cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alija Kučukalić
Biografija
Među najpoznatijim Kučukalićevim skulpturama su: Većina kritičara se slaže da je bio kipar koji nije bio do krajnjih granica moderan, ali je ostao zapamćen kao klasik moderne skulpture.
Nagrade
Za svoj skulptorski rad Kučukalić je dobio više od dvadeset jugoslovenskih i međunarodnih nagrada, te više društvenih priznanja za doprinos razvoju kiparstva u Bosni i Hercegovini i bivšoj državi. Alija Kučukalić 1971. g dobio je i Šestoaprilsku nagradu Grada Sarajeva.
Od 1997. na Akademiji likovnih umjetnosri u Sarajevu, u sjećanje na ovog istaknutog umjetnika i profesora, dodjeljuje  se godišnja nagradu “Alija Kučukalić” studentu čiji se rad ocijeni kao najbolji u konkurenciji selektovanih studentskih radova sa svih odsjeka.
Ivaniš Vlatković
Ivaniš Vlatković (-1482/1483) vlastelin sa područja Huma.
Vojvoda Ivaniš Vlatković sin je Vlatka Jurjevića i starinom pripada čuvenoj lozi porodice Bogavčići-Radivojevići-Jurjevići-Vlatkovići. Njegova braća su kneževi Marko, Žarko, Radivoj, Bartol, Tadija i Andrija Vlatković. Njegova supruga je Katarina (-1494). Imali su kćerku ali njeno ime nije poznato. Posjedi Vlatkovića su u slivu donje Neretve.
Vojvoda Ivaniš Vlatković i njegova braća bili su u taboru Vladislava protiv njegovog oca hercega Stjepana Vukčića Kosače 50-ih 15. vijeka. Vlatkovići su primali provižun (provižiun) tribut od Dubrovčana.
Vlatkovići su bili knezovi u Zahumlju i vršili su razne službe na dvoru bosanskih kraljeva. Prije pada Bosne pod tursku vlast, zadnji bosanski kralj Stjepan Tomašević poslao je svoju ženu u Split. U njenoj pratnji nalazilo se nekoliko velikaša, a među njima i knez Ivaniš Vlatković. Radoje i Vukan Vlatković su unuci zahumskog kneza, koji je nakon dolaska u Hrvatsku nastavio rat s Turcima, zaustavivši se najprije u Klisu, a nakon pada Klisa odlazi u Senj. I potomci Ivaniša Vlatkovića su stekli brojne zasluge u ratovanju s Turcima, te će ta činjenica dovesti i do potvrde plemstva i grba Radoja i Vukana Vlatkovića.
Poznata su u svemu tri Ivaniševa pečata : jedan veći i dva manja. Sva tri pečata su grbovna, sa legendom na latinskom jeziku.
Efes
230px|mini|[[Nika]] Efes je antički grad u provinciji Izmir, u današnjoj Turskoj. U njemu se nalazilo jedno od Sedam svjetskih čuda, hram posvećen grčkoj boginji Artemidi.
Josip Mažar
Josip Mažar Šoša (1912 — 1944) bio je bosanskohercegovački i jugoslavenski partizanski komandant, kasnije proglašen za narodnog heroja Jugoslavije.
Efes
Historija
Sudeći po starim legendama, Efes su osnovale žene ratnice, poznate kao Amazonke. Za ime grada se smatra da potiče od reči apas, ime grada u "Kraljevstvu Arzava", što u prevodu znači "Grad Majke Boginje". Efes je naseljen još od kraja bronzanog doba, ali je svoju lokaciju mijenjao nekoliko puta tokom svoje historije u saglasnosti sa običajima i potrebama. Najvjerovatnije je da su Karijani i Leležani bili među prvim stanovnicima grada. Misli se da su Jonske migracije počele oko 1200. p. n. e. Po predanju, grad je osnovan po drugi put od strane Androkla, sina Kodra, kralja Atine, na obali mjesta gdje se Kajster uliva u more. Jonski gradovi koji su nastali početkom jonskih migracija ujedinili su se u konfederaciju pod vođstvom Efesa. Region je uništen za vreme invazije Cimeriana početkom 7. vijeka p. n. e. Pod vladavinom lidijskih kraljeva, Efes je postao jedan od najbogatijih gradova u mediteranskom svijetu. Poraz lidijskog kralja Kreza 546. p. n. e., od Kira Velikog, kralja Perzije, otvorio je put za persijsku vladavinu duž cijelog priobalskog regiona Egeja. Početkom 5. vijeka p. n. e., kada su se jonski gradovi pobunili protiv Perzije, Efes se brzo odvojio od ostalih gradova, i tako uspio izbjeći uništenje.
Efes je ostao pod persijskom vladavinom sve do dolaska Aleksandra Velikog 334. p. n. e., koji je ušao u Efes poslije 50 godina mirnog vremena. Lizimah, koji je bio jedan od dvanaest Aleksandrovih generala i koji je postao vladar regiona poslije njegove smrti, riješio je da obnovi i razvije grad, koji je nazvao Arsineja, po njegovoj ženi Arsinoe. Izgradio je novu luku i odbrambene zidove na planinama Panajir i Bulbul, pomijerajući cijeli grad jugozapadno. Uvidjevši, međutim, da Efešani nerado napuštaju svoj stari grad, blokirao je sistem za navodnjavanje za vrijeme jedne velike oluje uništavajući kuće i tjerajući stanovnike da se presele. 281. p. n. e. grad je ponovo osnovan pod imenom Efes i postao jedan od najvažnijih trgovačkih luka na Mediteranu.
Josip Mažar
Biografija
Rođen je 18. septembra 1912. godine u Derventi. Završio je pomorsku trgovačku akademiju u Bakru. Josip Mažar je po završetku akademije dvije godine plovio na brodovima, ali je kao komunista otpušten iz službe i policijski sproveden u Banju Luku. Tu je primljen u Komunističku partiju Jugoslavije, 1935. godine. Policija je čestim hapšenjem prekidala njegov posao, ali Šošinu revolucionarnu djelatnost nije mogla zaustaviti, ni onda kada je bio prinuđen da štrajkuje glađu, ni onda kada su ga premlaćivali u Crnoj kući.
Efes
Svjetska baština
Efes je 2015. godine uvršten na listu UNESCO-ove svjetske baštine.
Josip Mažar
Biografija
Početkom juna 1941, Šoša je bio jedan od 14 najistaknutijih komunista Bosanske krajine, koji su na Šehitlucima, iznad Banjaluke, pravili posljednji raspored pred podizanje naroda na ustanak. Od prvog sastanka s kozarskim komunistima u selu Orlovcima kod Prijedora, 25. jula 1941. godine, učestvuje u pripremama ustanka sa dr. Mladenom Stojanovićem.
Efes
Svjetska baština
Smješten je na nekadašnjem ušću rijeke Kaystros. Sastoji od naizmjeničnih helenističkih i rimskih naselja podizanim na novim lokacijama, koje su pratile obalu dok se povlačila prema zapadu.
