeći kroz apoptozu odmah nakon povrede.
Bilo koja greška u precizno podešenom procesu ozdravljenja može zamagliti rožnjaču, a prekomjeran broj keratocitnih apoptoza može biti dio patoloških procesa u degenerativnim poremećajima rožnjače, kao što je keratokonus. Ova razmatranja traže dodatna istraživanja o funkcijama ovih ćelija.
Porijeklo i funkcije
Keratociti su razvojno izvedeni iz kranijalnog dijela ćelija nervnog grebena, odakle prelazi u mezenhim. U nekim vrstama migracija iz nervnog grebena se javlja u dva talasa, sa prvim koji označava rođenje endotela rožnjače, a drugi talas daje epitel koji luči stromske ćelije bez osnovne podloge. U drugim vrstama obje grupe ćelija dolaze iz jednog talasa migracija. Kada se nađu u stromiu, keratociti pokreću sintezu molekula kolagena različitih vrsta (I, V, VI) i keratan-sulfata. Do trenutka otvaranja oka nakon rođenja širenje keratocita još nije završeno, a većina njih je u stanju mirovanja.
Pri kraju razvoja oka, u rožnjaći se uspostavlja međusobno povezana mreža keratocita, s međusobnim kontaktnim vezama dendrita susjednih ćelija. Mirni keratociti sintetiziraju takozvane kristaline, poznate prije svega zbog njihove uloge u građi sočiva. Smatra se da kristalini rožnjače, poput objektiva, pomažu u održavanju transparentnosti i optimalnoj refrakciji.
Oni su također i dio antioksidansne odbrane rožnjače. Ljudski keratociti ispoljavaju kristeline ALDH1A1, ALDH3A1, ALDH2 i TKT. Za različite vrste organizama postoje specifićni tipski kristalini.
Prema jednoj studiji, prosječna gustina keretocita u ljudskoj stromi je oko 20.500 ćelija u mm3, ili 9.600 u cilindru presjeka 1 mm2. Najveća gustoća je uočena u gornjh 10% strome. Broj keratocita sa starošću opada po godišnjoj stopi od oko 0,45%.
Nakon povrede rožnjače, neki keratociti koji dožive apoptozu, podstiču signalizacijske molekule na lučenje u gornjim slojevima, kao što su IL1 alfa i TNF-alfa. |Ostali susjedni keratociti, kada djeluju na podsticaj iste molekule, postaju aktivni, umnožavaju se i počinju sintezu matriksnih metaloproteinaza za obnovu tkiva. Ove aktivirane su u različitim izvorima označene kao "aktivni keratociti" ili "fibroblasti" ili se za njih kaže da preuzimaju "popravak fenotipa". Nakon teže povrede ili u naprednim fazama procesa ozdravljenja, niz keratocita pretvara se u miofibroblaste koji aktivno izlučuju dijelove vanćelijskog matriksa. Smatra se da je ova transformacija uzrokovana pomoću TGF-beta. Čim se bazna membrana rožnjačinog epitela obnovi, priliv TGF beta u strome drastično se smanjuje i miofibroblasti nestanu. Nakon toga ostatak keratocita uskoro nastavlja još neko vrijeme da preoblikuje vanćelijski matriks, lučenjem IL1-alfa, kako bi održali funkciju "popravke fenotipa."
Apoptoza keratocita i u stanju mirovanja i/ili aktivnom stanju, je proces koji privlači posebnu pažnju. U zdravoj rožnjači programirana ćelijska smrt je rijetka pojava, ali odmah nakon ozljede u najvišem sloju keratocita direktno pod povrijeđenim ćelijama dešavaju se apoptoze.
Tako brza reakcija objašnjava se potrebom da se zaustavi moguća infekcija i njeno širenja u rožnjaču, jer bi s obzirom na ograničenja očnog imunskog sistema potrajalo i do nekoliko sati da imunske ćelije dođu na mjesto povrede.
U normalnim okolnostima, nedostatak keratocita se postepeno obnavlja putem mitoza susjednih ćelija. Apoptoza je uočena nakon očnih operacija, uključujući i keratotomiju i lasersku hirurgiju, te može imati ulogu u rezvoju postoperacijskih komplokacija.
Klinički značaj
thumb|Imunoreaktivnost [[Alkohol-dehidrogenaza|alkohol-dehidrogenaze u zdravoj rožnjači (vrh), pri  Fuchsovoj distrofiji i keratokonusnoj rožnjači. Diaminobenzidinsko bojenje keratocita na poprečnom presjeku rožnjače, iz: Mootha et al., 2009. ]]
Prema jednoj studiji, broj keratocita kod pacijenata ima opadajuću razinu u jednom od podoblika alkohol-dehidrogenaze, koji luči značajno manje superoksid-dismutaze 3, u odnosu na ostale.
ERCC2
ERCC2 ili XPD jest protein koji je kod ljudi kodiran genom XPD sa hromosoma 19. Uključen je u transkripcijski spregnuti ekscizijski popravak nukleotida.
Gen XPD (ERCC2) kodira iRNK od 2,3 kb koja sadrži 22 egzona i 21 intron. XPD protein sadrži 760 aminokiselina i polipeptid je veličine 87 kDa. Defekti ovog gena mogu dovesti do tri različita poremećaja: sindrom sklon raku xeroderma pigmentosum, komplementarne grupe D, fotosenzitivnoj trihotiodistrofiji i Cockayneovom sindromu.
Baš kao i XPB, XPD je dio inicijacijskog faktora TFIIH ljudske transkripcije i ima aktivnost zavisnu od ATP-helikaza. Pripada potporodici RAD3/XPD helikaza.
XPD je neophodan za održivost ćelija. Delecija XPD kod miševa je smrtonosna za razvoj embriona.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 760 aminokiselina, a molekulska težina  86.909 Da.
