cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vozuća
Historija
Postoje podaci da se još u vrijeme turske vladavine, tačnije 1470., po prvi put spominje pod imenom "Kurtkasaba" što u prijevodu na bosanski znači "Vučije naselje ili mjesto vukova". Naš narod je taj naziv promijenio u "Vukovine". Vukovine po tome što je u to vrijeme prostor Vozuće bio bogat prirodnim i životinjskim svijetom, bilo je mnogo divljači i vukova pa se zbog tog nazivalo Vukovine. U samom naselju Vozuća kao ima znatan broj različitih starina karakterističnih naziva, za koje se često vezuju i narodna predavanja. 1911. godine u Lukama (Hrge) nađeni su jedno koplje i bronzane narukvice,koji se sada nalaze u Zemaljskom muzeju u Sarajevu. Muzej je dobio i jedne bakarne narukvice sa Glavice među Krivajom i Kamenicom.
Sjeverozapadno od Vozuće je brdo Stog. Na jednom od njegovih vrhova je Grad ili Gradina. Po narodnom predanju, tu je bio grad Marije Terezije. Na kosi neposredno pod Gradom se nalazi mjesto Pazarište. Na osnovu toga moze se predpostaviti da je tu bilo podgrađe. Jedno drugo mjesto pod Stogom a blizu Pazarišta se zove Kahursko Gumno, a to ime upućuje na srednji vijek. Kad je Marija Terezija, priča se, bježala iz tog grada, onda je u jedan duboki vir u Krivaji bacila zlatan razboj. Taj se vir zove Duboki Vir ili Balukana (od turskog ,,balk-riba). Zapadno od Stoga je vis Gradac (845 m).
Rat u Bosni i Hercegovini
Ubili su dvadeset i jednog civila većinom nejakih iznemoglih staraca i djece. Srpske paravojne snage su bili svjesni značaja Vozuće i svim vojnim elementima su pokušali da je sačuvaju. Postavili su mine oko Vozuće te je Vozuća važila za mjesto gdje je najviše mina postavljeno tokom rata u BiH.
Oslobađanjem Vozuće 11 septembra 1995. udruženim snagama 2 i 3 korpusa Armije Republike Bosne i Hercegovine ne samo da je oslobođena velika teritorija zemljišta i spajanje ova dva korpusa nego je to bio i jedan veliki preokret dotadašnjeg toka rata. Minska polja su većim dijelom očišćena ali još uvijek važi najveća opreznost po okolnim selima, šumama i livadama.
2000. godine je napravljena i puštena u pogon i prva fabrika u Vozućoj " Ferimpex "(Goldy). Vozuća je dobila jednu od savremenijih fabrika čipsa na prostorima južne Evrope.
Geografija
Pored većeg donjeg dijela toka rijeka Krivaje rasprostiru se bošnjačka sela na prostorima Vozuće:
Hodžić polja, Hodžići, Mitrovice, Podobala, Osiječani, Crnjevo, Slivići, Vukovine, Podvukovine, Bukvići, Delići, Brdo, Zabrdo, Gare, Misarađa,Garansko Polje, i Hadžići.
Te srpska: Miljevići, Stošnica, Pejići, Janjila, Predrazi, Kalaiši, Pašalići, Jeličići, Lipa, Orašje, Bučje, Bare, Panići, Maričići, Gaj Polje, Gaj, Prisjeka, Spasojevići, Pantelići, Radići, Stakići, Šiktari, Cvjetovine, Vasovine, Turčinovići, Vasići, Đorđići, Jasikovac i Kapetanovo Brdo.
Smještena između Kablovaca, s desne strane i Žednog Vrha, sa lijeve strane Krivaje, sa velikim obradivim površinama, pored rijeke, a također i obradivim njivama koje su se prostirale do pod navedene vrhove, Vozuća je predstavljala rijetku prirodnu cjelinu. Značajno je napomenuti i tri pritoke Krivaje rječice Misarađu, Vozućicu i Stošnicu zbog toga što su pored njih smještena veća naselja. Vozuća pripada Zavidovićkoj općini. Nalazi se na 25 kilometru od Zavidovića, od Olova udaljena je oko 50 kilometara, a od Banovića 24 kilometara. Predio je, uglavnom, u bošnjačkom okruženju, izuzev sa sjeverozapada, odakle su ga dodirivali atari sela Lozna i srpsko selo Svinjašnica. Zanimljivo je i to da su bošnjačka sela bila mnogo veća po broju kuća a samim tim i brojem stanovnika.
Stanovništvo
Također je zabilježeno da je Osnovnu školu "4. juli" u Vozući, od 19. do 21. aprila 1983., pohađalo 446 učenika, uzrasta od 3. do 8. razreda.
ISO 3166-2:BE
ISO 3166-2:BE je međunarodni standard, koji numeričkim oznakama definiše teritorijalnu podjelu Belgije. Kôd se sastoji iz dva dijela, razdvojenih crticom. Prvi dio označava oznaku države po standardu ISO 3166-1 (BE - za Belgiju), a drugi dio oznaku pokrajine. Aktualna verzija koda je definirana 2011. godine.
Flandrija
mini|300px|Pet pokrajina u Flandriji
Valonija
mini|300px|Pet valonskih pokrajina
Bijela džamija (Sarajevo)
Bijela džamija (džamija Divan katiba Hajdara) nalazi se na Vratniku. Džamija je locirana na uglu ulica Bijela česma i Džanina ulica (Kršilovac) i u neposrednoj je blizini kasarne Jajce. To je jedna od najstarijih džamija u Sarajevu. Sagradio ju je hadži-Hajdar efendija, sekretar Gazi Husrev-bega, poslije 1536, a prije 1545. godine, po uzoru na Begovu džamiju.
Prema konceptu prostorne organizacije, pripada jednoprostornim džamijama sa dimenzijama oko 10,90 x 11,65 metara, spoljnim drvenim sofama, četvorovodnim krovom i kamenom munarom visine 22,50 metara. U Bosni i Hercegovini ovaj tip džamija gradi se neprekidno od sredine XV vijeka.
Uz džamiju su sagrađeni mekteb i sahat-kula, koja je srušena u vrijeme austrougarske vlasti. Opjevana je u pjesmi Safeta Isovića "Šehidski rastanak".
Graditeljska cjelina
Graditeljska cjelina – Bijela džamija (džamija Divan katiba Hajdara) u Sarajevu proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.Odluku donijela je Komisija na sjednici održanoj od 7. do 10. novembra 2006. u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović), Ljiljana Ševo (predsjedavajuća) i Tina Wik. Nacionalni spomenik čine: džamija, zgrada mekteba, česma i harem sa turbetom.
NGC 770
NGC 770 (također poznat kao Arp 78, MCG 3-6-10, PGC 7517 i UGC 1463) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 113 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 1,10 (36 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (26 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio R. J. Mitchell 3. novembra 1855. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Indexi (nagrada)
mini|250p|Trofej "Davorin" Indexi je bosanskohercegovačka muzička nagrada koja je do 2008. godine nosila naziv Davorin.
