cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majdanpek
Geografija i klima
mini|lijevo|180px|Valja Prerast ili Šuplja stena, prirodni kameni most pod zaštitom države Majdanpek se nalazi u sjevernom dijelu istočne Srbije, u uskoj dolini rijeke Mali Pek, na nadmorskoj visini 498 m. Na sjeveru od Majdanpeka na Dunavu, odnosno u Đerdapskoj klisuri, na udaljenosti otprilike 22 kilometra, smješteno je najbliže mjesto Donji Milanovac. Okolina Majdanpeka pretežno je brdsko-planinska, a okružuju ga planine Miroča na sjeveroistoku, Deli Jovan na istoku, Stola na jugu, Mali i Veliki Krš na jugozapadu, Homoljske planine na zapadu i planinski masivi Starica i Šomrda na sjeverozapadu. U okolini grada nalaze se guste stoljetne šume, pećine, zlatonosna rijeka Pek, manastir Gornjak iz 14. vijeka, izvor rijeke Mlave, bogate pastrmkom. Na sjeveru Kučaja blizu Majdanpeka nalazi se bukova prašuma "Feljišana", strogi rezervat prirode I kategorije pod zaštitom države.
Općina Majdanpek prostire se na površini 932 km2 i graniči s općinama Bor, Negotin, Kladovo, Golubac, Kučevo i Žagubica. Na sjeveru preko Dunava graniči s Rumunijom.
Klima je umjereno kontinentalna s prosječnom godišnjom temperaturom 9°C. Najhladniji je januar s prosječnom temperaturom −2,7°C, a najtopliji juli s prosječnom temperaturom 19,8°C.
Historija
mini|200px|lijevo|Lokalitet Lepenski Vir - ostaci kuća s trapezastom osnovom i kamenim ognjištem mini|desno|200px|Skulptura ribolikog božanstva nazvana "Vodena vila" Nedaleko od Majdanpeka i Donjeg Milanovca, kod sela Boljetina, na dunavskoj terasi u okviru zaštićenog Nacionalnog parka Đerdap nalazi se arheološki lokalitet Lepenski Vir. Stanište iz doba mezolita i ranog neolita staro je približno 8.500 godina i prošlo je kroz četiri razvojne faze. To stanište predstavlja najstarije svjedočanstvo o životu prahistorijske zajednice ribara i lovaca uz Dunav, a napušteno je 4.500 godina p. n. e. Na osnovu ostataka primijećeno je da je prvobitna zajednica bila lovačko-sakupljačka, nakon čega se razvila u zajednicu poljoprivrednih stočara. Arheolozi su pronašli ostatke kuća s trapezastom osnovom i kamenim ognjištem, kao i 54 kamene skulpture, koje su predstavljale njihova božanstva. Stanovnici Lepenskog vira pripitomili su životinje, naučivši ih da obrađuju zemlju, nakon čega su se preselili u predjele koji imaju bolje mogućnosti za zemljoradnju.
Mezolitski arheološki lokalitet Vlasac, koji pripada kulturi Lepenskog vira i datira se u 7. milenij p. n. e., nalazi se tri kilometra nizvodno od Lepenskog vira. Vlasac je otkriven kasnije, a smatra se starijim od lokaliteta Lepenski vir. U kulturnom sloju istraženi su ostaci staništa (47 objekata), 87 grobova, kao i i više od 35.000 predmeta.
Rudna Glava arheološko je nalazište u blizini istoimenog sela nedaleko od Majdanpeka, u zaleđu gornjeg dijela Đerdapske klisure. Lokalitet pripada vinčanskoj kulturi i predstavlja središte jednog od najranijih rudnika bakra na Balkanu. Rudna Glava prostire se s obje strane Šaške reke, a rudnici iz ranog eneolita otkriveni su u kopu modernog rudnika. Vađene su rude malahit i azurit, koje se tope na 700 °C i iz kojih se dobija bakar, a u 30-ak rudarskih okana postojao je znatan broj platformi, tj. jama u obliku lijevka.
U 2. mileniju p. n. e, na Balkan i u ove krajeve doseljavaju se Indoevropljani, među kojima se u početku ističu Stari Grci, u 13. i 12. vijeku p. n. e., u vremenu prije Trojanskog rata. Prisustvo Starih Grka u ovim krajevima vezano je za sam naziv rijeke Pek, koji je grčkog porijekla i potječe od oblika pékos sa značenjem "ovčije runo", koje su ovi stari narodi polagali u korito rijeke radi ispiranja zlata. Ta drevna ispiračka tehnika, koju su Grci, prema Herodotu, preuzeli od Kolhiđana, zadržala se među stanovnicima doline Peka sve do danas. Za taj period veže se i najstariji naziv Dunava, starogrčki hidronim Istar, kojim su Argonauti plovili uzvodno iz Crnog mora upravo u potrazi za zlatnim runom. Za te rane starogrčke istraživače Istar je podrazumijevao isključivo donji tok Dunava, koji se, po njihovom vjerovanju, završavao kod Željeznih vrata, odnosno Đerdapske klisure. Hesiod u svojoj Teogoniji spominje Istar kao jednu od četiri najveće rijeke na dotad poznatom svijetu. Utemeljitelj historijske nauke, Herodot, naziva Istar "sjevernim Nilom", odnosno smatra da je Istar sjeverni pandan velike egipatske rijeke. Prostor istočno od Velike Morave u predrimsko doba, prema antičkim piscima, bio je slabo naseljen. Jedno od rijetkih plemena iz tog doba koja se spominju jesu Tračani, među kojima su se svakako najviše isticali Tribali. U 4. vijeku p. n. e. u ove krajeve dolaze Kelti, koji će imati veoma značajnu ulogu ne samo na ovom već i na mnogo širem prostoru. Sadašnji naziv rijeke Dunav vodi porijeklo iz keltskog jezika. Keltska riječ srodna je sa nazivom za rijeku, odnosno "veliku vodu" u nekim drugim jezicima, kao što je sa avtijskim dan ili sa osetskim don, od koga potiče i ime ruske rijeke Don.
U Majdanpeku se nalazi lovačko udruženje "Srna", koje ima tradiciju od 1898. godine. Muzej u Majdanpeku nastao je 1998. osamostaljivanjem odjeljenja Muzeja rudarstva i metalurgije iz Bora, koje je otvoreno u Majdanpeku 1984. godine. Rudarski nogometni klub "Majdanpek" osnovan je 1934, a jedan od poznatijih nogometaša koji je potekao iz ovog kluba bio je Dejan Petković, koji je nogometnu slavu stekao u Brazilu.