Posljedice mutacija u ERCC2
Protein ERCC2/XPD učestvuje u popravku ekscizije nukleotida i koristi se u odmotavanju dvostruke spirale DNK ,nakon što je oštećenje prvobitno identifikovano. Popravak ekscizijom nukleotida je put u više koraka koji uklanja širok raspon različitih oštećenja koja narušavaju normalno uparivanje baza. Takva oštećenja uključuju glomazne hemijske adukte, pirimidinske dimere izazvane ultraljubičastim zracima i nekoliko oblika oksidativnog oštećenja. Mutacije u genu ERCC2/XPD mogu dovesti do različitih sindroma, bilo xeroderma pigmentosum (XP), trihotiodistrofija (TTD) ili kombinacije XP i TTD (XPTTD), ili kombinacije XP i Cockayneov sindrom (XPCS). I TTD i CS pokazuju karakteristike preranog starenja. Ove karakteristike mogu uključivati senzorinervnu gluhoću, degeneraciju mrežnjača, hipometilaciju bijele tvari, kalcifikaciju centralnog nervnog sistema, smanjeni rast i kaheksiju (gubitak potkožnog masnog tkiva). XPCS i TTD fibroblasti iz ERCC2/XPD mutantnih ljudi i miša pokazuju dokaze neispravnog popravljanja oksidativnih oštećenja DNK koja mogu biti u osnovi simptoma segmentnog progeroida (preuranjenog starenja)
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice, selo Raonići, općina Višegrad, proglašeni su za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik čini prahistorijski tumulus i nekropola sa 12 stećaka.
ERCC2
ERCC2 i popravak ekscizije nukleotida
Protein pod nazivom XPD eksprimiran je prema uputama ERCC2 gena. XPD protein je neizostavan deo kompleksa općeg transkripcijskg faktora IIH (TFIIH), koji je grupa proteina. Dvije vitalne funkcije TFIIH kompleksa su transkripcija gena i popravak oštećene DNK. Uz pomoć transkripcije gena, TFIIH kompleks može kontrolirati funkcioniranje mnogih različitih gena u tijelu, a XPD protein djeluje kao stabilizator. XPB je još jedan protein u kompleksu općeg faktora transkripcije IIH (TFIIH) i napravljen je od gena ERCC3, koji djeluje u koordinaciji sa XDP proteinom, kako bi započeo proces transkripcije gena.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Lokacija
Naselje Kaoštice se nalazi na desnoj strani Drine u blizini Međeđe, od općine Višegrad udaljeno je 12 km vazdušne linije u pravcu jugozapada. Raonići su zaseok iznad Kaoštica.
ERCC2
ERCC2 i popravak ekscizije nukleotida
Ultraljubičasti zraci koji izlaze iz Sunca, razne opasne hemikalije, štetna zračenja, poznati su parametri za sabotažu DNK. Normalna i zdrava ćelija imaju sposobnost da popravi oštećenja DNK prije nego što počnu problemi zbog oštećene DNK. Ćelije koriste popravku ekscizijom nukleotida da poprave oštećenu DNK. Kao dio procesa, dvolančana DNK koja okružuje oštećenje je odvojena kompleksom TFIIH. Protein XPD djeluje kao helikaza i pomaže u procesu popravka ekscizijom nukleotida, vezivanjem za specifične regije DNK i odmotavanjem dva spiralna lanca DNK. Ovo otkriva oštećeni protein koji omogućava drugim proteinima da uklone oštećeni dio i zamjene oštećeno područje ispravnom DNK.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Područje sela Kaoštica ušlo je 1373. godine u sklop srednjovjekovne bosanske države, kada su oblasni gospodar Lazar Hrebeljanović (oko 1370. do 1389) i bosanski ban, kasnije kralj Tvrtko I Kotromanić (1353-1391) u borbama pobijedili Nikolu Altomanovića i podijelili njegovu zemlju. Sjeverna oblast do samog ušća Lima u Drinu sa utvrđenim gradovima Dobrunom, Rudnikom i Užicem pripala je knezu Lazaru, a ban Tvrtko pripojio je bosanskoj državi srednji dio tog područja, te Podrinje i Polimlje, sve do iza Prijepolja.
ERCC2
ERCC2 i xeroderma pigmentosum
Xeroderma pigmentosum (XP) povezana je s nedostatkom mehanizma popravka DNK i visokom osjetljivošću na rak. Lagana insuficijencija u mehanizmu popravka DNK može dovesti do razvoja raka. Neki karcinomi su prepoznati uz pomoć odnosa između jednonukleotidnog polimorfizma i gena. XPD protein koga proizvodi gen ERCC2 ima važnu ulogu u procesu transkripcije i ćelijske smrti, a poznat je i po putu popravke ekscizije nukleotida. Različite studije iz literature su pregledale korelaciju između polimorfizama u ERCC2 i smanjene efikasnosti popravka DNK i njihovog uticaja na razvoj karcinoma, kao i interakciju sa izloženošću okoline.
Drugi najčešći uzrok pigmentne kseroderme u Sjedinjenim Državama su mutacije gena ERCC2, od kojih je više od dvadeset pet uočeno kod ljudi s ovom bolešću. Xeroderma pigmentosum nastaje kada gen ERCC2 sprječava kompleks TFIIH da konstruktivno popravi oštećenu DNK.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Nakon smrti kralja Tvrtka I vlast u gornjem Podrinju i donjem Polimlju su preuzela dva oblasna gospodara: knez Pavle Radenović Pavlović († 1415. godine), osnivač vlastelinske porodice Pavlovića i veliki vojvoda Sandalj Hranić († 1435.godine), član porodice Kosača.
ERCC2
ERCC2 i xeroderma pigmentosum
Posljedično, sva deformiranost se skuplja unutar DNK, sabotira mehanizam popravka i rezultira kancerogenim ili mrtvim ćelijama. Stoga su ljudi koji pate od pigmentne kseroderme vrlo osjetljivi na ultraljubičaste zrake sunčeve svjetlosti zbog problema s popravkom DNK.
Dakle, kada UV-zrake oštete gene, ćelija raste i dijeli se na nekontroliran način i vrlo je sklona da bude kancerogena. Xeroderma pigmentosum ima visok rizik od razvoja karcinoma kože i očiju jer su to područja koja su najviše izložena suncu. Xeroderma pigmentosum uzrokovana mutacijama ERCC2 povezana je s brojnim razvojnim neurološkim poremećajima koji uključuju gubitak sluha, lošu koordinaciju, problee s pokretljivošću, nedostatak intelektualnih sposobnosti, teškoće u govoru, hodanju, gutanju hrane i napade.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Pavlovići su držali uski pojas s desne strane Drine od ušća Lima sa Višegradom i Dobrunom. Tim područjem vladaju poslije smrti Pavla Radenovića njegovi sinovi Petar Pavlović († 1420. godine) i Radoslav Pavlović († 1441. godine), konačno Radoslavljev sin vojvoda Ivaniš († 1450.godine).
