cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ratovi dviju ruža
Edvard IV
Edvard i grof od Warwicka su krenuli na sjever, predvodeći vojsku i kod Towtona se susreli sa jednako velikom lancasterskom vojskom sa kraljicom Margaretom na čelu. Bitka kod Towtona bila je do tada najveća bitka Ratova dviju ruža. Procjenjuje se da je u bici učestvovalo između 40,000 i 80,000 ljudi, te da je u jednom danu, koliko je bitka trajala, poginulo preko 20,000 ljudi. U bici kod Towtona pobjedu su jedva izvojevali Edvard i njegova vojska. Vojska Lancastera bila je desetkovana, a većina njihovih vojskovođa je poginula. Henrik VI i njegova žena Margareta, koji su za vrijeme bitke bili u Yorku, sakrili su se na sjever. Većina lancasterskih plemića zaklela se na vjernost Edvardu IV. Nakon bitke Edvard je krenuo prema Yorku, gdje su još uvijek bile istaknute odsječene glave njegovog oca i mlađeg brata, koje je on zamijenio glavama omrznutih lancasterskih vođa.
Bijeg Henrika VI
Henrik i Margareta pobjegli su prema Škotskoj, gdje su ih primili na dvoru Jakova III, odakle su neuspješno pokušali napad na Carlislea kasnije iste godine.
Službena krunidba Edvarda IV održana je u junu 1461. Edvard IV je nakon toga vladao u relativnom miru slijedećih desetak godina.
Godine 1464. došlo je prvih ustanaka poraženih lancasterskih plemića. Da bi ih suzbio, Edvard IV je morao angažirati dosta vojske. Najjači sukobi odigrali su se u bitkama kod Hedgeley Moora 25. aprila i kod Hexhama 15. maja, u kojima su Edvardove snage izvojevale pobjede. Oba neuspješna ustanka bila su pod vodstvom Johna Nevillea (Džon Nevil), prvog markiza od Montagua, brata velikog Edvardovog saveznika, grofa od Warwicka. Godine 1465. na sjeveru, Edvard je uspio zarobiti svog prethodnika, Henrika VI. Zatvorio ga je u Tower i postupao sa njim prilično blago.
Razdoblje od 1467. do 1470. je bilo označeno zahlađenjem odnosa i političkim sukobom između Edvarda IV i njegovog mentora, dotadašnjeg velikog saveznika, moćnog Richarda Nevillea (Ričard Nevil), grofa od Warwicka. Postojalo je nekoliko uzroka ovoga sukob, a jedan je bio taj što se Edvard 1464. potajno i protivno grofovim savjetima da oženi pripadnicu francuske kraljevske porodice kako bi sklopio savezništvo sa Francuskom, oženio sa udovicom Elizabeth Woodville. Ovaj brak je Woodville učinio uticajnijim i poštovanijim od Warwica. Drugi faktori za ovaj sukob bili su Edvardovo poticanje savezništva sa Burgundijom a ne sa Francuskom, te nevoljkost Edvarda da omogući kćerima grofa od Warwicka udaju za Edvardovu braću Georgija i Rikarda. Nadalje, Edvardova opća popularnost je u to doba već polako iščezavala zbog uvođenja viših poreza i nabujale korupcije.
lijevo|mini|180px|Dvorac Middleham
Godine 1469. grof od Warwicka urotio se protiv Edvarda. Dobrog saveznika u tome našao je u Edvardovom ljubomornom bratu Georgiju. Oni su okupili vojsku pobunjenika, te porazili Edvarda u bici kod Edgecote Moora. Ovom prilikom je Edvard zarobljen i zatvoren u dvorcu Middleham u Yorkshireu. Grof od Warwicka je, prethodno ga zarobivši, zapovijedio pogubljenje kraljičina oca, Richarda Woodvilla, prvog grofa Riversa. Nakon toga prisilio je Edvarda da sazove parlament u Yorku, na kojem će Edvard biti proglašen nezakonitim kraljem, a krunu bi preuzeo Edvardov brat Georgije, vojvoda od Clarencea. Edvard IV je u međuvremenu uspio pozvati na lojalnost svoga brata Rikarda, vojvodu od Gloucestera, te veliku većinu plemića. Rikard je okupio značajnu vojsku, porazio grofa od Warwicka u bici kod Losecote Fielda 12. marta 1470. i na čelu vojske oslobodio Edvarda iz zatvoreništva.
