cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ratovanje u doba baruta
Konjica
Draguni su trebali da putuju na konjima, ali da se bore pješice i bili su naoružani karabinima i pištoljima. Čak je i ortodoksna konjica nosila vatreno oružje, posebno pištolj, koji su koristili u taktici poznatoj kao karakola. Konjički napadi mačevima na nedisciplinovanu pješadiju i dalje su mogli biti presudni, ali frontalni napad na dobro uređene mušketire i konjače bio je uzaludan. Konjičke jedinice, od 16. stoljeća pa nadalje, češće su napadale drugu konjicu na bokovima pešadijske formacije i pokušavale da probiju put iza neprijateljske pešadije. Kada su to postigli i progonili neprijatelja koji je bježao, teška konjica je još uvijek mogla uništiti neprijateljsku vojsku. Samo specijalizovane konjičke jedinice poput krilatih husara, naoružane dugim kopljima, mogle su da razbiju kolone, ali ovo je bio izuzetak. Nakon ratova sa Poljsko-litvanskom komonvealtom, kada se često borio protiv nadmoćnijih konjičkih trupa, kralj Gustavus II Adolf počeo je češće koristiti uspješno konjički napad borba prsa u prsa umjesto karakole kao tokom Bitke kod Breitenfelda. Konjički napad ostao je važan dio borbene taktike do kraja 17. stoljeća pa sve do modernog područja, a njegova udarna vrijednost mogla je biti odlučujuća kada se pravilno provede kao tokom Bitke kod Beča (1683).
Hey Jude
"Hey Jude" je pjesma engleske rok grupe The Beatles koja je objavljena kao singl bez albuma u avgustu 1968. Napisao ju je Paul McCartney i zaslužan za partnerstvo Lennon-McCartney. Singl je bio prvo izdanje Beatlesa za njihovu izdavačku kuću Apple i jedan od singlova "First Four" Appleovog popisa izvođača, što je označilo javno lansiranje izdavačke kuće. "Hey Jude" je bio hit broj jedan u mnogim zemljama širom svijeta i postao je najprodavaniji singl godine u Velikoj Britaniji, SAD-u, Australiji i Kanadi. Njegovo devetosedmično trčanje na broju jedan na Billboard Hot 100 izjednačilo je rekord svih vremena 1968. godine za najdužu vožnju na vrhu američkih top lista, rekord koji je držao devet godina. Prodata je u otprilike osam miliona primjeraka i često se nalazi na listama muzičkih kritičara najboljih pjesama svih vremena.
Ratovanje u doba baruta
Konjica
Međutim, moć koju je ranije imala teška konjička vojska bila je pri kraju. Po prvi put u milenijima, naseljeni ljudi poljoprivrednih krajeva mogli su u otvorenoj borbi poraziti konjičke narode stepe. Moć Mongola je slomljena u Rusiji i, više nije bila ugrožena sa istoka, Rusija je počela da se afirmiše kao glavna sila u evropskim poslovima. Nikada više nomadi sa istoka ne bi prijetili da pregaze Evropu ili Bliski istok. U opsadi Kazana (1552), Rusija je koristila artiljeriju, sapere, konjicu i pešadiju naoružanu arkebuzama (strijelci), dok je Kazanski kanat koristio samo konjicu. Upotreba sapera pokazala se odlučujućom.
Hey Jude
U maju 1968. John Lennon i njegova supruga Cynthia su se razdvojili zbog njegove afere sa japanskom umjetnicom Yoko Ono. Sljedećeg mjeseca, Paul McCartney se odvezao u posjetu Lennonovim petogodišnjem sinu Julianu u Kenwoodu, porodičnom domu u Weybridgeu. Cynthia je bila dio društvenog kruga Beatlesa prije nego što je bend postao slavan 1963.; McCartney je kasnije rekao da mu je "malo previše što su odjednom postali personae non gratae i nestali iz mog života". Cynthia Lennon se prisjetila McCartneyjeve iznenadne posjete: „Dirnula me njegova očigledna briga za našu dobrobit. . . Na putu dole komponovao je 'Hey Jude' u autu. Nikada neću zaboraviti Paulov gest pažnje i zabrinutosti kada je došao da nas vidi." Originalni naziv pesme bio je "Hey Jules", a trebalo je da utješi Džulijana od stresa zbog razvoda njegovih roditelja. McCartney je rekao: "Znao sam da mu neće biti lahko" i da je promijenio ime u "Jude" "jer sam mislio da to zvuči malo bolje". link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/91/John_Lennon_en_echtgenote_Yoko_Ono_verlaten_het_Hilton_Hotel_te_Amsterdam%2C_Bestanddeelnr_922-2491.jpg/200px-John_Lennon_en_echtgenote_Yoko_Ono_verlaten_het_Hilton_Hotel_te_Amsterdam%2C_Bestanddeelnr_922-2491.jpg|lijevo|mini| [[Yoko Ono i John Lennon u Amsterdamu u martu 1969]]
Ratovanje u doba baruta
Konjica
Jedini izuzetak od ovoga bilo je Osmansko carstvo, koje su osnovali turski konjanici. Osmanlije su bili jedni od prvih koji su prihvatili barutnu artiljeriju i vatreno oružje i integrisali ih u svoje već strašne borbene sposobnosti. Kako je evropska pješadija postajala bolje naoružana i disciplinovanija, oko 1700. godine osmanske snage su počele redovno biti poražene od trupa Austrije i Rusije.
Pomorski rat
thumb|right|[[Bitka kod zaliva Vigo 1702., dio [Bitka kod zaliva Vigo 1702., dio rata za špansko nasljeđe (anonimno savremeno slikarstvo) ]]
Doba jedra (obično datirano kao 1571–1862) bio je period koji je otprilike odgovarao ranom modernom periodu u kojem su međunarodnom trgovinom i pomorskim ratovanjem dominirali jedrenjaci i barutno ratovanje, koje traje od sredine 16. do sredine 19. stoljeća.
Širenje evropske moći širom svijeta bilo je usko povezano s pomorskim razvojem u ovom periodu. karavela je po prvi put učinila neobuzdana mora poput Atlantskog okeana otvorena za istraživanje, trgovinu i vojna osvajanja. Dok su u svim prethodnim erama, evropske mornarice bile uglavnom ograničene na operacije u obalnim vodama i uglavnom su se koristile samo kao podrška snagama na kopnu, to se promijenilo uvođenjem novih brodova poput karavela, carrack, i galeon, i sve veći značaj međunarodne trgovine vodom u šesnaestom i sedamnaestom veku. Nove karavele bile su dovoljno velike i dovoljno moćne da budu naoružane topovima s kojima su mogli bombardovati i odbranu obale i druga plovila.