ERCC2
ERCC2 i xeroderma pigmentosum
Istraživanja sumnjaju da su ove neurološke abnormalnosti posljedica nakupljanja oštećenja DNK, uprkos tome što mozak nije bio izložen ultraljubičastim zracima. I drugi faktori mogu uzrokovati oštećenje DNK u nervnim ćelijama.
Agoga
Agoga je bila rigorozni režim obrazovanja i treninga obavezan za sve muške stanovnike Sparte, osim za prvorođene sinove iz vladajućih porodica Euripontida i Agiada. Trening je uključivao vojne vježbe (npr. tolerancija na bol), lov, plesanje, pjevanje i društvene nauke, sve to uz kultivisanje lojalnosti ka spartanskoj državi. Agoga, što na starogrčkom jeziku znači njega, predstavljala je sistem odgoja spartanske omladine.
ERCC2
Interakcije
Pokazalo se da je ERCC2 u interakciji sa:
Agoga
Prema narodnim predajama, instituciju agoge uveo je čuveni spartanski zakonodavac Likurg, mada je uvriježeno mišljenje da porijeklo agoge potiče između 7. i 6. stoljeća prije nove ere, kada je država trenirala muško stanovništvo u dobu od 7. do 21. godine života.
Cilj ovog sistema bio je proizvesti fizički i moralno jake mušakrce koji bi služili u spartanskoj vojsci. Ohrabrivani su konformitet i važnost spartanske države iznad interesa pojedinca i na taj način je stvorena buduća spartanska elita. Muškarci su postali zid Sparte pošto je Sparta bila jedini starogrčki polis koji nije imao odbrambenih zidova jer su isti bili uništeni na osnovu Likurgovog naloga. Disciplina je bila stroga, a muškarci su bili ohrabrivani da se međusobno bore kako bi odredili ko je najjači u grupi.
Roland Garros 2015 – juniorke
Titulu je branila Darja Kasatkina, ali je odlučila ne učestvovati ove godine.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Poslije Ivaniša tim područjem vladaju njegova braća vojvoda Petar i knez Nikola Pavlović do 1463. godine. U području Drine i ušća Lima u Drinu, Pavlovići su držali s lijeve strane Drine grad Brodar, dok se na desnoj strani Drine u njihovom posjedu nalazila planina Bujak, na samoj granici rudske i višegradske općine. Tu je 29. septembra 1447. godine Ivaniš Pavlović izdao povelju, kojom potvrđuje Dubrovčanima trgovačke povlastice, a završava riječima: »na planini na Bujaku prema našem gradu Brodaru«.
Roland Garros 2015 – juniorke
Nova pobjednica postala je Paula Badosa Gibert savladavši u finalu Anu Kaljinsku rezultatom 6–3, 6–3.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
U području planine Bujaka, a u blizini sela Mramor, Ivaniš i njegova braća imali su svoj dvor i upravo je tu pisana spomenuta povelja.
Domanjševci
mini|280px|Domanjševci, luteranska crkva Domanjševci su naseljeno mjesto u sastavu općine Šalovci, regija Pomurska, Slovenija.
Roland Garros 2015 – juniorke
Nositeljice
• 2
Domanjševci
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Murska Sobota.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Porodica Kosača, odnosno herceg Stjepan Kosača držao je u svom posjedu čitavu lijevu stranu Lima od Komorana, južno od Prijepolja pa do samog ušća Lima u Drinu, a na desnoj strani te rijeke grad Miloševac i vjerovatno ugao između lijeve obale Uvca i Lima. A. Bejtić navodi da se posjed Kosača širio na desnoj strani Lima i nizvodno od ušća Uvca. U prilog tome navodi naziv toponima Sandaljeva kosa u sastavu sela Bijelo Brdo, što govori da su Pavlovići u svom posjedu na desnoj obali Drine držali samo uski pojas, koji je u istočnom pravcu vodio između Dobruna i Bijelog Brda. Posjed Pavlovića na desnoj strani Drine bio je identičan onom koji je imao knez Lazar 1373. godine, kao sjeverni dio Altomanovića zemlje.
Domanjševci
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Domanjševci su imali 278 stanovnika.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Historija
Nakon zauzimanja bosanskog kraljevstva od strane Osmanskog carstva, u blizini Međeđe, iznad ušća Lima na lijevoj strani Drine, na prostoru istoimenog srednjovjekovnog grada formirana je nahija Brodar.
U povelji vojvode Ivaniša Pavlovića izdatoj Dubrovčanima 29. septembra 1442. godine knez Juraj, sin Radosava Vladimirića, potpisao se u svojstvu svjedoka umjesto svoga brata kneza Radoja, što se izričito naglašava riječima;  » ... i ne namiri tui knez' Radoje Radosava Vladimirića na negovo sije misto zakle se brat' negov knez' Jurai.«
Pored srednjovjekovnih isprava u kojima se spominju članovi porodice Vladimirić-Radosalić, ćirilski natpis urezan na stećku nekropole Čaplja, također u Kaošticama, govori da je ispod nadgrobnika sahranjen Juraj brat Radojev. Natpis u transliteraciji gsi; + A se leži Juraj (kon'=kod) Radoja, svoga gospodičića, a u transkripciji glasi: + A se leži Juraj (kon'=kod) Radoja, svoga gospodičića. Pisar Radoja naziva gospodičićem (vlastelinom), poput pisara iz Dubrovnika, dok uz Jurja nema titule.
Iz navedenog se vidi da su braća knezovi Radoje i Juraj bili sinovi Radosava Vladimirića, poslanici vojvode Ivaniša Pavlovića. Knez Radosav Vladimirić je stalno služio na dvoru knezova Pavlovića. Knez se u tom svojstvu spominje 31. XII 1427. godine, a njegov sin Jurko (Juraj) Vladimirić 25. X 1432. godine. U potvrdi vojvode Petra i brata mu kneza Nikole Pavlovića Dubrovčanima, od 15. VI 1454. godine, pojavljuje se kao svjedok knez Juraj Radosalić. Pod prezimenom Radosalić Marko Vego podrazumijeva Vladimiriće. Iz navedenih pisanih dokumenata i natpisa Jurja Vladimirić-Radosalića iz Kaoštica, može se zaključiti da je knez Radoje Vladimirić- Radosalić umro iza 29. IX 1442. godine, a knez Juraj Vladimirić- Radosalić, iza 15. VII 1454. godine. Na takav zaključak upućuje i sadržaj natpisa na stećku sa lokaliteta Čaplja u Kaošticama. Sve navedeno upućuje na činjenicu da je porodica Vladimirić- Radosalić bila porijeklom iz Kaoštica (Koštice) kod Međeđe.