Henrik VI - kratka restauracija
Grof od Warwicka i Edvardov brat Georgije, vojvoda od Clarencea, su proglašeni izdajnicima i bili prisiljeni pobjeći u Francusku. U međuvremenu je, 1470. godine, bivša kraljica Margareta vršila pritisak na francuskog kralja Luja XI da joj pomogne izvršiti invaziju na Englesku i vratiti svog supruga na tron.
Edvard IV nije bio vojno spreman za tako veliku invaziju, te je bio prisiljen pobjeći nakon što su ga izdali ključni saveznici i podržali grofa od Warwicka. Edvard IV i njegov brat Rikard pobjegli su u Holandiju, a nakon toga u Burgundiju. Plan kraljice Margarete i grofa od Warwicka bio je pred ostvarenjem. Henrik VI je kao osloboditelj prošao ulicama Londona i u septembru 1470. ponovno vraćen na prijestolje. Edvard IV i Rikard proglašeni su izdajnicima.
Edvarda IV - restauracija
lijevo|mini|180px|Bitka kod Tewkesburyja
Uspjeh grofa od Warwicka je bio kratkotrajan. Precijenivši svoje mogućnosti, predložio je francuskom kralju Luju XI zajednički napad na Burgundiju, u kojoj je bio Edvard IV. Međutim, Karlo Burgundski, koji je bio Edvardov domaćin u Burgundiji, iskrcao se sa Edvardom u Englesku, te u bici kod Barneta 14. aprila 1471. porazio grofa od Warwicka, a preostale je lancasterske snage porazio i potpuno raspršio u bici kod Tewkesburyja 4. maja 1471. U ovoj drugoj je je poginuo i Henrikov sin Edvard, lancasterski prijestolonasljednik. Edvard IV je naredio pogubljenje Henrika VI 21. maja 1471.
Rikard III
200px|desno|mini|180px|[[Rikard III Engleski|Rikard III]]
U trenutku Edvardove smrti, njegov sin i nasljednik, Edvard V je bio star samo 12 godina, pa je došlo do sukoba oko toga tko će upravljati zemljom kao regent mladog kralja. S jedne strane svoje pravo su naglašavali Woodvilli, porodica kraljice majke Elizabeth, a sa druge strane brat Rikard, brat Edvarda IV, koji je tvrdio da mu je pravo lorda protektora na samrti namijenio Edvard IV.
mini|lijevo|[[Edvard V Engleski|Edvard V i njegov brat Rikard zatvoreni u Tower of Londonu]]
Uz pomoć Williama Hastingsa (Vilijem) i Henrya Stafforda (Henri Staford), vojvode od Buckinghama, Rikard je oteo Woodvilleima kralja Edvarda V, te ga zatvorio u Tower of Londonu, gdje mu se nešto kasnije pridružio i mlađi brat, 9-godišnji Rikard. Uz pomoć Henryja Stafforda, vojvode od Buckinghama (koji je imao lični i porodični sukob sa Elizabethom Woodville), Rikard III je pred Parlamentom pokrenuo postupak kojim je želio dokazati da njegov bratić nema legitimitet potreban za naslijeđivanje engleske krune. 25. juna 1483. godine Parlament je proglasio sinove i kćeri Edvarda IV vanbračnom djecom. Kao razlog naveden je Edvardov navodni brak sa Eleanor Butler u trenutku vjenčanja sa Elizabeth Woodville, pa je tako brak sa Elizabeth bio nevaljan i djeca rođena u tom braku nezakonita. Kako su ostala Rikardova braća umrla prije Edvarda IV, Rikard je bio jedini zakoniti nasljednik krune. Zatvoreni kralj Edvard V i njegov brat Rikard (poznati kao Prinčevi iz kule) nisu viđeni nakon Rikardove krunidbe. Najvjerovatnije su ubijeni, za što se bez dokaza optuživalo Rikarda i vojvodu od Buckinghama. Njihov nestanak je ostao jedna od najvećih enigmi u engleskoj hisoriji.