Arheolozi su otkrili nekoliko velikih spomenike iz različitih perioda:
Josip Mažar
Biografija
Šoša je rukovodio prvim oružanim akcijama na rudnik Lješljane. Formirao je Lješljansko-dobrljinski odred. Učestvovao je u napadu na Podgrace, Turjak. Nakon toga je postao komandant bataljona. U decembru 1941. godine postao je zamjenik komandanta Drugog krajiškog odreda. Maja 1942. godine istakao se u rukovođenju za oslobođenje Prijedora. Učestovovao je u obrani Kozare u velikoj fašističkoj ofanzivi juna i jula 1942. godine. Na Paležu 22. septembra 1942. godine postao je komandant Pete krajiške (kozarske) brigade.
Ispred Četvrte krajiške divizije, postrojene 7. januara 1943. godine na snijegom pokrivenoj zaravni kraj Srpske Jasenice pod Grmečom, vrhovni komandant NOV i POJ Josip Broz Tito primio je raport od njenog prvog komandanta Josipa Mažara Šoše. Sa ovom divizijom Šoša je suzbijao njemačko - ustašku ofanzivu na Grmeču i oslobađao krajiške gradove.
Kao komandant Jedanaeste krajiške divizije uništio je četnički pokret u centralnoj Bosni. Presjekao je neprijateljske komunikacije Brod - Sarajevo u vrijeme bitke na Sutjesci. Uoči nove, 1944. godine, po ucrtanim strelicama njegove operativne zamisli, kretale su se divizije Petog bosanskog i Prvog proleterskog korpusa prema Banjaluci.
Odlukom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne narodne republike Jugoslavije, 26. jula 1949. godine, proglašen je za narodnog heroja.
Porodica
Josip potiče iz poznate revolucionarne porodice Nikole Mažara, finansijskog inspektora. I Josipova braća Drago (1918 — 1991) i Ivica proglašeni su za narodne heroje.
Tabela prijelaza
U teoriji automata i sekvencijalnoj logici, tabela prijelaza (stanja) je tabela koja pokazuje u koje stanje (ili stanja u slučaju nedeterminističkog konačnog automata) konačni automat prelazi, zavisno od trenutnog stanja i drugih ulaza. Tabela stanja je u biti tabela istinitosti u kojoj su neki ulazi trenutno stanje, a izlazi uključuju sljedeće stanje, zajedno s ostalim izlazima.
Tabela stanja je jedan od mnogo načina specificiranja konačnog automata, pored dijagrama stanja i karakteristične jednačine.
Jednodimenzionalne tabele stanja
Također zvane i karakteristične tabele, jednodimenzionalne tabele stanja su sličnije tabelama istinitosti od dvodimenzionalnih varijanti. Ulazi su obično smješteni s lijeve strane i odvojeni od izlaza, koji su na desnoj strani. Izlazi će predstavljati sljedeće stanje mašine. Slijedi jednostavan primjer konačnog automata sa dva stanja i kombinatornim ulazima:
S1 i S2 bi očito trebali predstavljati bitove 0 i 1, pošto jedan bit može imati samo dva stanja.
Dvodimenzionalne tabele stanja
Tabele prijelaza stanja su tipično dvodimenzionalne tabele. Postoje dva uobičajena načina za njihovo uređivanje.
(S: stanje, E: događaj, A: akcija, -: nevaljali prijelaz)
(S: stanje, E: događaj, A: akcija, -: nemogući prijelaz)
Primjer
Primjer tabele prijelaza stanja za mašinu M zajedno sa odgovarajućim dijagramom stanja je dan dolje.
Za nedeterministički konačni automat (NKA), novi ulazni znak može uzrokovati prijelaz mašine u skup stanja, a otud uostalom i nedeterminizam. Ovo je u tabeli prijelaza označeno parom vitičastih zagrada { } sa skupom svih odredišnih stanja među njima. Primjer je dan dolje.
Ovdje nedeterministička mašina u stanju S1 čitanjem znaka 0 na ulazu prelazi u dva stanja istovremeno, stanja S2 i S3. Posljednja kolona definira valjane prijelaze stanja specijalnog znaka ε. Ovaj istaknuti znak dozvoljava NKA prijelaz u različito stanje bez da mašina pročita ijedan ulazni znak (ε-prijelaz). U stanju S3 mašina može preći u S1 bez da pročita ijedan znak ulaznog niza. Ova dva slučaja čine opisani konačni automat nedeterminističkim.
Transformacije iz/u dijagram stanja
Moguće je nacrtati dijagram stanja iz tablice. Slijed jednostavnih koraka transformacije je sljedeći:
Pijesci
Pijesci su naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
Patent
Procedura za dodjelu patenata, zahtjevi koji se postavljaju nosiocu patenta i obim ekskluzivnih prava uveliko variraju između zemalja u skladu sa nacionalnim zakonima i međunarodnim sporazumima. Tipično, međutim, prijava patenta mora uključivati jedan ili više zahtjeva koji definišu obim zaštite koja se traži. Patent može uključivati mnogo zahtjeva, od kojih svaki definiše određeno imovinsko pravo. Ove tvrdnje moraju ispunjavati različite zahtjeve za patentiranje, koji u SAD-u uključuju novost, korisnost i neočiglednost.
NGC 5133
NGC 5133 (također poznat kao IRAS 13222-0346, MCG -1-34-15 i PGC 46909) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 282 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,00 (82 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (57 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 23. aprila 1881. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Polieukt Carigradski
Polieukt (? – 970) bio je patrijarh Carigrada (956–970) te je slavljen u pravoslavlju kao svetac. Njegov spomendan je 5. februara te je on zvan "drugim Zlatoustim".
Biografija
Nije poznato kad je Polieukt rođen. Bio je redovnik u trenutku smrti patrijarha Teofilakta Lakapena, 956. te ga je car Konstantin VII postavio za patrijarha. Ipak, Polieukt nije bio previše odan caru te je doveo u pitanje legitimnost braka carevih roditelja. Kad je 957. u Carigrad došla kneginja Olga Kijevska, Polieukt ju je krstio.
Polieukt je isprva bio pristaša cara Nikefora II Foke te je podupirao njegov dolazak na bizantijski tron. Ipak, kasnije je ekskomunicirao Nikefora jer je ovaj oženio ženu imenom Teofano, šta je Polieukt smatrao skandaloznim.
Reference
Teofilakt Lakapen Bazilije I Carigradski
Biografije, Z
__BEZSADRŽAJA__
{| align=center cellspacing=3
Crkva svetog proroka Jeremije (Bijelske Kruševice)
Crkva svetog proroka Jeremije se nalazi na vrhu Jeremijinog brda (716 metara nadmorske visine), iznad sela Bijelske Kruševice sa jedne i Kostanjice sa druge strane, općina Herceg Novi, Boka Kotorska, Crna Gora. Hram malih dimenzija je jedna od pet crkava parohije Bijelsko-kruševičke i u vlasništvu je Mitropolije crnogorsko-primorske Srpske pravoslavne crkve.