Na osnovi podatka u literaturi, uočava se činjenica da područje Kaoštica u srednjem vijeku, nije ulazilo u sastav zemlje Pavlovića, ali istovremeno na osnovi spomenutih srednjvojekovnih isprava, doznaje se da su članovi porodice Vladimirić- Radosalić knezovi nižeg reda na dvoru Pavlovića. Sadržaj natpisa sa nadgrobnika pod kojim je sahranjen Juraj, na lokalitetu Čaplja u Kaošticama, upućuje na činjenicu da su knez Radosav Vladimirić i njegovi sinovi Radoje i Juraj porijeklom iz Kaoštica (Koštice) kod Međeđe.
Postavlja se pitanje da li je granica zemlje Pavlovića i prije ušća rijeke Lim u Drinu prelazila na desnu obalu Drine i obuhvatala područje sela Kaoštice, odnosno kakav status su uživali članovi porodice Vladimirić-Radosalić na dvoru Pavlovića, ako se zna činjenica da područje kojim su upravljali nije bilo u sklopu zemlje Pavlovića.
Opis
Prahistorijske grobne gomile (tumulusi) u Bosni i Hercegovini su poznati pod različitim nazivima (gomila, kamena gomila, gromila, grobna gomila, umka, humka, unjka, zaspa). Spadaju među najbrojnije prahistorijske objekte s osnovnom koncentracijom u južnoj Bosni, Podrinju i Hercegovini, a sporadično se pojavljuju i u centralnoj i sjevernoj Bosni. Tumulusi predstavljaju nasute objekte po pravilu kružne osnove (ponekad i eliptične), prvobitno najvjerovatnije kupastog oblika, a sačuvani su najčešće u obliku više ili niže kalote. Podizani su od zemlje kombinacijom zemlje i kamena, a u tipično kraškim krajevima od kamena (osim onih u poljima). Izuzimajući tumuluse u fortifikacionoj funkciji (tzv. limitni tumuli u okviru gradinskog fortifikacionog sistema) kao i one u funkciji kultnih objekata – zaspa, najveći dio tumulusa su sepulkralni objekti s jednom ili više sahrana koje opet mogu biti funkcionalno povezane (sahrane iz iste hronološke faze u porodičnom ili rodovskom tumulusu) ili pak iz različitih faza istog perioda. Nerijetko se susreću i sahrane iz različitih epoha (npr. naknadne sahrane iz rimskog doba ili čitave srednjovjekovne nekropole na prahistorijskim tumulusima).
U nauci je utvrđeno da grobne gomile na prostoru Bosne i Hercegovine pripadaju prahistorijskim Ilirima, pa se stoga i nazivaju ilirskim tumulima.
U sjevernom dijelu lokaliteta, na najvišoj tački, nalazi se tumulus promjera od oko 3,5 m. U određenim dijelovima vidljivi su u krug postavljeni kamenčići od 10–30 cm. Kamenje je iste vrste u cijelom obimu tumulusa. Stećci su poredani u nizu od sjevera ka jugu, a orijentirani su u pravcu zapad – istok. Pripadaju vrsti položenih kamenih monolita razvrstanih u tri forme; ploča, sanduk i sljemenjak. Njihovo umjetničko oblikovanje očituje se u formi i ukrasu. Na ovoj nekropoli postignut je visoki nivo estetske vrijednosti forme: pojedini stećci imaju relativno velike dimenzije. Osnovni umjetnički kvalitet stećaka predstavljaju ukrasi izvedeni u visokom reljefu i udubljivanju. Od ukupno 12 spomenika (4 ploče, 2 sanduka i 6 sljemenjaka), ukrašena su tri: sljemenjak br. 3, ploča br. 4. i sanduk br. 10. Njihovi ukrasni motivi su: cik-cak linija, bordura od povijene loze, dvostruka spirala, vodenica, polumjesec, jabuka, figuralna predstava konjanika koji kopljem ubija velikog zmaja koji je napao prestrašenu žensku osobu, motiv zmaja u krugu, djedovski štap i simbol za koji je moguće pretpostaviti da se radi o nekoj vrsti simetrično postavljenih spirala sa ručkama. Stećci su fino obrađeni, dijelom utonuli u zemlju i prevrnuti.
Stanje spomenika
Prahistorijska grobna gomila (tumulus) je kružnog oblika, rađena kombinacijom kamena i zemlje. Nalazi se u sjevernom dijelu lokaliteta, na najvišoj tački, sa promjerom oko 3,5 m. U određenim dijelovima vidljivi su u krug postavljeni kamenčići od 10–30 cm. Kamenje je iste vrste u cijelom obimu tumulusa. Sa istočne strane prolazi lokalni makadamski put. U dijelovima koji su niži i bliži zemlji gomila je obrasla travom, dok se oko nje nalazi nisko rastinje i veće drveće. Osim kamena koji je postavljan u kružnom toku, na vrhu se ne primjećuju bilo koji drugi ostaci grobnice.
Stećak br. 1 – sljemenjak sa postoljem, bez ukrasa, fino obrađen, utonuo sa zapadne čeone strane, obrastao mahovinom i lišajevima, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 127x40x40 cm; dimenzije postolja su: 60x50x14 cm.
Stećak br. 2 – sljemenjak bez ukrasa, fino obrađen, utonuo i nagnut na bočnu sjevernu stranu, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 104x44x35 cm.
Stećak br. 3 – sljemenjak, ukrašen, obrastao mahovinom i lišajevima, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 172x52x44 cm.
Na zapadnoj čeonoj strani nalazi se motiv dvostruke spirale rađene tehnikom udubljivanja. Ispod krovne plohe, dužinom južne bočne strane, pruža se dvostruka cik-cak spirala, također rađena tehnikom udubljivanja. Na istočnoj čeonoj strani nalazi se motiv za koji se može pretpostaviti da se radi o nekoj vrsti simetrično postavljenih spirala sa ručkama.
