cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Treonin
Stereoisomerizam
Treonin je jedna od dvije proteinogena aminokiselina s dva hiralna centra. Može postojati u četiri moguća stereoizomera sa slijedećim konfiguracijama: (2s, 3R), (2R, 3s), ( 2s, 3s) i (2R , 3R ). Međutim, ime L -threonin se koristi za jedan jedini diastereomer – (2 s, 3R) - 2-amino-3-hydroxybutanoic kiselina. Drugi stereoizomer (2s, 3s), koji je rijetko prisutna u prirodi, se zove L - allo-treonin. Dva stereoizomera (2R, 3s) – i (2R, 3R)-2-amino-3-hidroksibutanoična kiselina su od manjeg značaja.
Biosinteza
Kao esencijalna aminokiselina, treonin se ne sintetizira kod ljudi pa ga  moramo unositi treonin u obliku proteina koji ga sadrže. U biljkama i mikroorganizmima, treonin se sintetizira od aspartamske kiseline,  preko α-aspartil-semi- aldehid i homoserina. Homoserin prolazi kroz O-fosforilaciju; ovaj fosfatni ester prolazi hidrolizu istovremeno sa premještanjem OH grupe. U te procese biosinteze treonina uključučeni su: thumb|center|600px|Biosinteza treonina
Metabolizam
Treonin se metabolizira na dva načina:
Izvori
Hrana bogata treonin uključuje kravlji sir, perad, riba, meso, sočivo, grah. i sjemenke susama. Racemski treonin se može pripremiti od krotonske kiseline u alfa funkciji,  pomoću živinog (II) acetata.
Kome zvono zvoni
Kome zvono zvoni je roman Ernesta Hemingway-a koji se bavi Španskim građanskim ratom, napisan 1940. godine dok je pisac živio na Floridi. Glavni protagonista romana je mladi američki dobrovoljac Internacionalne brigade, Robert Džordan (Robert Jordan).
Kratak sadržaj
Robert Džordan je dobio zadatak da digne u zrak strateški važan most u španskoj provinciji Kataloniji. Poslan je u španske planine (Sierra Grande) da se poveže sa lokalnim partizanima, koji mu trebaju dati podršku pri njegovom zadatku. Među partizanima upoznaje mladu Mariju, djevojku koja je pobjegla iz fašističkog zatočeništva, te otkriva mračne tajne pojedinih karaktera.
Teme i ideje
Glavna tema romana je smrt i svo dešavanje i razmišljanje protagonista se osvrće na smrt. Opravdanje za krvoločna ubistva, osvete, politička ubjeđenja, strah od mučenja, te herojska djela su sva bazirana na smrću i umiranjem ljudi. Hemingway veoma detaljno opisuje strah (od smrti, mučenja, silovanja) i kako taj strah konzumira osobu, stvarajući napetost među likovima i u radnji.
U romanu, Hemingway bezobzirno staje na stranu republike i komunista, te jasno opisuje opasnost od prostranjivanja fašizma. Njegova jednostranost se može karakterizirati potrebom da otvori oči svijetu od opasnosti koju predstavlja fašizam, jer u doba kad je ova knjiga prvi put štampana, veliki dio svijeta nije vidio fašizam kao opasnu ideologiju. Čak šta više mnogi su bili na strani fašista u vrijeme španskog građanskog rata, ljudi poput Ezre Pounda, Gertrude Stein, čak i Hemingwayove bivše žene Pauline Pfeiffer.
Objašnjenje naziva
Orginalni engleski naziv romana For whom the bell tolls je uzet iz metafizičke poeme pjesnika John Donnea pod nazivom Meditation XVII iz knjige Devotions Upon Emergent Occasions. Ovdje navedeni tekst poeme (na engleskom jeziku) je iz engleskog izdanja Vintage (2005):
Leskovec pri Krškem
mini|280px|Leskovec pri Krškem, zamak "Šrajbarski turn" Leskovec pri Krškem je naseljeno mjesto u sastavu općine Krško, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Krško.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Leskovec. U 1952. povećano za naselje Beli Breg koje je ukinuto. U 1964. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Krško.''
SOKO J-22 Orao
SOKO J-22 Orao ime je jurišnog aviona koji je izrastao u 1970-tim godinama iz kooperativnog projekta između SFR Jugoslavije i Rumunije zvano JUROM.
Historija
lijevo|mini|200px|Izviđačka varijanta Orla IJ-22 u oznakama [[JRV i PVO|JRV izložen kao eksponat na aerodromu Lađevci, Kraljevo.]] Avion Orao iz sastava 241. LBAE "Tigrovi“ na stajanci aerodroma Lađevci kod [[Kraljevo|Kraljeva.|desno|mini|200px]] Nakon potpisivanja sporazuma o saradnji 1971, kooperativno udruženje JUROM bacilo se na istraživanje i obradu podataka o tadašnjim dostignućima u vojnim avionima. JUROM, umjesto da je stvorio novi avion, za osnovni uzor uzima francusko-britanski avion Jaguar, koji je se tada približavao serijskoj proizvodnji, i prilagoditi ga prema svojim proizvodno/tehnološkim mogućnostima. J-22 Orao je visoko krilni avion koji je bio izrađen od duralumija, s konzervativnim rješenjima. Za serijsku proizvodnju bile su zaslužne tvornice Soko Mostar za Jugoslaviju i Centrul National al Industriei Aeronautice Romane (CNIAR). Prvi prototipovi jednosjedi poletjeli su simultano u Jugoslaviji (J-22 Orao) i Rumuniji (IAR-93) 31. oktobra 1974, nedugo poslje 23. januara 1977. poletjeli su dvosjedni prototip NJ-22. Serijska proizvodnja započela je u Rumuniji 1979, dok je serijska proizvodnja u Jugoslaviji započela 1980. U prvoj seriji tvornica Soko Mostar napravila je 20 primjeraka, koji su imali određene razlike u odnosu na prototipne avione. Zbog male snage motora, napravljen po licenci već zastarjelog engleskog Rolls-Royce motora Viper Mk 622-41R, J-22 Orao nije bio dorastao ulozi za blisku podršku već je bio korišten kao izviđački avion. Motor Rolls-Royce Viper Mk-622-41R, je bio jedini motor koji je bio dostupan JUROM u to vrijeme i razlog tome bio je tehnološki embargo koji je tada postojao za Jugoslaviju i Rumuniju. Inače, motor Rolls-Royce Viper Mk-622-41R bio je razvijen početkom 1960-ih i bio je tehnološko nazadni, s velikom potrošnjom goriva i niskim potiskom (17,79 kN). mini|lijevo|200px|Nastavni NJ-22 Orao dvosjed. Orlovi iz 241. LBAE "Tigrovi“ u formaciji.|desno|mini|200px Dobijanje licence za motore za naknadno sagorijevanje Viper Mk 633-41 početkom 1980-ih omogućuje se stvaranje nove varijante J-22(NS) nazvana Orao 2 sa boljim performansama. Osim novog motora ova verzija dobila je i novu avioniku, koja je uključivala i Thomson-CSF VE-120T HUD, krila sa hibridnim pretkrilom, veći prostor za nošenje goriva. Avion je sada mogao ponijeti i veći teret: 2 x 1000 kg ispod svakog krila, te 800 kg ispod središnje ose. Prototip Orao 2 poletjeo je 20. oktobra, dok je u serijsku proizvodnju ulazi 1984. Dvosjedna verzija Orla 2 nosila je oznaku NJ-22(NS). Ono po čemu je ovaj avion najpoznatiji jest činjenica da je probni pilot Marijan Jelen u njemu probio zvučnu barijeru i tako je Orao postao prvi (i jedini) avion domaće konstrukcije, brži od zvuka (1,03 Macha). Za tako nešto je doduše avion trebalo uvesti u poniranje od 30 stepeni. U praktičnoj primjeni ova karakteristika Orlu nije značila baš ništa, ali je to bio dokaz da domaća avionska industrija može u dogledno vrijeme proizvesti supersonični avion, što se je i imalo u planu. Ta namjera je u užoj javnosti bila poznata kao projekat NA (novi avion) ili Yu-supersonic. Zbog raspada države nije nikada došlo do realizacije NA-a.