Somalija
280px|Otomanski top kraja 16. stoljeća dužina 385 cm kal 178 mm, težina 2910 kameni projektil U pionirskoj upotrebi istaknutu ulogu  imao je  Ahmed Gurey kod Otomanskog carstva  u njegovom osvajanju Etiopije.
Etiopsko-adalski rat bio je vojni sukob između Etiopskog carstva i Adal sultanata od 1529. do 1543. godine. Imam Ahmad ibn Ibrihim al-Gazi (nadimak Gurej Somalija i Gragn na amharskom (ግራኝ Graññ), oba znače "ljevoruki") bili su blizu gašenja drevnog carstva Etiopije i preobraćenja svih njenih podanika u islam; intervencija Evropljanina Cristóvão da Gama, sina poznatog moreplovca Vasco da Gama, pomogla je da se spriječi ovaj ishod. Mnogi istoričari uzrokuju neprijateljstvo između Somalije i Etiopije u ovom ratu. Neki historičari također tvrde da je ovaj sukob dokazao, korištenjem na obje strane, vrijednost vatrenog oružja kao što su mušketa sa šibicom, topovi i arkebuza u odnosu na tradicionalno oružje. Imam Ahmed je bio prvi afrički komandant koji je koristio topovski rat na kontinentu tokom Adalovog osvajanja Etiopskog carstva pod Dawitom II.
Kina
Od 15. do 18. stoljeća došlo je do širokog napretka u tehnologiji baruta. Dok su Evropljani bili pod pritiskom baruta zbog tehnološkog napretka i vojnog razvoja, Kinezi su nazadovali u pogledu daljeg razvoja vojne tehnologije. To je bilo zbog činjenice da Kinezi nisu bili toliko angažirani u ratovima ili osvajanjima kao Evropljani. Naime, kada su Kinezi bili u ratu s Portugalcima, naprimjer, oni su se brzo prilagodili vojnoj tehnologiji i usvojili oružje u zapadnom stilu.
Kinezi su bili pioniri upotrebe barutnog oružja, samostrela, naprednih oblika oružja i oklopa, pomorske i nomadske konjice. Tako su Kinezi čak usvojili zapadnu vojnu tehnologiju. Zanimljivo je da su Kinezi imali mnogo opisa kako koriste svoju tehnologiju. Za Ming Kinu, imali su iskustva na bojnom polju: protiv kineskih pobunjenika, šanskih slonova i mongolskih konjanika. Ipak, pod dinastijom Ming, intenzivno su praktikovali taktičke strategije zasnovane na upotrebi vatrenog oružja. Qi Jiguang i njegove trupe koristile su inovativne borbene tehnike kao što su kontramarširanje, podjela trupa, kao fleksibilan način prilagođavanja bojnom polju. Ova taktika pokazala se efikasnom tokom kinesko-holandskog rata koji je počeo 1661. Dok su Kinezi bili potkopani kao inferiorno carstvo zbog nedostatka oružja, njihova stroga disciplina pridržavanja i taktička strategija doveli su do toga da su porazili Holanđane. Ovo povlači paralelu sa kinesko-portugalskim sukobom. Tokom prvog rata, 1521. godine, portugalska vatrena moć bila je daleko efikasnija od kineske. Kako su svjedočili snazi portugalske artiljerije, Kinezi su se bolje pripremili za rat 1522. Modificirali su, adaptirali, inovirali i poboljšali. Kinezi su bili demonstracija brze militarizacije, jer su u svoje znanje artiljerije i ratne taktičke strategije usadili učenja zapadnog stila.
vatrene strijele (raketne strijele) prvi put upotrijebio je Southern Wu 904. godine tokom opsade Yuzhanga.
Iran
Odbijanje njihovih Qizilbash snaga da koriste vatreno oružje doprinijelo je porazu Safavida u Čaldiranu 1514. godine.
Nakon toga, Perzijanci su aktivno nastojali da steknu vještine izrade i upotrebe vatrenog oružja. U izvještaju datom Vijeću desetorice 24. septembra 1572, venecijanski izaslanik Vincenzo di Alessandri je primijetio kako je vatreno oružje postalo integrirano u perzijsku vojsku:
Japan
Japanci su se upoznali sa ranim vatrenim oružjem od portugalskih trgovaca koji su stigli sa evropskim stilom arkebuuza na ostrvo Tanegashima, blizu ostrva Kyushu u septembru 1543. Uticaj ovog događaja će revolucionirati japansku strategiju kroz Sengoku-jidai, koja se vrti oko taktike koja se usredsređuje na upotrebu vatrenog oružja.
Dok memoari Fernãoa Mendesa Pintoa sebe i Dioga Zeimota pripisuju kao trgovce koji su prvobitno predstavili vatreno oružje Japanu, studije pomenutih memoara ovu tvrdnju nazivaju veoma uljepšanom, pa stoga valjanost ove tvrdnje dolazi u pitanje. Daimyō iz tog perioda, tražeći bilo kakvu novu taktičku prednost nad svojim regionalnim rivalima, brzo su stekli i imali kovače u svojoj pratnji, preokrenuli inženjerstvo i reprodukovali rano evropsko vatreno oružje. Portugalski trgovci koji su posjetili Japan nekoliko godina kasnije otkrili su da su Japanci uspješno reproducirali stotine arkebuza, a do 1546. godine, gruba procjena od preko 300.000 ranog vatrenog oružja bilo je u opticaju širom Japana. Rana proizvodnja pomenutog vatrenog oružja bilo je ograničeno na opšti region Kjušiju, iako će oružari na kraju migrirati širom Japana. Iz ove migracije počele su da nastaju različite škole, sa značajnim primjerima Sakaia, Yokkaichia i Kunitomoa koji su najzastupljeniji. Štaviše, proizvodnja malog oružja kretala se od ranih Tanegashima arkuebuza, tgepoi kasnije proizvodnje, koji su se također dijelili na arkebuze različitog kalibra i dužine, do "ručnih topova" koje su favorizirali u Shimazu klanu.
Kraljevstvo Misore
Prve gvozdene rakete razvio je Tipu Sultan, muslimanski vladar južnoindijske Kraljevine Misore. Oni su uspješno koristili ove željezne rakete protiv većih snaga Britanske istočnoindijske kompanije tokom Anglo-misorskih ratova. Misorske rakete tog perioda bile su mnogo naprednije od onoga što su Britanci vidjeli, uglavnom zbog upotrebe željeznih cijevi za držanje pogonskog goriva; ovo je omogućilo veći potisak i veći domet za raketu (domet do 2 km). Nakon Tipuovog konačnog poraza u Četvrtom Anglo-misorskom ratu i zarobljavanju gvozdenih misorskih raketa, one su bile utjecajne u razvoju britanskih raketa i ubrzo su stavljene u upotrebu u Napoleonovim ratovima.