Stećak br. 4 – ploča sa postoljem i sa ukrasom, obrasla mahovinom, lišajevima i niskim rastinjem, orijentirana u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 180x57x30 cm.
Na gornjoj površini, na zapadnoj strani nalazi se motiv vodenice, rađen tehnikom udubljivanja.
Stećak br. 5 – ploča, većim dijelom utonula, obrasla mahovinom i lišajevima, orijentirana u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 150x43x4 cm.
Stećak br. 6 – sljemenjak sa postoljem, bez ukrasa, obrastao mahovinom i lišajevima, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 140x38x44 cm; dimenzije postolja su: 165x55x8cm.
Stećak br. 7 – sljemenjak sa postoljem, bez ukrasa, obrastao mahovinom, lišajevima i rastinjem, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 175x54x53 cm; dimenzije postolja su: 194x65x2 cm.
Stećak br. 8 – ploča bez ukrasa, utonula sa sjeverne strane, obrasla mahovinom i lišajevima, orijentirana u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 175x68x6 cm.
Stećak br. 9 – sljemenjak sa postoljem, bez ukrasa, obrastao mahovinom, lišajevima i rastinjem, skliznuo niz odron i oboren na jugoistočnu bočnu stranu, zbog čega nije in situ, orijentiran u pravcu jugozapad – sjeveroistok; dimenzije stećka su: 161x39x81 cm; dimenzije postolja su: 200x60x30 cm.
Stećak br. 10 – sanduk bez postolja, ukrašen, fino obrađen, obrastao mahovinom i lišajevima, prevrnut na južnu bočnu stranu, orijentiran u pravcu zapad – istok; dimenzije stećka su: 187x70x80 cm.
Na istočnoj čeonoj strani nalazi se motiv zmaja u krugu, na zapadnoj čeonoj strani motiv polumjeseca, čiji su kraci okrenuti prema donjem dijelu stećka, a u sredini se nalazi jabuka. Iznad polumjeseca nalazi se obična bordurano tordirano uže. Na sjevernoj bočnoj strani nalazi se figuralna predstava. Konjanik svojim kopljem ubija velikog zmaja koji je napao žensku osobu. Na gornjoj površini stećka nalazi se motiv djedovskog štapa.
Prva nogometna liga Kantona Sarajevo 2017/2018.
Prva nogometna liga Kantona Sarajevo 2017/2018. je igrana od septembra 2017. do maja 2018. godine. Ukupno je učestvovalo 16 klubova koji su bili podijeljeni u dvije grupe. Pobjednik je bio SAŠK Napredak.
Tumulus i nekropola sa stećcima Mramorje, Kaoštice
Stanje spomenika
Stećak br. 12 – ploča bez postolja i ukrasa, utonula, orijentiran u pravcu sjever – jug; dimenzije stećka su: 162x64x18 cm. Na jednom od nadgrobnika nalazi se natpis koji je Marko Vego pročitao kao:
Prva nogometna liga Kantona Sarajevo 2017/2018.
Play-off
<section begin=Finale Prve lige KS />
Prgomelje (čvor)
Hrvatska:
FCSB
FCSB, (rumunski:Fotbal Club Steaua București) je profesionalni nogometni klub iz Bukurešta, Rumunija. Nastupa u prvoj ligi Rumunije. FCSB je najuspješniji fudbalski klub u Rumuniji po broju osvojenih titula u nacionalnom prvenstvu (26) i trofeja nacionalnog kupa (22). Prvi je klub iz istočne Evrope koji je osvojio Ligu prvaka, to mu je pošlo za rukom 1986. godine.
Historija
mini|lijevo|150px|Stari grb Steaue. Steaua je osnovana 7. juna 1947. godine, na inicijativu nekoliko oficira Rumunske Kraljevske Kuće. Osnivanje je održano nakon potpisivanja dekreta od strane generala Mihaila Laskara, visokog komandanta Rumunske Kraljevske vojske. Prvobitno ime kluba je bilo ASA Bukurešt (Asociaţia Sportivă a Armatei – Vojni sportski savez). Sportsko društvo je činilo 7 sekcija, uključujući i nogomet. 1948. godine klub je promijenio naziv u CSCA (Clubul Sportiv Central al Armatei - Vojni centralni sportski klub), a dvije godine kasnije u CCA (Casa Centrală a Armatei - Centralni dom vojske).
1949. pod imenom CSCA osvaja svoj prvi trofej, rumunski kup, pobjedom nad Univerzitateom iz Cluja od 2:1 u finalu.
Krajem 1961. klub ponovo menja naziv u CSA Steaua Bukurešt (Clubul Sportiv al Armatei Steaua - Vojni sportski klub Steaua). Novo ime kluba sadrži naziv steaua(zvijezda) zbog prisustva crvene zvijezde na svom grbu. U toku naredne dvije decenije klub je osvojio svega 3 titule prvaka države, ali su zato osvojili 9 nacionalnih kupova, zbog čega su postali poznati kao specijalisti za kup. Za vrijeme tog perioda 9. aprila 1974. otvoren je stadion Genčea prijateljskom utakmicom protiv OFK Beograda.
Pod vodstvom trenera Emerika Jeneia i Angela Jordaneskua, Steaua je na impresivan način osvojila prvenstvo sezone 1984-1985, poslije 6 godina pauze. Nakon toga, Steaua je postala prvi rumunski klub koji je došao do finala Lige prvaka 1986., gdje su pobijedili Barcelonu rezultatom 2:0 poslije izvođenja penala (zahvaljujući golmanu Helmutu Dukadamu koji je odbranio sva 4 penala Špancima), nakon 0:0 u regularnom dijelu. Steaua je tako postala prvi istočnoevropski klub koji je postao prvak Evrope. Iste godine Steaua osvaja i Evropski Superkup, pobjeedom nad Dynamom iz Kijeva rezultatom 1:0. Steaua je ostala u vrhu evropskog fudbala do kraja 80-ih, tako što je došla do polufinala Lige prvaka 1988., i još jednom do finala 1989. gdje su bili poraženi od Milana sa 4:0. To se desilo nakon 4 uzastopna osvojena prvenstva, i 4 osvojena kupa. Od juna 1986. do septembra 1989. Steaua je zabilježila 104 meča bez poraza, što je u to vrijeme bio svjetski rekord, dok je to još uvijek evropski rekord.