Modernizacija
mini|lijevo|280px|Cockpit modernizovanog Orla 2.0 iz Mostara. U Srbiji je odlučeno da se na postojećim avionima Orao, koji su proizvedeni u fabrici aviona u Mostaru, izvrši modernizacija kako bi se produžio radni vijek jugoslavenskim domaćim avionima. U planu je da se modernizuju 12 aparata novim tehnologijama i time približe 4 generaciji borbenih aviona.
U prvoj fazi izvršiće se ugradnja optoelektronskog i napadno navigacionog sistema, računara naoružanja i misije, digitalne magistrale podataka i nterfejsa ka postojećim i novougrađenim senzorima i monitoru. U planu je da se na postojeći nišanski sistem (HUD - Head up display) ugradi Head Level Display/monitor koji će omogućiti pilotu da sliku sa optoelektronskih uređaja, sa superponiranom nišanskom simbologijom i navigacionim parametrima, vidi pred sobom bez spuštanja pogleda na druge uređaje u osetljivim trenucima izvršavanja zadatka. Modernizovan Orao imaće termovizijskeu kameru treće generacije, kao i laserski daljinomer za precizno utvrđivanje daljine cilja, novi balistički računar ali i najsavrijemeniji inecijalno navigacioni sistem, koji trenutno koriste zapadni lovci četvrte generaciije. Ugradnjom ove opreme postićiće se efikasnije gađanje postojećim naoružanjem (top, nevođene rakete i avio-bombe). Najveću novinu prijedstavljaće sistemi za upotrebu vođenog naoružanja.
Druga faza modernizacije predviđa ugradnju kompleksnih sistema za samozaštitu aviona. U planu je da se ugradi senzor koji će posadu upozoravati da je avion radarski ili laserski ozračen, odnosno da je ugrožen vođenim protivvazduhoplovnim raketama sa radarskim ili infracrvenim vođenjem poput onih koje se lansiraju sa ramena strijelca, uključujući i senzore koji detektuju njihovo približavanje avionu.
Osim toga, imaće i aktivne (radarske) i pasivne uređaje za ometanje, uključujući i infracrvene mamce nove generacije, kao i nove radio stanice i uređaj za identifikaciju (IFF-transponder).
Rat u Bosni i Hercegovini
Orlovi su u BiH stigli 1991. kad su se jedinice JNA povukle iz Slovenije. Proglašenjem nezavisnosti BiH, 239. LBAE (Lovačko-bombarderska avijacijska eskadrila), koju čini 12 Orlova, bazirana na banjalučkom vojnom aerodromu, postaje jedinica VRS. Eskadrila ubrzo dobija nadimak "Risovi Vrbas". Djelovanjem hrvatske i bosanske PZO uništeno je nekoliko Orlova dok su jedan greškom oborile srbijanske protivzračne snage. Orlovi su slabo učestvovali tokom rata zbog zabrane leta.
Rat u Hrvatskoj
Tokom rata u Hrvatskoj Orlovi su djelovali u službi avijacije JNA te avijacije VRS s aerodroma u Udbini. Orao je korišten za blisku podršku, napade na komunikacije te za izviđačke zadaće. U bliskoj podršci korištene su kasetne bombe BL-755 te navođene rakete od 57 mm te 128 mm. Zbog slabe oklopljenosti, niskog potiska motora i nepostojećih protivmjera za navođene toplinske i radarske protivavionske rakete Orlovi su bili lahka meta za hrvatsku protivzračnu odbranu.
Kosovo
Orlovi su se dobro pokazali na Kosovu, te za vrijeme američke vojske protiv Srbije. Zbog raznih elektronskih komponenti američke snage nisu mogle spriječiti upotrebu Orla, kao što su mogli protiv aviona sovjetske proizvodnje. Zbog mogućnosti da polete s nepripremljenih pista, mnogi Orlovi bili su skriveni po šumama i tako su izbjegli uništenje. Prema tvrdnjama srpskih vojnih izvora, Orlovi su bili korišteni za obaranje krstarećih raketa Tomahawk, u čemu su bili prilično uspješni.
Wolmanov sindrom
Nedostatak lizosomske kisele lipaze (nedostatak LAL ili LAL-D), je autosomno recesivna urođena greška metabolizma koja izaziva da tijelo ne proizvodi dovoljno aktivne enzima lizosomne kisele lipaze (LAL). Ovaj enzim ima važnu ulogu u razgradnji masnog materijala (holesteril-estera i trigliceridia). Dojenčad, djeca i odrasli koji pate od nedostatka LAL-a doživljavaju niz ozbiljnih zdravstvenih problema. Nedostatak enzima LAL može dovesti do nakupljanja masnog materijala u brojnim tjelesnim organima uključujući jetru, slezinu, crijeva, zidove krvnih sudova i drugih važnih organa.
Veoma nizak nivo enzima LAL dovodi do nedostatka LAL-a. Nedostatak LAL obično pogađa novorođenčad u prvoj godini života. Akumulacija masti u zidovima crijeva u ranoj fazi bolesti dovodi do ozbiljnih probavnih problema, uključujući malsorpciju, stanje u kojem crijeva ne apsorbiraju hranjive tvari i kalorija oed hrane. Zbog ovih probavnih komplikacija, pogođena novorođenčad obično ne uspijevaju rasti i dobiti na težini očekivanom stopom za njihovu dob (neuspjeh u razvoju). Kako bolest napreduje, može uzrokovati po život opasnu disfunkciju ili zatajenje jetre.