Rikarda III su smatrali jednim od najboljih vojnih zapovjednika na strani Yorka, pa su ga zbog toga lakše prihvatili, nadajući se da će zbog svoje sposobnosti i energičnosti moći održati kuću York na vlasti, za razliku od 12-ogodišnjeg Edvarda V i regentskog vijeća koje bi vladalo umjesto njega.
Henrik VII
180px|mini|[[Henrik VII]] mini|127px|lijevo|Ruža Tudora
Lancasterci su, s druge strane, sve svoje nade polagali na Henrika Tudora, čiji je otac Edmund Tudor bio nezakoniti polubrat Henrika VI, a poticao je iz velške porodice Tudor iz Penmynydda. Edmund Tudor bio je u braku sa Margaret Beaufort, nasljednicom bočne linije klana Lancaster koja vuče porijeklo od Ivana od Genta.
Henrik Tudor, novi vođa kuće Lancaster, obratio se za pomoć Franji II, vojvodi od Bretanja|Bretanje, kako bi ugrozio Rikarda III. Franjo II mu je pomogao u prvom, neuspješnom pokušaju invazije na Englesku. U tome trenutku Henrik Tudor se obratio za pomoć Francuskoj, kako bi opskrbio svoje snage dodatnom vojskom i opremom za novi pokušaj invazije na Englesku u augustu 1485.
Henrik Tudor se iskrcao sa vojskom od 5,000 vojnika na englesko tlo 1485. Pojačan snagama odanim klanu Lancaster u samoj Engleskoj, 22. augusta 1485. u bici kod Boswortha teško je porazio i ubio na bojnom polju Rikarda III, kojeg su u ključnom trenutku izdali najvjerniji saveznici. Ovom bitkom poražena je kuća York.
Henrik Tudor, koji je posjedovao vrlo slabo pravo na engleski tron, silom vojne pobjede se proglasio kraljem Engleske pod imenom Henrik VII. Pokušao je ojačati svoj položaj oženivši 1486. Elizabetu od Yorka, kćerku Edvarda IV. Ovim potezom je pridobio na svoju stranu mnoge pripadnike klana York ili je barem otupio oštricu njihove borbenosti. Time je simbolično ponovno sjedinio dvije suparničke kraljevske kuće, stapajući Lancastersku ružu crvene boje i bijelu boju ruže Yorka u novu Tudorsku ružu crvene i bijele boje.
Mnogi historičari smatraju dolazak na vlast Henrika VII krajem Ratova dviju ruža, dok ostali dokazuju da su Ratovi dviju Ruža konačno završeni tek sa bitkom kod Stokea 1487. godine. U ovoj bici Henrik VII je porazio Lamberta Simnela, samozvanog pretendenta na englesko prijestolje koji je svoj zahtjev, zbog fizičke sličnosti, potkrijepljivao tvrdnjom da je on unuk grofa od Warwicka, pa u tom trenutku bio jedini kandidat kuće York za prijestolje. Plan pretendenta je bio raskrinkan od samog početka, jer je mladi grof bio živ i u Henrikovom zatvorenitvu. Nakon što je poražen, Simnela je Henrik VII pomilovao i poslao da radi u dvorskoj kuhinji. Još jedna manja pobuna imala je za zadatak ugroziti položaj Henrika VII. Potakao ju je Perkin Warbeck, koji se 1491. predstavljao kao Rikard, mlađi sina Edvarda V. Njega je 1499. godine Henrik zarobio i pogubio.