1989. Rumunska revolucija je dovela zemlju na slobodno otvoreno tržište, i tako je nekoliko igrača iz 80-ih otišlo u zapadne klubove. Ubrzo slijedi brz oporavak i klub osvaja 6 uzastopnih titula između 1992/93 i 1997/98, kao i 3 kupa. U Evropi klub je igrao 3 puta zaredom grupnu fazu Lige prvaka od 1994/95 do 1996/97.
Godine 1998. fudbalski klub je odvojen od CSA Steaue i zauvijek promenio ime u FC Steaua București. Sezone 2005-2006 Steaua je stigla do polufinala Kupa UEFA, gde ih je eliminisao Middlesbrough pogotkom u posljednjem minutu. Iste sezone Steaua je osvojila Superkup Rumunije, i to je bio 50. trofej kluba u historiji.
Spodnji Leskovec
Spodnji Leskovec je naseljeno mjesto u sastavu općine Videm, regija Podravska, Slovenija.
328. brdska brigada
328. brdska brigada je vojna jedinica koja je tokom rata u Bosni i Hercegovini djelovala u sastavu Trećeg korpusa Armije RBiH.
Spodnji Leskovec
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Spodnji Leskovec je imao 112 stanovnika.
328. brdska brigada
318. brdska brigada formirana je 19. decembra 1992, po naređenju Komande 3. korpusa. 320. brigada formirana je 15. novembra 1993, po naređenju Štaba vrhovne komande od 21. novembra 1993. U njen sastav ušle su jedinice Općinskog štaba TO. Ujedinjenjem ovih dviju brigada 29. septembra 1994, nastala je 328. brdska brigada.
Zona odgovornosti obuhvatala je područje općine Zavidovići. Najznačajniji uspjesi brigade vezani su za odbranu slobodnih teritorija Zavidovića i susjednih općina.
Spodnji Velovlek
Spodnji Velovlek je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Ptuj, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Spodnji Velovlek je imao 212 stanovnika.
IC 3939
IC 3939 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 27. januara 1904. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Draga Bašćanska
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Draga Bašćanska je imalo 305 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Kozinščak
Kozinščak je naseljeno mjesto u sastavu grada Dugog Sela, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dugo Selo.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Kozinščak je imao 1.345 stanovnika.
Richter–Veresovljev napad
Otvaranje je dobilo ime po njemačkom IM-u Kurtu Richteru i kasnije po sovjetskom majstoru Gavriilu Veresovu, koji su ga često igrali više od 25 godina.
Zajedno s Trompowskyjevim napadom, Colleovim sistemom, Londonskim sistemom i Torreovim napadom, Richter–Veresovljev napad jedan je od najčešćih nastavaka Igre daminog pješaka. Popularnija Španska partija izgleda kao ogledalna slika Richter–Veresovljevog napada na daminom krilu, ali dinamika igre sasvim je drugačija.
Kozinščak
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1961. iskazivano pod imenom Kozinšćak. U prvom izdanju knige Naselja.''
Lukovčak
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Krapina.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Lukovčak je imao 228 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Lukovčak je imalo 225 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Fikšinci
mini|280px|Fikšinci, rimokatolička crkva "Marija Snežna" Fikšinci su naseljeno mjesto u sastavu općine Rogašovci, regija Pomurska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Murska Sobota.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Fikšinci su imali 173 stanovnika.
Matići (Orašje)
Matići su naseljeno mjesto u općini Orašje, Bosna i Hercegovina.
Rezus makak
Rezus makak ili rezus makaka (lat. Macaca mulatta) je vrsta Majmuna Starog svijeta. U Crvenoj knjizi ugroženih vrsta IUCN-a, naveden je pod oznakom najmanje zabrinjavajuće,  s obzirom na njegove široko rasprostranjenjenje, pretpostavljenu veliku populaciju i toleranciju na širok raspon staništa. Porijeklom je iz Južne, Srednje i Jugoistočne Azije i ima najširi geografski raspon od svih neljudskih primata, zauzimajući veliku raznolikost nadmorskih visina i staništa, od travnjaka do sušnih i šumovitih područja, ali i u blizini ljudskih naselja.
Opis
Rezus makaka je smeđe ili sive boje i ružičastog lica, bez krzna. U prosjeku ima 50 kičmenih pršljenova i širok rebarni kafez. Rep mu je u prosjeku dug između 20,7 i 22,9 cm. Odrasli mužjaci u prosjeku mjere oko 53 cm i teže oko  7,7 kg. Ženke su manje, u prosjeku su duge  47 cm i  teške oko 5,3 kg. omjer dužine prednjih i zadnjih udova je 89%.
Rezus makaka ima zubnu formulu:
Rasprostranjenje i stanište
Rezus makaki su porijeklom iz Indije, Bangladeša, Pakistana, Nepala, Mjanmara, Tajlanda, Afganistana, Vijetnama, južna Kine i nekih susjednnih područja. Imaju najširi geografski raspon od bilo kog ne-ljudskog primata, zauzimajući veliku raznolikost nadmorskih visina širom centralne, južne i jugoistočne Azije. Naseljavajući sušna, otvorena područja, rezus makaki mogu se naći na travnjacima, šumama i u planinskim regijama do visine do 2500 m. Redovni su plivači. Bebe stare samo nekoliko dana mogu plivati, a poznato je da odrasli preplivaju više od pola milje između ostrva, ali se često utapaju pijući vodu u malim grupama. Rezus makaki su zapaženi zbog svoje tendencije da se presele iz ruralnih u urbana područja, oslanjajući se na darivanja ili ostatke ljudskih aktivnostio. Dobro se prilagođavaju ljudskom prisustvu i formiraju veće grupe u krajolicima kojima dominiraju ljudi nego u šumama.
Južna i sjeverna granica distribucije rezusa i kapuljastog makaka, sada teku paralelno jedna drugoj u zapadnom dijelu Indije, odvojene su velikim razmakom u središtu i konvergiraju na istočnoj obali poluootoka da formiraju zonu preklapanja distribucije. Ovo preklapajuće područje karakterizira prisustvo grupa mješovitih vrsta, s čistim trupama obje vrste koje se ponekad javljaju čak i u međusobno neposrednoj blizini. Proširenje raspona rezus-makaka je prirodni proces u nekim područjima i izravna posljedica unošenja ljudi u druge regione, što imaa ozbiljne implikacije na endemske i opadajuće populacije makaka s kapuljačom u južnoj Indiji.