Do 2015. nije bilo liječenja, a vrlo malo novorođenčadi sa LAL-D preživjelo je nakon prve godine života. U 2015., enzimska nadomjesna terapija, sebelipazom alfa, odobrena je u SAD-u i EU. Terapija je dodatno odobrena u Japanu 2016. godine.
Simptomi i znaci
Dojenčad može imati poteškoća s hranjenjem s čestim povraćanjem, proljevom, oticanje abdomena i nemogućnost dobijanja na težini ili ponekad gubitak težine.
Messier 18
NGC 6613 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Strijelac. Prvo otkriće je napravio Charles-Joseph Messier 3. juna 1764. godine.
Wolmanov sindrom
Simptomi i znaci
Kako bolest napreduje kod novorođenčadi, povećanje nakupljanja masti u jetri dovodi do drugih komplikacija, uključujući žutilo kože i bionjača (žutica) i trajnu nisku temperaturu. Ultrazvučni pregled pokazuje nakupljanje kredastog materijala (kalcifikacija) u nadbubrežnim žlijezdama kod otprilike polovine novorođenčadi sa LAL-D. Komplikacije LAL-D napreduju s vremenom, što na kraju dovodi do problema opasnih po život, kao što su ekstremno nizak nivo cirkulirajućih crvenih krvnih zrnaca (teška anemija), disfunkcija ili zatajenje jetre i fizičko iscrpljivanje (kaheksija).
Messier 18
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Wolmanov sindrom
Simptomi i znaci
Ljudi koji su starija djeca ili odrasli općenito imaju širok spektar znakova i simptoma koji se preklapaju s drugim poremećajima. Mogu imati dijareju, bol u stomaku, povraćanje ili loš rast, znak malapsorpcije. Mogu imati znakove problema sa žučnim kanalima, kao što su svrab, žutica, blijeda stolica ili tamna mokraća. Njihov izmet može biti preterano mastan. Često imaju uvećana jetra, bolest jetre i mogu imati žućkaste naslage masti ispod kože, obično oko kapaka. Kod odraslih se bolest često ne dijagnosticira. Osoba može imati historiju preranog srčanog oboljenja ili preranog moždanog udara.
Uzrok
Nedostatak lizosomne kisele lipase je genetička bolest koja je autosomno recesivna. To je urođena greška metabolizma koja izaziva lizosomsku bolest skladištenja. Stanje je uzrokovano mutacijom gena LIPA, koji je odgovoran za gensko kodiranje proteina lizosomska lipaza (koji se također naziva lizosomalna kisela lipaza ili LAL), što rezultira gubitkom normalne funkcije proteina. Kada LAL funkcionira normalno, razgrađuje holesteril-estere i triglicerid e u lipoprotein niske gustine, čestice u slobodnog holesterola i slobodnih masnih kiselina,  koje organizam  može ponovo koristiti; kada LAL ne funkcionira, holesterol-estri i trigliceridi se nakupljaju u jetri, slezeni i drugim organima. Nakupljanje masti u zidovima crijeva i drugih organa u dovodi do ozbiljnih probavnih problema uključujući malapsorpciju, stanje u kojem crijeva ne uspijevaju apsorbirati hranjive tvari i kalorije iz hrane, uporno i često snažno povraćanje, česte dijareje, smrdljive i masne stolice (steatoreja) i neuspeh rasta.
Nedostaci lizosomne kisele lipaze nastaju kada osoba ima defekte (mutacije) u obje kopije gena LIPA. Svaki roditelj osobe sa nedostatkom LAL-a nosi jednu kopiju defektnog gena. Sa svakom trudnoćom, roditelji sa sinom ili kćerkom pogođenim nedostatkom LAL-a imaju 1/4 (25%) šanse da imaju još jedno oboljelo dijete. Osoba rođena s defektima u oba LIPA gena nije u stanju proizvesti adekvatnu količinu LAL enzima.
Dijagnoza
Krvni testovi mogu pokazati anemiju i njihovi lipidni profili su općenito slični osobama s češćom porodičnom hiperholesterolemijom, uključujući povišeni ukupni holesterol, povišen holesterol lipoproteina niske gustine, smanjen lipoprotein visoke gustine holesterol i povišene serumske transaminaze. Nalazi biopsije jetre će generalno pokazati jarko žuto-narandžastu boju, uvećane hepatocite pune lipida i Kupfferove ćelije, mikrovezikulsku i makrovezikulsu steatozu, fibrozu i cirozu. Jedini konačni testovi su genetički, što može biti provedeno na bilo koji način.
Skrining
Budući da je nedostatak LAL-a nasljedan, svaki brat ili sestra oboljele osobe ima 25% šanse da ima patološke mutacije u LAL genima i od majke i od oca, 50% šanse da će imati patološku mutaciju samo u jednom genu i 25% mogućnost da nema patoloških mutacija. Genetičko testiranje za članove porodice i genetička prenatalna dijagnoza trudnoća za žene koje su pod povećanim rizikom su moguće ako se identifikuju članovi porodice koji nose patološke mutacije.
Upravljanje
Nedostatak LAL-a može se liječiti sebelipazom alfa je rekombinantnim oblikom LAL-a, koji je odobren 2015. u SAD-u i EU. Bolest LAL u EU pogađa < 0,2 na 10.000 ljudi. Prema procjeni analitičara Barclaysa, cijena lijeka će biti oko 375.000 USD godišnje.
Primjenjuje se jednom sedmično putem intravenske infuzije kod osoba sa brzo napredujućom bolešću u prvih šest mjeseci života. Kod osoba sa manje agresivnom bolešću daje se svake druge sedmice.
Prije odobrenja sebelipaze alfa, kod ljudi sa LAL-D korišteni su statini; pomogli su u kontroli holesterola, ali izgleda da nisu usporavali oštećenje jetre; kod većine pacijenata bila je neophodna transplantacija jetre.
Prognoza
Dojenčad s nedostatkom LAL obično pokazuju znakove bolesti u prvim sedmicama života i ako se ne liječe, umiru u roku od 6–12 mjeseci zbog zatajenja više organa. Starija djeca ili odrasli sa LAL-D mogu ostati nedijagnosticirani ili budu pogrešno dijagnosticirani sve dok rano ne umru od srčanog ili moždanog udara ili iznenada ne umru od zatajenja jetre. Prva terapija zamjene enzima odobrena je 2015. U tim kliničkim ispitivanjima devet dojenčadi je praćeno godinu dana; njih šestero živjelo je duže od godinu dana. Starija djeca i odrasli su praćeni 36 sedmica.