Uvod
Osnovni cilj godišnje bh. muzičke nagrade Indexi je afirmacija domaćeg muzičkog stvaralaštva u zemlji i svijetu i valorizacija najuspješnijih ostvarenja bh. muzičkih autora i izvođača u jednoj kalendarskoj godini.
Nagrada je simbolično posvećena uspomeni na grupu Indexi i kao takva valorizira kreativne vrijednosti u domaćem muzičkom stvaralaštvu.
Godišnju bh. muzičku nagradu Indexi, sa prvobitnim nazivom Davorin ustanovio je 2002. godine Josip Dujmović.
Kandidature i kategorije
Nagrada Indexi se dodjeljuje u žanrovima pop i rock muzike. Za nagradu Indexi automatski konkuriraju sva izdanja i muzička ostvarenja državljana Bosne i Hercegovine realizirana, odnosno javno predstavljena i izvedena u razdoblju od 01. 01. do 31. 12. prethodne godine (izborna godina).
Popis svih kandidata za nagradu Indexi javno se objavljuje najkasnije do 15. januara za prethodnu godinu i potom upućuje glasačkom tijelu na glasanje.
Glasanje
O nagradama odlučuje glasačko tijelo kojeg čine producenti, predstavnici domaćih muzičkih novinskih, radijskih i televizijskih redakcija, predstavnici domaćih diskografskih kuća, te dobitnici nagrada u prethodnim godinama.
Glasanje se provodi u dva kruga. Glasanjem u prvom krugu se utvrđuju nominacije, a u drugom krugu se glasa za dobitnike nagrade.
Broj nominacija za svaku godinu utvrđuje Upravni odbor i taj broj ne može biti manji od tri, a veći od pet nominacija u svakoj od kategorija.
Pšeno
thumb|Asortimanrazličitih plodova pšeno
Indexi (nagrada)
Glasanje
Glasanjem u prvom krugu, glasačko tijelo među svim ponuđenim kandidatima u svakoj od kategorija glasa za po tri kandidata.
Pšeno
Pšeno ili zrno − u botanici − tip je jednostavnog suhog ploda, koji je jednokarpelan (nastao od jedne karpele) i nepodijeljen (ne otvara se kad sazrije). , podsjeća na aheniju, osim što se u pšenu perikarp spaja sa tankim sjemenskim premazom. Pšenio se popularno naziva zrno i plod je tipičan za porodicu Poaceae (ili Gramineae), koja uključuje i pšenicu, raž i kukuruz.
Bioluminiscencija
thumb|Leteći i svjetlac [[Photinus pyralis|alt=|250px]] thumb|Ženka [[Lampyris noctiluca|alt=|250px]] thumb|Mužjak i ženka vrste [[Lampyris noctiluca pri parenju; ženka ove vrste je larviformna i nema krila, za razliku od mužjaka|alt=|250px]] thumb|Video bioluminiscentnog [[insekta grupe Elateroidea|250px]] Bioluminiscencija je sposobnost proizvodnje i emisije svjetlosti iz živih organizama. To je oblik hemiluminiscencije. Bioluminiscencija se široko pojavljuje kod morskih kičmenjaka i beskičmenjaka, kao i kod nekih gljiva, mikroorganizama, uključujući neke bioluminiscentne bakterije i kopnene artropode, poput krijesnica, poznatih svjetlaca. Kod nekih životinja svjetlost je bakteriogena, kada je proizvode simbiotiski organizmi poput bakterije Vibrio; kod drugih primjera je autogena, kada je proizvode same životinje.
Pšeno
Izraz "zrno" koristi se i u općenitijem smislu kao sinonim za žitarice (koje uključuju i neke vrste koje nisu iz porodice Poaceae). Uzimajući u obzir da su zid ploda i sjeme intimno spojeni u jedinstvenu cjelinu, a pšeno ili zrno suhi plod, malo se vodi računa za tehničko razdvajanje pojmova "plod" i "sjeme" u nekim biljnim strukturama. Kod mnogih žitarica treba izdvojiti "ljuske" − cvijetnih brakteja prije prerade. thumb|desno|Pšenični klasić sa tri vireća prašnika thumb|Poprečni presjek pšena|desno
Indexi (nagrada)
Glasanje
Kandidati sa najvećim brojem glasova po okončanju prvog kruga postaju nominirani za nagradu Davorin.
Bioluminiscencija
U nekim vrstama luciferaza su potrebni i drugi kofaktori, poput iona kalcija ili magnezija, a ponekad i molekule koje sadrže energiju, u prvom redu adenozin trifosfat (ATP). U evoluciji luciferini se malo razlikuju: jedan posebno, kolelenterazin, koji se nalazi kod jedanaest različitih životinjskih koljena, s tim da ga neke životinje dobijaju iz hrane. Suprotno tome, luciferaze se znatno razlikuju između različitih vrsta, što je posljedica činjenice da se bioluminiscencija pojavila preko četrdeset puta u evolucijskoj historiji.
Indexi (nagrada)
Glasanje
Nominacije za dobitnike nagrade Davorin objavljuju se u sredstvima javnog informiranja odmah nakon okončanja prvog kruga glasanja.
Bioluminiscencija
Aristotel i Plinije Stariji spomenuli su da se vlažno drvo ponekad sjaji, a mnogo vijekova kasnije Robert Boyle je pokazao da je u taj proces uključen kisik, kako u drvetu, tako i u glistama. Tek je krajem 19. stoljeća bioluminiscencija pravilno istražena. Pojava je široko rasprostranjena među životinjskim grupama, posebno u morskim sredinama, gdje dinoflagelate izazivaju fosforiscenciju u površinskim slojevima vode. Na kopnu se javlja u gljivama, u bakterijama i kod nekih skupina beskičmenjaka, uključujući insekte.
Indexi (nagrada)
Glasanje
Glasanjem u drugom krugu, isto glasačko tijelo među svim ponuđenim nominacijama u svakoj od kategorija glasa za po jednog nominiranog kandidata. Nominirani kandidat sa najvećim brojem glasova po okončanju drugog kruga postaje dobitnik nagrade Davorin.
Brojenje glasova za nominacije i dobitnike nagrade obavlja Direkcija nagrade, a verificira Upravni odbor, koji garantira regularnost i tajnost prebrojavanja glasova. Rezultati glasanja za dobitnike nagrade su tajna do proglašenja dobitnika nagrade.
Bioluminiscencija
Korištenje bioluminiscencije kod životinja uključuje kontra-osvjetljavanje kamuflažu, mimikriju; naprimjer, da se namami plijen i signalizira drugim jedinkama iste vrste, za privlačenje prijatelja. U laboratorijama, sistemi zasnovani na luciferazi koriste se u genetičkom inženjerstvu i za biomedicinska istraživanja. Drugi istraživači proučavaju mogućnost korištenja bioluminiscentnih sistema za uličnu i dekorativnu rasvjetu, a kreirano je i bioluminiscentno postrojenje.