Mogulsko Carstvo
Babur, osnivač Mogulskog Carstva na Indijskom potkontinentu, koristio je vatreno oružje, kolica i pokretnu artiljeriju u borbi. Konkretno, koristio ih je u prvoj Bici kod Panipata (1526.) da porazi mnogo veće snage Ibrahima Lodhija, posljednjeg vladara Delhi Sultanata. Druge bitke koje je vodio koristeći barutno oružje su Bitka kod Khanwa 1527. protiv Rana Sanga i Bitka kod Ghaghra 1529. godine.
Njegovi potomci su takođe koristili barutno oružje u svojoj ekspanziji Mogulskog carstva, kao što je Akbar Veliki u drugoj Bici kod Panipata (1556) protiv Adil Shah Surija i Hemua iz Dinastije Sur. Godine 1582, Fathullah Shirazi, Perzijanac–Indijac razvio je top sa sedamnaest cijevi, ispaljen šibicom.
Otomansko carstvo
thumb|right| Bronzani top Dardanel, koje su koristili [[Osmansko carstvo|Osmanski Turci u opsadi Carigrada 1453.]] thumb|right|upright| Muškete i [[bajoneti na fregati Grand Turk]] thumb| Tarašnice iz [[Husitski ratovi|Husitskih ratova (1419–1434)]]
Osmansko carstvo je bilo jedna od prvih bliskoistočnih država koja je efikasno koristila barutno oružje i koristila ga sa velikim efektom osvajajući veći dio Bliskog istoka, sjeverne Afrike i Balkana. U 17. stoljeću država je počela stagnirati jer modernije tehnologije i strategije nisu bile usvojene. Konkretno, Otomansko carstvo je sporo usvajalo inovacije kao što su posadni topovi (umjesto da ih izlivaju u kalup), pretvarajući vatreno oružje šibica u brave na kremen, i olakšavanje poljskih pušaka i kočija.
Djelimično je to bilo zato što je vojna elita postala moćna sila u carstvu i promjene su ugrozile njihove pozicije. David Nicolle teoretizira da je jedan od faktora koji je doprinio nespremnosti Osmanlija da usvoje mušketu s kremenom, uprkos njenoj superiornosti nad sistemom paljenja šibicama, bila prašnjava klima većeg dijela Bliskog istoka koja bi mogla uzrokovati probleme s pouzdanošću.
Sve u svemu, Otomansko carstvo između 15. i 18. stoljeća ocijenjeno je kao vojni proizvođač koji kopira postojeće tehnologije, ali ne obuhvata osnovni proces inovacija ili prilagođavanja. Druga istraživanja, međutim, komplikuju to gledište. Kineski vojni priručnik objavljen 1644. upoređivao je otomansko i evropsko vatreno oružje na sljedeći način:
Činjenica da su otomansko vatreno oružje kineski pisci iz 17. stoljeća smatrali superiornijim od evropskog vatrenog oružja pokazuje da je Otomansko carstvo bilo barem drugi proizvođač mušketa u ovom periodu. Međutim, neki tvrde da su "evropsko" vatreno oružje koje je kineski istraživač testirao zapravo japanske arkebuze zasnovane na pedeset godina starim portugalskim modelima. Dizajn otomanske šibice se bitno razlikuje od evropskog tipa i zauzvrat je uticao na šibice proizvedene u Safavidskoj Perziji i Mogalskoj Indiji.
Vijetnam
Zapadne šibičaste arkebuze uvezene su u Vijetnam tokom ranog 16. stoljeća. Bijesni i dugotrajni ratovi između dinastija Le i Mac, a kasnije i klanova Trinh i Nguyen, izazvali su trku u naoružanju između suprotstavljenih frakcija. Streljaštvo i gađanje brzo su se proširili širom zemlje i ubrzo su vijetnamski musketari postali poznati u Aziji kao majstori vatrenog oružja.
Ivan Musić
mini|Ivan Musić (oko 1875). Nosi uniformu, sablju i pištolj, koji je dobio na poklon od crnogorskog princa Nikole. Ivan Musić (24. decembar 1848, Šiljevište, Klobuk kod Ljubuškog – Beograd, 1888) bio je katolički svećenik iz franjevačkog reda i vođa hercegovačkog ustanka protiv osmanske vlasti (1875–1878).
Biografija
Rođen je na Badnji dan u porodici Stipana i Ive Musić (djevojačko Kraljević). Otac Stipan bavio se poljoprivredom.
Dana 27. decembra krstio ga je stric po majci, kasnije biskup Mostarsko-duvanjske biskupije, fra Anđeo Kraljević. Kao franjevački novak školovao se u franjevačkoj gimnaziji u Širokom Brijegu. Ubrzo je stupio u franjevačku provinciju, Bosnu Srebrenu, te položio svečane redovničke zavjete uzevši 31. januara 1863. redovničko ime Šimun. Tokom afere 1869. godine morao je pobjeći iz zemlje. Nakon intervencije francuskog konzula Moreaua i dogovora s Osman-pašom, on i njegov kolega, student Petar Božić, koji su bili uključeni u zavjeru, dobili su stipendiju za studij medicine u Istanbulu. U Istanbulu se nije dugo zadržao, te je studij teologije nastavio u Mađarskoj, u gradu Ostrogonu. Po završetku studija, započinje pastoralnu služnu 1873. godine u Ravnom, u istočnoj Hercegovini, kao dijecezanski svećenik. Tamo je uspio mobilizirati stanovništvo i pomoći u vojnoj organizaciji istog.
Kada je 1875. saznao za oružani ustanak u Nevesinju, samostalno je započeo organizovanje jedinica. U nekoliko dana okupio je grupu boraca iz katoličkog stanovništva svoje župe pod svojim zapovjedništvom. Ponekad su mu se pridruživali i pobunjeni katolici iz drugih područja. Musić je imao važnu ulogu tokom ustanka kroz operacije na liniji Klobuk - Bileća - Gacko - Foča. Musić i njegovi ljudi istakli su se i na području Stoca. Ugovori koje je potpisao nose potpis don Ivan Musić, Vojvoda donje Hercegovine.
Nakon invazije austrougarskih trupa, Musić je vremenom počeo gubiti ugled. Od njega su tražili da se vrati svećeničkoj službi, što je odbio preselivši se u Crnu Goru. Iz Podgorice se ubrzo seli u Beograd, gdje je radio kao tumač i policijski komesar, te kao radnik u pošti. Od bolesti je umro u 40. godini.