Epidemiologija
U zavisnosti od etničke pripadnosti i geografije, procijenjena je da je prevalencijaa između 1/40.000 i 1/300.000; na osnovu ovih procjena bolest može biti nedovoljno dijagnosticirana. Čini se da su jevrejske bebe iračkog ili iranskog porijekla najviše izložene riziku, na osnovu studije zajednice u Los Angelesu u kojoj je postojala prevalencija od 1 na 4200.
Historijs
U 1956., Moshe Wolman, zajedno sa još dva ljekara, objavio prvu studiju slučaja nedostatka LAL-a kod djeteta rođenog od blisko povezanih perzijskih Jevreja; 12 godina kasnije objavljena je studija slučaja starijeg dječaka, koja se pokazala kao prva studija slučaja LAL-D.
LAL-D se historijski nazivao kso odvojena poremećaja: Oko 2010. godine obje prezentacije su postale poznate kao LAL-D, jer su obje uzrokovane nedostatkom LAL enzima.
Godine 2015. u SAD-u i EU odobrena je terapija zamjene enzima, sebelipaza alfa, za liječenje nedostatka enzima LAL kod ljudi. Prije odobrenja tog lijeka, od 2009. godine dvoje najstarijih preživjelih od LAL-D na svijetu tada su imali 4 i 11 godina; oboje su liječeni tretmanom hematopoetskih matičnih ćelija.
Pravci istraživanja
Neka djeca sa LAL-D imala su eksperimentalnu terapiju pod nazivom transplantacija hematopoetskih matičnih ćelija (HSCT), također poznatu kao transplantacija koštane srži, kako bi spriječili pogoršanje bolesti. Podaci su rijetki, ali je poznat visok rizik od ozbiljnih komplikacija uključujući smrt i bolest trsnsplantsta protiv domaćina.
151.
Godina 151. (CLI) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Kondijana i Valerija (ili, rjeđe, godina 904. Ab urbe condita). Oznaka 151. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 390
IC 390 (također poznat kao MCG -1-12-46 i PGC 15844) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 216 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,10 (69 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (25 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 28. januara 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lusaka
Lusaka je glavni grad Zambije.
Nalazi se u blizini rijeke Kafue, pritoka Zambezija, nadmorske visine oko 1 300 m, ct. 650 000. Tu je razvijena industrija traktora, hemijska, tekstilna, obuće, prehrambena, cementa, duhana i drugo. Tu se nalazi univerzitet osnovan godine 1965, visoke škole, pozorište itd.
Željezničkom prugom Tan-Zam dugom 1.860 km, povezana je sa Dar es Salaamom u Tanzaniji, na obali Indijskog okeana. Tu se nalazi i aerodrom. U blizini je hidroelektrana na rijeci Kafue, jačine 900 MW.
Historija
Grad je osnovan godine 1910.
Od 1931. do 1964. bio je administrativni centar britanskog protektorata Sjeverna Rodezija, a od 1964. je zambijski glavni grad.
Lusaka je bila mjesto održavanja III konferencija nesvrstanih zemalja 8-10. septembra 1970.
152.
Godina 152. (CLII) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Glabriona i Homula (ili, rjeđe, godina 905. Ab urbe condita). Oznaka 152. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Svjetlana Panjutina
Svjetlana Anatoljevna Panjutina, rođena 8. decembra 1967. u Usolje-Sibirskoje, Irkutskoj oblasti, RSFSR, SSSR (danas Rusija), udata Svetlana Zaharova je nekadašnja sovjetska i ruska biatlonka.
Olimpijske igre
Svjetlana Panjutina nije nastupila na Olimpijskim igrama.
NGC 463
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Svjetlana Panjutina
Svjetska prvenstva
Nastupila je tri Svjetska prvenstva od SP 1990. do SP 1995. Najbolji plasman u pojedinačnim utrkama bilo je 12-o mjesto na SP 1990. u norveškom Oslu u utrci na 7,55 km, kada je sa pet promašaja i zaostatkom od 01:52.5 min bila sporija od pobjednice Anne Elvebakk, koja je završila utrku s jednim promašajem. U ekipnim disciplinama najbolji rezultat joj je bronzana medalja na SP 1993. u bugarskom Borovecu u štafetnoj utrci sa Nadeždom Talanovom, Olgom Simušinom i Jelenom Belovom
Svjetski kup
Svjetlana Panjutina je prvi put nastupila u Svjetskom kupu u sezoni 1989/90. u finskom Lahtiju 15. marta 1990. je zauzela deveto mjesto u utrci sprinta na 15 km sa pet promašaja i zaostatkom od 3:45.5 min u odnosu na pobjednicu Jiřinu Pelcovu. Najbolji rezultati su joj: drugo mjesto 19. januara 1990. u utrci na 7,5 km u sezoni 1989/90. u italijanskom Antholzu, a u štafeti, dvije pobjede: 28. januara 1990. sa Jelenom Golovinom i Svjetlanom Paramiginom u Ruhpoldingu; i 17. januara 1993. u Oberhofu sa Olgom Simušinom, Jelenom Belovom i Anfisom Rezcovom
Nagrade
Zbog uspjeha u biatlonskim takmičenjima Golovina je 1990. godine dobila visoko sovjetsko priznanje Počasni majstor sporta Sovjetskog Saveza.
Šćepan Polje
Šćepan Polje je zaselak sela Brijeg u općini Plužine, na samoj granici Crne Gore i Bosne i Hercegovine gdje spajanjem rijeka Pive i Tare nastaje rijeka Drina.
Škrinja svetog Šimuna
mini|293x293piksel|Današnji izgled glavnog oltara crkve sv. Šimuna u Zadru mini|220x220piksel|Unutrašnjost crkve sv. Šimuna mini|220x220piksel|Original škrinje u Zadru - pogled sa stražnje strane oltara mini|293x293piksel|Kameni natpis na latinskom jeziku ispod originalne škrinje mini|Replika škrinje u auli [[HAZU|Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti u Zagrebu]] mini|Prizori na škrinji s prednje strane mini|Reljefno iskucan natpis s umjetnikovim potpisom
'''Škrinja sv. Šimuna''' u Zadru, 1380), koji se nalazi na glavnom oltaru crkve sv. Šimuna u Zadru najvrjednije je djelo srednjovjekovne zlatarske umjetnosti u Hrvatskoj koje čuva mumificirano tijelo sv. Šimuna, zaštitnika Zadra. Ovo je sveti Šimun Jerusalimski, čovjek koji je gledao i uzeo iz Marijinih ruku dijete Isusa i s molitvom se predstavio Bogu kada su ga Djevica Marija i Josip donijeli u jerusalimski hram.
Škrinja svetog Šimuna ili "Rak svetog Šimuna" zvanično je proglašena spomenikom kulture nulte kategorije. Pored svoje umjetničke vrijednosti, škrinja sv. Šimun ima značaj i za hrvatsku historiju.