Indexi (nagrada)
Davorin 2002.
mini|[[Hari Mata Hari 2002]] Prva dodjela nagrade Davorin obavljena je u Bosanskom narodnom pozorištu u Zenici, 24. augusta 2002.
Bioluminiscencija
Historija
Prije razvoja svjetiljke za upotrebu u rudnicima uglja, u Britaniji i Evropi, kao slab izvor svjetlosti, korištene su suhe riblje kože. Ovim eksperimentalnim oblikom osvjetljenja izbjegnuta je potreba za svijećama, čijim se korištenjem mogla izazvati eksplozija rudničkog gasa. Još jedan siguran izvor osvetljenja u rudnicima bile su boce u kojima se nalaze krijesnice.
Indexi (nagrada)
Dobitnici nagrada:
mini|[[Indexi 2002]]
Bioluminiscencija
Historija
Godine 1920. američki zoolog E. Newton Harvey objavio je monografiju Priroda životinjske svjetlosti, rezimirajući rani rad na bioluminiscenciji. Harvey napominje da Aristotel spominje svjetlost koju proizvode mrtve ribe i meso, te da i Aristotel i Plinije Stariji (u svom djelu Historija prirode) spominju svjetlost vlažnog drveta. Također je zabilježio da je Robert Boyle eksperimentirao na tim izvorima svjetlosti, te pokazao da i njima i svijetlećem crvu treba zrak za proizvodnju svjetlosti. Harvey napominje da je 1753. J. Baker identificirao bičara roda Noctiluca kao "blistavu životinju", vidljivu golim okom; 1854. Johann Florian Heller (1813–1871) identificirao je pramenove (hifa) gljiva kao izvor svjetlosti u mrtvom drvetu. Tuckey je 1818. u traktatu Pripovijesti o ekspediciji u Zair  opisao hvatanje luminiscentnih životinja. Spominje pelucide, rakove (kojima pripisuje mliječnu bjelinu vode) i škampe. Pod mikroskopom je opisao "blistavo svojstvo" koje se nalazi u mozgu, nalik "najbriljantnijem ametistu veličine glave velikog klina". Charles Darwin primijetio je bioluminiscenciju u moru, opisujući to u svom dnevniku:
Darwin je također opažao blistavu "meduzu roda Dianaea" i napomenuo da "[k]ad se talasi svjetlucaju jarko zelenim varnicama, vjerujem da se to obično događa zbog sićušnih rakova". Kako god, nema sumnje da su mnoge druge pelagijske životinje, kad su žive, fosforiscentne. Pretpostavljao je da je "vjerovatno odgovorno poremećeno električno stanje atmosfere".
Indexi (nagrada)
Davorin 2003.
mini|[[Edo Maajka 2003]] Dodjela nagrada obavljena je u zeničkom Bosanskom narodnom pozorištu 18. aprila 2003. mini|Mostar Sevdah Reunion [[2003]] mini|Bodo,Aki,Tifa,Fazla [[2003]]
Bioluminiscencija
Historija
Daniel Pauly komentira da je Darwin "imao sreće s većinom svojih nagađanja, ali ne i sa ovim", primjećujući da je tada biohemija bila premalo poznata i da bi složena evolucija morskih životinja "bila previše za utjehu". thumb|250px|Osamu Shimomura izolirao je [[fotoprotein ekvorin i njegov kofaktor kolelenterazin iz kristalne meduze  Aequorea victoria  1961. godine ]] Bioluminiscencija je privukla pažnju Ratne mornarice Sjedinjenih Država u Hladnom ratu, jer podmornice u nekim vodama mogu biti dovoljno svijetle da se detektiraju; njemačka podmornica je potonula u Prvom svjetskom ratu, jer je otkrivena na ovaj način. Mornarica je bila zainteresirana da predvidi kada će takvo otkrivanje biti moguće, a time i voditi vlastite podmornice kako bi izbjegla otkrivanje.
Indexi (nagrada)
Davorin 2004.
mini|Dobitnici na sceni [[2004.]] Dodjela nagrada obavljena je u zeničkom Bosanskom narodnom pozorištu 17. aprila 2004.
Bioluminiscencija
Historija
Među anegdotama o plovidbi uz bioluminiscenciju, astronaut Apolla 13 Jim Lovell prepričao je kako je, kao mornarički pilot, pronašao put nazad do svog nosača aviona USS Shangri-La, kada mu navigacijski sistemi nisu pomogli. Ugasivši svjetla u kabini, ugledao je blistavi trag broda i uspio je doletjeti do njega i sigurno sletjeti. Francuski farmakolog Raphaël Dubois obavio je rad o bioluminiscenciji krajem 19. stoljeća. Proučavao je pirofornog insekta (pirofor) i morske kućice, mekušca Pholas dactylus. Odbacio je staru ideju da bioluminiscencija potiče od fosfora, Međutim, naziv 'fosfor', kako se koristio u 17. stoljeću, nije se nužno odnosio na moderni element. Bilo kojoj supstanci koja sama po sebi svijetli, moglo bi se dati ovo ime, što znači "nosilac svjetlosti". Pokazao je da je postupak povezan sa oksidacijom određenog spoja, koji je nazvao luciferin, enzim. Poslao je Harveyju sifone iz mekušca sačuvanog u šećeru. Harvey se počeo zanimati za bioluminiscenciju nakon posjete Južnom Tihom okeanu i Japanu od. tamošnjeg promatranja fosforiscentnih organizama. Proučavao je tu pojavu dugi niz godina. Njegovo istraživanje imalo je za cilj pokazati da su luciferin i enzimi koji na njega djeluju kako bi stvorili svjetlost zamjenjivi između vrsta, pokazujući da svi bioluminiscentni organizmi imaju zajedničkog pretka. Međutim, on je smatrao da bi ova hipoteza mogla dati nevalidan argument, jer različiti organizmi imaju velike razlike u sastavu proteina koji stvaraju svjetlost. Sljedećih trideset godina proveo je pročišćavajući i proučavajući komponente, ali mladi japanski hemičar, Osamu Shimomuri, uspio je prvi dobiti kristalni luciferin koristeći morsku krijesnicu Vargula hilgendorfii.
Indexi (nagrada)
Posebne nagrade
za naročite doprinose u povodu 50 godina popularne muzike u BiH dodijeljene su: mini|Ibrica Jusić i Đorđe Kisić [[2004]]
Bioluminiscencija
Historija
U skorije vrijeme Martin Chalfie, Osamu Shimomura i Roger Y. Tsien osvojili su 2008. Nobelovu nagradu za hemiju za svoje otkriće i razvoj zelenog fluoriscentnog proteina, kao alata za biološka istraživanja. Harvey je napisao detaljan historijski izvještaj o svim oblicima luminiscencije 1957. Nedavno je objavljena i ažurirana knjiga o bioluminiscenciji; pokriva i 20. i početak 21. stoljeća. U 2016, dubokomorski bioluminiscentni korali prvi put su snimljeni HD video tehnikom u boji.