Po Musiću su nazvane ulice u Mostaru i Ljubuškom, te trg u Ravnom. Općina Stolac postavila je bistu Musića u centru grada 1998. povodom 120. godišnjice ustanka protiv osmanske vlasti. Spomenik je u par navrata bio meta vandalizma.
U Ljubuškom postoji udruga koja nosi naziv Vojvoda don Ivan Musić.
Porodica
Musić se oženio Cvijom Vukasović, iz Stoca. Njihova starija kćerka umrla je u djetinjstvu. Mlađa kći Delfa rođena je 6. marta 1881. godine u Podgorici. Kasnije se udala za srpskog diplomata i književnika Ivana Ivanića (1867–1935). Delfa Ivanić bila je srpska autorica i prevoditeljica. Umrla je 14. augusta 1972. u Beogradu.
Bakići (Vlasenica)
Mjesna zajednica
Naselje Bakići su i sjedište istoimene mjesne zajednice koja obuhvata naseljena mjesta: Tabana, Bakići, Vijenac, Brda, Prodanovići, Đokići, Slijepčevići i Drušče.
Opatovac (Lovas)
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Opatovac je imao 345 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Opatovac je imalo 550 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Gornje Mladice
Gornje Mladice su naseljeno mjesto u općini Istočna Ilidža, Bosna i Hercegovina.
Popis stanovništva u Srbiji 2011 (Stari Grad, Beograd)
Po popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. u Srbiji, koji je proveden od 1. do 15. oktobra 2011, u beogradskoj gradskoj općini Stari grad živjelo je ukupno 48450 stanovnika, što predstavlja 0,67% od ukupnog broja stanovnika Srbije, odnosno 2,92% od od ukupnog broja stanovnika Beogradskog okruga. Popis stanovništva provoden je na temelju Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova u 2011. Godini ("Službeni glasnik RS", br. 104/09 i 24/11).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u beogradskoj gradskoj općini Stari grad bilo je 21.612 (44,61%) muškaraca i 26.838 (55,39%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 805:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 45,4 godina, muškaraca 43,2 godina, a žena 47,2 godina. Udio osoba starijih od 18 godina je 87,2% (42.254), kod muškaraca 85,4% (18.464), a kod žena 88,6% (23.790).
IC 3076
IC 3076 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Djevica. Prvo otkriće je napravio Friedrich Carl Arnold Schwassmann 10. februara 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Selnica ob Dravi
Selnica ob Dravi je naseljeno mjesto i općina u Sloveniji, u Podravskoj regiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ruše.
Općina Selnica ob Dravi
Napomena: Nastala iz stare općine Ruše.
Selnica ob Dravi (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1971. nastalo spajanjem izdvojenih dijelova iz naselja: Janževa Gora, Spodnja Selnica i Zgornja Selnica.''
Lennon–McCartney
link=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c7/Lennon-McCartney.JPG/330px-Lennon-McCartney.JPG|desno|mini| [[John Lennon (lijevo) i Paul McCartney 1964]] Lennon–McCartney je bilo partnerstvo u pisanju pjesama između engleskih muzičara Johna Lennona (1940–1980) i Paula McCartneyja (rođenog 1942) iz Beatlesa. To je najpoznatija i najuspješnija muzička saradnja ikada po prodatim pločama, a Beatlesi su prodali preko 600 miliona ploča širom svijeta od 2004. Između 5. oktobra 1962. i 8. maja 1970, pod njihovim partnerstvom objavljeno je približno 180 zajedničkih pjesama, od kojih su ogromnu većinu snimili Beatlesi, čineći najveći dio njihovog kataloga.
Za razliku od mnogih partnerstava u pisanju pjesama koja se sastoje od zasebnog pisca i kompozitora, kao što su George i Ira Gershwin, Richard Rodgers i Oscar Hammerstein, ili Elton John i Bernie Taupin, i Lennon i McCartney pisali su tekstove i muziku. Ponekad, posebno u ranoj fazi, oni bi intenzivno sarađivali prilikom pisanja pjesama, radeći "oči u oči" kako je to Lennon izrazio. Tokom druge polovine njihovog partnerstva, postalo je uobičajeno da bilo ko od njih sam napiše većinu pjesme uz minimalan doprinos onog drugog, a ponekad uopće ne. Prema sporazumu koji je sklopljen prije nego što su Beatlesi postali poznati, Lennon i McCartney su podjednako zaslužni za pjesme koje je jedan od njih napisao dok je trajalo njihovo partnerstvo.
Lennon–McCartneyjeve kompozicije bile su predmet brojnih obrada. Prema Guinnessovoj knjizi rekorda, "Yesterday" je snimilo više muzičara nego bilo koju drugu pjesmu.
Sankt Peter am Ottersbach
Položaj općine Sankt Peter am Ottersbach u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Südoststeiermark |180px|desno|mini]]
Sankt Peter am Ottersbach je tržišna općina u okrugu Südoststeiermark u austrijskoj saveznoj pokrajini Štajerskoj. Broj stanovnika općine je   Općina pripada sudskom okrugu Feldbach.
Podjela
Općina se dijeli na nekoliko naselja i katastarskih općina:
Tenetiše (Kranj)
mini|280px|Tenetiše, krajolik Tenetiše su naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Kranj, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Kranj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Tenetiše su imale 397 stanovnika.
Napomena: ''U 1952. nastalo spajanjem naselja Spodnje Tenetiše i Zgornje Tenetiše koja su ukinuta. U 2016. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Letenice i Tenetiše.''
Visoko (Hrvatska)
Visoko je naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Varaždinskoj županiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Novi Marof.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Visoko je imala 1.518 stanovnika, od čega u samom Visokom 493.
Općina Visoko
Napomena: ''Nastala iz stare općine Novi Marof. Od 1857. do 1981. sadrži dio podataka za grad Novi Marof.''
Visoko (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1991. smanjeno izdvajanjem dijela naselja u novo naselje Paka (grad Novi Marof), za koje sadrži podatke od 1857. do 1981.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Visoko je imalo 597 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Rotherham United FC
Rotherham United Football Club je profesionalni nogometni klub iz Rotherhama, grofovija South Yorkshire, Engleska. Trenutno nastupa u League One, treećem rangu engleskog nogometa.
Historija
1870. godine je osnovan klub Thornhill Football Club. 1905. godine mijenja ime u Rotherham County. 1925. godine spajanjem klubova Rotherham County i Rotherham Town nastaje Rotherham United. Dan nakon osnivanja postaje član Football League. 1928. godine crvena i bijela su izabrane za službene boje kluba. Klub je dva puta osvajao treći rang engleskog nogometa. Domaće utakmice igra na stadionu New York.