Zbog rata u SFRJ 1991. dolazi do pada rudarske i industrijske proizvodnje i danas se grad bori da obnovi ranije industrijske uspjehe. Na početku 21. vijeka rudnik se sastoji od dva površinska kopa: Južnog i Sjevernog revira, kao i flotacije bakra Majdanpek. U rudniku Majdanpek glavni resurs predstavlja ruda bakra, a u manjim količinama rude srebra i zlata. Na površinskim kopovima koriste se moćne mašine među kojima se svakako najviše ističu hidraulični bageri "Komatsu PC 4000" sa motorom od 1,3 megavata i radnom kašikom zapremine 22 kubika ili 50 tona materijala. U sastavu RTB Bor 2014. godine otvorena je nova topionica i fabrika sumporne kiseline po modernoj tehnologiji i prema najnovijim ekološkim standardima, u vrijednosti približno 250 miliona eura. U proljeće 2018. počela je rekonstrukcija željezničke pruge Požarevac – Majdanpek, dužine 90 kilometara, a vrijednost radova, koji će trajati do jeseni, iznosit će 30 miliona eura. Remont ove regionalne pruge završen je u predviđenom roku, 21. novembra 2018. godine, kada je uspostavljen teretni željeznički saobraćaj. Putnički željeznički saobraćaj uspostavljen je nakon pet i po godina od Požarevac -Majdanpek-Bor -Zaječar, 1. mart 2019. godine, sa novim dizel-motornim garniturama ŽS serije 711. Krajem augusta 2018. godine, nakon raspisanog tendera većinski vlasnik od 63 odsto Rudarskog-topioničarskog basena "Bor" u čijem sastavu posluju i rudnici u Majdanpeku postaje kineska rudarska kompanija "Zijin", koja se obavezala da za dokapitalizaciju investira u postojeće i nove kapacitete, kao i za rješavanje starih dugova, 1,46 milijardi dolara. Od cjelokupne sume za rješavanje problema ekoloških zagađenja predviđeno je da se uloži 136 miliona dolara. "Serbia Zijin Copper” planira obnovu i proširenje rudnika u Majdanpeku, kao i izgradnju nove fabrike za preradu rude. Nova fabrika za preradu planira da podigne kapacitet flotacije sa postojećih šest na 11 miliona tona godišnje. Radovima na novoj flotaciji priključili su se i radnici kineske građevinske kompanije "Tiejiuju Engineering & Construction". Kompanija "Serbia Zijin Copper" planira rekultivaciju istrošenih rudarskih kopova. Rudari u Majdanpeku su 7. februara 2021. godine oborili dnevni rekord izvadivši više od 140.000 tona rude i jalovine.
Turizam
thumb|lijevo|200px|lijevo| Gradić Donji Milanovac u [[Sumrak|suton.]] thumb|desno|200px|Pogled na Dunav i Donji Milanovac s vrh planine Liškovac (803 m). Ovim brdsko-planinskim područjem prekrivenim šumom gazduje javno preduzeće "Nacionalni park Đerdap". Šaška rijeka čiji je tok dugačak 17km izvire ispod vrha Liškovac. Zajedno s rijekom Crnajka tvori Porečku rijeku, koja je desna pritoka Dunava. mini|lijevo|200px|Rajkova pećina. Ulazni dio bio je nastanjen u prahistoriji, o čemu svjedoči kameni čekić koji se čuva u arheološkoj zbirci Muzeja u Majdanpeku. Simbol i zaštitni znak Majdanpeka predstavlja planina Starica (796 m), s koje se pruža pogled na rudarske kopove i grad, čija se glavna ulica nalazi na 350 metara nadmorske visine. Na Starici se nalazi uređena skijaška staza Rajkovo. Udaljena je četiri kilometra od grada, na putu prema Donjem Milanovcu. Do skijališta se stiže asfaltnim putem. Skijaški centar Rajkovo posjeduje skijaški lift tipa "sidro", kapaciteta 1.100 skijaša na sat. Lift savladava visinsku razliku od 200 metara i opslužuje dvije skijaške staze dužina 1.000 m i 1.200 m. Osim toga, skijalište Rajkovo raspolaže i motornim sankama i ski-tabačem za uređivanje staze.
Pod Staricom, u mješovitoj šumi bukve, javora i hrasta, smještena je Rajkova pećina, samo 3,5 kilometara od Majdanpeka, u čijoj se okolini nalazi 110 pećina i potkapina. Rajkova pećina riječna je protočna pećina, kroz koju protječe Rajkova reka, i spada u jednu od najposjećenijih pećina u Srbiji. Osim bogatog pećinskog nakita, najveći dojam na posjetioce u akustičnoj pećini ostavlja sam žubor potoka. Otvorena je za javnost, uz prisustvo 3.000 ljudi, kao druga turistička pećina u Srbiji, 12. septembra 1972. Rajkova i Paskova reka istječu iz svojih pećina i tvore Mali Pek. Nizvodno od sastava rijeka napravljena je vještačka jezerska akumulacija Veliki Zaton, koja ujedno predstavlja omiljeno izletište stanovnika Majdanpeka. Otprilike 12 kilometara od grada, na istoimenoj rijeci, nalazi se Valja Prerast ili Šuplja stena, prirodni kameni most, pod zaštitom države. Pruža se od jugozapada ka sjeveroistoku na dužini 100 metara, odnosno 26 metara u visini gornje ivice luka. Raspon iznosi 150 m, a širina otvora pri dnu u visini riječnog korita 9,7 metara.
Kultura i obrazovanje
U Majdanpeku se svake godine, u organizaciji Centra za kulturu, održavaju međunarodne manifestacije iz raznih oblasti umjetnosti, MajdanArt i Žene slikari. U gradu djeluje i Osnovna muzička škola "Ranko Krivić".
Naseljena mjesta
Područje općine obuhvata dva gradska naselja, Majdanpek i Donji Milanovac, kao i sljedećih 12 sela:
Demografija
Prema popisu stanovništva iz 2002, etnička struktura općine Majdanpek izgledala je ovako:
Prema rezultatima popisa, većina naselja u općini ima srpsku etničku većinu. Naselje s vlaškom većinom jest Vlaole. Etnički miješano naselje, s relativnom vlaškom većinom, jest Jasikovo. U naselju Majdanpek žive 7.804 punoljetna stanovnika, a prosječna starost stanovništva iznosi 35,8 godina (35 kod muškaraca i 36,5 kod žena). U naselju postoji 3.631 domaćinstvo, a prosječan broj članova po domaćinstvu jest 2,77. Ovo naselje uglavnom je naseljeno Srbima, a na posljednja tri popisa primijećen je pad broja stanovnika.
StarCraft II
StarCraft II je vojna naučnofantastična videoigra koju je kreirao Blizzard Entertainment kao nastavak uspješne StarCraft video igre objavljene 1998. godine. Smještena u izmišljenu budućnost, igra se usredotočuje na galaktičku borbu za dominaciju među različitim izmišljenim rasama StarCrafta.
StarCraft II kampanja za jednog igrača podijeljena je u tri dijela, od kojih se svaki fokusira na jednu od tri trke: StarCraft II: Wings of Liberty (izdano 2010), Heart of the Swarm (2013) i Legacy of the Void (2015). Poslednji paket kampanje pod nazivom StarCraft II: Nova Covert Ops objavljen je 2016.