Indexi (nagrada)
Počasne nagrade "Davorin"
povodom 50 godina popularne muzike u BiH dodijeljene su:
Bioluminiscencija
Evolucija
E. N. Harvey (1932) među prvima je predložio kako može nastajati bioluminiscencija. U svom ranom radu, on je sugerirao da je proto-bioluminiscencija mogla nastati iz proteina respiratornog lanca koji sadrže fluoriscentne grupe. Ova pretpostavka se pokazala pogrešnom ili spornom, ali dovela je do znatnog interesiranja za porijeklo pojave. Danas preovladavaju dvije hipoteze (obje koje se odnose na morsku bioluminiscenciju); izložili su ih Seliger (1993) i Rees et al. (1998). Seligerova teorija identificira enzime luciferaze kao katalizator evolucije bioluminiscentnih sistema. Sugerira da je prvotna svrha luciferaza bila oksigenaza mješovite funkcije. Kako su se rani preci mnogih vrsta preselili u dublje i mračnije vode, prirodna selekcija uspostavila je sile koje su pogodovale razvoju povećane osjetljivosti oka i pojačanih vizuelnih signala. Ako bi selekcija pogodovala mutaciji enzima oksigenaze koja je potrebna za razgradnju pigmentiranih molekula (molekule često povezane s mrljama koje se koriste da privuku na parenje ili odvrate predatora), to bi moglo na kraju rezultirati vanjskim luminiscencijskim tkivima.
Milino Selo (Lukavac)
Milino Selo su naseljeno mjesto u općini Lukavac, Bosna i Hercegovina.
Indexi (nagrada)
Davorin 2005.
mini|[[Dino Merlin sa trofejima 2005]] Dodjela nagrada obavljena je u sarajevskoj Zetri 28. april 2005. 200p|mini|Posebna ceremonija [[2005]] mini|Arsen Dedić [[2005]] mini|Massimo [[2005]]
Bioluminiscencija
Evolucija
Rees i dr. (1998) koriste dokaze prikupljene iz morskog luciferin kolenterazina kako bi sugerirali da je selekcija koja djeluje na luciferine mogla nastati zbog selekcijskog pritiska u smjeru zaštite okeanskih organizama od potencijalno štetnih reaktivnih vrsta kisika (ROS) (npr. H2O2 i O2–). Funkcionalni pomak od antioksidacije do bioluminiscencije vjerovatno se dogodio kad se jačina selekcije za zaštitu od antioksidacije smanjivala, kako su se rane vrste kretale dublje niz vodeni stub. Na većim dubinama, izloženost ROS-u je znatno manja, kao što je i endogena proizvodnja ROS-a tokom metabolizma.
Milino Selo (Lukavac)
Historija
Tokom rata u Bosni i Hercegovini ovo naselje je pretrpjelo značajna materijalna i ljudska stradanja, zbog neposredna blizine linije razdvajanja Armije BiH i oružanih snaga VRS. Tokom operacija 1995. godine, naselje kao i najveći dio planine Ozren zauzele su snage Armije BiH, te se srpsko stanovništvo iselilo sa ovog područja.
Indexi (nagrada)
Davorin 2006.
Dodjela nagrada obavljena je u sarajevskom klubu Coloseum 11. maja 2006.
Bioluminiscencija
Evolucija
Iako je u početku bila popularna, Seligerova teorija dovedena je u pitanje, posebno na biohemijskim i genetičkim dokazima koje Rees ispituje. Ono što ostaje jasno je da se bioluminiscencija razvijala nezavisno najmanje 40 puta. Bioluminiscencija kod riba javlja se najkasnije od perioda krede. Poznato je da je oko 1.500 vrsta riba bioluminiscentno; sposobnost je evoluirala nezavisno najmanje 27 puta. Od tih 27 slučajeva, 17 se odnosilo na prenošenje bioluminantnih bakterija iz okolne vode, dok se u ostalim, unutrašnja svjetlost razvijala hemijskom sintezom. Ove ribe postale su iznenađujuće raznolike u dubokom okeanu; upravljaju svojom svjetlošću, uz pomoć nervnog sistema, koristeći ga, ne samo da bi namamile plijen ili se sakrile od grabežljivaca, već i za međusobnu komunikaciju.
Milino Selo (Lukavac)
Geografija
Nalazi se na padinama planine Ozren, oko 3 km sjeverno od Mosorovaca i Modračkog jezera.
Bioluminiscencija
Evolucija
Svi bioluminiscentni organizmi imaju zajedničko obilježje. Luciferin i kisik uvijek se kataliziraju luciferazom do pojave svjetla. McElroy i Seliger predložili su 1962. godine da se bioluminiscentna reakcija razvija u detoksikaciji kisika. Dakle, bioluminiscencija se razvijala paralelno sa fotosintetskim organizmima. Danas bioluminiscencija ima druge svrhe.
Hemijski mehanizam
thumb|Struktura [[proteina luciferaze kod svjetlaca Photinus pyralis; enzim je mnogo veća molekula od luciferina]]
Bioluminiscencija je oblik hemiluminiscencije, gdje se svjetlosna energija oslobađa hemijskom reakcijom. Ova reakcija uključuje pigment koji emitira svjetlost, luciferin, te luciferazu, enzimsku komponentu. Zbog raznolikosti kombinacija luciferin/luciferaza, vrlo je malo zajedničkog u hemijskom mehanizmu. Od trenutno proučavanih sistema, jedini mehanizam objedinjavanja je uloga molekulskog kisika, iako mnogi primjeri istodobno oslobađaju ugljik-dioksid. Naprimjer, reakcija luciferin/luciferaza krijesnica zahtijeva magnezij i ATP i stvara ugljik-dioksid (CO2), adenozin monofosfat (AMP) i pirofosfat (PP) kao nusproizvode. Za reakciju mogu biti potrebni drugi kofaktori, poput kalcija (Ca2+) za fotoprotein ekvorin, ili magnezij (Mg2+) iona i ATP-a za krijesničku luciferazu. Općenito, ova se reakcija može predstaviti kao:
Spisak dobitnika Zlatnog ljiljana (Nevesinje)
U ovom članku nalazi se spisak dobitnika Zlatnog ljiljana, vojnog odlikovanja Armije RBiH, sa područja općine Nevesinje.