Tajlandska populacija je lokalno klasificirana kao ugrožena. U Wat Tham Pha Mak Ho, Tambon Si Songkhramu, Wang Saphung okruga, provincija Loei ima oko 1.000  jedinki.
Podvrste i populacije
Naziv roda "rezus" podsjeća na mitološkog kralja (Rezus Trakijski), sporednog lika u Ilijadi. Međutim, francuski prirodoslovac Jean-Baptiste Audebert, koji je naziv primijenio za vrstu, izjavio je da: "nema to značenje".
Prema prvom opisu Zimmermanna iz 1780. godine, rezus makak je distribuiran u istočnom Afganistanu, Bangladešu, Butanu, istočno do doline Brahmaputra na Indijskom potkontinentu, Nepalu i sjevernom Pakistanu. Danas je ova vrsta poznato kao indijski rezus makak M. m. mulatta, što uključuje morfološki sličan M. rhesus villosus, kojeg jeopisao True 1894. iz Kašmira i M. m. mcmahoni, kojeg je opisao Pocock 1932. iz Kootaija, Pakistan. Nekoliko kineskih podvrsta rezus makaka opisano je između 1867. i 1917. Molekulske razlike utvrđene među populacijama, međutim, nisu dovoljno dosljedne da definitivno odrede bilo koju.
Kineske podvrste mogu se podijeliti na sljedeći način:
Divlje kolonije u Sjedinjenim Državama
Značajna kolonija rezus makaka na Morgan Islandu, Južna Karolina, jednom od morskih otoka u južnokarolinskom nijzijskom području, uvezena je 1970-ih za upotrebu u lokalnim laboratorijama i po svemu sudeći napreduju.
Ekologija i ponašanje
Rezus makaki su dnevne životinje, i arborikolni i kopneni stanovnici. Oni su četveronošcii svi zajedno i, kada su na zemlji, hodaju digitigradno i plantigradno. Uglavnom su biljojedi, hrane se uglavnom voćem, ali jedu i sjeme, korijenje, pupoljke, koru i žitarice. Procjenjuje se da konzumiraju oko 99 različitih biljnih vrsta u 46 porodica. Tokom sezone monsuna dobijaju velik dio vode iz zrelog i sočnog voća. Makaki koji žive daleko od izvora vode ližu kapljice rose sa lišća i piju kišnicu nakupljenu u dupljama drveća. Također je primijećeno da jedu termite, skakavce, mrave i tvrdokrilce. Kad je hrane u izobilju, raspodjeljuju je na dijelove, a hrana se tokom dana troši u njihovim domovima. Piju vodu kad traže hranu i okupljaju se oko potoka i rijeka. Imaju specijalizirane obraze nalik vrećici, što im omogućava privremeno gomilanje hrane.
U komparativnim psihološkim istraživanjima, rezus makaki pokazali su niz složenih kognitivnih sposobnosti, uključujući sposobnost donošenja različitih sudova, razumijevanja jednostavnih pravila i praćenja vlastitih mentalnih stanja. Čak im je pokazano da demonstriraju [[autoagencija|samoagenciju, važan tip  samosvesti. U 2014., promatrači na željezničkoj stanici u Kanpuru u Indiji dokumentirali su rezus majmuna, onesviještenog nadzemnim dalekovodima, kojeg je oživio drugi rezus koji je sistematski vodio niz oživljavajućih akcija.
Razmnožavanje
Odrasli muški makaki pokušavaju maksimizirati svoj reproduktivni uspjeh ulaskom u seks sa ženkama i u i izvan sezone razmnožavanja. Ženke se radije pare s mužjacima koji im nisu poznati. Autsajderi muškog spola koji nisu pripadnici ženske čete preferiraju se pred mužjacima višeg ranga. Izvan perioda udruživanja, mužjaci i ženke vraćaju prethodno ponašanje ne pokazujući preferencijalni tretman ili bilo kakav poseban odnos. Razmnožavanje može trajati do jedanaest dana, a ženka se u to vrijeme obično pari s brojnim mužjacima. Primijećeno je da se muški rezus makaki bore za pristup seksualno prihvatljivim ženkama i pretrpe više ranjavanja tokom sezone parenja. Ženke makaka prvi put rađaju kad napune četiri godine, a menopauzu dostignu sa oko dvadeset i pet godina. Muški makaki uglavnom nemaju nikakvu ulogu u odgoju mladih, ali imaju mirne odnose sa potomcima svojih parnica.
Manson i Parry otkrili su da slobodni rezus makaki izbjegavaju ukrštanje u srodstvu. Nikad nije primijećeno da se odrasle ženke kopuliraju sa muškarcima iz vlastite majčine linije tokom njihovih plodnih perioda.
Herbert II od Vermandoisa
130px|mini|Smrt grofa Herberta prema zapovijedi kralja [[Luj IV, kralj Zapadne Franačke|Luja IV]] Herbert II od Vermandoisa (francuski: Héribert II de Vermandois; ? — Saint-Quentin, Aisne, 23. februara 943) bio je francuski plemić; grof Vermandoisa, Meauxa i Soissonsa te opat laik. Bio je potomak Karla Velikog kao sin grofa Herberta I od Vermandoisa i njegove supruge Berte.
Rezus makak
Razmnožavanje
Majke koje imaju jednu ili više nezrelih kćeri, osim svoje novorođenčadi, u kontaktu su sa njihovom novorođenčadi manje brinu od onih bez starijih nezrelih kćeri, jer se majčinske roditeljske odgovornosti mogu prenijeti na  kćeri. Majke visokog ranga sa starijim nezrelim kćerima također odbacuju svoju dojenčad znatno više od onih bez starijih kćeri i imaju tendenciju da počnu parenje ranije u sezoni parenja nego što se očekivalo na osnovu njihovih datuma porođaja prethodne sezone. Dojenčad udaljena od središta grupa ranjivija su na čedomorstvo iz vanjskih grupa. Neke majke zlostavljaju svoju dojenčad, a vjeruje se da je rezultat kontrole roditeljskih stilova.