Od 2017. StarCraft II mod za više igrača, co-op mod i prva kampanja za jednog igrača besplatni su za igru.
Priča
Priča o StarCraftu II nastavlja se na priču o originalnim StarCraft izdanjima, baveći se rasama i likovima StarCrafta.
Radnja Wings of Liberty smještena je četiri godine nakon događaja u StarCraftu: Brood War, a fokusira se na sukob između pobunjeničke frakcije Jima Raynora i režima Terran Dominiona koji predvodi njegov imperator, Arcturus Mengsk. Zergi se ponovo pojavljuju kao česta prijetnja, iako Raynor na kraju vraća njihovu onesposobljenu kraljicu Saru Kerrigan iz matičnog svijeta Zerga.
U Heart of the Swarm, Dominion napada Raynora i Kerrigan, a priča uglavnom prati Kerriganove podvige protiv Mengskovih snaga, kao i novonastalih hibrida Protos-Zerg.
U Legacy of the Void, protosi su protagonisti, predvođeni Zeratulom i Artanisom, koji se bore protiv arhitekte hibrida Protos-Zerg, zlonamjernog koji je poznat kao Amon. U kratkom epilogu nakon završetka Legacy of the Void, sve tri frakcije se udružuju kako bi se suočile s Amonom unutar Praznine.
Nova tajne operacije odvijaju se negdje nakon Amonovog konačnog poraza i prate operativku duhova Novu dok ona otkriva zavjeru koja prijeti reformiranom Terran Dominionu.
Igre
StarCraft II: Wings of Liberty objavljen je 2010. godine, a odvija se četiri godine nakon završetka StarCrafta: Brood War. Dvije ekspanzije, Heart of the Swarm i Legacy of the Void (obje trenutno samostalne igre), bile su planirane od početka; prva je objavljena 2013., a druga je objavljena 2015.
Sve igre u glavnoj seriji su strateške igre u realnom vremenu, gdje igrač gleda na događaje kao vojni zapovjednik za svaku od tri vrste.
StarCraft II: Wings of Liberty je zvanični nastavak StarCrafta koji je Blizzard Entertainment izdao za Windows i Mac OS X 27. jula 2010. Igra je najavljena na Worldwide Invitational-u u Južnoj Koreji 19. maja 2007. sa unaprijed renderiranim trejlerom u bioskopskoj rezoluciji i demonstracijom igranja Protosa. Dalje demonstracije u vezi s novim karakteristikama igre prikazane su na kasnijim BlizzCons -ima i drugim konvencijama igara. Igra uključuje novi 3D grafički motor i dodaje nove funkcije kao što je Havok fizički motor. StarCraft II takođe uključuje efekte DirectX 10 nivoa u Windows-u. Prvobitno zamišljen kao jedna igra, StarCraft II je tokom razvoja podijeljen na tri dijela, jedan za fokusiranje na svaku rasu. Osnovna igra, Wings of Liberty, prati Terrans, dok su dva paketa za proširenje, Heart of the Swarm i Legacy of the Void, objavljeni kako bi upotpunili Wings of Liberty i produžili priču iz pogleda Zerga i Protosa, respektivno. Priča o Wings of Liberty nastavlja se od četiri godine nakon završetka Brood Wara i vrti se oko borbi Jima Raynora protiv Terran Dominiona.
StarCraft II: Heart of the Swarm je paket za proširenje za StarCraft II: Wings of Liberty i objavljen je 12. marta 2013. godine. To je drugi dio trilogije StarCraft II. Ekspanzija uključuje dodatne jedinice i promjene za više igrača iz Wings of Liberty, kao i kontinuiranu kampanju fokusiranu na Kerrigan i Zerg rasu. Obuhvaća 27 misija (20 glavnih misija i 7 sporednih misija).
Saga o StarCraftu je konačno završena sa StarCraftom II: Legacy of the Void, koji je objavljen 10. novembra 2015. StarCraft II: Legacy of the Void je samostalna igra u kojoj se nove jedinice dodaju u sve tri rase, kao i mijenjaju postojeće jedinice, a također donosi revolucionarne promjene u ekonomskom aspektu igre. Priča o StarCraftu je zaključena praćenjem rase protosa u njihovoj potrazi da povrate svoj rodni svijet i da Kerrigan konačno ubije najveću prijetnju cijelom svemiru. Igra je podijeljena na prolog od 3 misije, kampanju glavne priče od 19 misija i epilog od 3 misije koji sve završava.
Na BlizzConu 2015, tokom prezentacije "Budućnost StarCrafta II", otkriveno je da će Blizzard izdati dodatne pakete misija kako bi igrači ostali uključeni u StarCraft II. Paket misija Nova Covert Ops sastoji se od tri epizode, sa ukupno devet novih misija. Nije bila potrebna kupovina StarCrafta II i mogla se igrati sa Starter Edition. Datum izlaska prve epizode je 29. mart 2016. U isto vrijeme, Blizzard je najavio da se planira dodavanje novih zapovjednika u Co-Op mod u Legacy of the Void kao DLC, s Karaxom koji će biti prvi dodatak koji se daje besplatno.
Razvoj
StarCraft II je najavljen 19. maja 2007. godine, skoro deceniju nakon originala, na Blizzard Worldwide Invitational u Seulu, Južna Koreja. StarCraft II se razvijao, pod kodnim imenom Medusa, za istovremeno izdanje na Windows XP, Windows Vista i Mac OS X. Blizzard je najavio datum izlaska za 27. jul 2010. Razvoj igre je započeo 2003. godine, ubrzo nakon što je Warcraft III: The Frozen Throne izašao.
Muzika
Soundtrack za StarCraft II dali su Derek Duke, Glenn Stafford, Neal Acree i Russell Brower.
Brower, Blizzardov direktor Audio-a, sugerirao je da muzika StarCrafta ima dvije funkcije: muzika koja se čuje tokom igranja je dizajnirana da bude nenametljiva kako bi omogućila igraču da se fokusira, pri čemu je dozvoljeno da postane samo muzika koja se vezuje za kinematografske interludije. prepoznatljiviji. Brower je takođe istakao da određene muzičke teme u StarCraftu II postaju povezane sa određenim likovima, tehnika posuđena od kompozitora kao što su John Williams i Richard Wagner.
Originalni materijal za muziku Wings of Liberty traje otprilike četiri sata. Brower je u intervjuima rekao da je njegov tim svjesno tražio osjećaj za filmsku muziku za StarCraft II. U kratkom komentaru za Blizzard, ispričao je da je orkestralnu muziku za StarCraft II: Wings of Liberty izvelo 78 članova Simfonije i opere iz San Francisca i da je snimljeno na pozornici Skywalker na ranču Lucasfilm u okrugu Marin, Kalifornija, pod naziv 'Skywalker Symphony Orchestra', kojim diriguje Eímear Noone. Brower se također prisjetio korištenja hora sa 32 glasa u Sijetlu, Washington. Obe ove sesije snimanja je miksao Džon Kurlander, koji je prethodno radio na "Gospodaru prstenova " Petera Jacksona i Abbey Roadu The Beatlesa. Terran country i blues komadi su snimljeni u Dreamland studiju u Woodstocku, New York, a izveli su ih članovi benda Petera Gabriela, uključujući basistu Tonyja Levina i bubnjara Jerryja Marottu. Preostali komadi snimljeni su u studijima Blizzarda, u izvođenju muzičara kao što su Laurence Juber (bivši iz Wings ) i Tommy Morgan. Soundtrack također sadrži himnu Johna Bacchusa Dykesa i Williama Whitinga Eternal Father, Strong to Save (1860).