Kasindo (Istočna Ilidža)
Kasindo je naseljeno mjesto u općini Istočna Ilidža, Bosna i Hercegovina.
Fritz Leonhardt
thumb|"Švedski most", u pozadini osvijetljena Urania u [[Beču]] Fritz Leonhardt (rođen 11. jula 1909. u Stuttgartu; umro 30. decembra 1999) bio je jedan od najutjecajnijih njemačkih građevinskih inženjera 20. vijeka.
Biografija
Nakon mature 1927. u Realnoj gimnaziji Dillmann (danas gimnazija Dillmann) studirao je građevinarstvo na Tehničkoj višoj školi u Stuttgartu i na Univerzitetu Purdue u West Lafayette (Indiana), SAD.
Od 1934. do 1938. bio je inženjer na gradnji mostova pri firmi Reichsautobahn-Gesellschaft. Već u to doba radio je zajedno sa Paulom Bonatzom.
Godine 1939. osnovao je inženjerski biro, koji i danas postoji pod nazivom Leonhardt, Andrä & Partner.
Postao je poznat po gradnji brojnih mostova, zgrada, televizijskih tornjeva i drugih građevina od čelika i prednapregnutog betona. Štutgartski televizijski toranj koji je on napravio bio je prvi takav toranj od armiranog betona. Zajedno sa Wolfhardtom Andrä, Leonhardt je 1953. osnovao inženjerski bio "Leonhardt, Andrä und Partner" (LAP). Od 1957. do 1974. Leonhardt je bio profesor za velike građevine na Tehničkoj višoj školi Stuttgart, a od 1967. do 1969. također i rektor te škole. Godine 1975. dobio je od zlatnu medalju od londonske Institucije strukturnih inženjera (IStructE, Institution of Structural Engineers).
Fritz Leonhardt dobitnik je brojnih nagrada i priznanja, između ostalih Velikog križa za zasluge i šest počasnih doktorskih titula. Jedna realna škola u štutgartskom naselju Degerloch je 1998. nazvana po njemu. Njegov grob nalazi se na groblju Waldfriedhof Stuttgart.
Građevine
thumb|[[Fernsehturm Stuttgart (Televizijski toranj u Stuttgartu)]]
Sankt Stefan im Rosental
Položaj općine Sankt Stefan im Rosental u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Südoststeiermark |180px|desno|mini]]
Podjela
Općina se dijeli na nekoliko naselja i katastarskih općina:
Svetvinčenat
mini|260px|Svetvinčenat, rimokatolička crkva Svetvinčenat (ital. Sanvincenti) je naseljeno mjesto i općina u Hrvatskoj, u Istarskoj županiji.
Magistralni put M19
Magistralna cesta M19 je magistralna cesta u Bosni i Hercegovini koji povezuje granični prijelaz GP Šepak sa Srbijom i Sarajevo, preko Zvornika, Vlasenice, Han Pijeska Sokoca i Pala. Cesta je duga 150 km i u Šepku se nadovezuje na srpsku Magistralnu cestu M19, a u Sarajevu na Magistralnu cestu M5 i Magistralnu cestu M18.
Svetvinčenat
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Pula.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Svetvinčenat je imala 2.202 stanovnika, od čega u samom Svetvinčentu 267.
Općina Svetvinčenat
Napomena: ''Nastala iz stare općine Pula. U 1857., 1869., 1921. i 1931. sadrži dio podataka grada Vodnjana.''
Svetvinčenat (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1857., 1869. i 1931. dio podataka sadržan je u naselju Bokordići, a 1921. u naselju Pusti.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Svetvinčenat je imalo 301 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
C11orf52
C11orf52 je neokarakterizirani protein kpji je kod  Homo sapiens kodiran genom C11orf52.
Gen
C11orf52 nalazi se na hromosomu 11, sekvenca at 11q23.1, od 111,908,620 bp do   112,064.278 bp. C11orf52 obuhvata 155.658 parova baza i orijentiran je na pozitivnom lancu. Ima molekulsku težinu 14 kDa i protein kodirajući gen od 7,995 bp koji sadrži četiri egzon. Kodirajuća regija sastoji se od 1.168 bp.
U njegovom susjedstvu na hromosomu 11 su geni HSPB2, CRYAB, OLAT i PPIHP1.
Ekspresija
C11orf52 je visoko eksprimiran u štitnjači, talamusu, hipofizi, posteljici i prostati, bubrezima, srcu i skeletnim mišićima. Međutim, u ćelijama raka dojke s alfa-utišanim receptorom estrogena MCF-7, zražen je na izuzetno niskom nivou u odnosu na kontrolna tkiva.
Transkript
Postoji samo jedna varijanta C11orf52 RNK. iRNK sekvenca duga je 1.140 parova baza. Postoji uzvodni stop kodon koji se nalazi na nukleotidima 65 - 67. Aminokiselina 23. varira između treonina i arginina.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 123 aminokiseline, a  molekulska težina   13.921  Da.
Protein
Lanac od 123 aminokiseline je domen nepoznate funkcije. Ima molekulsku težinu od 13,9 kDal i predviđena izoelektrična tačka je od 9,74. C11orf52 je predviđeno da cilja na jedro. Ne postoje izoforme proteina kodirane C11orf52-om.
Struktura
Regija LYS19-22 je vanjski domen proteinske strukture.
Ortolozi
Postoji samo jedan član porodice gena C11orf52 i ne može se pronaći spoj izoforme koji seže do Geospiza fortis – najudaljenije u odnosu na C11orf52 sekvencu Homo sapiens. Do duplikacije gena došlo je prije otprilike 324,5 miliona godina kod gmizavaca i ptica. Ne postoje paralozi za ljudski gen C11orf52.
Klinički značaj
C11orf52 također može imati ulogu u raku pluća. C11orf52 se eksprimira u plućima i povezan je s povećanom fosforilacijom u ćelijskim tumorima raka pluća. Postoje dokazi da postoje mehanizmi fosforilacije koji pojačavaju proteine i puteve koji su trebali inhibirati fosforilaciju, kako bi se spriječila ekstremna proliferacija. C11orf52 je jedan gen u kojem se fosforilacija značajno razlikuje između ćelija raka i normalnog tkiva.
Krupac (Istočna Ilidža)
Krupac je naseljeno mjesto u općini Istočna Ilidža, Bosna i Hercegovina.
Spisak gradova u Belgiji
Spisak gradova u Belgiji, sa nekim osnovnim podacima, dat je u nastavku.
Radničko naselje Majdan
Radničko naselje Majdan nalazi se u Varešu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 6. do 8. novembra 2013, donijela je odluku da se naselje proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. . Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo.Nacionalni spomenik čini sedam stambenih objekata sa pripadajućim zelenim površinama.
Historija
Tokom zadnjeg rata u BiH (1992.–1995.) naselje Vareš Majdan je u znatnoj mjeri oštećeno. Nakon 1995. godine, stanovnici Vareš Majdana su se vratili i popravili oštećene stambene jedinice. Danas je naselje većim dijelom u funkciji.
Opis
Radničko naselje smješteno je na padini i sastoji se iz:
Osnovnu jedinicu naselja predstavlja stambena zgrada za 6 porodica, takozvane šestorke, sa zasebnim pomoćnim objektom (koji služi kao šupa ili kokošinjac) i pristupnim ozelenjenim platoom. Izvedene su u 3 varijante koje se razlikuju po tlocrtnim veličinama, a spratnost je uvijek P+1. Ulazi u prizemne stanove su natkriveni spratnim prepustima, a stanovima na spratu se pristupa vanjskim stepeništem širine 130 cm koji vode do spratne lođe.
Koncept oblikovanja i materijalizacije, predstavlja sintezu savremenog izraza i tradicije. Spratna lođa sa stepeništem je izvedena po uzoru na divanhane, a prepusti sprata po uzoru na doksate. Kružni otvori na fasadama su inspirirani drvenim mušabakom. Umjesto od drveta, zgrade su izvedene od armiranog betona. Stepenište sa ogradom i lođe su izvedene od metala ili drveta. Krovovi su izvedeni kao četverovodni sa naglašenim strehama.
Konferencije u Drugom svjetskom ratu
Ovo je spisak savezničkih konferencija u Drugom svjetskom ratu.
Majstorov palac
"Majstorov palac" jedna je od 56 kratkih priča o Sherlocku Holmesu Arthura Conana Doylea. Deveta je po redu od 12 priča iz zbirke Avanture Sherlocka Holmesa. Prvi put je objavljena u martu 1892. u časopisu Strand.
Radnja
Na početku priče dr. Watson napominje da je ovo jedan od svega dva slučaja za koji je on lično skrenuo pažnju Sherlocku Holmesu; drugi je bio o "ludilu pukovnika Warburtona".
Priča počinje kad mladi londonski inženjer hidraulike, Victor Hatherley, dolazi dr. Watsonu da bi mu previo ranu koju je zadobio kad mu je odsječen palac. Dok mu Watson previja ranu, Hatherley mu govori o neobičnim događajima prethodne noći koji su zapravo doveli do toga da je izgubio palac. Nakon što Watson preporuči Holmesu ovaj slučaj, Hatherley mu prepričava priču.
Hatherleya je u uredu posjetio čovjek koji se predstavio kao pukovnik Lysander Stark. Čovjek mu je ponudio novac da pregleda hidrauličnu presu na jednom seoskom imanju. Stark je od Hatherleya zatražio da sve o poslu drži u tajnosti, ponudivši mu 50 gvineja (ovo je bila ogromna suma novca u to vrijeme; danas vrijedi više od 4.000 £ ). Hatherleyu se činilo da je, uprkos svojim nedostacima, bio primoran prihvatiti ovaj posao jer je tek otvorio novi ured i imao je jako malo posla.
Stigavši na peron u kasne noćne sate, Hatherleya je dočekao pukovnik Stark. Dugo su se vozili u kočiji sa zamagljenim staklima prema kući u kojoj se nalazila mašina koju je trebao pregledati. (Manji detalj koji valja spomenuti jest da je kuća zapravo bila jako blizu perona; Holmes je shvatio da je kočija išla "šest [milja] naprijed i šest nazad" kako Hatherley ne bi znao gdje se kuća tačno nalazi.) Pošto je Hatherley i dalje bio opčinjen s onih 50 gvineja, nije se uplašio kad ga je žena kod kuće upozorila da bježi. Donesena mu je presa i daje prijedloge šta treba popraviti. Tada odlučuje detaljnije pregledati presu. Kad otkrije da je presa prekrivena "neobičnim metalnim talogom", potvrđuje svoje sumnje da se presa zapravo ne koristi u običajene svrhe. Kad Starka suoči s ovom spoznajom, on ga pokuša ubiti. Jedva uspijeva izbjeći smrt kad Stark uključi mašinu i, uz ženinu pomoć, uspijeva pobjeći. Sa svirepim Starkom za petama, Hatherley biva primoran skočiti s prozora na drugom spratu, ali mu pritom Stark odsijeca palac mesarskim nožem. Hatherley preživljava pad s drugog sprata, ali se onesvijesti u grmu ruža ispred kuće, te dolazi svijesti nekoliko sati kasnije pokraj živice blizu perona.
Holmes tad povezuje sve činjenice i zaključuje da su Stark i njegovi pomoćnici krivotvoritelji novca, ali oni, Watson i policija prekasno stižu na lokaciju: kuća je već izgorjela, a kriminalci su pobjegli. Ironično, presu je uništila Hatherleyeva lampa, od koje su se mašina, pa zatim i sama kuća zapalili, mada su kriminalci uspjeli pobjeći s nekoliko "glomaznih kutija", vjerovatno punih krivotvorenog novca.
Ovo je jedan od nekoliko slučajeva u kojima Holmes ne uspijeva uhvatiti kriminalce. (Drugi slučajevi jesu "Pet narančinih sjemenki", "Prevodilac sa grčkog" i "Baskervilski pas", mada u njima kriminalci dočekaju pravdu djelovanjem prirode.)
Drugi mediji
Priča je adaptirana za epizodu TV-serije Sherlock Holmes iz 1954, u kojoj su glavne uloge tumačili Ronald Howard (Holmes) i Howard Marion Crawford (Watson). Epizoda se zvala "Majstorova cipela", te je priča promijenjena tako da inženjer umjesto palca izgubi cipelu, a Starka i njegove pomoćnike, uz Holmesovu pomoć, uspije uhapsiti Lestrade.
Priča je adaptirana i za dio sovjetskog serijala Avanture Sherlocka Holmesa i dr. Watsona pod naslovom 20. vijek dolazi. Tu se pojavljuje kriminalac Eduardo Lucas iz priče "Druga mrlja", a banda se bavi ekonomskim kolapsom Njemačkog carstva. Nakon što čuje detalje, Holmesov brat, Mycroft Holmes, naređuje da se izjednači šteta krivotvorenjem istog iznosa njemačkog novca.
Strobil
Listovi koji nose sporangije nazivaju se sporofili, dok se stabljike koje nose sporangije nazivaju ''sporangiofore
Daganj
Daganj je nenaseljeno mjesto u općini Kalinovik, Bosna i Hercegovina.
