cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myrtaceae
Diverzitet
Podjelu Myrtaceae na Leptospermoideae i Myrtoideae osporio je niz autora, uključujući Johnsona i Briggsa (1984), koji su unutar Myrtaceae identificirali 14 tribusa ili rodovaa i utvrdili da je Myrtoideae polifiletičan. Molekularne studije nekoliko skupina autora, od 2008., potvrdile su da je plod bakata (mesnat) plod evoluirao dva puta iz kapsulanih plodova i, kao takav, razvrstavanje u dvije podskupine ne prikazuje točno filogenetsku (= evolucijsku) historiju ove porodice. Tako mnogi istraživači danas koriste nedavnu analizu Wilson i sur. (2001) kao polazište za njene daljnje analize Rodovi Heteropyxis i Psiloxylon, u prošlosti su razdvojeni kao zasebne porodice od strane mnogih autora, kao Heteropyxidaceae i Psiloxylaceae. Međutim, Wilson et al. uključili su ih u Myrtaceae. Smatra se da su ova dva roda najranije nastajuće i preživjele vrste porodice Myrtaceae.
Najnovija klasifikacija prepoznaje 17 plemena i dvije potporodice, Myrtoideae i Psiloxyloideae, na temelju filogenetske analize plastidne DNK
Klasifikacija
Prema Wilsonu (2011)
Plemena
Potporodica Psiloxyloideae
Potporodica Myrtoideae
Prost broj
Prost broj je prirodni broj veći od 1 koji je dijeljiv jedino sa 1 i samim sobom. desno|150px Primjeri prostih brojeva su: 2, 3, 5, 7....
Broj a\, ne možemo rastaviti na proste faktore ako je:.
Broj a \, je prost ako je a \, dijeli dijeli p \, ili a \, dijeli q \,.
Lahko se može dokazati da ako je broj prost onda је i nerastavljiv i obrnuto. Složen broj je broj koji je djeljiv samim sobom, sa 1, te još nekim brojem.
Svaki složeni broj može se na jedinstven način rastaviti na proste faktore:
125|5     34|2    25|5      17|17     5|5       1      1   125=5*5*5   34=2*17
Definicija
desno|300px|12:3=4 11 prost broj
Prirodni broj se zove prost broj (ili premijer) ako ima tačno dva pozitivna djelitelja, 1 i sam taj broj. Prirodni brojevi veći od 1 koji nisu prosti nazivaju se složeni Broj 12 nije prost, jer 12 možemo podijeliti u 3 kolone po 4 elementa
11 možemo smjestiti samo u jednu ili 11 kolona po 11 odnosno 1 elemenat, tj 11 je prost broj.
Među brojevima od 1 do 6, broj 2, 3 i 5 su prosti brojevi, a 1, 4, i 6 nisu prosti. Iz navedenog se vidi da su prirodni brojevi podijeljeni u tri klase. U skupu prirodnih brojeva broj 1 ima poseban položaj, zato je izdvojen u posebnu klasu. Djeljivost u skupu \N može se proširiti na skup \N_0 i reći da je 0 djeljiva sa svakim prirodnim brojem, jer je. Broj 0 nije ni prost ni složen broj.
Ovo možemo reći na još jedan način
Broj n> 1 je prost, ako ga možemo  napisati kao proizvod dva prirodna broja a i b,  koji su veći od 1
Svi prosti brojevi manji od 1000 su:
Osnovna teorema aritmetike
Svaki prirodni broj n (n>1) postoji jedinstven rastav na proste faktore
Gdje su te su svi p_i prosti brojevi.
Rastavljanje složenih brojeva na proste faktore
Rastavljanje se može postići dijeljenjem s prostim brojevima, međutim, ako znamo neka jednostavna pravila, to rastavljanje postaje vrlo jednostavno.
Eratostenovo sito
Ovo je mehanički postupak pronalaženja prostih brojeva koji nisu veći od n. Ispišemo sve brojeve od 2 do n. Pođemo od broja 2 i precrtavamo svaki drugi broj, zatim pođemo od broja 3 i precrtavamo svaki treći s time da brojimo i precrtane brojeve, pa od prvog neprecrtanog broja itd. Ovaj postupak ponavljamo dok ne dođemo do broja p za koji je p^2 > n. Neprecrtani brojevi su prosti. Primjer za n=20:
Brojnost prostih brojeva
Prostih brojeva ima beskonačno mnogo. Ovo je prvi dokazao Euklid u svojim Elementima, knjiga X, Teorema 20. Njegov dokaz je sljedeći:
Pretpostavimo da je broj prostih brojeva konačan. Pomnožimo ih sve i dodajmo 1. Dobićemo broj koji podijeljen sa bilo kojim prostim brojem daje ostatak 1. Dobili smo broj koji nema djelitelja među postojećim brojevima. To jeste prost broj veći od prethodnih.
Gustoća raspodjele prostih brojeva
Posmatrajmo omjer gustoće prostih brojeva manjih od nekog broja n i recipročne vrijednosti prirodnog logaritma tog broja. Gustoća prostih brojeva u skupu \N opada kao i recipročna vrijednost prirodnog logaritma broja n, za velike vrijednosti n (k/m \to 1).
Dirichletov teorem
Neka su d i a prirodni brojevi takvi da je njihova mjera (d, a) = 1, tj. oni su relativno prosti, tada postoji beskonačno mnogo prim brojeva oblika d n + a, n\in N_0, tj. postoji beskonačno mnogo prim brojeva u aritmetičkom nizu 1 + 2n
Euklidov teorem
Dokaz za neke opšte aritmetičke nizove. Svaki prost broj veći od 2 je neparan, te je oblika 4n+3 ili 4n+1. Proizvod dva broja oblika 4n+1 također je tog oblika:
Pretpostavimo da postoji konačno mnogo prostih brojeva
koji su oblika 4n+3.
N je prost broj, ili se može rastaviti na proizvod prostih brojeva, od kojih nijedan nije jer ostatak dijeljenja broja N sa nekim od brojeva p je -1. Svi prosti faktori broja N ne mogu biti oblika 4n+1, jer N nije tog oblika. Kao što smo vidjeli, proizvod brojeva oblika 4n+1 je također je broj tog oblika.
Prema tome, bar jedan prost faktor mora biti oblika 4n+3, što je nemoguće, jer taj faktor nije nijedan od brojeva p, za koje smo pretpostavili da su svi prosti brojevi oblika 4n+3.
Dakle, broj prostih brojeva takvog oblika je beskonačan.