Orkestarska muzika za Heart of the Swarm također je snimljena u Marin County, opet uz usluge Kurlandera i Noonea, uz 80 izvođača iz Simfonijskog orkestra Skywalker.
Brower je u intervjuu 2013. godine izjavio da namerava da nastavi proces asocijativnih muzičkih tema u Legacy of the Void.
Prijem
Izdanje StarCraft II: Wings of Liberty pokazalo se vrlo dobro komercijalno i kritično, prodavši se u 1,8 miliona primjeraka u prvih četrdeset osam sati od objavljivanja, što obara rekord najprodavanije strateške igre u historiji industrije igara. Dobila je veoma pozitivne kritike sa ukupnim GameRankings rezultatom od 93%, a nominovana je za „Najbolju PC igru 2010.“ na GameSpot-u. Do kraja 2012. godine, Wings of Liberty je prodat u više od 6 miliona primjeraka. Ovaj uspjeh je nastavljen izdavanjem prvog dijela za nadogradnju, StarCraft II: Heart of the Swarm, koji je imao ukupan rezultat GameRankings od 86%. Samostalni dio za nadogradnju prodat je u 1,1 milion kopija u prva dva dana od objavljivanja 12. marta 2013. i bio je najprodavanija PC igra u tom kvartalu. StarCraft II: Legacy of the Void, treći dio za nadogradnju, bio je na sličan način dobro prihvaćen, sa ukupnim rezultatom na GameRankings od 88%, dok je prodat u više od milion primjeraka širom svijeta u prvom danu od objavljivanja.
StarCraft i StarCraft II serije su prodate u preko 17,6 miliona primjeraka igara i proširenja do kraja 2015. Do kraja 2017., Blizzard je uvrstio kombinovanu StarCraft franšizu među svoje brendove čiji je doživotni prihod iznosio preko milijardu dolara.
Multiplayer modovi
Osim kampanja za jednog igrača koje odgovaraju četiri ekspanzije, StarCraft II ima nekoliko načina igre za više igrača, od kojih su najčešći "versus" i "co-op" način.
Protiv
Versus mod može biti 1v1, 2v2, 3v3, 4v4, s brojevima koji označavaju broj igrača po timu. 1v1 način rada je najpoznatiji, i osnova za esport takmičenje (vidi dolje). U njemu igrači skupljaju bodove iskustva i postignuća, ali oni sami po sebi ne utiču na buduću igru. Složenost igre raste kako igrač napreduje kroz rangove, baziran na sistemu povezivanja koji se zasniva na broju pobjeda i poraza. Takozvana "ljestvica", poredak svih igrača, organizirana je po geografskoj regiji, a sastoji se od nivoa koji se nazivaju lige, u rasponu od najniže bronze, preko srebra, zlata, platine, dijamanta, majstora i najvišeg, velemajstorske lige.
Kako broj igrača po timu raste, obično se mijenjaju i mape na kojima mogu igrati. Također je moguće igrati turnire za više igrača u svakoj veličini tima, gdje tim ili pobjeđuje ili ispada. Versus mod također uključuje opciju "Archon", gdje su mečevi prividno 1 na 1, ali više od jednog igrača kontrolira ono što obično kontrolira jedna osoba.
Profesionalno takmičenje
Od svog objavljivanja, StarCraft II se profesionalno igrao širom svijeta, iako je, slično kao i profesionalno takmičenje njegovog prethodnika StarCraft: Brood War, najviši nivo igre istorijski bio koncentrisan u Južnoj Koreji.
Od objavljivanja StarCrafta II, brojni turniri su bili domaćini u Koreji i drugdje, kao što je Global StarCraft II League (GSL).
Igra se smatrala najvećim esportom na svijetu tokom svojih ranih godina i zaslužna je za dovođenje esporta u ostatak svijeta na način na koji ga je original doveo u Južnu Koreju. Od tada je doživio pad i novije oživljavanje nakon prelaska na besplatni poslovni model.
U 2012, Blizzard je pokrenuo StarCraft II World Championship Series (WCS) kao primarno odobreno StarCraft II turnirsko kolo. Od 2013. godine, obje korejske pojedinačne lige poput Global StarCraft II lige (GSL) i ne-korejski događaji kao što su Intel Extreme Masters (IEM) i Dreamhack su uključene u WCS sistem, dijeleći bodove i garantirajući mjesta koja kvalificiraju igrače za Global Finale se održava svake godine na BlizzConu.
Od 2020. godine Blizzard je promijenio format WCS-a ulaskom u trogodišnje partnerstvo sa organizatorima esporta ESL i DreamHack.
Upotreba u umjetnoj inteligenciji
U novembru 2016. Alphabetov ogranak DeepMind najavio je saradnju sa Blizzardom kako bi stvorio „korisnu platformu za testiranje za širu istraživačku zajednicu AI“.
U decembru 2018. DeepMindov StarCraft II bot, nazvan AlphaStar, po prvi put je pobijedio profesionalne Starcraft II igrače u igrici. Pobijedila je igrača MaNA sa 5-0, iako pod uslovima koje su neki smatrali nepravednim. Pravednija verzija AlphaStara je stekla status velemajstora u avgustu 2019. godine, dostignuće koje se naziva "značajnim dostignućem" u polju veštačke inteligencije.
IC 1900
IC 1900 (također poznat kao MCG 6-8-7 i PGC 12124) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 260 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 0,50 (38 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 18. januara 1898. godine.
Zastava Madeire
thumb|300px|desno|Zastava Madeire; omjer zastave: 2:3
IC 1900
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zastava Madeire
Zastava Madeire sastoji se od plavo-žuto-plave vertikalne trobojke sa bijelim Kristovim krstom u centru koji je omeđen crvenom bojom, što aludira na činjenicu da su ostrva otkrivena od strane dva viteza iz domaćinstva Henrika Moreplovca: João Gonçalves Zarco i Tristão Vaz Teixeira; ova zastav je i simbol povezanosti ostrva sa Portugalom. Mnogi su tvrdili da je dizajn inspirisan zastavom sada ugašene Oslobodilačke fronte arhipelaga Madeira.