Historija
Starija crkva na tom mjestu je postojala u 17. vijeku, ali je zbog čestih gromova vremenom uništavana. Stari običaj toga kraja je bila gradnja crkava na vrhovima brda, ali su one danas rijetko posjećene, uglavnom na dan hramovne slave. Novija crkva je podignuta 1868. godine od mještana Bijelskih Kruševica i okolnih sela. Kako je i ona bila često rušena od udara gromova, više puta je renovirana. Do crkve, na najvišem vrhu ovog kraja, se dolazi strmim i teško pristupačnim stazama. Na dan svetog proroka Jeremije (14. maja po gregorijanskom kalendaru), ako je vedro vrijeme, sveštenoslužitelji i vjerni narod odlaze u ovu crkvu da služe svetu liturgiju. Običaj koji se sačuvao je da se na ovaj dan čita koljenopreklona molitva svetom mučeniku Trifunu, za zaštitu polja i vinograda. 2007. godine crkva dobija novoizgrađeni zvonik i zvono, dar porodice Radinović iz Tivta. Posljednja obnova crkve bila je 2009. godine.
Poluvrijeme eliminacije
Poluvrijeme eliminacije (Poluvrijeme izlučivanja ili biološko poluvrijeme) neke tvari je vrijeme koje je potrebno da tvar (lijek, radioaktivni element i drugo) izgubi pola svoje farmakološke, fiziološke ili radiološke aktivnosti.
je važan farmakokinetički parametar i obično se obilježava kao t1/2, nekad i kao b1/2 da bi se razlikovalo od vremena poluraspada radioaktivnih elemenata.
Dok se radioaktivni izotopi raspadaju po principima kinetike, te im je brzina raspadanja ravnomjerna, izlučivanje tvari iz živog organizma se zasniva na mnogo kompleksnijim principima te ga je mnogo teže izmjeriti.
21... Ways To Grow (Shanice)
21... Ways to Grow treći je studijski album američke R&B pjevačice Shanice. Objavila ga je za američko tržište izdavačka kuća Motown Records 21. juna 1994. Iako je bio manje uspješan od njenog prethodnog albuma "Inner Child" iz 1991. godine, dostigao je 46. mjesto na Billboard Top R&B/Hip-Hop najpopularnijih albuma i na 184. na američkoj Billboard 200 listi. Posebno se ističu pjesme "Somewhere" i "Turn Down the Lights", koje su uvrštene na njene istoimene hit singl ploče. Fotografiju je uradio Matthew Rolston, a producent je bio Jheryl Busby.
Vakufnama
Vakufnama ili vakfija su isprave o zavještanju nekog dobra u vjerske, prosvjetne, zdravstvene, socijalne, saobraćajne i dobrotvorne svrhe.
Svaka takva zadužbina zove se vakuf, a njen osnivač vakif (zakladnik). Vakufname nam pružaju mogućnost ne samo da objasnimo instituciju vakufa, koja pretstavlja pitanje velikog značaja za izučavanje islamskog društva kako sa pravnog tako sa historijskog gledišta, nego nam one isto tako mogu poslužiti kao prvorazredni izvori za izučavanje mnogih drugih pitanja iz svih grana historije.
Neil Armstrong
Neil Armstrong (Wapakoneta, Ohio, 5. august 1930 – 25. august 2012) je bio američki astronaut. Prvi je čovjek koji je 20. jula 1969. godine kročio nogom na Mjesec.
Vakufnama
Prve orijentalno-islamske gradske objekte na bosanskom području podigao je Isa-beg Ishaković kao svoj vakuf, o čemu nam govori najstariji osmanlijski dokument u Bosni, vakufnama Isa-bega Ishakovića datirana između 1. februara i 3. marta 1462. godine (džumadel-ula 866). Original se nalazio u rukama Mustajbega Fadilpašića, a on ga je posudio Kosta Hormanu od kada mu se više ne zna za sudbinu. Sačuvalo se više prepisa ovog dokumenta.
Neil Armstrong
Najprije je postao mornarički pilot (1949) i u Korejskom ratu (1950-1953) je izvršio 78 borbenih letova. Nakon toga je završio vazduhoplovno-tehničku akademiju (1955), i poslije je raspoređen u Centar za istraživanje "Libajs" pri NASA. Septembra 1962. je postao astronaut. Prilikom leta sa vasionskim brodom "Džemini 8", 16. marta 1966, je izvršio prvo uspješno pristajanje na drugu vasionsku letjelicu u letu i spajanje s njom. Kao astronaut svemirskog broda "Apolo 11" je uspješno letio na Mjesec i stupio na njegovo tlo 20. jula 1969, u 10 sati i 56 minuta po istočnoameričkom vremenu.
Vakufnama
Uloga institucije vakufa u osnivanju i razvoju gradova islamsko-orijentalnog tipa je nezamjenljiva. Kako je to u svojim radovima o ovoj temi istakao Adem Handžić ne radi se o stihiji nego o državnoj politici koja je podsticala visoke dostojanstvenike, krupne državne službenike sandžak-begove, vojvode, ćehaje i slične da iz svoje imovine ostavi zadužbinu koja će naseljima dati osnovne konture islamskog grada.
Franz Reuleaux
Franz Reuleaux ( Francuski: [ʁœlo] ; ; 30. septembar 1829. – 20. august 1905.), bio je njemački mašinski inženjer i predavač na berlinskoj Kraljevskoj tehničkoj akademiji, kasnije imenovan za predsjednika Akademije. Često su ga nazivali ocem kinematike. Bio je lider u svojoj profesiji, dajući doprinos mnogim važnim oblastima nauke i znanja.
Danas ga možda najviše pamte po Reuleauxovom trouglu, krivulji konstantne širine kojoj je pomogao da se razvije kao korisna mehanička forma.
Srednje godine
Nakon vremena provedenog u porodičnom biznisu postao je profesor na Švicarskom federalnom institutu u Cirihu. Na kraju, 1879. postaje rektor Königs Technischen Hochschule Berlin – Charlottenburg. Ovo je bio veliki tehnički institut, sa oko 300 profesora. Postao je nadaleko poznat kao inženjer-naučnik — profesor i industrijski konsultant, reformator obrazovanja i vođa tehničke elite Njemačke.
Reuleaux je bio imenovan za predsjednika njemačkog žirija za Šesti svjetski industrijski sajam otvoren u Filadelfiji 10. maja 1876. godine. Priznao je da je roba proizvedena u Njemačkoj bila daleko inferiornija od robe iz drugih zemalja i da je vodeći princip njemačke industrije „billig und schlecht” (jeftin i loš). Ovo je uzdrmalo posao i izazvalo širok komentar u štampi.
Reuleaux je bio konsultant za razvoj motora s unutrašnjim sagorijevanjem Otto-Langen, pobjednik Svjetske izložbe 1867. u Parizu, Francuska, zasnovan na efikasnosti.
Reuleaux je bio u nekoliko međunarodnih žirija i komisija i značajno je bio uključen u formiranje patentnog sistema, jer je bio aktivan u njemačkoj politici.
Godine 1877. izabran je za člana Američkog filozofskog društva.
Bio je član Kraljevske švedske akademije nauka od 1882.
Dušo moja / Nana
Dušo moja / Nana peta je singl ploča sarajevskog kantautora Kemala Montena. Objavila ga je 1973. godine nekadašnja izdavačka kuċa Jugoton iz Zagreba. Za naslovnu pjesmu "Dušo moja" muziku je komponirao Kemal Monteno, pisac teksta je Zvonimir Golob, a aranžman je uradio Đorđe Novković. Ova antologijska ljubavna pop pjesma komponirana je u stilu šansone, a prvi put je izvedena te godine na festivalu Vaš šlager sezone. Osim kvalitetnog pjevanja Kemala Monteno, u ovoj pjesmi posebno su se istakli gudači. Uvrštena je na njegovu prvu LP ploču "Muziko, ljubavi moja". Na B strani singl ploče je pjesma pod nazivom "Nana" za koju je muziku i tekst napisao Kemal Monteno, a aranžman je uradio Ismet Arnautalić. Pjevanje Kemala Montena u obje pjesme pratio je Revijski orkestar Radiotelevizije Sarajevo pod dirigentskom palicom Esada Arnautalića. Pjesme na ovoj singl ploči postigle su veliki uspjeh kod tadašnje publike i postale su nezaobilazne pjesme na koncertima Kemala Montena. On je zahvaljujući svom prepoznatljivom glasu i pjevanju u stilu francuske šansone, te laganijem pop i šlager stilu, nastavio muzički pravac koji će slijediti tokom cijele njegove muzičke karijere. Sa ovim muzičkim izdanjem Kemal Monteno je potvrdio da je zajedno sa Jadrankom Stojaković najznačajniji predstavnik ove vrste muzike na sarajevskoj pop rok sceni.
Podgorani (Mostar)
Podgorani su naseljeno mjesto u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina.
Podgorje (Kamnik)
mini|280px|Podgorje, rimokatolička crkva "Sv. Miklavž" Podgorje je naseljeno mjesto u sastavu općine Kamnik, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Kamnik.
Stanovništvo
Napomena: ''U 2010. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Podgorje i Tunjiška Mlaka.''
Andrija Vlatković
Andrija Vlatković (-1488), poznat i kao fra Augustin Vlatković, vojvoda Augustin Vlatković i Augustin Turcho.
Otac Andrije Vlatkovića je Vlatko Jurjević iz loze Bogavčići-Radivojevići-Jurjevići-Vlatkovići koja je imala posjede u slivu donje Neretve i pripadala najjačoj vlasteli na području Huma. Njegova braća su kneževi Marko, Žarko, Radivoj, Bartol, Tadija i vojvoda Ivaniš Vlatković.
IC 376
IC 376 (također poznat kao PGC 952848) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 444 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 0,60 (78 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (52 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 14. oktobra 1891. godine.
Andrija Vlatković
Andrija Vlatković prišao je franjevcima, postao fra Augustin Vlatković i živio u samostanu. Kasnije je napustio samostan i pridružio se Kosačama u borbama za ostatke hercegove zemlje u ratu sa Osmanlijama. Nakon toga prešao je na stranu Osmanlija. U Dubrovniku se 1481. pojavljuje kao poslanik (poklisar) vojvode Ajas-bega. Pominjan je kao Augustin Turcho, što je po nekima pokazatelj da je prešao na islam. U tvrđavi Koš na ušću Neretve 1488. zarobljen je od strane ugarske vojske i ubijen.
IC 376
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Andrija Vlatković
Pečat Andrije (fra Augustina) Vlatkovića sačuvan je na dvije priznanice, obje izdate 19.IV.1488. godine. Po osnovnoj kompoziciji slike i po veličini (promjer 2,9 cm) pečat je sličan Ivaniševom većem pečatu, sa ovim razlikama: čelenka se sastoji od dva pera; lozice koje izbijaju iz plašta sa obje strane grba nešto su bogatije i drugačije stilizirane nego na Ivaniševom pečatu; donji rub štita nije ravan nego razveden. Legenda je pisana izrazito humanističkim kapitalom sa širokim slovima, i glasi: + AGVSTINI VLAT VOIVODE CHVMINI.
Tvrtko I, kralj Bosne
Stjepan Tvrtko I Kotromanić (oko 1338 – oko 10. marta 1391) bio je bosanski ban od 1353. do 1377, a zatim i prvi bosanski kralj do 1391. Tvrtko I se smatra jednim od najvećih srednjovjekovnih vladara Bosne, koji je za sobom ostavio zemlju veću, jaču, politički uticajniju i vojno sposobniju od one koju je naslijedio. Njegovim političkim dostignućima doprinijela je feudalna anarhija u Srbiji i Hrvatskoj, dok Osmanlije još uvijek nisu ozbiljno ugrozile. Bosanska privreda je bila na vrhuncu, pojavila su se nova naselja i trgovački centri i poboljšao se životni standard njegovih podanika. U toku njegove vladavine Bosna je doživjela najveći politički, vojni, teritorijalni, i privredni uspon i razvitak feudalnog društva.
Bio je sin Vladislava Kotromanića i Jelene Šubić, te unuk Stjepana I Kotromanića, Jelisavete Nemanjić i Juraja II Šubića.
Porijeklo
Tvrtko je bio najvjerovatnije najstarije dijete rođeno iz braka Vladislava Kotromanića i Jelene Šubić. Kralj Tvrtko je rođen oko 1338. godine, dok je njegov vanbračni polubrat Stjepan Dabiša rođen oko 1339. godine. Pored Tvrtka Vladislav i Jelena su imali još jednog sina: Stjepana Vuka, koji je rođen oko 1345. godine. Moguće je da su Tvrtkovi roditelji imali još dvije kćeri, Katarinu, koja je bila grofica Celja i majka Hermana II Celjskog i Mariju Helfenštajn, koja je bila udata za helfenštajnskog grofa Ulirha. Tvrtko je sa samo petnaest godina postao ban Bosne. Po pravilu, nakon smrti bana Stjepana II bansku čast je trebao preuzeti Tvrtkov otac, knez Vladislav. Vladislav je bio teško bolestan, pa je nasljedna prava prenio na Tvrtka. Tako je Tvrtko vladao kao ban pod regenstvom oca. Vladislav je već sljedeće godine preminuo 1354, tako da je Tvrtkov regent postala kneginja Jelena Šubić.
Dolazak na vlast i odnosi sa Ludovikom Ugarskim
Godine 1353. umro je ban Stjepan II Kotromanić. Bosansko prijestolje naslijedio je Tvrtko, „sin gospodina kneza Vladislava a sinovac velikoga i slavnoga gospodina bana Stepana“. Ugarski kralj Ludovik oženio se bosanskom princezom Elizabetom 20. juna 1353, neposredno pred smrt njenog oca Stjepana II. Ludovik je zahtijevao od Tvrtka da mu na osnovu baštinskih prava gospođe mlađe kraljice Elizabete preda svu zemlju Humsku sa svim tamošnjim utvrđenim gradovima. Budući da Tvrtko isprva nije mogao da stekne dovoljnu podršku plemstva, Ludovik je bio u prilici da ga natjera na posjetu Ugarskoj 1357. i predaju ovih teritorija. Ludovik I je Tvrtku i njegovom mlađem bratu Vuku potvrdio vlast nad Bosnom i Usorom i to, kako se doznaje iz pisma arhiđakona bežinskog Gala, pod sljedećim uslovima:
Rat sa Ugarskom
Nije do kraja poznat stvarni uzrok ovog rata. Sam Ludovik u jednoj povelji piše da je odredio arhiepiskopa ostrogonskog Nikolu i palatina Nikolu Konta (lat. Nicolaus Conth) da osvoje „na Usoru“ i iskorjene iz Bosne „bezbrojno mnoštvo heretika i patarena“, dok kod Ivana arhiđakona od Kikilea (lat. Ioannes archidiaconus de Kikilew) stoji da ih je Ludovik poslao „da unište drskost nekih pobunjenika“. Ovo posljednje će biti vjerovatnije. Naime, kao što je opće poznato, Ugarska je polagala pravo na ovu zemlju.
Ugari su u dva navrati napali na sjever Bosne:
Pobuna vlastele
Ubrzo poslije istjerivanja Ugara iz Bosne, februara 1366. bosanska vlastela se pobunila protiv Tvrtka, primoravši ga tako da pobegne na ugarski dvor. Ugarski kralj primio je svog dojučerašnjeg neprijatelja. Pobunjeno plemstvo uzdiglo je Tvrtkovog mlađeg brata Vuka na bosansko prijestolje. Ne zna se tačno da li je on pokrenuo ovu akciju ili je bio samo nečija marioneta. Uglavnom Stjepana Vuka su podržavali Sankovići.
Prihvativši ponovo ugarsko sizirenstvo, Tvrtko je dobio pomoć od Ugarske i vratio se u Bosnu marta 1366. Do kraja mjeseca povratio je neke dijelove svoje države, ali ne sve. Imao je podršku gospodara Donjih Kraja. U ovaj sukob uključili su se razni plemići. Mjenjali su strane kako je kome to odgovaralo. Najznačajnija prebjeglica u ovom sukobu bio je Sanko Miltenović, vodeći humski velikaš pod čijom vlašću se nalazio veliki dio Huma između Nevesinja i Konjica i obale. U drugoj polovini 1367. on se nagodio sa Tvrtkom, pa je zaključen mir kojim je Sanko zadržao svoje posede, ali ponovo priznao Tvrtkovu vlast.
Do kraja 1367. Tvrtko je povratio svoju banovinu, a Vuk je bio u egzilu iz kog je stao da traži pomoć sa strane, naročito od pape, koji je pozivao na križarski rat protiv Bosne. Međutim, ništa od Vukovih i papinih zamisli nije se ostvarilo, jer je uz Tvrtka bio ugarski kralj. Do 1374. Vuk se izmirio sa Tvrtkom. Narednih godina Vuk je ostao u Bosni kao mlađi ban; jedini tragovi njegovog prisustva iz ovih godina jesu povelje koje je on odobrio. Do početka 70-tih godina 14. vijeka Tvrtko je toliko ojačao da je počeo da se upliće u međusobne sukobe srpskog plemstva.
Pravo na Srbiju
250px|mini|Novac kralja Tvrtka I. Tvrtko je sa srpskim oblasnim gospodarom knezom Lazarom Hrebeljanovićem bio u dobrim odnosima. U to vrijeme knez Lazar je bio gospodar Moravske Srbije i isto kao Tvrtko sused moćnog i agresivnog župana Nikole Altomanovića, čija se vlast širila od Rudnika do Jadranskog mora, duž Drine, Gacka, Bileće i Trebinja. Nikola Altomanović je u pobuni vlastele u Bosni direktno pomagao Tvrtkovog brata Vuka, borio se sa Dubrovčanima, a samom Lazaru je oteo Rudnik. Imao je pretenzije da se dočepa Prizrena i da bude glavni gospodar srpskih razdvojenih zemalja. U savezu sa knezom Lazarom Tvrtko je uspeo da sruši Nikolu Altomanovića i dođe u posjed velikog dela njegovih teritorija. Na taj način je postao susjed Balšićima, gospodarima Zete i gornje Albanije. Balšići su poslije pogibije braće Mrnjavčevića u Maričkoj bici Balšići proširili svoju vlast na Peć i Prizren. Izvukli su korist i od rušenja Nikole Altomanovića, zagospodarivši zaleđem Dubrovnika (Trebinjem, Konavalima i Dračevicom); zbog toga će doći u sukob sa bosanskim banom, koji je takođe isticao svoje pravo na dubrovačko zaleđe, pozivajući se na svoje pravo nad Srbijom.
Početkom 1377. (u januaru ili prvoj polovini februara) preoteo im je Trebinje, Konavle i Dračevicu, što je navelo Đurađa Balšića na pljačkanje Bosne sve do Nevesinja. Đurađevom smrću Tvrtko je oslobođen brige s te strane, a vlast nad teritorijama zauzetim 1377. osigurana. Uz to, i preostalo primorje između Kotorskog zaliva i teritorija zauzetih 1377. potpalo je pod vlast bosanskog vladara. Tvrtko je tako postao gospodar jadranskog primorja između Kotora i Dubrovnika (bez tih gradova). Tim osvajanjima, naročito onim duž Drine i Lima, povećao se udio pravoslavnih (srpskih) svećenika, monaha, vjernika i crkava pod vlašću bosanskog vladara.
Kao gospodar jednog dela nekadašnjih nemanjićkih posjeda, Tvrtko je smatrao sebe jedinim legitimnim nasljednikom njihovih državnih tradicija. Videvši, kako sam kaže u jednoj povelji, zemlju svojih predaka Nemanjića „po njih ostavljšu i ne imuštu svojego pastira“, odlazi „v srbskuju zemlju“, želeći „ukrepiti prestol roditelj mojih“ koji „v zemljnem carstve carstvovaše, i na nebesnoje carstvo preselili se“. Vidjevši, kako sam kaže, zemlju svojih predaka Nemanjića "po njih ostavljšu i ne imuštu svojego pastira", odlazi "v srbskuju zemlju", želeći "ukrijepiti prestol roditelj mojih" koji "v zemljni carstve carstvovaše, i na nebesnoje carstvo preselili se".
Fever (Kylie Minogue)
Fever je osmi studijski album australijske pjevačice Kylie Minogue, objavljen je 1. oktobra 2001. godine u Evropi i Australiji, a 26. februara 2002. godine u Sjevernoj Americi.
Informacija albuma
Prvi singl "Can't Get You Out of My Head" je došao na vrh ljestvicama u mnogo država. Album je dospio na prvo mjesto na australijskoj i mnogo evropskih ljestvica i prodan je u preko 1,9 miliona primjeraka samo u Velikoj Britaniji. Širom svijeta prodano je 10 miliona primjeraka albuma. Postao je najprodavaniji album Kylie Minogue u Australiji, SAD-u, Kanadi i Rusiji. Album je dosegao prvo mjesto u Australiji i tamo ostao pet sedmica. Na top ljestvici je ukupno ostao sedamdeset četiri sedmice, postavši najuspješniji album Minogue u toj zemlji, te je sedam puta certificiran kao platinast. U Novom Zelandu je bio na trećem mjestu. Album je uspjeh i drugdje, te je došao na prvo mjesto u Velikoj Britaniji gdje je ostao dvije sedmice, a na ljestvica ukupno sedamdeset sedmica. Album je dosegao broj treće mjesto na ljestvici Billboard 200 i postao najuspješniji album Minogue u SAD-u.
Singli
"Can't Get You Out of My Head" je objavljena kao singl u septembru 2001. godine u Evropi i Australiji. Debitirala je na prvom mjestu top ljestvica u Australiji, Irskoj i Velikoj Britaniji i ostala na ljestvici u svakoj od te tri zemlje. Bila je na visokim mjestima na ljestvicama u preko 40 država. Pjesma je objavljena 2002. godine u SAD-u i postala njen drugi hit na jednom od prvih 10 mjesta, došavši na sedmom mjesto na ljestvici Billboard Hot 100. "In Your Eyes" je objavljena kao singl u februaru 2002. godine. Dospjela je na najvišu poziciju u Australiji, Mađarskoj i Rumuniji, a u Velikoj Britaniji završila je na trećem mjestu, u Irskoj na šestom mjestu i u Kanadi na 11. mjestu. Pjesma nije objavljena u SAD-u. "Love at First Sight" je objavljena kao singl u junu 2002. godine. Dospjela je na drugo mjesto top ljestvice u Velikoj Britaniji i treće mjesto u Australiji. Pjesma je nominirana za Grammy nagradu za najbolju dance pjesmu 2003., nakon što je završila na prvom mjestu u SAD-u na dance ljestvici. Dospjela je na 23. mjesto na ljestvici Billboard Hot 100 i sedmo na irskoj ljestvici. "Come into My World" je kao singl objavljena u novmebru 2002. godine. Pjesma je dospjela na četvrtom mjestu u Australiji, osmo mjesto u Velikoj Britaniji, 11. mjesto u Irskoj i 91. mjesto u SAD-u na Billboard Hot 100. Pjesma je dobila Grammy nagradu za najbolju dance pjesmu 2004. godine.
Tvrtko I, kralj Bosne
Krunisanje Tvrtka I
Tvrtko je zbog krvne povezanosti sa Nemanjićima uzeo titularno vladarsko ime Stefan, otkada je počela bizantinizacija titula na bosanskom dvoru, uslijed ulaska uticaja iz Srbije. Njegova titula pokazuje osnov po kojem je postavio legitimno pravo na upražnjenu srpsku krunu: kralj Srbljem, Bosni, Pomorju, Humskoj zemlji, Donjim Krajem, Zapadnim Stranam, Usori i Podrinju. Tvrtkovu titulu priznali su Dubrovčani i počeli su da mu isplaćuju Svetodmitarski dohodak koji je ranije pripadao srpskim vladarima. Tvrtkovo krunisanje i proglašenje kraljem u sintagmi 'kralj Srbljem' odnoslilo se na teritorij koji je priključio Bosni između 1373. i 1377. godine. Njegove obaveze prema preostalim srpskim oblasnim gospodarima nisu postojale. Otuda u izvorima i nema informacija o prihvatanju ili neprihvatanju Tvrtkovog čina među srpskim oblasnim gospodarima i Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Realno stanje na terenu nije rezultiralo njihovom vazalnom odgovornošću, nekoj vrsti pravnog statusa prema novom kralju.
Izgradanja Novog
Poslije smrti kralja Ludovika I Velikog 1382, ugarska kraljica Marija, da bi za sebe pridobila kralja Tvrtka, ustupa mu grad Kotor 1385. Tvrtko je naročito išao za tim, da Bosna dobije svoj izlaz na more i da se odvoji zavisnosti od dubrovačke luke. Zbog toga je on 1382. godine podigao grad Sveti Stefan kao utvrđeno pristanište u Dračevici u Bokokotorskom zaljevu. Prvobitno ime Sveti Stefan bilo je u slavu i spomen Svetog Prvomučenika Stjepana, ali je grad poslije nekog vremena dobio naziv Castrum Novi (Novi), s obzirom da je bio nov u odnosu na ostale u okruženju. Sa pojavom prvih trgovačkih brodova, koji su počeli pristizati u tek osnovano naselje i prenositi so, nastaju prve teškoće. Dubrovnik, koji smatra trgovinu i prenos soli svojim monopolom, novu Tvrtkovu tvrđavu shvata kao opasnu privrednu konkurenciju. Lokacija za podizanje grada odabrana je pažljivo i prema potrebama Tvrtkove države. Lokalitet određen za podizanje grada nalazio se na severnoj strani ulaza u zaliv Boka u župi Dračevici. Gradnja prve tvrđave započela je krajem maja 1382. a završena je septembra iste godine. Prvo utvrđenje nalazilo se na samoj obali Topaljskog zaliva. Lokacija gradskog terena bila je povoljna za odbranu od eventualnog napadača, što je u tom periodu bio značajan faktor. Pored toga, u neposrednoj blizini grada postojali su povoljni uslovi za pristanak brodova i gradnju luke. U blizini grada na rječici Sutorini podignut je trg soli sa skladištima, a prve lađe natovarene solju dolaze već u augustu 1382, što je za novi grad značilo i početak njegovog života. Novi je podignut sa tačno definisanim ciljem i namjenom, a to je da bude trg soli. Grad Sveti Stefan, Castrum Novi, je jezgro današnjeg Herceg Novog.
Osmanlije na vratima Bosne
Dobitkom Kotora 1385. Tvrtko se nije zadovoljio, nego se zanosio mišlju da dobije cijelu Dalmaciju. Zauzima Klis 1387. Za izvjesno vrijeme njegove akcije su otežali napadi Osmanlija. Prvi osmanski prodor u Bosnu desio se 1386. Drugi upad Bosanci su dočekali spremni i osmanlijska vojska bila je poražena kod Bileće 1388. U Kosovsku bitku juna 1389. Tvrtko šalje jedan odred vojske predvođen vojvodom Vlatkom Vukovićem, svojim najboljim vojskovođom i pridružuje ga kršćanskoj koaliciji koju je predvodio knez Lazar Hrebeljanović. Vojvoda Vlatko je po povratku iz bitke izvijestio Tvrtka da je pobjeda bila na kršćanskoj strani. Međutim, posljedice pokazuju da kršćanska koalicija nije uspjela zaustaviti prodor Osmanlija.
Prodor u Dalmaciju
350px|mini|Teritorij Bosanske države 1390. godine. Dok se Ludovik I bavio pitanjem dobijanja poljske krune (1370), Tvrtko počinje da ispoljava pretenzije duž Jadranske Obale do Zadra. Ispočetka je slao ugledne trgovce i zanatlije, a sa njima su pristizale brojne porodice koje su zauzimale polja. Dalmatinska hronika bilježi da je 1371. godine u Dalmaciju pristiglo mnogo naroda iz Bosne. Zauzeli su i utvrdili se u brijegovitim stranama Dalmacije. Nedugo zatim 1375. godine zauzimaju toliko posjeda oko grada Trogira, da su se gradske vlasti morale silom zapriječiti da ne zauzmu i sam grad Trogir, piše Lucije. Za kratko vrijeme postali su važan glas u svim javnim djelima Zadra, Šibenika, Obrovca na Zrmanji. U jeku najvećih unutrašnjih nemira u Ugarskoj, Tvrtko zauzima najprije tvrđavu Klis. Zahvaljujući ovim seobama pod Tvrtkom utvrdile su se u Dalmaciji već postojeće naseobine. .
U ljeto 1390. godine Tvrtku se pokoravaju gradovi Split, Trogir, Šibenik i ostrva Brač, Hvar i Korčula. Tvrtko je stvarno vladao dalmatinskim gradovima, osim Zadra (Mlečani su odbili da mu pruže pomoć) i najvećim delom primorja republike Hrvatske. Njegova država je obuhvatala najveći dio istočne jadranske obale: od Zadra do Bokokotorskog zaliva, isključujući Dubrovnik, koji je i dalje bio pod vrhovnom vlašću hrvatsko-ugarskog kralja. Poslije toga je svoju titulu promenio u kralj Bosne, Srba, Dalmacije, Hrvatske i Primorja, sa kojom se prvi put javlja 10. jula 1390. . Kralj Tvrtko oko 10. marta 1391. godine, a već 17. marta se spominje kao preminuli.
Pečat kralja Tvrtka
250px|thumb|Pečat kralja Tvrtka I. Tvrtko je polagao pravo na državu Nemanjića, pa se na njegovom vladarskom pečatu, koji je sačuvan na povelji kralja Dabiše, sa jedne strane prijestola nalazi štit sa dvoglavim orlom, grb Nemanjića, a sa druge strane štit podijeljen kosom gredom sa po tri ljiljana na svakom polju, grb Kotromanića. Bila je ovo prva upotreba dvoglavog orla kao grba srpske države, po pravilima zapadne heraldike, koja u srednjovjekovnu Bosnu rano prodire pod uticajem Ugarske. Grb Nemanjića i grb Kotromanića predstavljali su sugubi vijenac ili dvostruku krunu kojom je Tvrtko krunisan 1377. godine. Heraldički dvoglavi orao nalazio se kao ukras i u Bobovcu, grobnici bosanskih kraljeva.
Krunidba i tituliranje
mini|300px|lijevo|Povelja kralja Tvrtka I. izdana 1381. u Moštrima blizu [[Visoko (BiH)|Visokog]] Mavro Orbin u svome dijelu Kraljevstvo Slovena navodi da je Tvrtko okrunjen "od strane mitropolita samostana Mileševe i njegovih monaha u crkvi pomenutog mjesta". To je jedina informacija koja direktno govori o ovom događaju. Ona je kamen spoticanja o mjestu Tvrtkovog krunisanja. Uglavnom je srpska historiografija povezuje sa manastirom Mileševa kod Prijepolja. U svečanoj povelji Dubrovčanima od 10. aprila 1378. kaže: "... i idoh v srbskuju zemlju ... i tamo šdšu mi vjenčan bih bogom darovanim mi vijencem na kraljevstvo praroditelj mojih", tj. Nemanjića. Navedena informacija ukazuje na dvostruko krunisanje. Među bosanskohercegovačkim historičarima prihvaćeno je mišljenje da se krunidba odigrala 1377. u Milima (današnjim Arnautovićima), kod Visokog. To je jedini samostan svetog Nikole kojeg spominje upravo Mavro Orbini. Kako se u povelji navodi mjesto krunisanja u srbskoj zemlji, a na kraju povelje se srpska zemlja odvaja od Bosne i Primorja, to ukazuje na Mileševu kao mjesto krunisanja.
Datum krunisanja nije moguće sa sigurnošću odrediti. Na temelju građe iz Dubrovačkog arhiva, Konstantin Jireček je utvrdio da je Bosna postala kraljevinom u periodu između 23. februara i početka novembra 1377. Mihailo Dinić je dopustio mogućnost da je Tvrtko okrunjen upravo na dan svetog Dimitrija.
Dugo vremena se smatralo da je Tvrtka krunisao mileševski mitropolit. Utvrđeno je da Mileševa u to doba nije bila mitropolitsko središte. U nedostatku relevantne osobe Tvrtko se odlučio za bosansku vjersku hijerarhiju i krunisanje prepustio djedu Crkve bosanske. Papa - koji je u katoličkom svijetu imao odlučnu riječ o priznavanju kraljevskog statusa - je Bosni status kraljevstva priznao tek u vrijeme Stjepana Tomaša, 1445. godine.
Tvrtko je preuzeo pravo na upražnjenu srpsku kraljevsku krunu. Osim kraljevske titule uzeo je i srpsko kraljevsko ime Stefan, po prvom kršćanskom mučeniku Sv. Stjepanu (tj. prvom svecu koji je ponio "krunu mučeništva"; što je pogodna paralela sa kraljem koji prvi u svojem rodu nosi kraljevsku krunu). Tvrtko je okrunjen tzv. "sugubim" (dvostrukim) vijencem, koji je značio da je vladar Bosne (ta mu je vlast pripadala samim time što je Kotromanić) i za kralja Srbljem (budući da mu je baka Elizabeta Nemanjić i da vlada i Srbima).
Poslije Tvrtkove krunidbe za kralja promijenila se i njegova vladalačka titulatura. Dok je prije toga nazivao sebe "mi Tvrtko, milostiju božijom ban bosanski", odnosno "nos Tuercho dei gratia bozna banus", sada njegova titula glasi "mi o Hriste Isuse blagovjernomu i bogom postavljenom Stefanu, kralju Srbljem i Bosne i pomoriju i zapadnim stranam". Tvrtkovu titulu priznali su Dubrovčani te su mu počeli isplaćivati Svetodmitarski dohodak koji je ranije pripadao srpskim vladarima i gospodarima njihovog zaleđa. Nije poznata reakcija srpske vlastele prema Tvrtkovom krunisanju. Relevantne konkurencije nije ni imao. Otuda nije rijetka konstatacija da je ona šutke priznata.
Smrt
Tvrtko I je umro neočekivano 10. marta 1391. godine. Naslijedio ga je rođak, Stjepan Dabiša. Tvrtko I je bio sahranjen u Crkvi sv. Nikole u naselju Mile. Arheolozi su njegov grob zatekli u izuzetno dobrom stanju; preko kamenog lijesa još uvijek je bio prebačen kraljevski plašt s grbovima izvezenim u zlatnom brokatu.