Bioluminiscencija
Hemijski mehanizam
Za proces je potrebna velika količina energije, koju organizmi dobiju većinom iz energijom bogatih molekula. Kod različnih organizama one su različite: bakterije npr. koriste riboflavin-fosfat, koral Renilla reniformis difosfoadenozin i svjetlaci porodice Lampyridae adenozin trifosfat (ATP). Ključno pitanje je bilo načelo biohemijskog shvatanja sveukupnog toka, da bi se u središnjoj proceduri pokušalo rezimirati skupnim imenovanjem luciferina, koji se koristi uz katalizu enzima luciferaza, ugradnjom kisika (O2), kada nastaje pobuđeni proizvod u osnovnom stanju i emitira se foton. To se može izraziti kao:
gdje je je:
Poznate su dvije vrste reakcija u kojima se oslobađa dovoljno energije da bi se došlo do pobuđenog stanja luciferina. Prva uključuje ugradnju kisika u luciferin da bi se formirao peroksid sa četveročlanim prstenom, koji se zbog slabosti OO veza razgrađuje u ugljik-dioksidu (CO2) i molekuli s karbonilnom skupinom. Zbog raspada i stvaranja dvije karbonilne dvostruke veze između dva stepena, nastaje dovoljno energije da bi se došlo do pobuđenog stanja. Često je potreban i dodatni nivo, tj. aktivacija luciferina. Tako kod krijesnica luciferin prvo reagira s ATP-om da bi stvorio luciferil-adilalat (luciferil-AMP). Ovu fazu katalizira luciferaza. Nekim luciferinima nije potreban kisik da bi se nakupljali u peroksidu. Primjer za to su luciferini koji sagorijevaju (nazivaju i holenterazini), a vežu se za protein ekvorin, na koji se vežu i tri kalcijeva iona (Ca2+). pri čemu je:
thumb| [[Koelenterazin je luciferin koji se nalazi u mnogim različitim morskim koljenima, od Ctenophora do Vertebrata; kao i svi luciferini, on oksidira i stvara svjetlost]] Umjesto luciferaze, meduze Aequorea victoria koriste drugu vrstu proteina koji se zove fotoprotein, u ovom slučaju posebno ekvorin. Kada se dodaju kalcijevi ioni, brza kataliza stvara kratki bljesak, za razliku od dugotrajnog sjaja luciferaze. U drugom, puno sporijem procesu, luciferinski korak regenerira iz oksidiranog (oksiluciferina) oblika, omogućavajući mu da se rekombinira s ekvorinom, uz spremnost za slijedeći bljesak. Fotoproteini su, dakle, enzimi, ali s neobičnom kinetikom reakcije. Nadalje, dio plave svjetlosti koju oslobađa ekvorin u kontaktu s ionima kalcija apsorbira zeleni fluorescentni protein, koji zauzvrat oslobađa zelenu svjetlost u procesu koji se zove rezonantni prijenos energije.
Bioluminiscencija se pojavila preko 40 puta tokom evolucije. U evoluciji, luciferini relativno malo variraju: jedan naročito, kolenterazin, pigment koji emitiraju jedinke devet koljena (grupe vrlo različitih organizama), uključujući policistinske Radiolaria, Cercozoa (Phaeodaria), Protozoa, Ctenophora, Cnidaria, uključujući meduze i korale, rakovi, mekušci, Haetognatha i kičmenjaci (riblja peraja). Svi ti organizmi npr. sintetiziraju holenterazine: neki ih dobijaju iz hrane. Suprotno tome, enzimi luciferaze se u širokoj mjeri razlikuju i obično su drugačiji kod svake vrste.
Distribucija
thumb|250px|left|Ogroman broj bioluminiscentnih [[dinoflagelate|dinoflagelata stvara fosforiscenciju prilikom razbijanja talasa|alt=]] Bioluminiscencija se široko javlja među životinjama, posebno na otvorenom moru, uključujući ribe, meduze, češljaste meduze, rakove i glavonošce mekušce, u nekim gljivama i bakterijama, kao i kod raznih kopnenih beskičmenjaka, uključujući insekte. Oko 76% glavnih iaksona životinja iz dubokog mora proizvodi svjetlost.
Uloga u prirodi
Bioluminiscencija ima nekoliko funkcija u različitim taksonima. Steven Haddock i dr. (2010) navode kao manje ili više određene funkcije kod morskih organizama sljedeće:
Kamuflaža protiv kontrailuminacije
thumb|250px|Princip [[protiviluminacija|protuilumacije u lignjama krijesnicama, "Watasenia scintillans"; kad ih grabežljivac odozdo vidi, bioluminiscencija pomaže uskladiti svjetlinu i boju lignje s morskom površinom iznad|alt=]]
Kod mnogih životinja dubokog mora, uključujući nekoliko vrsta lignji, koristi se bakterijska bioluminiscencija, kamuflažom kontrailuminacijom, u kojoj se životinja podudara sa svjetlošću iz okoline koja se vidi odozdo. Ovi svjetlosni organi su obično odvojeni od tkiva koje sadrži bioluminiscentne bakterije. Međutim, kod jedne vrste, Euprymna scolopes, bakterije su sastavni dio životinjskog svjetlosnog organa.
Privlačenje
Gljiva gnat sa Novog Zelanda, Arachnocampa luminosa, živi u pećinama bez grabežljivca, a njene larve emitiraju plavkasto-zelenu svjetlost. Oni navlače svilene niti koje blistaju i privlače leteće insekte, a namotavaju ih u svojim ribolovnim mrežama kada se plijen zaplete. Bioluminiscencija larvi drugog crva iz Sjeverne Amerike koji živi u potocima ima sličnu funkciju. Orfelia fultoni gradi male ljepljive mreže i emitira svjetlost tamnoplave boje. Ima ugrađeni biološki sat i, čak i kada se drži u potpunom mraku, uključuje i gasi svjetlost u cirkadijskom ritmu.
Svici koriste svjetlost da privuku jedinke suprotnog spola na parenje. Uključena su dva sistema prema vrstama; u jednom ženke emitiraju svjetlost iz trbuha kako bi privukle mužjake; u drugom, mužjaci u letu odašilju signale na koje ponekad zrele ženke reagiraju. Klik buba emitira narandžastu svjetlost s trbuha pri letu, a zeleno svjetlo iz grudnog koša kada je uznemirena ili se kreće po zemlji. Prvi način je vjerovatno oblik seksualnog privlačenja, ali potonji može biti odbrambeni. Larve Pyrophorus nyctophanus žive u površinskim slojevima termičkih nasipa u Brazilu. One osvjetljavaju humke ispuštajući jarkozelenkasti sjaj koji privlači leteće insekte kojima se hrane. U morskom okruženju, upotreba luminiscencije za privlačenje na parenje uglavnom je poznata među ostracodama, malim škampima, rakovima, posebno u porodici Cyprididae. Feromon se može koristiti za komunikaciju na velike daljine, a bioluminiscencija se koristi na bliskoj udaljenosti da bi se prijateljima omogućio 'dom'. Jedan mnogočekinjasti crv, Odontosyllis enopla (sa Bermuda) stvara kratka svjetlucanja, nekoliko noći nakon punog mjeseca, kada se ženka zasvijetli kako bi privukla mužjake.
Odbrana
Mnogi glavonošci, uključujući najmanje 70 rodova lignje, jesu bioluminiscentni. Neke lignje i mala grupa rakova koriste bioluminiscentne hemijske mješavine ili bakterijske suspenzije na isti način kao što to koriste mnoge lignje (mastilo glavonožaca). Izbacuje se oblak svjetlucavog materijala, ometajući ili odbijajući potencijalnog grabežljivca, dok životinja bježi na sigurno. Octopoteuthis deletron može da osakati dijelove svojih ruku koji su svijetli i nastavi trzati se i treptati, tako ometajući predatora dok životinja bježi.