Strobil
Lycophyta
Strobile imaju i neke vrste oba sadašnja razreda Lycopodiophyta (Lycopodiopsida i Isoetopsida) proizvode strobili. U svim slučajevima, bočni organi strobila su mikrofili, koji nose sporangije. Kod ostalih likofita obični listići listova mogu djelovati kao sporofili, a nemaju organizirane strobile.
Sphenophyta
Jednostavne vrste postojećeg rod Equisetum, Equisetophyta,  imaju strobile u kojima su bočni organi sporangiofora. Dokazi o razvoju i poređenje sa fosilnim pripadnicima grupe pokazuju da su sporangiofore smanjena stabljika, a ne listovi. Sporangije su vršne.
Sjemenjače
Uz izuzetak cvjetnica, sjemenjače, u različitim strukturama, imaju ovule i polen. Strobili koji nose mikrosporangije nazivaju se „mikrosporangijatni strobili“ ili „polenski češeri“, a oni koji nose ovule su „megasporangijatni strobili“ ili „sjemenski češeri“ (ili „ovulatni češćeri“).
Cikade
Cycadophyta su obično dvodomne (sjemenski strobili i polenski strobili su na zasebnim biljkama). Bočni organi sjemenskih strobila su megasporofili (modificirani listovi) koji nose dvije do nekoliko rubnih ovula. Polenski strobili sastoje se od mikrosporofila, od kojih svaki može imati na desetine ili stotine abaksijalnih (odmaknutih ods osi) mikrosporangija.
Ginkgo
Jedini živi član Ginkgophyta, Ginkgo biloba ima polenske strobile, ali ovule se obično nalaze u paru na kraju stabljike, a ne u strobilu. Međutim, kada u G. biloba ima više od dvije ovule ili kada se ispituju fosilni taksoni sa velikim brojem ovula, jasno je da su uparene ovule u postojećih vrsta vrlo smanjeni strobili.
Četinari
Polenski strobili Pinophyta slični su onima kod cikadama (iako mnogo manji) i ginkgoima, po tome što su sastavljeni od mikrosporofila s mikrosporangijama na aksiksalnoj površini. Sjemenski češeri mnogih četinjara su složeni strobili. Središnja stabljika ima brakteje, a u osovini svake nalaze se „češerne ljuske“. Morfološki gledanp, ljuske su reducirana stabljika. Na aksiksalnoj površini češerne površine, stvaraju se ovule.
Cvjetnice
Cvijet cvjetnica ponekad se naziva i dvospolnim strobilom. Prašnici uključuju mikrosporangije u prašnicama, a ovule (u karpelama) sadrže megasporangije. Magnolija ima naročito strobiloidni cvijet sa svim dielovima raspoređenim u spiralu, a ne kao jasne vrtloge. Brojne biljke u cvatu imaju cvasti koje nalikuju strobilima, ali su zapravo složenije građe od strobila.
Evolucija strobila
Vjerovatno je da su strobili evoluirali neovisno u većini, ako ne i u svim ovim skupinama. Ta evolucijska konvergencija nije neobične, jer je oblik strobila jedan od najkompaktnijih koji se može postići uređenjem bočnih organa oko cilindrične osi, a konsolidacija reproduktivnih dijelova u strobilu može optimizirati sporu disperziju i raspodjelu hranjivih sastojaka.
Günther Beck von Mannagetta und Lerchenau
Günther Ritter Beck von Mannagetta und Lerchenau (25. august 1856. u Pressburgu, sadašnjoj Bratislavi – 23. juni 1931. u Pragu)  bio je istaknuti austrijski botaničar, autor prvog i dosad najobuhvatnijeg popisa flore Bosne i Hercegovine i Sandžaka.
Život
Rođen je 25. augusta 1856 u Bratislavi, Čehoslovačkoj republici, kao sin njemačkih rimokatoličkih roditelja, oca državnog odvjetnika. Gimnaziju je pohađao u Brnu i Grazu, a maturirao je 1874. u Beču. Tu je odmah nastavio i prirodnjačke studije, osobito botaničke. Već u šestom semestru uradio je doktorsku disertaciju, a 22. februara 1878. bio je promoviran na čast doktora filozofije. Odmah po položenom doktoratu, u martu 1878. postavljen za volontera u botaničkom dvorskom kabinetu u Beču, a već u novembru iste godine je imenovan za asistenta. Od 1885—1899. bio je načelnik i kustos botaničkog odjeljenje dvorskog muzeja u Beču. Njegovo djelovanje kao kustosa bilo je takvo, da je u nekoliko navrata dobio priznanje i sa najvišeg mjesta. Već od maja 1884., kao privatni docent na bečkom univerzitetu, drži predavanja, koja su svojom kvalitetom, metodom i programom privukla pažnju ne samo njegovih slušatelja, nego i priznatih naučnih krugova. U 1895. izabran je za vanrednog profesora za sistematsku botaniku na bečkom univerzitetu, a 1899. za redovnog profesora na njemačkom univerzitetu u Pragu, gdje je ostao do 1921, kada je umirovljen.
O njegovom uticaju na razvoj nauke u Bosni i Hercegovini, svjedoči izvod iz komemoracijskog članka u Glasniku Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine, 1931:
Naučni opus
naučno djelovanje Günthera Becka von Mannagette je veoma opsežno i plodno; do 1927. napisao i objavio je oko 230 naučnih radova. Na putovanjima (1885 –1889 ) kroz bh. krajeve prikupio je građu za djela "Flora južne Bosne", koje je ostalo nedovršeno, te "Flora Bosne, Hercegovine i oblasti Novoga Pazara", koje je na latinskom jeziku počela da izdaje Srpska kraljevska akademija u Beogradu, ali ga je smrt spriječila da tu djelo dovrši i u cijelosti objavi. Neke bilješke toga dijela ostale su u botaničkom odjeljenju sarajevskog muzeja, a kustos Karlo Maly obradio je i preostali dio, kako bi ga Srpska Kraljevska Akademija u Beogradu mogla objaviti. Kao redovni profesor njemačkog sveučilišta u Pragu objavio je djelo Kegelalionsvcrhiillnisse der Ilyrischen Lander u kojem se, pored ostalih krajeva,  obrađeno i područje Bosne i Hercegovine, te je nedvojbeno važna podloga za sva daljnja proučavanja flore i vegetacije ovih krajeva.
Glavna naučna interesovanja Günthera Beck von Mannagette bili su biogeografija biljaka i flora Alpa i Balkana. Beck je u svojoj monografiji iz 1895. godine revidirao i rod  Nepenthes''.