Propisi i razjašnjenja o dimenzijama, boje i simbolika zastave Autonomne regije su usvojeni uredbom Zakonodavne skupštine Madeire 28, jula 1978. godine (Regionalna uredba n. º 30/78/M od 12. septembra). Upotreba zastave omogućena je Ustavom Portugala, koji prepoznaje status Madeire kao regionalne autonomne aranžmane prema Ustavu | sam Ustav, sa subjektivnim pravima | pravo Insignije | značke koje se diferencijraju od ostatka portugalske teritorije.
NGC 6438A
NGC 6438A (također poznat kao ESO 10-2, IRAS 18061-8525 i PGC 61793) je prstenasta galaksija koja je udaljena oko 115 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Oktant. Najveći prečnik je 2,70 (91 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (34 hiljade sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zapljevac
Zapljevac je naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Latinska unija
Latinska unija je međunarodna organizacija sastavljena od zemalja u kojima se govore romanski jezici (francuski, španski, italijanski, portugalski, rumunski i katalonski). Zadatak joj je promovisati i širiti zajedničko naslijeđe latinske kulture.
Elektra
mini|desno|Frederic Leighton, Elektra na Agamemnonovom grobu, ulje na platnu, 1869 Elektra (grč. Ήλέκτρα, Êléktra) u grčkoj mitologiji može biti:
Latinska unija
Unija je osnovana 1954. godine u Madridu. Kao institucija je formalno priznata 1983. godine.
Elektra
Elektra - Agamemnonova kći
mini|200p|Elektra i Orest Elektra je Agamemnonova i Klitemnestrina kći, Orestova i Ifigenijina sestra.
Život
Elektra je bila odsutna iz Mikene kad se njen otac, kralj Agamemnon vratio iz Trojanskog rata i ubrzo biva ubijen od Egista, Klitemnestrina ljubavnika i vlastite žene. Egist i Klitemnestra ubili su i Kasandru, trojansku proročicu koju je Agamemnon doveo sa sobom kao ratni plijen.
Latinska unija
Katalonski
Glavni jezici: španski, francuski, portugalski, italijanski
Elektra
Život
Osam godina kasnije, Orest dovodi Elektru u Mikenu iz Atene. Prema Eshilu, susreli su se na očevu grobu gdje su se prepoznali i dogovorili osvetu. Osvetili su smrt svoga oca tako da je Orest s prijateljem Piladom ubio i Klitemnestru i Egista. Poslije toga Orest gubi razum jer ga progone Srde (Erinije ili Furije) kojima je bila dužnost krvna osveta. Ipak, Srde nisu progonile Elektru. Orest se sklonio u hram u Delfima. Premda mu je Apolon naložio da osveti oca, bio je bespomoćan što se tiče posljedica tog događaja. Atena ga je dovela na Akropolu gdje su bogovi držali suđenje, a glasovi na posljetku bivaju izjednačeni budući da je Atena dala posljednji glas za Oresta.
Euripid u svom djelu Ifigenija u Tauridi priča drugačiju verziju. Oresta su Srde dovele do Tauride na Crnome moru gdje je njegova sestra Ifigenija bila držana (pripremala je žrtve Artemidi). Kad su doveli Oresta i Pilada da budu žrtve, prepoznali su se te su pobjegli u domovinu. Pilad je pomogao Orestu i Elektri da ubiju majku i njenog ljubavnika. Egist i Klitemnestra dali su Elektru u brak jednom seljaku, misleći da se tako neće osvetiti. No, seljak, Piladov imenjak, poštovao je Elektru i nije je htio dirati. Na posljetku su se Pilad, Orestov prijatelj i Elektra zaljubili i vjenčali.
Odžak
Odžak je naseljeno mjesto i središte istoimene općine na sjeveru Bosne i Hercegovine. Grad je 1991. brojao 9.386 stanovnika.
Od Rimljana do Osmanlija
Još u rimsko doba, na području općine Odžak postojalo je naselje i utvrđenje dužine oko 670 m koje je pronašao Karlo Mać. To su ostaci velikog rimskog grada koji se zvao Ad Basante (kod Bosne). Tada je rijeka Bosna tekla pored današnje džamije i grad je bio na samoj obali. Bio je potreban Rimljanima zato što se na ovom području od 6. do 9. godine nove ere vodi rat između ilirskih plemena i rimskih legija. Na području Posavine živjelo je ilirsko pleme Breuci. Oni su pod Batonom digli ustanak od Fruške gore do Jadrana i za njega Rimljani kažu da je bio najteži za njih poslije Punskih ratova. Iz Tabule Penterengijane, mape koja je označavala putne pravce i poštanske stanice od Rima do Carigrada, vidljivo je da je taj put išao od Slavonskog Broda preko Vučjaka te se njegovi ostaci nalaze još u predjelu Jošika. Put je završavao u mjestu Soli (današnja Tuzla).
Huni su u seobi naroda prošli ovim putem i do temelja spalili grad. Nakon učvršćivanja Slavena na našim prostorima i pobjede nad Avarima, osniva se naselje pod nazivom Radunjevac. Ono nije bilo veličine kao rimsko, ali se ipak postepeno širilo. Nedaleko od toga osnovan je Dobor Grad kao kapija Bosne da bi štitio put dolinom rijeke. Bio je poprište čestih bitaka Mađara i domaće bosanske vlastele.
Današnji grad Odžak se pominje u historijskim zapisima od 1593. godine kao naselje i utvrda. Te godine je u Bosni sultanovim fermanom uveden odžakluk sa pravom nasljeđivanja koji su se dodjeljivali zapovjednicima turske vojske. Miralem-begu je ovaj kraj dodijeljan kao odžak, posjed, i on je izgradio malu utvrdu koristeći ostatke ruševina starog rimskog grada. Nakon njegove smrti taj posjed je naslijedio njegov sin Ibrahim i u to vrijeme Odžak predstavlja veće naselje i graničnu utvrdu sa malim brojem graničara.
U historijskim zapisima stoji da je austrijska vojska u nekoliko navrata prelazila rijeku Savu i osvajala Odžak sve do potpisivanja Beogradskog mira 1739. godine, kada je uspostavljena nova granica Bosne duž rijeke Save. Sljedećih 100 godina Odžak je proveo u miru i kulturnom i ekonomskom napretku. Urbana struktura grada zasnivala se na principu organizacije stambenih grupacija, mahala, povezanih sa poslovnim zonama. Izgrađena je i drvena džamija, nazvana Drvenija.
1834. izbila je Pop Jovičina Buna (Jovice Ilića) kada je Odžak spaljen a broj stanovnija skoro prepolovljenol. Popaljeni su i neki odžakluci Husein kapetana. Spaljena je i odžačka džamija Drvenija i nije poznato da li je ikada obnavljana. Tog vremena Odžak se od jedne velike kasabe pretvorio u zapušteno naselje.
Austro-Ugarska
Uspostavljanjem austrougarske vlasti 1878. godine u Bosni i Hercegovini nastaje i novi period za Odžak. Uvodi se novi kapitalistički način privređivanja i novi način građenja koji podrazumijeva izgradnju visokih zgrada u kojima je objedinjen poslovni prostor u prizemlju sa stambenim na gornjim spratovima. Gradi se čvrstim materijalom, ciglom, po novim propisima koji uvode regulaciju ulica i građevinsku liniju. Austrougarski period je period intenzivne gradnje, čime nova uprava zadovoljava potrebe vlasti i potrebe stanovništva. Stanovništvo se bavilo zemljoradnjom, uzgojem stoke, proizvodnjom i preradom šljive. Šljiva je naročito sušena i izvožena u Austriju i Češku.
U tom periodu izgrađena je i Administrativna zgrada ili Beledija završena je 1903. godine o čemu svjedoči i natpis iznad ulaznih vrata.
Rat u Bosni i Hercegovini
Rat u Bosni i Hercegovini u Odžaku je počeo 21. aprila 1992. godine kada su srpske snage sa 32 rakete gađali grad. Tom prilikom je poginulo četvero građana Odžaka. 13. jula iste godine borci 102. Odžačke brigade su se povukli u pravcu Bosanskog Broda a neprijateljske snage su zauzele Odžak. Prema Dejtonskom mirovnom sporazumu iz 1995. godine Odžak je stavljen pod upravu Federacije Bosne i Hercegovine. Prije povlačenja u februaru 1996. godine, srpske vojne i paravojne formacije srušile su jednu džamiju i sedam katoličkih crkava.
Geografija
Općina Odžak nalazi se u Sjevernoj Bosni i Hercegovini, u trokutu koji s istoka zatvara najniži dio rijeke Bosne, sa sjevera rijeka Sava, a s jugozapada planina Vučjak. Sjeverna granica općine poklapa se s državnom granicom Bosne i Hercegovine i Republike Hrvatske. Istočno od Odžaka je općina Bosanski Šamac, južno općina Modriča, a sa zapada je općina Vukosavlje. Područje općine je pretežno ravničarsko, a u zapadnom dijelu i blago nabrano obroncima Vučjaka. Najuzvišenija tačka općine Odžak je vrh Kadar koji se nalazi na 204 m nadmorske visine.
Stanovništvo
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Odžak imala je 30.056 stanovnika, raspoređenih u 14 naselja.
Poslije potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma, najveći dio prijeratne općine Odžak je ušao u sastav Federacije Bosne i Hercegovine. U sastav Republike Srpske ušla su naseljena mjesta: Gnionica, Jošavica i Srnava, te dijelovi naseljenih mjesta: Odžak, Potočani i Vrbovac. Od ovog područja formirana je općina Vukosavlje. Naseljeno mjesto Prud, koje je do rata u BiH bilo u sastavu općine Bosanski Šamac, poslije potpisivanja mirovnog sporazuma u Daytonu pripalo je općini Odžak te mjesto Brusnica Mala, koje je ranije bilo sastavni dio općine Bosanski Brod.
Kultura
U gradu Odžaku trenutno djeluju dva kulturna udruženja, "Kulturno-umjetničko društvo Preporod" i "Kulturno-umjetničko društvo Napredak". Ova dva kulturna društva svake godine organizuju mnogobrojne kulturne manifestacije u gradu Odžaku.
Kulturna manifestacija "Musini Dani" se održava u čast rođenja istaknutog bosanskohercegovačkog pjesnika Muse Ćazima Ćatića. Kulturno-umjetničko društvo Preporod i odžačka radio stanica svake godine organizuju ovu manifestaciju koja traje od 12. marta do 6. aprila, od datuma rođenja i smrti Muse Ćazima Ćatića. U sklopu ove manifestacije održava se literarni konkurs za učenike srednje i osnovnih škola iz Odžaka, dramska izvedba života i djela Muse Ćazima Ćatića, uz mnogobrojne sportske i muzičke događaje.
Pored Musinih Dana u Odžaku se svake godine održava i kulturna manifestacija pod nazivom Posavsko Kolo. Ovo je jedna od najvećih manifestacija na području Posavskog Kantona koja se uz blagdan Velike Gospe i u kojoj učešće uzima veliki broj kulturno-umjetničkih društava iz svih dijelova Bosne i Hercegovine i Hrvatske. Među brojnim sadržajima mogu se izdvojiti folklorna smotra, mnogobrojni muzički sadržaji, sportska natjecanja, sajam stoke, izložbe slika, kulenijada, motorijada, itd.
U okviru manifestacije Posavsko Kolo tradicionalno se održava i susret odžačana i bosanskohercegovačke dijaspore pod nazivom "Na Kapiji Bosne". Ova manifestacija se održava početkom mjeseca augusta na glavnom trgu u Odžaku, ispred zgrade stare Općine, a specifična je po tome što se za vrijeme njenog održavanja u Odžaku borave mnogobrojni Odžačani koji žive i rade u inostranstvu.
Značajan društveni događaj u Odžaku su i obilježavanja hidžretske godine, jer se svake godine u Odžaku organizuje centralna manifestacija obilježavanja Nove muslimanske godine na području Tuzlanskog muftiluka a i Bosne i Hercegovine.
Pored narodnog veselja na čaršiji i vjerskog obreda u džamiji, proslava nove godine bude ispunjena i kazališnim predstavama kulturnih centara iz Tuzle, Zenice, Tešnja, i drugih bosanskohercegovačkih gradova.
Nacionalni spomenici
Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za općinu Odžak se nalazi sljedeći spomenik:
Sport
Pored odbojkaškog kluba, u Odžaku izvanredne rezultate pokazuje i Košarkaški klub Odžak koji je osnovan 1980. godine. Kao i u ostatku Bosne i Hercegovine, i u Odžaku je popularan fudbal, a Fudbalski klub "Odžak 102" se takmiči u Drugoj Fudbalskoj Ligi FBiH, grupi Sjever.
U Odžaku djeluje više sportskih klubova od kojih se najviše ističe Odbojkaški klub Napredak, koji je u relativno kratkom vremenu postigao zavidne rezultate u svim kategorijama i uzrastima.
Nekoliko memorijalnih turnira se održava svake godine, a to su: Memorijalni turnir Mehmed Ribić – Meho, Memorijalni turnir Bahrija Šogorović – Šiš, te Memorijalni turnir Amir Jupić – Pidžama. FK Jedinstvo Odžak je osnovan 1945. godine.
Ugljevik
Ugljevik je dobio ime po uglju koji se počeo kopati u obroncima Majevice. Općina Ugljevik se na istoku i sjeveru graniči sa općinom Bijeljina, sa Loparama na zapadu, Teočakom na jugu, te Zvornikom na jugoistoku.
Historija
Centar ove općine i cijelog kraja bio je u selu Zabrđu, a 1941 godine prebačen je u rudarsko naselje Ugljevik. 1980. godine počinje gradnja sadašnjeg Ugljevika u dolini riječice Janje, između Zabrđa, sela Ugljevika i Bogutova Sela, zbog potreba širenja površinskog kopa rudnika i izgradnje termoelektrane Ugljevik. Tada je počelo kompletno preseljenje Starog Ugljevika na današnju lokaciju.