Dinoflagelate mogu koristiti bioluminiscenciju za odbranu od predatora. One sjaje kada otkriju grabežljivce, što možda i samog grabežljivca čini ranjivijim privlačenjem pozornosti predatora s viših trofičkih nivoa. Pašići kopitara oslobađaju sve fitoplanktonske ćelije koje bljeskaju, neoštećene; ako ih se pojede, kopepodi bi blistali, privlačeći grabežljivce, pa je bioluminiscencija fitoplanktona odbrambena. Problem sjajnog stomačnog sadržaja riješen je (a objašnjenje potkrijepljeno) grabežljivim morskim ribama: njihovi stomaci imaju crnu oblogu koja može zadržati svjetlost od bilo kojeg bioluminiscentnog ribljeg plijena koji su progutali da bi privukli veće predatore.
Vargula hilgendorfii je mali rak koji živi u sedimentu. U mirovanju emitira prigušen sjaj, ali kad ga neko uznemiri odustaje ostavljajući oblak svjetlucave plave svjetlosti da zbuni grabežljivca. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, japanska vojska je ih je sakupljala i sušila za upotrebu kao izvor svjetlosti tokom tajnih operacija. Larve crva Phrixothrix imaju uparene fotičke organe na svakom tjelesnom segmentu, koji mogu svijetliti zeleno; smatra se da imaju odbrambenu svrhu. Također, imaju organe na glavi koji proizvode crveno svjetlo; jedini su kopneni organizmi koji emitiraju svjetlost ove boje.
Upozoravanje
thumb|250px|Neke od svijetlećih [[milipedija upozoravaju na grabežljivce; model Motyxia sequoiae u Američkom muzeju prirodne historije]] Aposemija je čest i značajan primjer bioluminiscencije; pruža se upozorenje da je dotično stvorenje neugodno. Predlaže se da mnoge larve svitaca svijetle kako bi odvratile grabežljivce; neke milipedije sjaje sa istom svrhom. Smatra se da neki morski organizmi emitiraju svjetlost iz sličnog razloga. To uključuje Polynoidae, meduze i krhke morske zvijezde, ali potrebna su dodatna istraživanja kako bi se u potpunosti uspostavila funkcija luminiscencije. Takav mehanizam mogao bi biti od posebne koristi mehkim tijelima Cnidaria, ako bi uspjeli odvratiti grabežljivce na ovaj način. Latia neritoides je jedina poznata slatkovodna gastropoda koja emitira svjetlost. Proizvodi zelenkastu luminiscentnu sluz koja može imati funkciju odvraćanja grabežljivca. Morski puž Hinea brasiliana koristi bljeskavu svjetlost, vjerovatno za odvraćanje od grabežljivca. Plavo-zelena svjetlost emitira se kroz prozirnu kućicu, koja djeluje kao efikasan difundor svjetlosti.
Komunikacija
250px|thumb|[[Pyrosoma, kolonijalna tunikata; svaki pojedinačni zooid u koloniji treperi plavo-zelenim svjetlom]] Komunikacija u obliku kuorum osjetila ima funkciju u regulaciji luminiscencije kod mnogih vrsta bakterija. Male vanćelijski izlučene molekule stimuliraju bakterije da uključe gene za proizvodnju svetlosti kada je ćelijska gustina, mjerena koncentracijom izlučenih molekula, velika. Pirosomi su kolonijalni plaštaši i svaki zooid ima par luminiscentnih organa s obje strane ulaznog sifona. Kad ih stimulira svjetlost, oni se uključuju i isključuju, izazivajući ritmičko bljeskanje. Ne postoji neuronski put između zooida, ali svaki reagira na svjetlost koju proizvode druge jedinke, pa čak i na svjetlost iz drugih obližnjih kolonija. Komunikacija putem emisije svjetlosti između zooida omogućava koordinaciju napora kolonije, naprimjer, u plivanju gdje svaki zooid pruža dio propulzivne sile.
Neke bioluminaste bakterije zaraze larve nematode koje parazitiraju ličinke Lepidoptera. Kad ove gusjenice umru, njihova blistavost može privući grabežljivce na mrtve insekte, pomažući u širenju i bakterija i nematoda. Sličan uzrok može biti razlog mnogih vrsta gljiva koje emitiraju svjetlost. Vrste u rodovima Armillaria, Mycena, Omphalotus, Panellus, Pleurotus i druge, to rade emitirajući obično zelenkastu svjetlost iz micelija, Pileus i lamela. Ovo može privući insekte koji lete u noćnim satima i pomoći u raspršivanju spore, ali mogu biti uključene i druge funkcije. Quantula striata je jedini poznati bioluminiscentni zemaljski mekušac. Impulsi svjetlosti emitiraju se iz žlijezde blizu prednjeg dijela stopala i mogu imati komunikativnu funkciju, iako adaptivni značaj nije u potpunosti razumljiv.
Mimikrija
thumb|250px|Dubokomorska riba [[Bufoceratias wedli, prikazuje se kao mamac]] Bioluminiscenciju koriste razne životinje kako bi oponašale druge vrste. Mnoge vrste morske ribe koriste agresivnu mimikriju kako bi privukle plijen. Na glavi imaju dodatak koji se zove esca koji sadrži bioluminiscentne bakterije koje mogu proizvesti dugotrajni sjaj koji riba može kontrolirati. Sjajna esca je u mogućnosti mahati ili namamiti male životinje u upečatljivo kratkom roku i s velike udaljenosti od ribe. Morski pas koristi bioluminiscenciju da bi izložio donju stranu kontrailuminacijom, ali mala mrlja u blizini grudnih peraja ostaje tamna, pojavljujući se kao mala riba velikim predatorskim ribama poput tune i skuše koje plivaju ispod. Kad takve ribe priđu mamcu, ugrize ih morski pas.
Ženke svjetlaca Photuris ponekad oponašaju svjetlosni obrazac drugog leptira, Fhotinus, kako bi privukle svoje mužjake kao plijen. Na taj način dobijaju i hranu i odbrambene hemikalije zvane lucibufagini, koje Photuris ne može sintetizirati.
Smatralo se da su južnoamerički džinovski žohari iz roda Lucihormetica prvi poznati primjer odbrambene mimikrije, pri čemu se emitira svjetlost imitacijom bioluminiscentnih, otrovnih insekata. thumb|250px|Treperenje fotofora "crne zmajice", [[Malacosteus niger, ispoljava crvenu fluoriscenciju]]
Osvjetljavanje
Dok je kod većine morskih organizama bioluminiscencija zelena do plava, neki dubokomorski, npr. bodljikave zmajeve ribe u rodovima Aristostomias, Pachystomias i Malacosteus, emitiraju crveni odsjaj. Ovo prilagođavanje omogućuje ribama da vide crvenopigmentiran plijen, koji je inače nevidljiv u dubokom okeanskom okruženju, gdje je crvena svjetlost filtrirana vodenim stubom.