Red recipročnih prostih brojeva oblika 4n + 3
divergira
Najveći poznati prost broj
Trenutno najveći poznati prost broj je 230.402.457 − 1 (ovaj broj ima 9.152.052 cifara). Izračunali su ga 15. decembra 2005. godine dva profesora sa Misuri državnog univerziteta. Označava se sa М30402457 i predstavlja 43. Mersenov prost broj.
Prethodni najveći poznati prost broj je bio M25964951 = 225.964.951 − 1 (42. poznati Mersenov prost broj, 7.816.230 cifara) a pre njega M24036583 = 224.036.583 − 1 (41. poznati Mersenov prost broj, 7.235.733 cifara)
Postoji dobar praktičan razlog zašto su svi veliki prosti brojevi oblika Mersenovih prostih brojeva. To je relativno jednostavan metod za provjeru složenosti broja (Lukas-Lemer test). Za ostale brojeve je metoda vremenski zahtjevna.
Najveći prost broj koji nije ovog oblika je 27.653 × 29.167.433 + 1 (2.759.677 cifara) i šesti je po veličini na listi najvećih poznatih prostih brojeva.
Za nalaženje prostog broja sa 107 decimalnih cifara postoji nagrada od 100.000 dolara.
Ulamova spirala
desno|150px
Ulamova spirala je jednostavan način vizualizacije prostih brojeva. Potrebno je napisati brojeve od 1 pa nadalje u obliku pravougle spirale, te nakon toga pobrisati sve brojeve osim prostih, na taj način se dobiju zanimljivi oblici. Otkrio ju je Stanislaw Ulam 1963. godine dok se dosađivao na sastanku crtkarajući po papiru, primijetivši da se prosti brojevi nalaze na dijagonalama. Ubrzo nakon toga je sa saradnicima Myronom Steinom i Mark Wellsom koristeći MANIAC II (Mathematical Analyzer Numerical Integrator and Computer Model II) u istraživačkom laboratoriju u Los Alamosu, generirao sliku spirale koja je obuhvatala brojeve do 65 000.
Teoreme i slutnje
U potrazi za nekim zakonima i pravilnostima među prostim brojevima proizašle su mnoge teoreme i hipoteze. Neke od njih su :
Goldbachova hipoteza
Polovinom XVIII vijeka njemački matematičar Christian Goldbach je napisao pismo Leonhardu Euleru u koje je izrekao sljedeću hipotezu:
Nakon toga je na margini pisma zapisao drugu hipotezu:
Goldbach je smatrao broj 1 prostim, što je kasnije defnicija prostih brojeva izostavila. Danas je poznato da su te 2 hipoteze ekvivalentne.
Euler mu je odgovorio i prepravio Goldbachovu hipoteza:
W
mini|desno|250px|Različite verzije slova W W je latinično slovo koje se koristi u nekim jezicima. U bosanskom jeziku se izgovara kao V.
Prost broj
Chenov teorem
Chen Jingrun je bio kineski matematičar XX vijeka. Svojim teoremom je napravio veliki korak prema rješavanju Goldbachove hipoteze.
Green-Tao teorema
Teoremu su dokazali Ben Green i Terence Tao 2004. godine.
Drugim riječima postoji niz prostih brojeva s n članova : P_k=P+k*d gdje je k>0 i k<n+1 Ova teorema samo govori da postoje i ne pokazuje kako se pronalaze.
Mala Fermatova teorema
Francuski matematičar Pierre de Fermat prvi iznio ovu teoremu koji daje nužan uslov djeljivosti s prostim brojevima.
daje isti ostatak pri dijeljenju s p kao i a, gdje je a prirodni broj, a p prost
Silvan i Dijana
Silvan i Dijana su božanski par ilirskog panteona bogova. Silvan je kod Ilira glavno božanstvo obično prikazan kao grčki Pan, polučovjek-polujarac, po čemu se bitno razlikuje od italskog Silvana, po kojem je u rimskoj interpretaciji ilirskih božanstava, (interpretatione Romana) dobio ime. Dijana (Tharial),  prikazana je gotovo uvijek u stavu grčke Artemide lovice, s lukom i strijelom, atributima  božice lova.
Iliri su, kao i ostali indoevropski narodi, dugo poštovali bezlične duhove u obliku prirodnih pojava (oblak, kiša, grom, voda, drvo, šuma, nebo, Sunce, Mjesec itd.). O tim religijskim predodžbama Ilira ne zna se ništa, jer se od njihove teogonije i mitologije nije ništa sačuvalo. Do antropomorfiziranja ovih u početku animističkih sila prirode i kod Ilira je došlo tek na višem stupnju društvenog razvitka, pri samom kraju prethistorijskog doba.
Rascjepkanost ilirskog teritorija, plemenska podvojenost, a osobito urođena konzervativnost, nisu uslovili formiranje jedne i jedinstvene religijske ikonografske slike, što potvrđuje da ni predodžbe u svijesti njegovih poštovalaca nisu bile u svim krajevima iste (kanonske), iako se u suštini radilo ο istom božanskom biću. Zbog tih lokalnih shvatanja i proističu na širem ilirskom području, od Morave do Istre, uključujući i Panoniju, i znatnije razlike u prikazivanju ilirskog božanstva (tek kasnije nazvanog Silvan).
Zajedno s latinskim jezikom i ostalim sadržajima duhovne kulture, Iliri su od Rimljana postupno primali i njihovu vjeru koju su donekle prilagođavali svojim vjerskim shvatanjima, naročito kada su u pitanju širi narodni krugovi. Paralelno su u njihovu narodnu umjetnost prodirali i pojedini elementi raznih ikonografskih grčkih i rimskih šema, koje su primjenjivali na prve pokušaje antropomorfiziranja (prikazivanja) svojih božanstava. U takvoj kulturnoj i kultnoj simbiozi nastale su brojne varijacije kultne slike ilirskog božanstva.
Nije poznato koji od grčkih i rimskih likova je izražavao prve Silvanove likove (izglede), iz kojeg bi onda proizašle i sve ostale varijacije Silvanove složene ikonografije.
Tek na reljefu iz Busije u Glamoču prvi put je epigrafski potvrđeno da je u prilici kozolikog božanstva prikazan upravo Silvanus Silvester u kultnoj zajednici s božicom Dijanom i da je to njegova ikonografska šema.
Na reljefu iz Busije Silvanus Silvester je prikazan kao grčki Pan. To je nagi, rogati i bradati mladi satir, kozorog i kozonog, krupna oka, u donjem dijelu tijela dlakav i, svakako, kao božanstvo plodnosti itifaličan. Njegovi su atributi: pastirski štap (pedum) i svirala (syrinks).
Dijana je na reljefu iz Busije prikazana kao klasična Artemida, koja je u unutrašnjosti Dalmacije kod Dalmata poštovana kao božica plodnosti, šuma i polja i vladarica divljih životinja. U lijevoj ruci drži luk, a desnicom vadi strijelu iz tobolca, koji joj leži na plećima. Uz nju je i ovdje, kao i obično, i njena omiljena košuta, dakle tip koji se razvio pod utjecajem grčkih uzora u okvirima autohtonog ilirskog, posebno dalmatskog, nasljeđa.
Spomenici
Mnogobrojni drugi nalazi pokazuju da se kult ovih dvaju božanstava kod Ilira uporno održavao i u rimsko doba (usprkos procesa romanizacije), tako da njihov primat nije mogao ugroziti ni autoritet samog Jupitra, zaštitnika i oličenja rimske moći i veličine. Tako su Silvan i Dijana, božanstva domaćih šuma, stočarstva i lova, i dalje ostali zaštitnici pastirskih domova ruralnog stanovništva.
Reljefi iz splitskog polja
Na lokalitetu Tršćenica u Splitskom polju, otkrivena su dva fragmentarna kamena reljefa; jedan s prikazom Silvana, popularnog domaćeg pastirsko-šumskog božanstva, a drugi s likom njegova ženskog paredra Dijane. Oba su spomenika pohranjena u splitskom Arheološkome muzeju
Pribrojimo li navedenim spomenicima još i natpis sa posvetom nimfama sa splitskog Pojišana, zatim ulomak reljefa iz Duplančića dvora na Lučcu, s prikazanim polunagim nimfama sa školjkama i pastirskim štapom (pedum) koji je pripadao Silvanu, kao i reljef s prikazom Dijane u liku božanstva noćnog svjetla, takođe sa Lučca, može se zaključiti da su Silvan i Dijana i nimfe bili vrlo omiljeni na splitskom području, svakako još znatno prije gradnje znamenite splitske Dioklecijanove palate.
Reljef iz Čitlika kod Sinja
Jedan reljef iz Čitluka kod Sinja (Colonia Claudia Aequum) prikazuje Dijanu i Silvana. Pronađen je 1931. g. uklesan u živoj stijeni, u kamenolomu nedaleko od gradskih vrata antičkog Ekvuma. Prenesen je u Zbirku Franjevačkog samostana u Sinju.
Dijana i Silvan smješteni su u prostor omeđen okvirom koji podjeća na nišu. S lijeve strane, na prvom mjestu je Dijana, a s desne je Silvan (iako je na većini prikaza raspored obrnut). Dijana se potpuno uklapa u ikonograﬁju Lovkinje – nosi kratak, potpasan hiton; u lijevoj joj je ruci luk, dok desnom poseže za strijelom u tobolcu na leđima. Jasno se vidi pojas preko grudi na kojem je obješen tobolac. Frizura joj nema standardni krobylos, nego neku vrstu polosa ili dijademe. Frizura je kao Melonentypus i po njoj je cijeli reljef datiran u početak 3. st. Neobična je Dijanina obuća jer ne nosi embade/endromides, koje ima na gotovo svim prikazima. Njezina obuća više je nalik na visoke, ravne vunene čarape bez prstiju, koje se u recentnoj kulturi dinarskog područja nazivaju terluci, ili je nalik na suknene grliće koji se kopčaju s unutrašnje strane noge. Silvan je veoma oštećen, ali se ipak dobro vide kozje noge, itifaličke odlike i pedum u njegovoj lijevoj ruci. Moguće je da je u desnoj ruci držao siringu koju je prinosio ustima. On je tipični Silvan iz Dalmacije, rimskog imena i grčke ikonograﬁje Pana.
Dolina gornje Neretve
Do danas su otkrivena samo dva spomenika u čast ovim bogovima. U Trusini kod Konjica pronađen je reljef boga Silvana iz 3. stoljeća, koji predstavlja potpuno novu interpretaciju njegovog lika. Na ovom reljefu Silvan je prikazan sa ogrtačem, sa ljudskim a ne kozjim nogama, sa štapom (pedum). Desno od Silvana prikazan je pas i motivi stada i stabla koji govore o njegovoj ulozi kao božanstvu koje čuva stada i šume.
Drugi spomenik koji prikazuje domaće božanstvo pronađen je u Lisičićima. Pronašao ga je i objavio Carl Patsch 1894. Na spomeniku je predstava scene lova sa konjanikom u kojoj se vidi pas kako trči za jelenom koji skače na stablo. Ovaj reljef pripada grupi karakterističnoj za boginju Dijanu.
274.
Godina 274. (CCLXXIV) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aurelijana i Kapitolina (ili, rjeđe, godina 1027. Ab urbe condita). Oznaka 274. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Silvan i Dijana
Dedikanti (naručioci)
Na temelju proučavanja imena dedikanata i epiteta može se vidjeti odnos broja autohtonih imena dedikanata i imena doseljenika. U katalogu spomenika s dalmatskog područja zabilježeno je 74 imena dedikanata, od toga je 17 imena sigurno autohtono. Najkarakterističnija dalmatska imena su: Bato, Dasas, Paio, Plator, Surus, Titus i Varro. Uz ova imena prisutni su gentiliciji: Iulius, Claudius, Ulpius, Flavius, Aelius i Aurelius (prema carskim dinastijama koje su domaćem stanovništu dodjeljivali status rimskog građanina.
Epigrafski se spomenici javljaju kada autohtono stanovništvo počinje usvajati latinski jezik, budući da svoje pismo nije imalo. Pojava vulgarnog latinskog jezika bila je nužan nusprodukt tog procesa romanizacije. Autohtono stanovništvo ovog područja nikada nije izgubilo svoj domaći jezik koji se zadržao u obiteljskim krugovima, isto kao što su društvene i teritorijalne zajednice zadržale autohtone pojedince kao svoje vođe, s titulama plemenskih poglavara (principes).
Pierre Carlet de Marivaux
Pierre Carlet de Chamblain de Marivaux (Pariz, 4. februar 1688 - Pariz, 12. februar 1763), francuski komediograf i romanopisac
Napisao je oko 40 komedija, koje su mu donijele uspjeh i popularnost, a u njima se ogleda elegantni život 18. vijeka. U središte radnje stavlja ženu i slika svijet idealiziranih heroina.
620.
Godina 620. (DCXX) bila je prijestupna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. Oznaka 620. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Delmer Daves
Delmer Lawrence Daves (24. juli 1904 – 17. august 1977) bio je američki režiser i scenarist.
U svojim filmovima najčešće obrađuje teme o društvenim odnosima razvlašćenih i potlačenih, o čemu najbolje svjedoči njegov film vestern Slomljena strijela o odnosima bijelaca prema Indijancima.
Izoterma
mini|desno|200px|Izoterma (crvena linija) od 10 stepeni C u julu se koristi da označi granicu Arktika. Izoterma (grčki ισος - "isto", "jednako", i θερμη - "toplina") je crta iste temperature. Koristi se u meteorologiji kako bi se na vremenskoj karti označila mjesta u kojima vlada jednaka temperatura. Razmak između izotermi daje uvid u obim i brzinu promjena temperature u pojedinim područjima. Ovo gradiranje temperature je značajan podatak u prognoziranju vremena.
Izoterme se koriste i u termodinamici.
Fanula Papazoglu
Fanula Papazoglu, Bitolj, Kraljevina Srbija (danas Sjeverna Makedonija) 3. februar 1917 — Beograd, 26. januar 2001, bila je jugoslovenska i srpska historičarka, aromunskog porijekla, doktor historijskih nauka, epigrafičarka, profesor univerziteta i akademik. Kao stručnjak za antičku historiju Balkana, osnovala je 1970. godine Centar za epigrafičke i numizmatičke studije Univerziteta u Beogradu.
Biografija
Fanula Papazoglu je rođena 1917. godine u porodici grčkog aromunskog porijekla u Bitolju, tada u Kraljevini Srbiji, gde se školovala do fakulteta. Studirala je Klasičnu filologiju sa historijom Starog vijeka i arheologijom na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Fanula Papazoglu je kao član studentske organizacije davala podršku jugoslovenskom partizanskom pokretu. Bila je zatvorenik u logoru Banjica šest mjeseci tokom 1942. i 1943. godine. Diplomirala je 1946. godine na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Doktorsku disertaciju Makedonski gradovi u rimsko doba odbranila je 1955. godine. Na Katedri za istoriju starog vijeka na Filozofskom fakultetu u Beogradu radila je od 1947. godine. Za redovnog profesora je izabrana 1965. godine. Postala je dopisni član SANU 1974. godine, a redovni 1983. godine. Osnivač je Centra za antičku epigrafiku i numizmatiku. Bila je stalni saradnik Centra za balkanološka ispitivanja ANU BiH, član Njemačkog arheološkog instituta, počasni doktor na Sorbonni, počasni član Filološkog društva Parnasos u Atini i član Makedonske akademije nauka. Autor je oko 130 naučnih radova iz oblasti istorije Starog vijeka. Bila je udata za Georgija Ostrogorskog, jednog od najvećih svjetskih vizantologa. Preminula je u Beogradu 26. januara 2001. godine.
NGC 2209
NGC 2209 (također poznat kao ESO 34-SC6) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. februara 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
275.
Godina 275 (CCLXXV) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aurelijana i Marcelina (ili, rjeđe, godina 1028. Ab urbe condita). Oznaka 275. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Goran Marković (nogometaš)
Goran Marković (9. februar 1986.) je nogometaš koji trenutno igra za FK Željezničar Sarajevo.
Karijera
Igrao je za Dinamo Pančevo, FK Glogonj, PSK Pančevo, FK Obilić, Čukarički Stankom, Zrinjski Mostar. U prošloj sezoni (2009/10) standardni desni bek s kojim je Zrinjski dogovorio sporazumni raskid ugovora odmah nakon završetka sezone.
Soli (hemijski spojevi)
thumb|Kuglasta rešetka: struktura natrij-hlorida; ioni [[natrija prikazani su zeleno, a ioni hlora u plavoj boji]] thumb|Struktura aniona sulfata (SO42−) Pojmom soli označavaju se hemijski spojevi, koji su građeni iz pozitivno (kation) i negativno naelektrisanih iona (anion). Između tih iona stvaraju se ionske veze. Kod neorganskih soli kationi se najčešće grade od metala, dok se anioni grade od nemetala ili njihovih oksida. Kao čvrsta supstanca, oni zajedno grade ionsku rešetku. Pojam organskih soli označava sve spojeve kod kojih je najmanje jedan anion ili kation neki organski spoj.
Neorganske soli
U najužem smislu, pod pojmom so misli se na natrij-hlorid (NaCl, odnosno kuhinjska so). U mnogo širem smislu, soli su svi oni spojevi, koji su poput NaCl načinjeni od aniona i kationa. Kao primjer takvih soli je kalcij-hlorid (CaCl2). Natrij-hlorid sastavljen je iz kationa Na+ i aniona Cl−. Slično tome, kalcij-hlorid se izgrađen iz iona Ca2+ i Cl− Formule NaCl i CaCl2 su sadržajne (sumarne) formule spojeva (omjer Na:Cl=1:1, odnosno Ca:Cl=1:2). Ioni mogu biti jednovalentni ili polivalentni, tj. nositi jedno ili više pozitivnih odnosno negativnih naelektrisanja. Sumarna formula neke soli određena je brojem naelektrisanja iona, jer se pozitivna i negativna naelektrisanja moraju međusobno kompenzirati (poništiti). Sumarne formule soli su u jasnoj suprotnosti s formulama spojeva poput vode (H2O) ili metana (CH4), koji su molekularni spojevi.
Kod neorganskih soli između iona djeluju ionske veze. Slijedeći omjer sumarne formule, veliki broj iona gradi ionsku rešetku određene kristalne strukture. Prva slika desno prikazuje mali isječak građe kristalne rešetke natrij-hlorida. Pošto postoji veliki broj različitih kationa i aniona, poznato je i veoma veliki broj različitih soli. U donjoj tabeli prikazani su neki od iona. U solima, ioni se mogu sastojati i iz više od jednog atoma. Takvi ioni se nazivaju kompleksi ioni. Primjeri kompleksnih aniona su nitratni (NO3−) i sulfatni anion (SO42−). Kod takvih kompleksa, jedan atom predstavlja centralni, na koji su spojevi drugi atomi (i atomske grupe), jednim imenom nazvani ligandi. U ovim primjerima, atomi N odnosno S su centralni atomi, dok su u oba slučaja ligandi atomi kisika (oksokompleksi). Centralni atomi i njihovi ligandi su povezani jedan s drugim kovalentnom vezom. Ionske veze nalaze se samo između aniona i kationa. Među nitratima poznate soli su, naprimjer, natrij-nitrat (NaNO3), a među sulfatima natrij-sulfat (Na2SO4).
Katione uglavnom grade metali a njihove soli nazivaju se soli metala ("metalne soli"). Od nemetala sastoji se kompleksni kation amonij (NH4+) sa dušikom kao centralnim ionim i vodikom kao ligandom. Amonij ioni grade so poput amonij-sulfata ((NH4)2SO4). Pored amonijevih spojeva, postoje i njihovi analogi organski spojevi (kvartarni amonijevi spojevi).
thumb|Struktura heksacijanoferatnog(II) aniona Prelazni metali ne grade samo katione, nego i anione u vidu oksokompleksa. Tako naprimjer hrom može graditi hromate ([CrO4]2−), koji je anion u kalij-hromatu K2[CrO4]), a mangan permanganate ([MnO4]−), koji je anion u kalij-permanganatu (K[MnO4]).
Kompleksni anioni mogu imati i metale kao centralni atom. Kod kalijheksacijanoferata(II) (K4[Fe(CN)6]), ion željeza Fe2+ gradi stabilni anion sa četiri negativna naboja zajedno sa šest cijanidnih grupa (CN−). U solima, ionske veze se nalaze između kationa kalija i aniona heksacijanoferata(II). Slično tome, ion željeza Fe3+ gradi kalijheksacijanoferat(III) (K3[Fe(CN)6]), također jednu kompleksnu so. Kod K3[Fe(CN)6], ion željeza Fe3+ gradi stabilni anion sa tri negativna naboja zajedno sa šest cijanidnih grupa (CN−).
Osobine soli
thumb|Rastvor natrij-hlorida u vodi: desno su prikazani ioni okruženi (hidratizirani) molekulama vode
Drugi kationi i anioni
Natrij-oksid reagira s vodom dajući hidroksidne ione i sodu (ione natrija). Slično reagira i kalcij-oksid (CaO), poznat i kao živi kreč, dajući ugašeni kreč odnosno kalcij-hidroksid (Ca(OH)2). Međutim, postoji veliki broj oksida koji ne reagiraju s vodom. Naprimjer, spoj željezo(III)-oksid (Fe2O3) nije rastvorljiv u vodi.
Kristalna voda
Mnoge soli, pored iona, sadržavaju i određene količine molekula vode, takozvanu kristalnu vodu. Ona se obično navodi u sumarnoj formuli, kao naprimjer u natrij-sulfat dekahidratu: Na2SO4 · 10 H2O.
Dvostruke soli
Pored soli sa samo jednom vrstom kationa (M) poznate su i soli sa dva različita kationa. Takve soli nazivaju se dvostruke soli, kao što su alauni sa općenitom sumarnom formulom MIMIII(SO4)2. Primjer takve soli je aluminijkalijsulfat-dodekahidrat (KAl(SO4)2 · 12 H2O).
Organske soli
Osim gore opisanih neorganskih soli, također postoje i brojne soli organskih spojeva. Anioni ovih soli nastali su od organskih kiselina. Među ostalim, jedne od važnijih su soli karboksilnih kiselina, kao što je acetatna kiselina od koje nastaju brojne soli, poznati kao acetati (CH3COO−). Tako naprimjer acetatna kiselina sa Na+ daje so natrij-acetat dok sa Cu2+ gradi bakar-acetat. Sirćetna kiselina je monougljična kiselina (ima samo jednu -COOH grupu) pa daje samo jednovalentne anione. Limunska kiselina (citratna kiselina) je trougljična kiselina (ima tri -COOH grupe) i može davati trovalentne anione; njene soli nazivaju se citrati. Među poznatijim solima citratima su natrij-citrat i kalcij-citrat. Mnogi acetati i citrati grade kristale, ali to nije pravi razlog za njihovo uvrštavanje u soli. Jedini pravi razlog i osnova leži u postojanju ionskih veza između aniona i kationa. Unutar iona organskih spojeva nalaze se kovalentne veze.
Praktični značaj imaju soli karboksilnih kiselina, koje se ubrajaju u masne kiseline. Natrijeve i kalijeve soli masnih kiselina nazivaju se sapuni. U komercijalnim sapunima nalazi se mješavina različitih soli masnih kiselina. Praktičan značaj imaju pri proizvodnji raznih tvrdih (natrijevih) i mehkih (kalijevih) sapuna. Konkretni primjer čine soli palmitinske kiseline koji se nazivaju palmitati. Soli, koji se zasnivaju na tako velikim organskim molekulama, po pravilu nisu kristalizirane.
Analogno neorganskim sulfatima (SO42−) postoje i organski sulfati (R-O-SO3−), poput natrij-laurilsulfata, koji su svoju upotrebnu vrijednost pronašli kao tenzidi u komercijalnim šamponima i gelovima za tuširanje. Poznati su čak i soli alkohola koji se nazivaju alkoholati. Alkoholi su izrazito slabe kiseline, ali se gotovo nikad ne nazivaju tako. Pod agresivnim uslovima reakcije mogu se dobiti spojevi oblika R-O−M+ (gdje je M = metal). Po analogiji sa brojnim neorganskim oksidima (MO) alkoholati reagiraju pri kontaktu s vodom (hidroliza) dajući odgovarajuće alkohole.
Među organskim kationima, spojevi analogni amonij-kationima (NH4+) imaju veliki značaj. Općenito se nazivaju kvartarni amonijski spojevi. Kod ovih spojeva, atom dušika obično nosi četiri alkil grupe (R-) i pozitivno naelektrisanje. Alkilamonijski spoj cetiltrimetilamonijbromid, naprimjer, je organski spoj amonija, kod kojeg se atom broma nalazi kao anion. Praktični značaj imaju spojevi amonija sa tri kratke i jednom dugom alkil grupom, jer takvi kationi u vodenim rastvorima pokazuju osobine tenzida. Spojevi ove vrste također igraju veoma važnu ulogu u metabolizmu živih bića, kao što je npr. holin.
U principu, gotovo svaki organski amin putem primanja jednog protona (H+) može preći u kation. Slično kao i reakcija sa amonijakom (NH3) koji prelazi u amonij ion (NH4+), reagira naprimjer i primarni amin (R-NH2; gdje je R = organski ostatak) prelazeći u kation R-NH3+. Pošto su takvi spojevi uglavnom polarni i zbog toga lahko rastvorljivi u vodi, oni su i početne supstance koje prevode neke lijekove na bazi dušika putem njihovog razlaganja sa hlorovodičnom kiselinom u soli, takozvane hidrohloride. Ovaj postupak olakšava njihovu apsorpciju u organizmu. Nasuprot amina, hidrohloridi se mogu mnogo lakše čistiti pomoći prekristalizacije. Sa bromovodikom amini grade hidrobromide a sa fluorovodikom hidrofluoride. Osim molekula, koji mogu nositi neko pozitivno ili negativno naelektrisanje, postoje također i molekule, koje posjeduju negativno i pozitivno naelektrisanje. One se nazivaju unutrašnje soli ili cviterioni. Grupa spojeva betaina se ubraja u takve soli, među kojima je najjednostavniji spoj betain.
Aminokiseline posjeduju jednu karboksilnu (-COOH) i jedno amino grupu (-NH2) pa zbog toga mogu reagirati i kiselo i bazno. Pri unutrašnjoj neutralizaciji stvaraju se anionske (-COO−) i kationske (-NH3+) odnosno jedan cviterion. Jedna od najjednostavnijih aminokiselina je glicin, koji je vrlo dobro rastvorljiv u vodi. Nasuprot drugih iona koji su dobro rastvorljivi u vodi, cviterioni pokazuju vrlo slabu (gotovo nikakvu) električnu provodljivost (amfoliti).
Reakcije kiselina i baza
Soli nastaju pri reakciji kiselina sa bazama (grč. basis; prema Arrheniusu: baze su osnovice ("baze") za soli). Pri tome se stvaraju oksonij-ioni kiselina koji sa ionima hidroksida iz baza daju vodu (neutraliziraju se). Neke soli su vrlo teško rastvorljive u vodi te odmah pri nastanku stvaraju čvrsti talog. Obično se soli nalaze otopljene u rastvoru te se kristaliziraju (prelaze u čvrsto stanje) isparavanjem vode.
Iz drugih soli
Neke soli se mogu dobiti iz druge dvije soli. Ako se pomiješaju vodeni rastvori dviju soli, iz rastvora se može izdvojiti treća so u čvrstom obliku. Ovo vrijedi samo ako je treća so, nasuprot druge dvije, mnogo teže rastvorljiva.
Reakcije oksida
Kako je gore opisano, mnogi oksidi metala imaju afinitet da sa vodom grade hidrokside. U kiselim uslovima, također reagiraju i mnogi oksidi metala, a koji su u čistoj vodi nerastvorljivi (stabilni). Na ovaj način mogu se dobiti mnoge soli, kao što je naprimjer bakar-sulfat.
Druge reakcije
Oni ioni koji ne nastaju u gore opisanim reakcijama, postoje već i prije nastanka nekih novih soli. Ako se pri reakcijama dobijanja neke novi soli ne nalaze nikako ioni sa potrebnom valencijom ili se ne nalaze svi potrebni, onda se odvijaju redoks reakcije. Tako se naprimjer iz elementarnih metala i nemetale dobijaju soli.
NGC 5181
NGC 5181 (također poznat kao MCG 2-34-24 i PGC 47373) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 348 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,90 (91 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (81 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 29. marta 1830. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kundska kultura
Kundska kultura, koja potiče iz Sviderijanske kulture, obuhvata mezolitske zajednice lovaca-sakupljača iz baltičke šumske zone koja se proteže na istok, kroz Latviju do sjeverne Rusije, a datira iz perioda 8.500 – 5.000 prije nove ere prema kalibriranom radiokarbonskom datiranju. Ime je dobio po estonskom gradu Kunda, udaljenom oko 110 kilometara istočno od Talina duž Finskog zaliva, u blizini mjesta gdje je otkriveno prvo opširno proučavano naselje na brdu Lammasmäe i u okolnom tresetištu. Najstarije poznato naselje kulture Kunda u Estoniji je Puli. Kundska kultura naslijedila je Narvska kultura, koja je koristila grnčariju i pokazala neke tragove proizvodnje hrane.
Kultura
Većina Kundskih naselja nalazi se u blizini ivica šuma pored rijeka, jezera ili močvara. Losovi su se intenzivno lovili, možda su im pomogli obučeni domaći lovački psi. Na obali je zastupljen lov na tuljane. Štuke i druge ribe vađene su iz rijeka. Bogata je industrija kostiju i rogova, posebno u pogledu ribolovne opreme. Alati su bili ukrašeni jednostavnim geometrijskim dizajnom, kojima je nedostajala složenost modernih zajednica Maglemozijanske kulture na jugozapadu.
Porijeklo kulture
Čini se da je Kundska kultura prošla kroz tranziciju od paleolitske Sviderijanske kulture koja se ranije nalazila na većem dijelu istog raspona. Jedno takvo prelazno naselje, Pasieniai 1C u Litvaniji, sadrži kameno oruđe kasne Sviderijanske i rane Kundske kulture. Jedan oblik proizveden u obje kulture je retuširana tanga točka. Konačna Sviderijanska kultura datiran iz perioda 7.800 – 7.600 prije nove ere kalibriranim radiokarbonskim datiranjem, koje je u preborealnom periodu, na kraju kojeg vremena, bez razmaka, počinje rana Kundska kultura. Očigledno su potomci Sviderijanske kulture bili prvi koji su naselili Estoniju kada je postala pogodna za stanovanje. Druge post-sviderijanske grupe protezale su se čak na istok do Uralskih planina.
Genetika
Jones i dr. (2017) utvrdili su u jednom primjeru (6.467 - 6.250 p.n.e) Kundske kulture i drugom nasljedne Narvske kulture bliži genetski afinitet sa zapadnim lovcima-sakupljačima (ZLS) nego istočnim lovcima-sakupljačima (ILS).
Mittnik i dr. (2018) analizirali su ostatke muškarca i žene koji se pripisuju Kundskoj kulturi. Otkrili su da muškarac nosi haplogrupu I i U5b2c1, dok je žena nosila U4a2. Utvrđeno je da imaju "veoma blizak afinitet" sa ZLS-ima, iako sa "značajnim doprinosom" drevnih Sjevernih Euroazijaca. Njihovo porijeklo bilo je niže od porijekla skandinavskih lovaca-sakupljača, što ukazuje da su drevni Sjeverni Euroazijati porijeklo ušlo u Skandinaviju bez prelaska Baltik a.
Oko 3.700 - 3.600 godine prije nove ere došlo je do potpunog obrta do sada y-hg R1a1a1, od 900 - 800 nadalje, uglavnom u Estoniji sa sve većim uticajem y-hg N1a1 (Mittnik 2018, Saag 2019, i drugi).
Historija Azerbejdžana
Historija Azerbejdžana obuhvata historiju teritorija današnje države Azerbejdžan. Područje Azerbejdžana su u 8. stoljeću p. n. e. naseljavala plemena Medijaca. U 7. stoljeću, osvajaju ga Arapi koji sa sobom donose islamsku kulturu. U svojim pohodima napadali su ga Seldžuci u 11. stoljeću, Mongoli u 13. stoljeću i Timur Lenk u 14. stoljeću. Od 15. do 18. stoljeća ovim područjem prožimaju se osmanlijski i perzijski uticaji. Od 17. stoljeća nakratko je pod vlašću Perzije do Rusko-perzijskog rata (1804-1813.) poslije kojeg je mirovnim ugovorom ovo područje predano Rusiji. Granica koja je tada nastala održala se do danas. Nakon Oktobarske revolucije 1917. godine u Azerbejdžanu su došli na vlast radnički sovjeti. Sovjetsku su vlast uz pomoć Britanaca 1. jula 1918. godine srušili musavatisti, pripadnici azerbejdžanske muslimanske demokratske partije Musavat koji su proglasili nezavisnost države. Od maja 1920. godine ponovo je pod vlašću Sovjeta kada Azerbejdžan postaje Sovjetska Socijalistička Republika Azerbejdžan. Azerbejdžan 30. augusta 1991. godine proglašava nezavisnost od Sovjetskog Saveza.