Geografija
Općina Ugljevik, nalazi se na istočnim obroncima planine Majevica, jednim dijelom obuhvata plodnu ravnicu Semberiju. Općina se nalazi na obodu nekadašnjeg Panonskog mora, o čemu govore brojni fosilizovani ostaci nekadašnje flore i faune.
Stanovništvo
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Ugljevik imala je 25.587 stanovnika, raspoređenih u 28 naselja. Poslije potpisivanja Dejtonskog sporazuma, najveći dio općine Ugljevik ušao je u sastav Republike Srpske. U sastav Federacije Bosne i Hercegovine ušla su naseljena mjesta: Sniježnica, Stari Teočak, Teočak-Krstac, te dijelovi naseljenih mjesta: Bilalići, Gornja Krćina, Jasenje, Jasikovac i Tursunovo Brdo. Od ovog područja formirana je općina Teočak.
Sport
Na području općine Ugljevik postoje mnogobrojni sportski timovi. Jedan od najpopularnijih je FK Rudar koji je osnovan 1925. godine.
Spisak naseljenih mjesta u općini Ilijaš
Opći podaci
Općina Ilijaš se nalazi u kantonu Sarajevo, Bosna i Hercegovina.
Naseljena mjesta u općini Ilijaš, po popisu stanovništva iz 2013. (ukupno 74) su:
Mureș (okrug)
Mureș je jedan od 41 okruga Rumunije. Nalazi se u centralnom dijelu države, unutar historijske regije Transilvanije. Prostire se na površini od 6.714 km2 i 11. je najveći okrug u državi. Prema podacima od 31. 10. 2011. godine u njemu je živjelo 550.846 stanovnika. Prosječna gustina iznosi 82 stanovnika po km2 što je skoro nacionalni prosjek. Okrug je osnovan 1968. godine administrativnom reformom kojom su u upotrebe vraćeni historijski okruzi a rezultati te reforme su još uvijek aktueleni. Tom reformom ukinuta je Mađarska autonomna regija formirana 1952. Okrug Mureș je multikulturalni okrug u kojem pored Rumuna u znatnom procentu žive i Sekelji koji govore mađarskim jezikom.
Glavni i najveći grad je Târgu Mureș.
Geografija
Sjeveroistočni dio okruga čine planine Călimani i Gurghiu i podkarpatska brda, sastavni dijelovi Istočnih Karpata. Ostatak okruga uglavnom predstavlja dio Transilvanijske visoravni, sa dubokim i širokim dolinama.
Glavna rijeka koja protiče okrugom je Mureș a od ostalih veće su još i rijeke Târnava Mare i Târnava Mică.
Graniči sa sljedećim okruzima: Harghita na istoku, Alba i Cluj na zapadu, Bistrița-Năsăud i Suceava na sjeveru i okruzima Sibiu i Brașov na jugu.
Demografija
Prema popisu stanovništva Rumunije zaključno sa 31. 10. 2011. u Okrugu je živjelo 550.846 stanovnika što je prosječna gustina od 82 stanovnika po km2.
Etnički sastav stanovništva bio je sljedeći:
Spisak konstruktora u Formuli 1
Ovo je spisak konstruktora koji su se takmičili u Formuli 1 od početka Svjetskog prvenstva Formule 1 1950. do 2019. godine.
Mickey Mouse
Mickey Mouse je lik iz animiranih filmova i stripova koji je postao maskota The Walt Disney Companyja. 1928. godine su ga nacrtali Walt Disney i Ub Iwerks.
The Walt Disney Company dan njegovog rođenja smatra 18. novembar 1928. godine. Naime, toga se dana po prvi put prikazao, tj. pustio u prodaju animirani film Parobrod Willie u kojem je Mickey imao glavnu ulogu.
Ovaj antropomorfizirani miš je evoluirao od toga da jednostavno bude lik u animiranim filmovima i stripovima kako bi postao jedan od najprepoznatljivijih simbola na svijetu.
Trenutno je glavni lik Playhouse Disney serije "The Mickey Mouse Clubhouse" koja se emitira na Disney Channelu. Ujedno je i vođa Kluba Mickeyja Mousea.
Njegova djevojka i ljubav njegovog života je Minnie Mouse.
Nada Mamula
mini|Nada Mamula tokom koncertnog nastupa 1962. godine Nada Mamula (Beograd, 1927 - Beograd, 2001.) bila je bosanskohercegovačka i srbijanska izvođačica sevdalinki. Svoju karijeru započinje u Radio Beogradu, gdje kao Nada Vukićević (djevojačko ime) polaže audiciju 1946. godine. Ubrzo nakon udaje za Nikolu Mamulu prelazi u Sarajevo.
Na Radio Sarajevu odmah je primaju. Prva sevdalinka koju je otpjevala bila je "Ah, meraka u večeri rane". U arhivama Radio Beograda, Radio Novog Sada i Radio Sarajeva ostavila je preko 150 interpretacija sevdalinki, kao i tradicionalnih pjesama s prostora Srbije. Bila je jedan od najpopularnijih pjevača ondašnje Jugoslavije.
Bila je gotovo 4 decenije nezamjenjiva na muzičkoj sceni i svojom pjesmom godinama punila koncertne dvorane i srca mnogobrojne publike. Njen prijatni alt prepoznatljiv je, a zauvijek će biti pamćena po nenadmašnim interpretacijama pjesama: "Bosno moja", "Omer-beže", "Ah, meraka u večeri rane" i "Djevojka sokolu zulum učinila".
Njena diskografska zaostavština nije velika (izuzimajući trajne snimke u arhivama radiostanica): 2 velike LP-ploče izdane za diskografsku kuću "Jugoton" iz Zagreba, četiri LP-ja izdata u SAD-u, Kanadi, Nizozemskoj i Bugarskoj, te desetak singl-ploča. Umrla je u Beogradu 2001. godine.
Zajednica država portugalskog govornog područja
mini|400px|desno|Karta članica CPLP-a (2005)
Zajednica država portugalskog govornog područja (Comunidade dos Países de Língua Portuguesa - CPLP) jeste zajednica država u kojima je službeni jezik portugalski.
Osnivanje i države članice
CPLP osnovan je 1996. godine sa 7 država članica: Angola, Brazil, Zelenortska Republika, Gvineja Bisau, Mozambik, Portugal i Sao Tome i Principe. Istočni Timor se pridružio zajednici 2002. godine nakon što je dobio nezavisnost od Indonezije.
Države članice:
Posmatrač:
Važnost CPLP-a
U zemljama gdje je službeni jezik portugalski živi 223 miliona ljudi. Teritorij koji CPLP pokriva ima površinu od 10.742.000 km2. Otkad je CPLP osnovan, pomogao je riješiti probleme u Sao Tomeu i Principeu i Gvineji Bisau uzrokovane državnim udarom. Zajednica je pomogla riješiti ekonomske i demokratske probleme u te dvije zemlje. Vođe CPLP-a vjeruju da će mir u Angoli i Mozambiku i nezavisnost Istočnog Timora pomoći daljnjem razvoju i jačanju Zajednice.