Smatra se da je "crni vučji zmaj" ili sjeverna vretenasta dlaka (Malacosteus niger) jedina riba koja proizvodi crveni sjaj. Međutim, njene oči su neosjetljive na tu talasnu dužinu; ima dodatni retinski pigment koji fluoriscira plavo-zelenu boju prilikom osvjetljavanja. Ovo upozorava ribu na prisustvo njenog plijena. Smatra se da je dodatni pigment asimiliran iz hlorofilnih derivata koji se nalaze u copepodama (dio prehrane).
Biotehnologija
thumb|left|250px|Autoluminograf biljke [[duhana, koja je genetički modificirana za ekspresiju gena za luciferazu, prvi je transgeni eukariotski organizam koji emitira svjetlost.|alt=]]
Biologija i medicina
Bioluminiscentni organizmi su meta za mnoga područja istraživanja. Luciferazni sistemi se široko koriste u genetskom inženjeringu kao reporterski gen, a svaki proizvodi drugačiju boju fluoriscencijom. Naprimjer, gen luciferaze krijesnica korišten je već 1986. za istraživanje na biljkama transgenih linija duhana.
Vibrio simbioza bakterija sa morskim beskičmenjacima, poput Euprymna scolopes, predstavljaju ključne eksperimentalne modele za bioluminiscenciju. Bioluminiscentno aktivirano uništenje je proces eksperimentalnog liječenja kancera. (Vidi također: optogenetika, koja uključuje upotrebu svjetlosti za kontrolu ćelija u živom tkivu, obično neurona, koji su genetski modificirani da izraze ionske kanale osjetljive na svjetlost; biofoton, foton netermalnog porijekla u vidljivom i ultraljubičastom spektru koji se emitira iz biološkog sistema.)
Proizvodnja svjetla
Industrijski dizajneri istražuju strukture fotofora, u organima koji stvaraju svjetlost u bioluminiscentnim organizmima. Konstruirana bioluminiscencija možda bi se jednog dana mogla iskoristiti za smanjenje potrebe za uličnom rasvjetom ili za dekorativne svrhe, ako postane moguće proizvesti svjetlost koja je dovoljno jaka i može se održati dugo vremena, a uz to je finansijski ekonomična. Gen koji kod insekata-svjetlaca čini zadak sjajnim dodat je biljkama. Kada se dotaknu, biljke blistaju sat vremena, ali potrebna je osjetljiva kamera da bi se sjaj vidio.
Univerzitet Wisconsin–Madison istražuje upotrebu genetički izmijenjenih bioluminiscentnih Escherichia coli, da bi se upotrijebile kao bioluminiscentne bakterije u sijalicama. U 2011. Kompanija Philips pokrenula je mikrobni sistem za ambijentalno osvjetljenje u kući.
Tim iGEM iz Cambridgea (Engleska) počeo je rješavati problem šta luciferin troši u reakciji stvaranja svjetla, razvijajući genetički dio biotehnologije kodiranja za enzim koji regenerira luciferin iz svjetlaca Sjeverne Amerike; ovaj enzim "pomaže u jačanju i održavanju svjetlosne snage".
Godine 2016, francuska kompanija "Glowee" započela je prodaju bioluminiscentnih lampica (za osvjetljavanje izloga prodavnica i gradsko ulično osvjetljenje) kao glavnim tržištem. Međutim, Francuska ima zakon koji zabranjuje trgovcima i uredima da osvjetljuju prozore između 1 i 7 sati ujutro kako bi se smanjila potrošnja energije i zagađenje. Glowee se nadao da će njihov proizvod zaobići ovu zabranu. Koristili su bakterije zvane Aliivibrio fischeri koje blistaju u mraku, ali maksimalni životni vijek njihovog proizvoda je bio tri dana.
IC 1327
IC 1327 (također poznat kao PGC 65027) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 446 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Orao. Najveći prečnik je 0,90 (117 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (104 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Sherbourne Wesley Burnham 10. augusta 1890. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jelovec (Sevnica)
Jelovec je naseljeno mjesto u sastavu općine Sevnica, regija Posavska, Slovenija.
Divović (čvor)
Divović je prezime sljedećih osoba:
Jelovec (Sevnica)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Sevnica.
Stanovništvo
Napomena: ''U 1955. povećano za naselje Lepi Dob koje je ukinuto.''
Drago Buka
Drago Buka (rođen 4. septembra 1948. u Sarajevu) jest bosanskohercegovački glumac. Gotovo cijeli glumački radni vijek proveo je u sarajevskom Pozorištu mladih, gdje je ostvario mnoge zapažene uloge. U matičnom pozorištu režirao je brojne programe i predstave za djecu i omladinu.
Danas je u penziji poslije četrdeset godina aktivnog umjetničkog i glumačkog rada.
Glumački angažman
Osim kratkog jednogodišnjeg angažmana u Narodnom pozorištu Tuzla (1974–1975) sav glumački radni vijek u stalnom angažmanu proveo je u Pozorištu mladih. Kao gostujući glumac igrao je u brojnim predstavama u Narodnom pozorištu Sarajevo, Kamernom teatru 55 i SARTR-u. Igrao je u mnogim djelima domaćih i svjetskih autora, kao što su: Shakespeare, Molière, Jarry, Feydeau, Bond, Marin Držić, Branislav Nušić, Kosta Trifković, Branko Ćopić, Duško Radović i dr. Također je glumio u mnogim radijskim i televizijskim dramama i serijama, kao i u nekoliko filmova.
Dramaturgija i režija
Posljednjih godina bavi se i prevođenjem, dramaturgijom i režijom. U matičnom pozorištu režirao je brojne programe i predstave za djecu i omladinu: Tajna dvorske lude, Hazima Akmadžića, Abeceda, Feride Duraković, Bio jednom jedan voz, Mačak u čizmama i Hrabri Zečić Uplašić kao kompletni autorski projekti. Tu su još i Bor visok do neba prema tekstu Stevana Pešića, Shakespeareova Bura, Zaljubljeni krokodil, adaptiran prema dramskom predlošku Daniele Kulot, Nema dima bez vatre, autora Petera Hathazija.
Rajvosa
U alternativnoj dramskoj grupi "Rajvosa" pri Centru za kulturu Sarajevo godinama je nastupao kao glumac, ali radio i kao režiser. Režirao je i u njoj igrao, popularnu komediju Bosanska podvala sa tematikom iz bosanskog miljea koja je požnjela veliki uspjeh kod publike. Izvedena je stotinjak puta širom Federacije BiH.
Beheira (guvernorat)
Guvernorat Beheira (arapski: البحيرة) je jedan od 27 guvernorata Egipta. Nalazi se u sjevernom dijelu države, u delti Nila i svojim manjim dijelom izlazi na obale Sredozemnog mora.
Glavni grad ove administrativne jedinice je Damanhur.
Prema podacima iz 2014. godine, 5.647.233 stanovnika živi na površini od 10.130 km 2 što znači da je guvernorat vrlo gusto naseljen sa gustoćom od 560 stanovnika po km 2.