O dolasku svečevog tijela u Zadar
Od 6. vijeka pa nadalje, istočnorimski carevi, koji su vladali u Carigradu, sakupljali su ne samo vredna umetnička dijela, već i moći svetaca kako bi mogli da stanu rame uz rame sa Rimom. Tako je tijelo sv. Šimuna preneseno iz Carigrada u Palestinu. Jedan sačuvani dokument svjedoči da je 1200. god. Danilo i Antonije Novgorodski vidjeli su Šimonov grob u Carigradu, što dokazuje da su mošti sv. Šimon je još bio u Carigradu do 13. vijeka. Prema gotičkom natpisu u škrinji sv. Šimuna sa velikom vjerovatnoćom može se zaključiti da je svečevo tijelo preneseno iz Carigrada u Zadar 1203. godine.
Prema legendi, krstaš, vjerovatno venecijanski plemić, vraćajući se čamcem iz Sirije u svoj grad, nosio je tijelo sv. Šimuna. Kod Zadra ga je zahvatilo veliko nevrijeme, a kako mu je brod bio teško oštećen, morao je ostati u Zadru. Dok mu je brod popravljan u gradu, razbolio se i sklonio se u pustinjačku gostionicu na dnu zadarske luke, gdje se danas nalazi župna crkva sv. Ivana. Kako pustinjaci ne bi saznali za svečevo tijelo, rekao im je da je to tijelo njegovog pokojnog brata koje nosi sa sobom kući. Dok nije napustio Zadar, dao ga je zakopati na obližnjem groblju. Međutim, njegovo zdravlje se pogoršalo i kada je vidio da mu nema lijeka rekao je monasima da pregledaju sva njegova dokumenta nakon njegove smrti u kojima će pronaći nešto vrlo zanimljivo. Oko vrata pokojnika pronađena je bilješka o moćima sv. Šimona kojeg je doveo sa sobom. Monasi su odmah u zoru počeli da ekshumiraju svečevo telo, a iste noći su trojica gradskih poglavara, svaki ponaosob, bili upozoreni čudnim prizorom da se tijelo velikog svetitelja ekshumira na groblju. Rano ujutru, sva trojica su krenula na groblje i ispričali jedno drugome šta su naučili u viziji. Tada su im monasi otkrili da su i oni saznali da je tijelo sveca sahranjeno na njihovom groblju. Ubrzo je za sve to saznao cijeli grad i od tada je počelo javno bogoslužje sv. Simona Pravednog.
Povijest izrade škrinje
Škrinja sv. Šimuna je naručila hrvatsko-ugarska kraljica Elizabeta, kćerka bosanskog bana Stjepana II. Kotromanić i supruga Luja I. Anžujskog. Povod za izradu bila je velika pobožnost Kraljice i štovanje sveca. Kralj Luj I. vodio je ogorčenu bitku s Mlečanima upravo zbog Zadra. Dana 18. veljače 1358. godine u Zadru, u sakristiji crkve sv. Frane, potpisan je Zadarski mir s Mlečanima. Zadar je dobio slobodu, a Luj I., želeći što čvršće povezati Zadrane sa svojom vladom, omogućio je izvršenje kraljičinog zavjeta - izgradnju škrinje sv. Šime.
Rad je 1380. godine od kovanog srebrnog lima izradio zlatar Franjo iz Milana, koji je imao svoju radionicu u Zadru. U ovom poslu pomogli su mu domaći majstori Petar Blažev iz Rače, Stjepan Pribčev, Mihovil Damjanov i Andrija Markov iz Zagreba. Majstor Franjo je na poleđini sanduka lijepim gotičkim slovima urezao natpis na latinskom jeziku koji u hrvatskom prijevodu glasi: „Ovdje, u ovoj škrinji, koju je darovala moćna, slavna i uzvišena Elizabeta Mlađa, vladarka Ugarske, godine. mira Šimona Pravednog, koji je u naručju držao Isusa, rođenog od Djevice. Ovo djelo je izvršio Franjo Milanski 1380. godine."
Za ovo djelo rijetke umjetničke vrijednosti kraljica je stavila na raspolaganje oko 250 kilograma srebra i ovlastila pet zadarskih plemića da u roku potpišu ugovor s majstorom. Ugovor je sklopljen u gradskoj vijećnici 5. jula 1377. godine, kojim se Franjo obavezao da će radove izvesti u roku od godinu dana. Međutim, posao je bio toliko velik da je trebalo tri godine dok nije sretno završen. Škrinja sa duplim krovom izrađena je od kedrovine i u potpunosti obložena debelim srebrnim pločama, koje su djelimično pozlaćene. Spolja i iznutra oslikana je reljefnim scenama tehnikom embossinga i privlači pažnju svakog posjetitelja.
Izgled škrinje
Na prednjoj strani su tri odvojene scene. U sredini je kompozicija Ukazanja u hramu, a na lijevoj strani scena u kojoj monasi ekshumiraju skriveno tijelo sveca. Desno od Prezentacije je scena ulaska kralja Luja I. u Zadar. Prizor je vrlo slikovito oslikan nizom detalja gradskih zidina sa kulama, ljudi i brodova sa zastavama. Na prednjoj strani krova sanduka u visokom reljefu prikazano je tijelo sveca u svečanoj odori. Na lijevoj strani je prizor broda u oluji koji spašava St. Šimona, a u zabatu je izrađen grb Luja I. Anžujskog. S druge strane je scena u kojoj je kraljica Elizabeta, okružena kraljem i hrvatskim plemićima, izgubila razum ukravši svečev prst, iznad kojeg je i grb Luja. Na unutrašnjoj strani poklopca nalaze se tri figurativne kompozicije koje prikazuju svetiteljeva čuda. Na sredini poleđine nalazi se utisnuti natpis na kome se pominje naručilac - kraljica Elizabeta i godina 1380, a na dnu je potpis umjetnika. Lijeva scena prikazuje kraljicu Elizabetu sa svoje tri kćeri kako predaju dovršeni sanduk svecu. Desno od natpisa je smrt bosanskog bana Stjepana II. Kotromanića u prisustvu sv. Šimuna. Na poleđini krova kovčega prikazana su još tri svečeva čuda. Središnja scena prikazuje klečeći lik sa zlatarskim alatom, koji je vjerovatno autorov autoportret.
Škrinja sv. Šimom počiva na rukama velikih bronzanih baroknih statua anđela, izlivenih od bronzanih zaplijenjenih turskih topova 1648. godine. Ispred oltara u sredini svetišta nalazi se kameni sarkofag sa likom sv. Šimuna iz 13. vijeka, u kojoj se svečevo tijelo čuvalo do izrade sanduka.