Organizacija Zajednice
Na čelu CPLP-a nalazi se izvršni sekretar, koji je odgovoran za izradu i provedbu projekata Zajednice. Sjedište mu je u Lisabonu. Izvršni sekretar ima mandat od 2 godine. Zajednicu većinom finansiraju države članice.
Sloboda kretanja
Osam država portugalskog govornog područja potpisale su sporazum o prekograničnom kretanju njihovih stanovnika, kao i prava na medicinsku skrb i boravak. Zamisao o zajedničkom državljanstvu propala je zato što se nisu slagali Mozambik i Angola. Statut koji je već na snazi između Brazila i Portugala pružao bi jednaka civilna i politička prava za stanovnike bilo koje od država članica CPLP-a.
Druge zemlje i teritoriji
Neki Galicijci iz autonomne pokrajine Galicije u Španiji žele učestvovati u ovoj zajednici zato što je njihov jezik, galicijski, blisko povezan s portugalskim (galicijski je, praktički, dijalekt portugalskog). Sličan slučaj dogodio se i u Istočnom Timoru, koji je prije stjecanja nezavisnosti imao status posmatrača.
Kad je CPLP osnovan, Ekvatorska Gvineja zatražila je status posmatrača. Ekvatorska Gvineja ima neka područja u kojima se govori kreolski portugalski jezik, a i kulturno je vezana s Portugalom i Sao Tomeom i Principeom. Isto tako, zemlja sarađuje s afričkim državama portugalskog govornog područja i Brazilom u obrazovanju. Na samitu u julu 2004. u Sao Tomeu i Principeu dogovoreno je da se Ekvatorska Gvineja u skoro vrijeme primi u CPLP kao posmatrač. Maroko i Makao također su zainteresirani za status posmatrača.
Instituto Internacional de Macau ima status posmatrača u Zajednici. Njegov je cilj da upozna omladinu Makaa s narodima i kulturom članica CPLP-a i tako učvrsti svoj identitet unutar Kine.
Lopta
thumb|desno|Lopta za vaterpolo thumb|desno|120px|Lopta za [[rukomet]] Lopta je okrugli, obično kuglasti, a ponekad i jajoliki objekt koji se koristi u razne svrhe. Koristi se u igrama s loptom, gdje tok igre prati stanje lopte dok se ona udara, šuta ili baca od strane igrača. Lopte se mogu koristiti i za jednostavnije aktivnosti kao što su hvatanje, igranje klikera ili žongliranje. Lopte ili kuglice izrađene od izdržljivih materijala se koriste u inženjerskim aplikacijama za proizvodnju ležaja s vrlo niskim trenjem, poznatijim kao kuglični ležajevi. Vatrena oružja koriste kamene i metalne kuglice kao projektile.
Iako se mnoge vrste lopti danas izrađuju od gume, lopta u gumenoj formi je bila nepoznata izvan Amerike sve do Kolumbovog otkrića Novog svijeta. Španci su bili prvi Evropljani koji su vidjeli poskakivanje gumene lopte (mada u solidnoj formi, a ne napumpane), koja se najviše koristila u srednjoameričkoj igri loptom. Prije Kolumbovog otkrića Amerike, lopte korištene u različitim sportovima u drugim dijelovima svijeta su izrađivane od drugih materijala, kao što su životinjske kože ili mjehuri, te punjene raznim materijalima.
Pošto je lopta jedan od ljudima najpoznatijih sfernih objekata, riječ "lopta" se često koristi kada se misli na neki predmet ili opisuje nešto što je sferično ili približno sferično. Riječ lopta u bosanskom jeziku također označava geometrijsko tijelo kuglu.
Kujava Radinović
Kujava, Kujača, Kujeva; bila je kraljica Bosne od 1399. do 1404. i od 1409. do 1416. godine kao druga od tri supruge kralja Stjepana Ostoje. Kujava je bila sestra ili bliska rodica kneza Pavla Radinovića. Ako je bila sestra Pavla Radinovića, onda joj je otac bio vlastelin Radin Jablanić.
Brak
"Stephanus Ostoja rex Bosnæ cum uxore regina Kujava..." (" Stjepan Ostoja, kralj Bosne, sa suprugom, kraljicom Kujavom...")
Među njihovom djecom bio je Stjepan Ostojić, bosanski kralj. Godine 1404. Kujavin muž je zbačen u korist svog polubrata, Tvrtka II, da bi ponovo bio vraćen na prijestolje 1409. godine.
Brak kralja Ostoje i kraljice Kujave počeo se raspadati 1415. godine, kada je u zavjeri u kojoj je učestvovao sam kralj ubijen kraljičin bliski rođak, knez Pavle Radinović. U Dubrovniku se 1415. godine spominje kako se bosanska kraljica boji za svoju sudbinu jer je u srodstvu s knezom Pavlom.
Pad
Kada je sljedeće godine umro vojvoda Hrvoje Vukčić Hrvatinić, njegove posjede je zauzeo brat Hrvojeve udovice, vojvotkinje Jelene. Ostoja je iskoristio datu priliku i razveo se od Kujave, te oženio vojvotkinju Jelenu. Ostoja je tako prekinuo svoj sada politički nepovoljan brak s Kujavom, te, oženivši Jelenu, stekao Plivsku i Lučku župu s Jajcem. Ovaj Ostojin čin doveo je do razmirica sa sinom kojeg je imao s Kujavom.
Sinova vladavina
Godine 1418. umire Kujavin bivši muž Stjepan Ostoja, te krunu Bosanskog kraljevstva naslijeđuje Kujavin sin Stjepan Ostojić. Kujava je odjednom postala moćna i uticajna. Između nje i kraljice Jelene bjesnio je sukob koji je slabio kraljevstvo. Ovaj sukob je okončan u ljeto 1419. godine, kada je Kujavin sin, pod Kujavinim utjecajem, naredio da se kraljica Jelena zatvori. Kraljica Jelena je umrla 1422. godine, najvjerovatnije ubijena po Kujavinom naređenju.
Kujava je učestvovala u svakodnevnom političkom životu Bosne za vrijeme vladavine svoga sina. Savjetovala ga je i utjecala na njegove odluke, poput odluke da popravi svoje odnose sa Dubrovčanima. Međutim, ovu poziciju Kujava neće dugo užuvati, budući da njen sin umire prije aprila 1421. godine.
Kasniji život
Po smrti sina, bivša kraljica Kujava je od Dubrovčana tražila da je preporuče kod novoga kralja, muževog joj brata i njenog najljućeg neprijatelja, Stjepana Tvrtka II, što su Dubrovčani i učinili. Pošto je bila u teškoj finansijskoj situaciji, dubrovačka vlada joj je osigurala penziju. Kasnije se obraćala Dubrovniku s drugim zahtjevima, ali nije poznato kojim.