Mozak
mini|desno|150px|Mozak i lobanja čovjeka
Mozak je organ koji služi kao centar nervnog sistema kod svih kičmenjaka i većine beskičmenjaka. Samo nekoliko beskičmenjaka, kao što su spužve, meduza i odrasli plaštaši i morski ježevi i zvijezde nemaju mozak. Umjesto toga imaju difuzne ili lokalizirane nervne mreže. Smješten je u glavi, obično blizu primarnih organa osjetila kao što su vid, sluh, balansiranje ravnoteže, okus i miris. To je najsloženiji organ u tijelu kičmenjaka. Procjenjuje se da ljudska moždana kora sadrži 14-16 milijardi neurona, a da je svaki neuron povezan sinapsama sa nekoliko hiljada drugih neurona. Ovi neuroni međusobno komuniciraju pomoću dugačkih protoplazmatskih vlakana pod nazivom aksoni, koji prenose struje signalnih impulsa pod nazivom akcijski potencijal do udaljenih dijelova mozga ili ostalih dijelova tijela koji ciljaju specifične receptorske ćelije.
Fiziološki, mozak obavlja centraliziranu kontrolu nad drugim organima tijela i sopstvenim aktivnostima. On djeluje na ostatak tijela stvarajući obrasce mišićne aktivnosti čime potiče izlučivanje hemikalijskih supstanci pod nazivom hormoni. Ova centralizirana kontrola omogućava brze i koordinirane reakcije na promjene u biofizičkom okruženju. Neke osnovne vrste reakcije, kao što su refleksi, mogu se odvijati posredovanjem kičmene moždine ili perifernih ganglija, ali sofisticirana svrsishodna kontrola ponašanja zasnovana na kompleksnom senzornom ulazu zahtijeva integriranje informacija u centralizirani mozak.
Operacije pojedinih ćelija mozga sada se razumiju dovoljno detaljno, ali način na koji oni surađuju u milionskim grupama tek treba da bude riješen. Savremeni modeli neuronauke mozak tretiraju kao biološki kompjuter, koji se jako razlikuje od ekektronskog, ali je sličan po u smislu sticanja informacije iz okolnog svijeta: prima ih i čuva, obrađuje na različite načine i analogan je centralnoj jedinici za obradu (CPU) u računaru. Mozak kao najvažniji dio nervnog sistema zaštićen je u lobanjskoj čahuri i obavijen sopstvenim opnama. Prosječna zapremina ljudskog mozga se kreće oko 1400 cm3. Pokazalo se, međutim, da zapremina mozga nije srazmjerni pokazatelj inteligencije neke osobe, jer su zabilježene osobe koje normalno funkcioniraju i sa volumenom u rasponu 700–2000 cm3.
Anatomija
thumb|right|Poprečni presjek mirisnog režnja pacova, istovremenom upotrebom dvije boje: plava pokazuje tijela nervnih ćelija, a bijela receptore [[neurotransmitera GABA.]]
Glavni dijelovi mozga su:
Produžena moždina, Varolijev most i srednji mozak se skpa nazivaju moždano stablo. Centralni kanal kičmene moždine nastavlja se u mozgu, ali se proširuje i formira četiri šupljine, koje se zovu moždane komore, a ispunjene su likvorom.
Građa nervnih ćelija
mini|250px| Prikaz neurona s vlaknima koja iz njega proizilaze, pod oznakom "Axon" i uspostavljanje kontakta s drugom ćelijom. Umetak pokazuje proširenje kontaktne zone. | Neuroni stvaraju električne signale koji putuju duž njihovih aksona. Kada puls električne energije dostigne spoj zvani [[sinapsa, izaziva ispuštanje hemijskog neurotransmitera koji se veže za receptore naredne ćelije i na taj način mijenja razinu njene električne aktivnosti.]] Mozak je građen od dvije vrste ćelija: neuronske i ćelije glije.
Nervne ćelije (neuroni) se razlikuju od drugih ćelija po tome što imaju sposobnost provođenja nervnih impulsa. Procjenjuje se da ljudski mozak sadrži oko 10 milijardi nervnih ćelija. Svaka od njih se sastoji od tijela i dvije vrste nastavaka: drvolikog dendrita i nerazgranatog aksona. Tijela neurona se sastoje od jedra (u kojem se nalazi DNK), endoplazmatskog retikuluma i ribosoma (za sintezu proteina) i mitohondrija (kao sopstvenih energana). Zato su osposobljene za obavljanje svih funkcija koje su neophodne za održavanje i metabolizam. Aksoni i dendriti posreduju u međusobnoj komunikaciji između nervnih ćelija, tako da se dendrit uvijek nadovezuje na akson.
Dendriti su kratki, razgranati nastavci koji posreduju prenošenje bioelektričnih struja podražaja u tijelo nervnih ćelija. Aksoni (neuriti ili nervna vlakna) prenose impulse iz tijela jednog neurona na dendrita drugog. Omotani su posebnom membranom koja je od ćelija glije (oligodendrocita), koja ubrzava protok biostruja. Preko sinapse, svaka nervna ćelija umrežena je sa oko 10.000 drugih nervnih ćelija.
Glijne ćelije imaju niz funkcija koje omogućavaju opstanak i pravilno funkcioniranje nervnih ćelija. To su osobito sljedeće uloge:
I bez posebnih pomagala, u mozgu se razlikuju svetliji i tamniji slojevi i područja. Tamni dijelovi se označavaju kao siva masa, koju grade tijela nervnih ćelija, dendriti, početni dijelovi aksona i glije. Svijetli dijelovi su bijela masa, sastavljena od aksonskih vlakana nervnih ćelija sa oligodendrocitima i dendritima. Siva masa se uglavnom nalazi na površini, a bijela u unutrašnjosti mozga.
Moždana masa je zaštićena lobanjskom, čahurom a, ispod nje, i pomoću tri membrane, koje se uobičajeno označavaju kao meninge. Vanjska, kija je tvrda, naliježe na koštani zid lobanje i ima latinski naziv dura mater. Zalazi među sve dijelove mozga, uključujući i rascjepe između hemisfera, malog mozga i moždanog stabla. Ispod nje paučinasta membrana (arahnoidea), a razdvaja ih kapilarni prostor. Paučinasta opna je tanka i prozračna, a prelazi preko moždanih žlijebova. Treća membrana je mehka pia mater. Priljubljena je na površinu mozga i uvlači se u sva udubljenja, žlijebove i pukotine. Prostor između paučinaste i mehke opne ispunjen je moždanom tečnošću (likvorom). Tekućina štiti mozak od potresa, a obavlja i funkciju prenošenja materija. U mozgu se nalaze četiri šupljune: moždane komore, koje su ispunjene likvorom (lijeva (prva) i desna (druga), treća i četvrta, koje su nastavak centralne cijevi kičmene moždine.
Mozak se primarno sastoji od više strukturno i funkcijski osobenih dijelova: