Bizantijska_umjetnost_za_vrijeme_vladavine_dinastije_Komnen
Liturgijski predmeti
U srednjem i kasnobizantijskom periodu liturgijski pribor često je bio sličan veličinom i oblikom onima iz ranijeg razdoblja, ali izrađivan od sasvim različitih materijala. Najbolji primjer je srebro koje se koristilo mnogo rjeđe. To je dijelom bilo zbog toga što je srebro, koje se nije koristilo za kovanje novca u ranom bizantijskom razdoblju, sada korišteno za kovanice i bilo ga je u manje obilnoj ponudi. Drugi vjerovatni razlog bila je promjena ukusa, nadahnuta bogato ukrašenim posudama uvezenim iz muslimanskog Istoka. Želja za bogatijom polihromijom očituje se u upotrebi cloisonnè emajla i sjajnih boja nalik emajlu ili iluminira3nih rukopisa. Srebr se koristil uglavnom u obliku tankih listova obloženim na oltarima, na velikim procesijskim krstovima preko jezgre od željeza ili na okvirima ikona, a često je bilo pozlaćeno i istaknuto crnim slojem nijela. thumb|400px|desno|Liturgijski pribor iz ranog 13. vijeka sa peharom (lijevo na slici), patenom (desno) i posrebrenom slamkom (fistula) koja se koristila za ispijanje vina iz pehara tokom [[Euharistija|euharistije.]] Srebro se uz neke izuzetke rjeđe koristilo za izradu liturgijskog pribora (pateni, kaleži, kadionice ili korice knjiga). Jedan od luksuznih primjera iz ove grupe su bogato ukrašeni srebrni pateni u crkvenoj riznici u gradu Halberstadtu, koji su u potpunosti pozlaćeni. U njihovom središtu su reljefne slike raspeća, okružene urezanim natpisima preuzetim direktno iz liturgije. Raspeće i riječi iz liturgije predstavljeni su u jasnom vizuelnom smislu predstavljajuċi simboličku rekonstrukciju Hristove žrtve koja se događa na liturgijskom tanjiru (patenu) tokom posvećenja. Ovaj povećani naglasak na liturgiji, kao i na figuralnim slikama, očigledan je u svim aspektima bizantijske umjetnosti iz njenog srednjeg perioda. Složenom ukrasu ovih patena pripada i uvrnuti obod podsjećajući da su na patenu iz 6. vijeka umjesto hristograma, na obodu mali medaljoni umjesto poprsja ranih crkvenih otaca. Pored toga, površine su ukrašene složenim ukrasnim svitkom u reljefu. Bogatstvo ukrasa kod ovih patena u velikoj je suprotnosti s relativnom jednostavnošću ranobizantijskih primjera, gdje je u većini slučajeva krst bio glavni ukrasni element, a bogati učinak rezultat je kontrastnih materijala kao što su visoko polirano srebro i zlato i sjajni crni sloj nijela. Za bogate zaštitnike iz srednjobizantijskog razdoblja odabirani su materijali kao što su čisto zlato, kao što je to slučak kod zlatnih patena iz 10. vijeka pronađenih u Bugarskoj, blistavo obojenih emajla cloissonè tehnikom ili obojenog tvrdog kamenja poput kalcedona, sardoniksa i alabastera. Ovi kamenčići često su bili dijelovi drevnih predmeta i već su bili isklesani kao šolje ili ploče. U to vrijeme cijenjeni su zbog svoje antike, a bili su ugrađeni u zlato obloženim draguljima i filigranskim okvirima koji su često bili dodatno ukrašavani tehnikom clossonè emajliranih pločica. Izvrsni primjeri, poput dragocjenih alabasternih patena sa srebrno-pozlaćenim obodom posutim kristalima kamena i središnjom zubnom caklinom, te kalež oniksa (vrsta kalcedona) optočen cloissonè emajlima, čuvaju se u riznici bazilici sv. Marka u Veneciji, spremištu mnogih najboljih luksuznih umjetnosti iz srednjovjekovnog Bizanta, od kojih je većina opljačkana iz Konstantinopolja nakon pada u ruke križara 1204. godine. Takvi dragocjeni materijali bili su preskupi za sve osim za najbogatije mecene, pa su se češće koristili jeftiniji materijali poput bakra ili bronze. Međutim, kako bi stvorili iluziju da su izrađeni od srebra, u potpunosti su obloženi srebrom ili, češće, limom. Pateni i kaleži izrađeni od bakra ili bronze imaju prilično jednostavan dizajn. U pogledu materijala i ukrasa, iako ne u smislu funkcije, liturgijski pribor iz srednjeg i kasnobizantijskog razdoblja bitno se razlikuju od jednostavne elegancije ranobizantijskih posuda.