Mletački trgovac
Radnja
Radnja se dešava djelom u Mlecima, a dijelom van Mletaka. Basano želi oženiti Porciju,ali mu nedostaje novac za vjenčanje. Zato njegov prijatelj Antonio polazio s njim kod jevrejskog trgovca Saylika da pozajme novac. Saylok traži da potpišu ugovor kojim utvrđuju da u slučaju da mu novac ne bude vraćen na vrijeme Antonio mora dati funtu svoga mesa umjesto novca. Antonio izgubi sve brodove u koje je uložio pozajmljeni novac te mora trgovcu dati svoje meso. Antonio to odbija i slučaj završava na sudu. Basanova vjerenica, Porcija, doznavši to presvlači se u advokata i uspijeva odbraniti Antonija na sudu.
Likovi
(i drugi sporedni likovi)
Alcatraz
Ostrvo Alcatraz (poznato i kao Hrid; eng. The Rock) nalazi se u središtu zaliva San Francisco 2,4 km od istoimenog grada u Kaliforniji. Na ovom malom ostrvu prvo je sagrađen svjetionik, zatim vojna utvrda, pa vojni zatvor (1868), a od 1933. do 1963. bilo je lokacija čuvenog istoimenog saveznog zatvora. Početkom novembra 1969. zauzela ga je grupa lokalnih domorodaca, koji su bili dio talasa aktivizma za prava domorodaca koji se proširio čitavim Sjedinjenim Državama javnim protestima tokom 1970-ih. Ova okupacija potrajala je više od 19 mjeseci. 1972. godine Alcatraz je postao zaštićeno nacionalno područje, a 1986. uvršten je na spisak nacionalno-historijskih znamenitosti SAD-a.
Objekti na ostrvu danas su pod upravom Službe nacionalnih parkova SAD-a kao dio zaštićenog područja Golden Gate i otvoreni su za posjete. Posjetioci mogu doći na ostrvo trajektom sa Doka 33, u blizini Fisherman's Wharfa. Trajektne linije omogućuje kompanija Hornblower Cruises and Events, koja djeluje pod imenom Alcatraz Cruises. 2008. godine ova kompanija stavila je u pogon prvi trajekt u SAD-u na hibridni pogon, Hornblower Hybrid, kojim se sad plovi do ostrva, a pristaje na Doku Alcatraz.
Na ostrvu se nalaze i neka prirodna obilježja, poput plimnih bazena, a tu su i kolonije morskih ptica (uglavnom zapadnih galebova, kormorana i bijelih čaplji). Prema dokumentarcu o historiji Alcatraza iz 1971, ostrvo je dimenzija 511 x 180 m, a njegova najveća visina tokom srednje plime iznosi 41 m. Međutim, izviješteno je da ukupna površina ostrva iznosi 8,9 ha.
Među znamenitosti ostrva spadaju glavni blok zatvora, trpezarija, biblioteka, svjetionik, ruševine Upravničkog doma, Oficirski klub, paradni teren, Zgrada 64, vodotoranj, Zgrada novih industrija, Industrijska zgrada i rekreacijsko dvorište.
Historija
mini|lijevo|Alcatraz 1895. mini|Alcatraz u izmaglici u zoru, gledano s istoka. "Paradni teren" je lijevo. mini|Vodotoranj i elektrana (desno), koja je proizvodila [[električna energija|struju za ostrvo.]] mini|lijevo|Model Vojne tačke Alcatraz (1866–1868), danas izložen na Alcatrazu
Košarka na Olimpijskim igrama 2016 – sastavi ekipa (muškarci)
Ovaj članak prikazuje sastave svih ekipa koje učestvuju na muškom košarkaškom turniru Olimpijskih igara 2016. u Rio de Jeneiru.
Selektori po državama
Selektori označeni boldirano predstavljaju svoje vlastite države.
153.
Godina 153. (CLIII) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Rustika i Rufina (ili, rjeđe, godina 906. Ab urbe condita). Oznaka 153. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Prolin
mini|250px|desno|3D prikaz L-prolina. Prolin (Pro, P) je neesencijalna aminokiselina, što znači da se u ljudskom organizmu sam sintetizira. To je α-aminokiselina, jedna od 20 glavnih aminokiselina. Njegovi kodoni su CCU, CCC, CCA i CCG. Jedinstvenost među 23-protein formirajućih aminokiselina, je da njegov aminski dušik obavezno ima ne jednu, već dvije alkil grupe, čime je sekundarni amin (prolin se ponekad naziva i iminokiselina). Češće se nalazi u L -obliku S hiralne konfiguracije.
Biosinteza
Prolin se biosintezom izvodi iz aminokiselina L -glutamata. Glutamat-5-semi- aldehid nastaje pomoću glutamat 5-kinaze (ATP-zavisne) i glutamat-5-semi-aldehid dehidrogenaze (koja zahtijeva NADH ili NADPH). Na taj način može onda ili spontano ciclizirati pri čemu nastaje 1-Pirolin-5-karboksilne kiselina, koja se svodi na prolin, uz katalizu pirolin-5-karboksilat reduktazom (pomoću NADH ili NADPH), ili se pretvoriti u ornitin pomoću ornitin aminotransferaza. Nakon toga se ciklizira uz katalizu ornitin ciklodeaminaze u cilju stvaranja prolina. mini|400px|Dipolna struktura dva prolinska enantiomera: (S) - prolin (lijevo) i (R)-prolin. Kod sisara biosinteza se može odvijati i u ciklusu ureje. U ovom putu kao prvi međuproizvod javlja se arginin, koji prelazi u ornitin. Iz ornitina i alfa-ketoglutarata se zatim, uz katalizu enzima ornitin alfa-aminotransferaze, stvara glutamat gama semialdehid.
Sinteza
Racemski prolin može biti sintetiziran od dietil malonata i akrilonitrila: centar|500px|Sinteza prolina
Komolac
mini|300px|Komolac, dvorac Sorkočević Komolac je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik. Kao samostalno naseljeno mjesto, Komolac postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Dubrovnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Komolac je imao 355 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Dubrovnik.
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje. U 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Dubrovnik.''
Mađari
Mađari su narod koji pripada grupi ugrofinskih naroda.
Najviše su naseljeni u matičnoj domovini Mađarskoj, gdje ih ima 10,5 miliona. Osim u Mađarskoj, Mađara ima i u Rumuniji (2 miliona), SAD-u (750.000), Slovačkoj (600.000), Srbiji (Vojvodina) (300.000) i Ukrajini (180.000).
Vuku porijeklo sa Urala, a na današnja područja doselili su se u 9. vijeku. Govore mađarskim jezikom koji pripada ugrofinskoj grupi jezika.
Većinom su rimokatoličke vjere.
Efekt staklenika
Zagrijavanje klime popularno se zove "efekt staklenika". To je proces u kojem naša planeta ne uspijeva održati ravnotežu između energije prikupljene sa Sunca i topline izračene u Svemir. Plinovi čija je koncentracija porasla zagađivanjem atmosfere vraćaju dio topline natrag na Zemlju, što izaziva porast temperature atmosfere ne bi li se uspostavila nova ravnoteža. Sličan proces odvija se u stakleniku, pa odatle i naziv.