Posljedice
Kraj Ratova dviju ruža doveo je do konačnog i nepovratnog pada dinastije Plantagenet sa historijske scene, te do inauguracije nove dinastije Tudor koja će dinastički obilježiti naredni period engleske historije. Rat je imao katastrofalne posljedice za tada već opadajući uticaj Engleske u Francuskoj, jer su teritorijalni gubici doveli do toga da je u engleskoj vlasti ostao još samo grad Calais sa okolicom, isključivo zahvaljujući činjenici što su u njemu prebivali većinom Englezi.
Surovost i brojna stradanja u Ratovima dviju ruža ostavila su teške i traumatske posljedice u engleskom društvu. To je omogućilo Henriku VII da, djelujući mirotvorno, uguši nove pojave pobune i donese toliko željeni mir Engleskoj. Posljedice rata manje su se odrazile na stalež trgovaca i druge staleže koji su živjeli od svoga rada, budući da su se bitke odvijale uglavnom u manje naseljenim dijelovima zemlje.
Doba Ratova dviju ruža, čiji su rezultat bile velike žrtve među plemstvom, bilo je doba velikih društvenih promjena u feudalnoj Engleskoj. Ovo razdoblje je oslabilo uticaj Engleske na kontinentalni dio Evrope, slabilo je snagu i uticaj plemstva, te ojačalo druge društvene staleže. Također je nagovijestilo kraj srednjovjekovnog razdoblja u Engleskoj, te početak Novog vijeka i renesanse.
Fondacija Centar za javno pravo
Centar za javno pravo (CJP) (njem. Kompetenzzentrum für Öffentliches Recht) jeste fondacija koja je osnovana posredstvom Ministarstva vanjskih poslova Savezne Republike Njemačke. Ova organizacija je osnovana u okviru Pakta za stabilnost u Jugoistočnoj Evropi, kao mjesto javne rasprave o akutnim pravnim problemima koji prate ustavnopravnu konsolidaciju Bosne i Hercegovine i zemalja iz regiona, kao i njihovo približavanje evropskim integracijama.
Osnovni zadatak centra za javno pravo je uspostavljanje naučnih kriterija kao mjerila prema kojima se mora uobličavati javno pravo. U tom smislu se u okviru Centra, na nivou ekspertiza, analiziraju akutni javnopravni problemi. Na taj način se povezivaju naučni standardi i teorija sa politikom i privredom, kroz praksu koja se rukovodi priznatim teorijskim standardima u pronalaženju rješenja i otvoranju perspektivnih puteva za budućnost.
Centar za javno pravo daje tačne stručne odgovore na pitanja: organizacije državne vlasti i državne uprave, na pitanja sadržaja i primjene propisa Evropske Unije i međunarodnopravnih standarda, ustavotvornih pitanja i tumačenja ustavnog prava kao i na sve srodne probleme parlamentarnog prava, izbornog prava, upravnog prava i prava evropskih integracija.
Otvorena linija
U šahu, otvorena linija jeste linija na kojoj nema nijednog pješaka. Kad igrač ima topa (ili topove) ili damu (ili dame) na otvorenoj liniji, to se smatra prednošću budući da mu to omogućuje da lakše napada pošto top ili dama mogu po ovoj liniji prodrijeti u protivnikovu poziciju.
Strateška prednost
Uobičajeni strateški cilj topa ili dame na otvorenoj liniji jeste da dođe na 7. ili 8. red (ili 2. i 1. red za crnog). Kontroliranje 7. reda (ili drugog, za crnog) općenito je vrijedno najmanje jednog pješaka pošto se većina protivnikovih pješaka obično nalazi na tom redu. Aron Nimzowitsch prvi je prepoznao snagu teške figure na otvorenoj liniji napisavši u svojoj čuvenoj knjizi Moj sistem da je glavni cilj topa ili dame na otvorenoj liniji "da na kraju zauzme 7. ili 8. red".