Kuća od papira
Prva sezona prikazuje dugo pripremani, višednevni napad na Kraljevsku kovnicu Španije u Madridu, u kojem grupa pljačkaša uzima taoce kao dio svog plana printanja i bijega sa €2,4 milijarde. Pljačka uključuje osam razbojnika, koji imaju kodna imena nazvana po gradovima i koje vodi Profesor (Álvaro Morte) sa vanjske lokacije. Priča je primarno fokusirana na jednog od pljačkaša, Tokyo (Úrsula Corberó), dok se bore sa taocima iznutra i policijom s vana. U drugoj sezoni, preživjeli pljačkaši su primorani da se prestanu skrivati i sa pomoći novih članova, planiraju i izvode napad na Banku Španije.
Serija je snimana u Madridu, Španija. Značajni dijelovi trećeg dijela su također snimani u Panami, Tajlandu i Firenci, Italija. Priča je ispričana u stvarnom vremenu i oslanja se na retrospekciju, vremenske skokove, skrivene motive karaktera i nepouzdanog pripovjedača za složenost. Serija otklanja predrasude prema pljačkačkom žanru jer je priča ispričana iz perspektive žene (Tokyo) i ima snažan španski identitet, gdje emocionalna dinaminka ruši savršen strateški zločin.
Apocynaceae
Apocynaceae je porodica zimzeleni (naherice), u redu Gentianales. . Postoji preko 7.200 vrsta u 543 roda
U Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim državama Predstavnici predstavljeni su su rodovi oleandar sa vrstom Nerium oleanderi Vinca sa vrstama Vinca herbacea, Vinca major i Vinca minor.
Prilozi Instituta za istoriju
Prilozi Instituta za istoriju predstavljaju historijski časopis javne naučne institucije Institut za istoriju iz Sarajeva. Časopis je počeo izlaziti 1965, a najnoviji 44. broj izišao je 2015.
Prilozi su, kao i njihov izdavač, prošli razvojni put od izučavanja historije radničkog pokreta do historijskog časopisa koji se bavi kompletnom historijom, naročito historijom Bosne i Hercegovine. U časopisu su zastupljene rubrike članaka i rasprava, kraći prilozi, izvori, diskusije, prikazi i osvrti, bibliografije i drugi sadržaji. Dugogodišnje prisustvo na javnoj naučnoj sceni omogućilo je Prilozima izuzetan respekt u Bosni i Hercegovini i Jugoistočnoj Evropi. U savremeno doba Prilozi su među najjačim časopisima historičara Bosne i Hercegovine.
Rožat
Rožat je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Prilozi Instituta za istoriju
Urednici
Dosadašnji urednici Priloga bili su Enver Redžić, Nikola Babić, Dževad Juzbašić, Nusret Šehić, Ibrahim Karabegović, Boris Nilević, Tomislav Išek i Husnija Kamberović.
Rožat
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik. Kao samostalno naseljeno mjesto, Rožat postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Dubrovnik.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje. U 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Dubrovnik.''
Curzio Malaparte
Curzio Malaparte (Prato, 9. juni 1898 - Rim, 19. juli 1957), pravo ime Kurt Erich Suckert, italijanski književnik i publicist
Često je mijenjao simpatije i stavove, pa od republikanaca postaje nacionalist, od fašista antifašist i ljevičar, a na kraju slavitelj kineskog puta. Okušao se u gotovo svim vrstama, ali je najbolji u lirskoj i angažiranoj pripovjedačkoj prozi ("Prokleti Toskanci"), te u dokumentarnim i kroničarskim freskama iz Drugog svjetskog rata ("Kaput", "Koža").
Peptid
mini|500px|Strukturna formula tetrapeptida: [[valin-glicin-serin-alanin, sa zeleno označenim amino krajem L-valina  i plavo označenim karboksilnim krajem  L-Alanina .]] Peptidi (grč. πεπτός}} - svaren, od πέσσειν - variti) su kratki polimeri aminokiselina, povezani peptidnim vezama. Njihova hemijska struktura je kao i kod proteina, ali su manje dugi. Prema broju sastavnih aminokiselina, mogu biti u obliku dipeptidnih, tripeptidnih, tetrapeptidnih, odnosno polipeptidnih (=proteinskih) lanaca.
Konvencije
Kratki aminokiselinski lanci koji su toliko kratki da se mogu dobiti i sintentski, tradicijski su nazivani peptidima, umesto proteinima. Međutim, razvojem sintetskih metoda, mogu se sintetizirati i peptidi sa više stotina aminokiselina, što obuhvata proteine kao što je ubikvitin. Prirodna hemijsko povezivanje (ligacija) omogućava formiranje još dužih proteina, tako da je ova konvencija u znatnoj mjeri prevaziđena i zastarjela.
Druga konvencija pak postavlja neformalnu liniju razdvajanja na peptida i proteina na dužinu od aproksimativno 50 aminokiselina, što je je u izvjesnoj mjeri arbitrarni kriterij. Dugački peptidi, poput amiloidnog beta peptida koji je se povezuje sa Alzheimerovom bolešću, smatraju se proteinima, a i kratki proteini, kao što je insulin, mogu se smatrati peptidima.
Klase
Prema načinu nastanka, glavne klase peptida su:
Bolnica Ashworth
Bolnica Ashworth (en.Ashworth Hospital) je psihijatrijska bolnica sa visokim nivoom sigurnosti smještena u Maghullu, predgrađu Liverpula.
Bolnica je bila predmet dvije velike istrage Blom-Cooper 1992. i Fallon 1998. U njoj se trenutno nalazi oko 275 muških pacijenata.
Stari istočni dio je iznajmljen zatvoru kao dio plana da se poveća kapacitet zatvora u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Sigurne bolnice Broadmoor i Rampton Secure su druge dvije mentalne bolnice sa visokim nivoom sigurnosti u Engleskoj i Velsu. Drzavna bolnica Carstairs (State Hospital Carstairs) igra sličnu ulogu u Škotskoj i Sjevernoj Irskoj.
Poznati pacijent bolnice je Ian Brady i Richard Gwilym.