Trebinjsko-mrkanska biskupija
Trebinjsko-mrkanska biskupija je rimokatolička biskupija u okviru Vrhbosanske metropolije. Sjedište joj je u Trebinju. Obuhvata prostore jugoistočne Bosne i Hercegovine, od rijeke Neretve na zapadu, crnogorske granice na istoku i hrvatske granice na jugu. Na čelu joj je biskup Ratko Perić, kao apostolski upravitelj.
Historija
Trebinjska (Trebinjsko-mrkanjska) biskupija prvi put se spominje 1022. godine u buli pape Benedikta VIII. Krajem XII. stoljeća oblast Travunija ulazi u sastav srednjovjekovne srpske države. Pod pritiskom Nemanjića, biskup Silvije, 1253. godine, bježi u Dubrovnik. Od dubrovačke vlade trebinjski biskupi dobivaju otok Mrkan za svoju rezidenciju. Po tom ostrvu počinju se nazivati mrkanskim biskupima, a od 1436. godine taj naziv se nalazi i u papinim bulama. Naziv Trebinjsko-mrkanska biskupija se sačuvao do danas. Za vrijeme kralja Tvrtka I područje biskupije ulazi u sastav Bosne. Poslije pada Hercegovine pod osmansku vlast 1482. godine biskupi i dalje imaju sjedište na dubrovačkom području.
Nakon uspostave austrougarske vlasti u Bosni i Hercegovini, uređena je i Katoličanstvo u Bosni i Hercegovinikatolička crkvena organizacija. Papa Leon XIII. utemeljuje Vrhbosansku mitroploliju, koju sačinjavaju Vrhbosanska nadbiskupija sa sjedištem u Sarajevu, Mostarsko-duvanjska biskupija sa sjedištem u Mostaru i Banjalučka biskupija sa sjedištem u Banjoj Luci. Sv. Stolica daje 1890. godine Trebinjsku biskupiju na upravljanje mostarskom biskupu. Ovakvo stanje u pogledu katoličke crkvene administracije u Bosni i Hercegovini traje do danas.
Straden
Položaj općine Straden u [[Spisak okruga i statutarnih gradova u Austriji|okrugu Südoststeiermark |180px|desno|mini]]
Straden je tržišna općina u okrugu Südoststeiermark u austrijskoj saveznoj pokrajini Štajerskoj. Broj stanovnika općine je   Općina pripada sudskom okrugu Feldbach.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Biograd na Moru)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Grad Biograd na Moru je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 35,5 km2 imao 5.569 stanovnika, što predstavlja 3,28% od ukupnog broja stanovnika Zadarske županije, odnosno 0,13% od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Biogradu na Moru je 157 stanovnika/km2.
Crkva svetog Nikole u Prahuljama kod Nina
mini||Crkva [[Sveti Nikola|svetog Nikole u Prahuljama iz 11. stoljeća]] mini|Fotografija crkve bez kruništa Crkva svetog Nikole jest predromanička crkva izgrađena krajem 11. stoljeća. Nalazi se na polju Prahulje između Nina i Zatona.
Sazidana je malim uslojenim kamenjem na zemljanom humku koji se uzdiže iznad polja. Tlocrt je čisti trolist, svodovi oblikuju četverolist a pravougaoni ulazni krak je presvođen kalotom. Dugačka je 5,90m, široka 5,70m, visoka 6m (unutrašnje mjere), dok su zidovi debljine 50cm.
U crkvi se od davnina održava misa na dan svetog Nikole (6. decembar) za zaštitu pomoraca i putnika, a u novije vrijeme održava se misa na spomendan svetog Marka s blagoslovom polja.
Ova crkva je jedini sačuvani primjerak ranoromaničke arhitekture takvog oblika u Dalmaciji, a datira se u kraj 11. ili početak 12. stoljeća.
Trstenik (Kranj)
mini|280px|Trstenik, panorama i rimokatolička crkva "Sv. Martin" Trstenik je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Kranj, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Kranj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Trstenik je imao 375 stanovnika.
Napomena: ''U 2016. izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Povlje, Trstenik i Zalog.''
Trata pri Velesovem
mini|280px|Trata pri Velesovem, rimokatolička crkva "Sv. Marjeta" Trata pri Velesovem je naseljeno mjesto u sastavu općine Cerklje na Gorenjskem, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Kranj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Trata pri Velesovem je imala 122 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Trata.''
UEFA Kup pobjednika kupova 1988/1989.
UEFA Kup pobjednika kupova 1988/1989. je bilo 29. izdanje klupskog nogometnog takmičenja kojeg je organizirala UEFA.
Takmičenje u 29. izdanju UEFA Kupa pobjednika kupova igrano je od 10. augusta 1988. do 10. maja 1989. godine. Barcelona je u finalu rezultatom 2–0 bila uspješnija od Sampdorije te osvojila treći put UEFA Kup pobjednika kupova u historiji. Golove u finalu postigli su Julio Salinas u 4. i Luis López Rekarte u 79. minuti utakmice. Finalna utakmica odigrana je na stadionu Wankdorf u Bernu. Glavni sudija finalne utakmice bio je George Courtney. Najbolji strijelac sa sedam postignutih golova u cjelokupnoj sezoni bio je nogometaš CFKA Sofije Hristo Stoičkov.
Sarajevo Dio-Ilidža
Sarajevo Dio-Ilidža je naseljeno mjesto u općini Istočna Ilidža, Bosna i Hercegovina.
Magistralni put M19.2
Magistralna cesta M19.2 je magistralna cesta u Bosni i Hercegovini koji povezuje Kladanj i Vlasenicu. Cesta je duga 30 km i u Kladnju se nadovezuje na Magistralnu cestu M18, a u Vlasenici na Magistralnu cestu M19.
Oznaka
Broj 19.2 magistralne ceste je broj iz nomenklature cesta Jugoslavije iz 1987. godine. Od 15. novembra 2014. godine, odlukom Vlade Federacije Bosne i Hercegovine, ova će se magistralna cesta podijeliti i preimenovati u magistralnu cestu M213. Dijelovi koji prolaze kroz Republiku Srpsku će se numerirati po drugim kriterijima.
Čanjevo
mini|280px|Čanjevo, arheološki ostaci starog utvrđenja Čanjevo je naseljeno mjesto u sastavu općine Visoko, Varaždinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Novi Marof.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Čanjevo je imalo 184 stanovnika.
Napomena: ''U 1991. smanjeno izdvajanjem dijela naselja u novo naselje Paka (grad Novi Marof), za koje sadrži podatke od 1857. do 1981.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Čanjevo je imalo 276 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
IC 3077
IC 3077 (također poznat kao MCG 3-31-85, PGC 39256 i UGC 7285) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 65 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,90 (17 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (13 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Royal Harwood Frost 7. maja 1904. godine.