Uzroci nastanka stakleničnih gasova
Kao glavni krivac do sada je proglašavan ugljik dioksid (CO2), čija je koncentracija u atmosferi podignuta izgaranjem fosilnih goriva (uglja, nafte, plina). No, zadnja istraživanja ukazuju na to da ugljik dioksid nije najveći uzročnik zagrijavanja! Zahvaljujući mjehurićima zraka zarobljenim u polarnom ledu bilo je moguće odrediti sastave atmosfere od 1850. godine do danas. Rezultati pokazuju da je promjena klime zadnjih dvadesetak godina najvećim dijelom uzrokovana troposferskim ozonom (O3), metanom (CH4), hlorofluorougljicima (CFC), i vrlo sitnim česticama čađi!
Troposfera je dio atmosfere koji se proteže do 10 km visine. Poznati ozonski omotač, koji nas štiti od UV zračenja i kojeg hlorofluorougljik i metan uništavaju, nalazi se između 20 i 30 km visine. Međutim, troposferski ozon jedan je od najopasnijih vrsta zagađenja u velikim gradovima jer je vrlo opasan za zdravlje.
Vrlo sitne čestice prašine (aerosoli) igraju isto bitnu ulogu. Dok neki odbijaju sunčevo zračenje i time spuštaju temperaturu atmosfere, drugi imaju suprotan učinak. Kao čađ, naprimjer, koja je crna i dobro apsorbira zračenje, i uz to omogućuje stvaranje naoblake sa sitnim kapima vode, dok nezagađen zrak ima oblake s velikim kapima. Takvi nezagađeni oblaci znatno efikasnije odbijaju sunčevo zračenje. Naprimjer: satelitska slika istočne obale SAD-a pokazuje naoblaku sa sitnim kapima, dok područje iznad Kanade ima nešto čišći zrak i normalne oblake.
Okeani također igraju veliku ulogu jer akumuliraju ogromnu količinu topline i određuju klimatska zbivanja u atmosferi. Stoga su vrlo bitan faktor u predviđanjima promjena klime. Međutim, ova saznanja imaju i pozitivnu stranu. Predviđanja nekih naučnika govore da bi smanjenje zagađenja zraka navedenim plinovima i aerosolima bilo neusporedivo bitnije i jednostavnije od smanjenja CO2, dok se većina naučnika slaže da su najveći krivci za zagrijavanje gasovi koji nastaju izgaranjem fosilnih goriva.
Red Bull RB14
Red Bull RB14 je Formula 1 automobil dizajniran od strane Red Bull Racing za takmičenje u Formuli 1. 2018. godine. Vozili su ga Daniel Ricciardo i Max Verstappen.
Aston Martin Red Bull Racing je svoj bolid predstavio 19. februara 2018.
ERS (Energy Recovery System)
Integrirani hibridni ERS preko jedinice generatora motora, radilice u kombinaciji s električnim MGU-K, turbopunjač u kombinaciji s električnim MGU-H.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Moher
mini|desno|300px|Angora koza od koje se dobija moher Moher je naziv za materijal, vrstu vune, koja se dobija od dlake angora koza. Riječ moher dolazi od arapske riječi mukhayyar. Vlakna mohera imaju prečnik oko 25-45 µm. Moher je jedan od najstarijih tekstilnih materijala danas u upotrebi. Materijal je dosta trajan i otporan. Vrlo lako se boji. Posjeduje veoma dobre termoizolacijske osobine.
Moher se sastoji većinom od keratina.
Dijametar mohera se povećava sa starošću koze. To znači da jarad i mlađe koze daju tanji i kvalitetniji moher koji se koristi za odjeću, dok starije koze daju moher koji se koristi za tepihe.
Moher ne treba miješati sa angora vunom koja se dobija od angora zeca.
Fosilna goriva
U glavna fosilna goriva spadaju:
Fosilna goriva mogu se spaljivati kako bi se osigurala toplota za direktnu upotrebu (kao što je kuhanje ili grijanje), za pogon motora (kao što su motori s unutrašnjim sagorijevanjem u motornim vozilima) ili za proizvodnju električne energije ] Neka fosilna goriva se prije sagorevanja rafinišu u derivate kao što su kerozin, benzin i propan. Porijeklo fosilnih goriva je anaerobna razgradnja zakopanih mrtvih organizama, koji sadrže organske molekule nastale fotosintezom. Pretvaranje ovih materijala u fosilna goriva s visokim udjelom ugljika obično zahtijeva geološki proces od milion godina.
Godine 2019. 84% ukupne potrošnje primarne energije u svijetu i 64% električne energije bilo je iz fosilnih goriva Spaljivanje fosilnih goriva velikih razmjera uzrokuje ozbiljnu štetu okolini. Preko 80% ugljičnog dioksida (CO2) proizvedenog ljudskom aktivnošću dolazi od njihovog sagorijevanja: oko 35 milijardi tona godišnje, u poređenju sa 4 milijarde od razvoja zemljišta. Prirodni procesi na Zemlji, uglavnom apsorpcija okeanom, mogu ukloniti samo mali dio toga. Dakle, postoji neto povećanje za mnogo milijardi tona atmosferskog ugljičnog dioksida godišnje. Iako je curenje metana znatno, sagorijevanje fosilnih goriva je glavni izvor emisije stakleničkih plinova koji uzrokuje globalno zagrijavanje i zakiseljavanje okeana. Uz to, većina smrtnih slučajeva zbog zagađenja zraka uzrokovana je česticama fosilnih goriva i štetnim plinovima. Procjenjuje se da to košta više od 3% globalnog BDP-a i da bi postupno ukidanje fosilnih goriva spasilo milione života svake godine.
Prepoznavanje klimatske krize, zagađenja i drugih negativnih uticaja uzrokovanih fosilnim gorivima dovelo je do široko rasprostranjene političke tranzicije i aktivističkog pokreta usmjerenog na prestanak njihove upotrebe u korist održive energije. Međutim, budući da je industrija fosilnih goriva toliko integrirana u globalnu ekonomiju i jako subvencionirana, očekuje se da će ova tranzicija imati značajne ekonomske posljedice. Mnogi akteri tvrde da ova promjena treba da bude pravedna tranzicija i kreiranje politike koja se bavi društvenim opterećenjem stvorenim nasukanim sredstvima industrije fosilnih goriva.
Međunarodna politika, u obliku ciljeva održivog razvoja Ujedinjenih naroda za pristupačnu i čistu energiju i klimatske akcije, kao i Pariški klimatski sporazum, osmišljena je da olakša ovu tranziciju na globalnom nivou. 2021. godine Međunarodna agencija za energetiku zaključila je da se ne mogu otvoriti novi projekti vađenja fosilnih goriva ako globalna ekonomija i društvo žele izbjeći najgore uticaje klimatskih promjena i ispuniti međunarodne ciljeve za ublažavanje klimatskih promjena.
154.
Godina 154. (CLIV) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Aurelija i Laterana (ili, rjeđe, godina 907. Ab urbe condita). Oznaka 154. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Jeremiah Johnson (film)
Jeremiah Johnson američki je film u žanru vesterna snimljen 1972. godine u režiji Sydneya Pollacka u kojem glavnu ulogu tumači Robert Redford kao naslovni lik i Will Geer kao "Bear Claw (medvjeđa kandža)" Chris Lapp. Djelomično se zasniva na životu legendarnog planinara Johna Jeremiah Johnsona, ispričanog u knjizi Raymonda Thorpa i Roberta Bunkera Ubica vrana: Saga o Johnsonu koji jede jetru i romanu Vardisa Fishera Planinar. Scenarij su napisali John Milius i Edward Anhalt; film je sniman na različitim lokacijama u Redfordovoj usvojenoj državi Utah. Radnja filma se fokusira na planinskog čovjeka koji želi živjeti pustinjačkim životom i neželjeno postaje predmetom duge osvete plemena Vrana i pokazuje se kao dobar protivnik za njihove ratnike u pojedinačnoj borbi na ranoj granici. Film je uvršten u takmičarski program Kanskog filmskog festivala 1972 godine.
Radnja
Veteran Meksičko-američkog rata Jeremiah Johnson započinje život planinara, izdržavajući se u Stjenovitim planinama kao traper. Njegova prva zima u planinskoj zemlji je teška; on nabasava na poglavicu Farba-svoju-košulju-u-crveno plemena Vrana. Jeremiah je naoružan puškom Hawken kalibra .30, koju koristi kao svoje glavno naoružanje sve dok ne pronađe smrznuto tijelo planinara Hatcheta Jacka koji drži pušku Hawken kalibra .50. Jack je ostavio oporuku kojom daje svoju pušku čovjeku koji pronađe njegov leš. Sa svojom novom puškom, Jeremiah nehotice ometa lov na grizlija starijeg i ekscentričnog Chrisa Lappa, zvanog "Medvjeđa kandža", koji ga podučava da živi u planinama. Nakon susreta sa Vranama, uključujući Lappovog prijatelja, poglavicu Farba-svoju-košulju-u-crveno, i učenja vještina potrebnih za preživljavanje, Johnson odlučuje da se osamostali.
On nailazi na kolibu čije su stanovnike očigledno napali ratnici plemena Crnih stopa, ostavljajući u životu samo ženu i njenog nekomunikativnog sina. Žena, izluđena tugom, primorava Johnsona da usvoji njenog sina. On i dječak, kojeg Johnson naziva "Caleb", nailaze na Del Guea, planinara kojeg su opljačkali Crne stope, i zakopali ga do vrata u pijesak i nabili mu perje u nos. Gue uvjerava Johnsona da mu pomogne u povratu njegove ukradene robe, ali Johnson savjetuje protiv nasilja kada pronađu kamp Crnih stopa.
Njih dvojica se noću ušunjaju u kamp kako bi preuzeli Gueovu imovinu, ali Gue puca i planinari tada ubijaju Crne stope. Gue uzima nekoliko konja i skalpova Crnih stopa. Johnson, zgrožen bespotrebnim nasiljem, vraća se Calebu. Ubrzo nakon toga, oni su iznenađeni gostoprimstvom pokrštenog plemena Ravnih glava, koji ih primaju kao počasne goste. Johnson nesvjesno zaduživa poglavicu dajući mu ukradene konje i skalpove Crnih stopa, njihovih smrtnih neprijatelja; prema običaju Ravnih glava, da bi održao svoju čast, poglavica ga sada mora ili ubiti ili mu dati veći dar. Poglavica mu daje svoju kćer Labud da je oženi. Nakon vjenčanja, Gue odlazi sam, a Johnson, Caleb i Swan putuju u divljinu. Johnson pronalazi odgovarajuću lokaciju za izgradnju kolibe. Smještaju se u svoj novi dom i polako počinju ličiti na porodicu.
Johnson se nalazi pod pritiskom trupa američke konjice da predvodi grupu u potrazi za spas nasukanog karavana doseljenika. Johnson nerado napušta porodicu da bi pomogao, ali je pod pritiskom i nevoljko se pristaje. Zapovjednik trupa, poručnik Mulvey, zanemaruje Johnsonov savjet da ne putuju kroz sveto groblje Vrana i naređuje Johnsonu da ih vodi dalje. Dok su se vraćali kući istim putem, Johnson primjećuje da su grobovi sada ukrašeni Labudovim plavim drangulijama; on juri nazad do kolibe, gdje otkriva da mu je porodica ubijena.
Johnson kreće u potragu za ratnicima koji su ubili njegovu porodicu i napada ih, ubijajući sve osim jednog, debelog čovjeka koji pjeva svoju oproštajnu pjesmu kada shvata da ne može pobjeći. Johnson ga ostavlja u životu, a preživjeli širi priču po cijelom regionu o planinskom čovjeku u potrazi za osvetom, hvatajući tako Johnsona u zamku i zavađajući ga sa Vranama. Pleme šalje svoje najbolje ratnike jednog po jednog da ubiju Johnsona, ali on ih pobjeđuje. Njegova legenda raste i Vrane ga počinju poštovati. Ponovo susreće Guea i vraća se u kolibu Calebove majke, samo da bi otkrio da je ona umrla i da tamo živi novi doseljenik po imenu Qualen i njegova porodica. U blizini, Vrane su podigli spomenik Johnsonovoj hrabrosti, povremeno ostavljajući sitnice i talismane u znak počasti.
Moja lijepa gospođice
Radnja
Henry Higgins (Rex Harrison), arogantni, temperamentni profesor fonetike, hvali se svom novom prijatelju, pukovniku Pickeringu (Wilfrid Hyde-White), da može naučiti bilo koju ženu da priča "ispravno" i da je može predstaviti kao kneginju. Osoba koju bi trebao tome naučiti je Eliza Doolittle (Audrey Hepburn), mlada prodavačica cvijeća koja ima užasan cockney naglasak. Pickering je zaintrigiran i kladi se da Higgins nije u stanju to uraditi; Higgins prihvata Elizu da podučava besplatno kao izazov njegovim sposobnostima. Elizin otac Alfred P. Doolittle (Stanley Holloway), čistač po zanimanju, stiže tri dana kasnije, da zaštiti čednost svoje kćerke, ali u stvarnosti samo da izmami nešto novca od Higginsa, i dobija pet funti. Higgins je impresioniran njegovom originalnošću, prirodnim darom za jezik, a naročito njegovom neučtivošću. (Doolittle to objašnjava sa: "Ne može ih priuštiti!").