Naslijeđe
Za vrijeme Tvrtkove vladavine primjetna je politička stabilnost, značajan kulturni i duhovni napredak, što sve zajedno Bosnu čini najsnažnijom južnoslavenskom zemljom, a Tvrtka imenuje najvećim vladarem u historiji srednjovjekovne Bosne. Neki historičari bilježe odmah nakon Tvrtkovog krunisanja i prvo kovanje zlatnog novca na južnoslavenskim prostorima. Naredni zlatnici u Bosni pojavit će se tek sa Stjepanom Tomašem. S Tvrtkom u bosansku heraldiku ulazi zlatni ljiljan (lilium bosniacum). Razvijaju se gradovi, trgovina i rudarstvo.
Titule
400px|thumb|Potpis kralja Tvrtka I. Tvrtko je kroz svoju vladavinu mijenjao svoje titule i dodavao nove osvajanjem teritorija.
Brak i potomci
Godine 1374. Tvrtko I je oženio Doroteju Bugarsku, kćer bugarskog cara Ivana Stracimira i Ane Vlaške. Njihov brak ugovorio je ugarski kralj Ludovik I. Nakon Dorotejine smrti Tvrtko je stupio u pregovore s austrijskim vojvodom Albertom III o mogućem braku s nekom Habsburgovkom, ali ti pregovori nisu urodili plodom.
Samo se za jednu osobu sa sigurnošću zna da je sin Tvrtka I, a to je:
Tvrtku I se pripisuju i sljedeća djeca:
Preci
Tvrtko I je patrilinearno bio potomak bosanske vladarske porodice Kotromanića, a njegova majka je bila patrilinearno potomak hrvatske vladarske porodice Šubića. Majka njegovog oca, Jelisaveta Nemanjić, bila je kćerka srpskog kralja, čija je majka bila potomak dinastije Anžuj porijeklom iz Napulja, i ugarske princeze, čija je majka bila kćerka poglavara turskog plemena Kumana.
Nature
Nature (u prijevodu "priroda") jest britanski naučni časopis koji izlazi od 1869. Smatra se najcitiranijim od svih naučnih časopisa na svijetu. Također se smatra jednim od rijetkih današnjih časopisa čije se teme bave izuzetno širokim poljem prirodnih nauke.
Iako je prvenstveno namijenjen stručnjacima, odnosno naučnicima – istraživačima, apstrakti članaka sastavljeni su tako da budu dostupni široj javnosti. Osim stručnih članaka, u svakom broju, objavljuje se i uvodnik, kao i prikaz vijesti, recenzije knjiga i sl. Stručni/naučni članci su vrlo često toliko opsežni da ne mogu ući u jedan broj, pa se u svakom broju objavljuje apstrakt, a ostatak se može pročitati na veb-sajtu časopisa.
U ovom uglednom časopisu su se u toku dugog izlaženja objavila pisma, odnosno stručni članci koja predstavljaju neke od najvažnijih naučnih radova u historiji nauke, kao npr. otkriće talasne prirode čestica, otkriće neutrona, nuklearna fisija, otkriće stukture DNK, tektonika ploča, ozonska rupa, kloniranje prvog sisara (ovca Dolly), sekvenciranje DNK ljudskog genoma i mnogi drugi.
NGC 6597
NGC 6597 (također poznat kao MCG 10-26-20 i PGC 61520) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 381 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 0,80 (89 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (44 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 14. juna 1885. godine.
Ferdinand, car Austrije
Ferdinand (19. april 1793 - 29. juni 1875), kralj Ugarske, Hrvatske i Češke, bio je drugi austrijski car. Također je bio predsjednik Njemačke konfederacije. U svojim kraljevstvima vladao je kao Ferdinand V.
Mladost
Bio je najstariji sin Franje, posljednjeg cara Svetog Rimskog Carstva i prvog cara Austrije, i napuljsko-sicilske princeze Marije Terezije. Njegovi roditelji su bili dvostruki prvi rođaci (njegovi nana po ocu i djed po majci bili su brat i sestra; njegovi djed po ocu i nana po majci bili su brat i sestra), što je, uz prethodne brakove njegovih predaka sa svojim bliskim srodnicima, uzrokovalo Ferdinandovu bolešljivost i razne anomalije. Patio je od jake epilepsije cijeloga života, neuroloških problema i govornih poremećaja, a imao je i abnormalno veliku glavu.
Oženio je sardinsku princezu Mariju Anu, ali nisu imali djece. Dvorski ljekar je odmah po vjenčanju izjavio da je, zbog njegovih zdravstvenih problema, malo vjerovatno da će Ferdinand moći konzumirati svoj brak.
Vladavina
Dana 28. septembra 1830. godine, u Bratislavi, tokom očevog života, okrunjen je za ugarskog kralja. Njegov otac je bio svjestan da on neće moći sam vladati carstvom i kraljevstvima, te je, malo prije smrti, sastavio oporuku kojom je pravu vlast ostavio svom bratu, nadvojvodi Ludoviku. Car Franjo je umro 2. marta 1835. godine, te je Ferdinand naslijedio sve njegove krune. Njegova krunidba za češkog kralja održana je 7. septembra 1836. godine u Pragu; Ferdinand je bio posljednji okrunjeni kralj Češke.
Abdikacija
Abdicirao je 2. decembra 1848. godine, poslije revolucija u Evropi. Pošto se njegov mlađi brat, nadvojvoda Franjo Karlo, odrekao svojih nasljednih prava, Ferdinanda je naslijedio Franjo Josip, sin Franje Karla. Ferdinand je, između ostalog, o svojoj abdikaciji u svom dnevniku napisao sljedeće:
"Stvar se završila tako što je novi car kleknuo pred svog dotadašnjeg cara i gospodara, to jest mene, i zatražio blagoslov koji sam mu dao... zatim sam ga zagrlio i poljubio našeg novog gospodara, te smo otišli u svoje sobe. (...) Nakon toga ja i moja supruga smo spakovali svoje torbe."
Nakon abdikacije, bivši car i carica su se preselili u palači Hradčany u Bratislavi, gdje je Ferdinand i umro. Sahranjen je u Carskoj kripti u Beču, u grobnici broj 62.
Preci
Pošto su Ferdinandovi roditelji bili dvostruki prvi rođaci (preko oba roditelja), Ferdinand je imao samo dva pradjeda i dvije pranane umjesto uobičajenih četvero pradjedova i četvero pranana.
Safet Pašalić
Safet Pašalić (14. august 1907, Brčko - 15. august 1987, Sarajevo) je bio bosanskohercegovački glumac.
Glumačku karijeru započeo u Putujućoj trupi Miše Miloševića. Bio član pozorišta u Banjoj Luci, Skoplju, Sarajevu. Prvi je direktor mostarskog Narodnog pozorišta i tu funkciju je obavljao od 12. jula 1949. - 01. februara 1952. godine kada odlazi u Sarajevo.
Suhadole
Slovenija:
NGC 3648
NGC 3648 (također poznat kao MCG 7-23-43, PGC 34908 i UGC 6389) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 89 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,30 (34 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 18. marta 1831. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.