NGC 501
NGC 501 (također poznat kao PGC 5082) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 230 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,50 (34 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (34 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio R. J. Mitchell 28. oktobra 1856. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Duša
Duša je, prema mnogim religioznim i filozofskim tradicijama, nematerijalna komponenta čovjekova života, tj. unutarnji princip tijela.
U Analitičkoj psihologiji
Termin duša (Anima) našao je posebno mjesto u dijalektici analitičke psihologije. Carl Gustav Jung je pod pojmom Anima smatrao psihološku funkciju veze između svjesnog i nesvjesnog. Anima (Anima Mundi = Duša Svijeta) je jedna iskonska slika kolektivno nesvjesnog. Ona predstavlja nesvjesnu žensku figuru koja kompenzira mušku svijest, kao što animus (duh) predstavlja nesvjesnu mušku figuru koja kompenzira svijest kod žena. Anima i Animus općenito perzonificiraju nesvjesno, oni se kao arhetipske figure mogu preobražavati poprimajući različite oblike. U svom religioznom aspektu Anima i Animus (Duša i Duh) predstavljaju psihičku cjelovitost i potpunost koju je Jung označio kao Vlastitost (Selbst). Vlastitost je jedna (idealna, duhovna) količina koja u sebi obuhvata i svjesno ja, pa je stoga izraziva samo u paradoksima.
Pragmatička sankcija iz 1713.
Pragmatička sankcija iz 1713. je bila zakonska odredba kojom je Mariji Tereziji, kćerki Karla VI, cara Svetog Rimskog Carstva, da naslijedi njegove habsburške posjede.
Događaji koji su prethodili sankciji
Dinastija Habsburg za vrijeme cara Karla V zavladala je Španijom i njenim američkim kolonijama, postavši tako najmoćnija evropska dinastija. Kneževi izbornici njemačkih državica bojali su se da će on i njegovi potomci postati premoćni, te je pod njihovim pritiskom Karlo V svoje austrijske posjede prepustio mlađem bratu, Ferdinandu I, a španske posjede sinu, Filipu II. Tako se dinastija Habsburg podijelila na austrijski i španski ogranak. Austrijski ogranaj kasnije je dobio krune Ugarske, Češke, i Hrvatske, a španski ogranak nakratko je zavladao i Portugalom.
Međutim, španski ogranak je izumro 1700. godine smrću mentalno nesposobnog kralja Karla II. Njega je nakon Rata za špansko naslijeđe naslijedio Filip V, unuk njegove tada već umrle sestre Marije Terezije, kraljice Francuske. Time je na španski tron došla dinastija Burbon čiji članovi od tada pa do danas vladaju Španijom.
Izdavanje sankcije
300px|desno Kako nisu uspjeli dobiti špansku krunu, austrijski Habsburgovci, tada na čelu sa carem Leopoldom I, shvatili su da njihovoj dinastiji počinje ponestajati muških članova i muških linija. Leopold I i njegovi sinovi, Josip i Karlo, potpisali su dokument zvani Pactum mutuae successionis. Njime se odredilo da će, ukoliko nijedan od Leopoldovih sinova ne ostavi iza sebe muškog nasljednika, austrijske zemlje naslijediti Josipova najstarija kćerka.
Leopold I je umro 1705. godine i naslijedio ga je sin, Josip I. Josip I je umro 1711. godine, ostavivši iza sebe dvije neudate kćerke, Mariju Josipu i Mariju Amaliju. Josipa I je naslijedio njegov mlađi brat, Karlo VI, posljednji muški član dinastije. Ni Karlo nije ostavio sinova, pa je izdao Pragmatičku sankciju kojom se dozvoljava ženskim potomcima da naslijede habsburške posjede u slučaju izumiranje muške linije. Međutim, Karlo je dao prednost svojim kćerima, Mariji Tereziji i Mariji Ani, a ne kćerima svoga starijeg brata koje su bile seniorne.
Ugarska je 1687. godine prihvatila Habsburgovce za svoje kraljeve, ali nije prihvatila ženske potomke za nasljednike. Karlo VI se složio da će Ugarska i Češka nakon njegove smrti moći birati novoga kralja, ali je na kraju ipak izabrana Marija Terezija. Već 1712. godine Hrvatska je dozvolila ženama nasljeđivanje hrvatskog kraljevskog trona u slučaju da muška linija izumre.
Neuspjeh Pragmatičke sankcije
Karlo VI je posljednje godine svoje vladavine proveo pripremajući svoje zemlje za ženskog vladara, ali nije pripremao svoju kćerku, nadajući se da će ipak dobiti sina. Prije smrti 1740. godine uspio je u nastojanju da sve evropske zemlje priznaju njegovu kćer za nasljednicu. Međutim, nakon njegove smrti Francuska, Pruska, Bavarska, i Saksonija su opovrgle obećanje dato Karlu, i osporile Terezijino pravo na vlast, čime je započet Rat za austrijsko naslijeđe. Austrija je u tom ratu izgubila Šleziju, ali je Marija Terezija sebi ipak osigurala vlast u Austriji. Kruna cara Svetog Rismkog Carstva data je zetu cara Leopolda I, Karlu Bavarskom. Time prvi put u stotinu godina car Svetog Rimskog Carstva nije bio Habsburg. Kao Karlo VII, izgubio je Bavarsku u ratu sa Marijom Terezijom i ubrzo potom umro. Njegov sin Maksimilijan priznao je Mariju Tereziju za vladaricu, a ona mu je u zamjenu vratila Bavarsku. Potom je za cara Svetog Rimskog Carstva izabran Franjo Stjepan Lotarinški, muž Marije Terezije, čime je ona postala carica.
Rat za austrijsko naslijeđe završen je Sporazumom iz Aix-la-Chapelle 1748. godine, i tek je time priznato Marijino Terezijino pravo da vlada Austrijom.
276.
mini|Car [[Marcus Aurelius Probus|Prob]]
Godina 276. (CCLXXVI) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Tacita i Emilijana (ili, rjeđe, godina 1029. Ab urbe condita).
Oznaka 276. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
619.
Godina 619. (DCXIX) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. Oznaka 619. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Erysipelothrix rhusiopathiae
Erysipelothrix rhusiopathiae je Gram-pozitivna štapićasta bakterija koja uzrokuje zoonoznu bolest pod nazivom crveni vjetar kod svinja, a mogu oboljeti i ljudi. U 19. vijeku prvi put je opaženo da je organizam patogen za ljude. Nalazi se kao saprofit na pokvarenom mesu. Najizloženiji su mu mesari, kuhari, ribari i domaćice.
NGC 6654A
NGC 6654A (također poznat kao IRAS 18406+7331, MCG 12-17-29, PGC 62207 i UGC 11332) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 72 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 2,70 (56 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (17 hiljada sg).