Mnoge partije riješene su na osnovu ove strategije. U partiji Anand–Ivančuk ("Amber" 2001, Anand je žrtvovao pješaka da otvori d-liniju. Bijeli je zatim iskoristio otvorenu liniju da smjesti svoje topove na 7. i 8. red i dobije partiju iskorištavajući slabost crnog a-pješaka. Dominacija bijelog nad d-linijom omogućila mu je da prebaci svoje topove na agresivne položaje duboko unutar odbrane crnog.
Protoćelija
Protoćelija ili protobiont je  je samoorganizirana, endogeno uređena, sferna zbirka lipida predstavljena kao odskočna daska prema porijeklu života. Centralno pitanje u evoluciji je kako su nastale prve jednostavne protoćelije i kako se one mogle razlikovati u reproduktivnom ishodu, omogućujući na taj način akumuliranje novih bioloških pojava tokom vremena, tj. biološke evolucije. Iako funkcionalni protokol još nije postignut u laboratorijskim okruženjima, čini se da je nadomak cilj razumijevanja procesa.
Pregled
Bilo je vrlo je izazovno graditi protoćelije iz molekularnih sklopova. Važan korak u tome je postizanje dinamike vezikula koje su relevantne za ćelijske funkcije, kao što su zaštita autonomnosti membranama i samorazmnožavanje, koristeći amfifilne molekule. Na primitivnoj Zemlji brojne kemijske reakcije organskih spojeva proizvele su osnovne sastojke života. Ove supstance, amfifilne molekule mogu biti prvi korak u evoluciji od molekularnog sklapanja do ćelijskog života. Korak od vezikula prema protoćeliji može biti razvijanje samoobnavljajućih vezikula zajedno sa metaboličkim sistemom. Živi sistemi se i razlikuju od neživih po svojoj autonomnosti (organizma), autoregulaciji i autoreprodukciji (razmnožavanju).
Vjerovatni počeci: Geotermalni bazeni i glina
thumb|250px|Poprečni presjek tečnog [[lipidni dvosloj|lipidnog dvosloja koji je u potpunosti sastavljen od fosfatidilholina]] Naučnici su predložili da je život započeo u hidrotermalnim okruženjima u dubokom moru, ali studija iz 2012. sugerira da unutrašnji bazeni kondenzovane i hlađene geotermalne pare imaju idealne karakteristike za početak života. . Zaključak se zasniva uglavnom na hemiji savremenih ćelija, gde je citoplazma bogata ionima kalija, cinka, mangana i fosfata, koji nisu široko rasprostranjeni u morskim sredinama. Takvi uslovi, tvrde istraživači, postoje samo tamo gde vruća hidrotermalna tečnost dovodi ione na površinu – mjesta kao što su gejziri, uvale s blatom, fumarole i druga geotermalna okruženja. Unutar ovih bazena za isparavanje i bubrenje, voda natopljena ionima cinka i mangana mogla se sakupljati, hladiti i kondenzirati u plitkim bazenima i mlakama i kaljužama. Druga studija 1990-tih pokazala je da montmorilonitska glina može pomoći u stvaranju lanaca RNK od čak 50 nukleotida spojenih spontano u jednu molekulu RNK. Kasnije, u 2002., otkriveno je da je, dodavanjem montmorillonita u rastvor micela (lipidne globule) masne kiseline, glina ubrzala stopu stvaranja vezikula 100 puta više.
Istraživanja su pokazala da neki minerali mogu katalizirati postepeno stvaranje ugljikovodičnih repova masnih kiselina iz plinova vodika i ugljik-monoksida – plinova koji se mogu izbaciti iz hidrotermalnih otvora ili gejzira. Masne kiseline različitih dužina na kraju se oslobađaju u okolnu vodu, ali za stvaranje vezikula potrebna je veća koncentracija masnih kiselina, pa se sugerira da je formiranje protoćelija započelo u kopnenim hidrotermalnim otvorima kao što su gejziri, udubljenja sa blatom, fumarolama i drugim geotermalnim uvjetima u kojima voda isparava i koncentrira rastvor.