Sukob s ljudima
Potkraj marta 2018., objavljeno je da je ovaj majmun ušao u kuću u selu Talabasta, indijska država Odisha i kidnapovao bebu. Beba je kasnije pronađena mrtva u bunaru. Iako je poznato da majmuni napadaju ljude, ulaze u domove i oštećuju imovinu, ovo prijavljeno ponašanje bilo je neobično.
Herbert II od Vermandoisa
Herbert je 926, poslije smrti grofa Rogerija od Laona, htio svog sina Oda učiniti grofom Laona te se sukobio sa kraljem Rudolfom, kojem se poslije ipak podložio. Kasnije se Herbert udružio sa Hugom Velikim protiv kralja Luja IV, koji je Laon dao Rogeriju II, sinu Rogerija I, 941. Po zapovijedi kralja Luja, Herbert je obješen.
Rezus makak
Sekvenciranje genoma
Rad na genomu rezus makaka završen je 2007., čime je vrsta postala drugi neljudski primat čiji je genom sekvenciran. Ljudi i makaki očigledno dijele oko 93% sekvence DNK i dijele zajedničkog pretka od prije otprilike 25 miliona godina. Rezus makak ima 21 par hromosoma.
Herbert II od Vermandoisa
Lični život
Herbertova supruga bila je kraljevna Adela, kćerka kralja Roberta I. Ovo su djeca Adele i Herberta:
Rezus makak
Sekvenciranje genoma
Poređenje rezus makaka, čimpanze i ljudi otkrilo je strukturu genoma predačkog genoma i pozitivan selekcijski pritisak i ekspanziju specifične za lozu i okupljanje genetičkih porodica. "Cilj je rekonstruirati historiju svakog gena u ljudskom genomu", rekao je Evan Eichler, Univerzitet u Washingtonu, Seattle. DNK iz različitih grana filogenetskog stabla primata omogućit će "da pratimo evolucijske promjene koje su se dogodile u različitim vremenskim tačkama, vodeći od kladusa zajedničkih predaka primata do vrste Homo sapiens, rekao je Bruce Lahn, Univerzitet u Chicagu.
Nakon sekvenciranja i poređenja genoma čovjeka i čimpanze, obično je bilo nemoguće utvrditi jesu li razlike rezultat promjene gena čovjeka ili čimpanze, od zajedničkog pretka. Nakon sekvenciranja genoma rezus makaka, mogla su se uporediti tri genoma. Ako su dva gena ista, pretpostavljalo se da su izvorni gen.
Čimpanzin i ljudski genom razišli su se prije šest miliona godina. Imaju 98% zajedničkog identiteta i mnoge očuvane regulatorne regije. Upoređivanjem genoma makaka i čovjeka, koji su se razišli prije 25 miliona godina i imali su 93% grupnog identiteta, dalje je utvrđen evolucijski pritisak i funkcija gena. Poput čimpanze, promjene su bile na razini preuređenja gena, a ne pojedinačnih mutacija. Dolazilo je do čestih insercija, delecija, promjena u redoslijedu i broju gena, te segmentnih duplikacija u blizini gepova, centromera i telomera. Dakle, hromosomi makaka, čimpanze i čovjeka međusobno su mozaici.
Gen PKFP, važan u metabolizmu šećera (fruktoze), širi se kod makaka, možda zbog njihove visoko frugivorne prehrane. Tako su i geni za njušni receptor, citohrom P450 (koji razgrađuje toksine) i CCL3L1-CCL4 (povezani kod ljudi sa osjetljivošću na HIV). Geni za imunost prošireni su u makima, u odnosu na sve četiri  vrste velikih majmuna. Genom makaka ima 33 glavna gena za histokompatibilnost, tri puta više od ljudi. Ovo ima klinički značaj jer se makak koristi kao eksperimentalni model ljudskog imunskog sistema.
Kod ljudi je proširena porodica gena preferencijalno eksprimiranog antigena melanoma (PRAME). Aktivno se izražava u karcinomima, ali obično je specifičan za testise, možda uključen u spermatogenezu. Porodica PRAME broji 26 članova na ljudskom hromosomu 1. U makaka ih ima osam, a vrlo je jednostavna i stabilna milionima godina. Porodica PRAME nastala je translokacijama od zajedničkog pretka mišolikog primata, prije 85 miliona godina i proširena je na mišjem hromosomu 4.
U istraživanju makaka koriste se mikromreže DNK. Naprimjer, Michael Katze sa Univerziteta u Washingtonu, Sijetl, zarazio je (1918.) makake i modernom gripom. DNK mikromreža pokazala je genomski odgovor makaka na ljudski gripu na ćelijskom nivou svakog tkiva. Oba virusa stimulirala su urođenu upalu imunskog sistema, ali gripa 1918. stimulirala je jače i trajnije upale, uzrokujući opsežna oštećenja tkiva, a nije stimulirala put interferona-1. DNK odgovor pokazao je prijelaz iz urođenog u adaptivni imunski odgovor, tokom sedam dana.
Kompletne sekvence i zabilježeni genom makaka dostupni su u pregledniku genoma Ensembl.
9. muslimanska oslobodilačka brigada
9. muslimanska oslobodilačka brigada je vojna jedinica koja je tokom rata u Bosni i Hercegovini djelovala u sastavu Drugog korpusa Armije RBiH.
Formirana je naredbom Generalštaba od 9. augusta 1995. Ljudstvo su uglavnom činili Podrinjci. U njen sastav ušle su jedinice "Šejh Hasan Kaimija" iz 243. muslimansko-podrinjske brigade, "Mudžahid" iz 283. brigade, "Zmaj od Bosne" iz 213. viteške motorizovane brigade, "Sultan Fatih" iz 242. muslimanske zvorničke brigade i dr. Razmještena je u Smoluću.
Djelovala je u više zona odgovornosti, a najveće uspjehe postigla je na majevičkom i ozrenskom ratištu.
251. lahka brigada
251. lahka brigada je vojna jedinica koja je tokom rata u Bosni i Hercegovini djelovala u sastavu Drugog korpusa Armije RBiH.
Formirana je 20. maja 1994. naredbom komandanta Operativne grupe 5, od manevarskih jedinica triju tuzlanskih brigada. Djelovala je u više zona odgovornosti. Najznačajnije uspjehe postigla je na ozrenskom ratištu.
Stanečka vas
Stanečka vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Majšperk, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ptuj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Stanečka vas je imala 94 stanovnika.