Genetička divergencija
Genetička divergencija ili genetičko divergiranje je proces u kojem dvije ili više populacija predačke vrste, tokom vremena, akumuliraju neovisne genetičke promjene (mutacije), često nakon što su populacije postale reprodukcijski izolirane na određeno vrijeme. U nekim slučajevima, subpopulacije koje žive u ekološki različitim perifernim okruženjima mogu pokazati genetičku divergenciju od ostatka populacije, posebno tamo gdje je raspon populacije vrlo velik (vidi parapatrijska specijacija). Genetičke razlike među divergentnim populacijama mogu uključivati tihe mutacije (koje nemaju uticaja na fenotip) ili dovesti do značajnih morfoloških i/ili fizioloških promjena. Genetička divergencija uvijek će pratiti reproduktivnu izolaciju, bilo zbog novih adaptacija selekcijom i/ili zbog genetičkog drifta i glavni je mehanizam koji stoji u osnovi specijacije.
Na razini molekularne genetike, genetička divergencija nastaje zbog promjena u malom broju gena u vrstama, što rezultira specijacijom. Međutim, istraživači tvrde da je malo vjerovatno da je divergencija rezultat značajne, jednostruke, dominantne mutacije u genetičkom lokusu, jer da je to tako, jedinke s tom mutacijom imala bi nulti fitnes. Zbog toga nisu mogle reproducirati i prenositi mutaciju na daljnje generacije. Dakle, vjerovatnije je da su divergencija, a potom i reproduktivna izolacija rezultati višestrukih malih mutacija tokom evolucijskog vremena koje se nakupljaju u populaciji izoliranoj od protoka gena. Genetička divergencija između srodnih populacija ponekad započinje pojavom genetičkog uskog grla, a i efektima osnivača.
Uzroci genetičke divergencije
Jedan od mogućih uzroka genetičke divergencije je efekt osnivača, koji se javlja kada se nekoliko jedinki izolira od svoje prvobitne populacije i zasnuju novu. Te bi jedinke mogle pretjerano predstaviti određeni genetski obrazac, što znači da su određene biološke karakteristike pretjerano predstavljene dok drugih ima daleko manje nego u matičnoj populaciji. Ta grupa može formirati novu populaciju s različitim genskom bazom od izvorne populacije. Naprimjer, 10% izvorne populacije ima plave oči, a 90% smeđe oči. Slučajno se 10 jedinki odvoji od izvorne populacije. Ako ova mala skupina ima 80% plavih očiju i 20% smeđih, tada će njihovo potomstvo vjerovatnije imati alel za plave oči. Kao rezultat toga, procenat stanovništva sa plavim očima bio bi veći od populacije sa smeđim očima, što se razlikuje od izvorne populacije. Drugi mogući uzrok genetike divergencije je efekt uskog grla u populaciji. Učinak uskog grla je kada neki događaj, poput prirodne katastrofe, uzrokuje smrt velikog broja populacije. Slučajno će se određeni genetički obrasci prekomjerno predstaviti u preostaloj populaciji, što je slično onome što se događa s efektom osnivača.
Kulturalna asimilacija
Kulturalna asimilacija ili društvena asimilacija (latinski assimilatio - sličan) je socio-politički odgovor na demografsku multietničnost koja podržava ili podstiče asimilaciju etničkih manjina u dominatnu kulturu. Ovo je suprotna pojava multikultularnosti koja zagovara rad na održavanju kulturnih raznolikosti.
Pojam se obično odnosi na imigrante i manje etničke grupe koje ne žive u svojim državama. Novo okruženje zahtjeva nove običaje i ponašanje u kontaktu sa novim okolinom. Prijenos običaja nije jednostavan proces jer svaka etnička grupa donosi dio svoje kulture u novo društvo. Asimilacija je obično neophodna kada novi članovi društva postanu lahko prepoznatljivi od starih članova.
Kotar Norrbotten
Kotar Norrbotten (švedski: Norrbottens län, fon. Norbotens len) je kotar na najsjevernijem dijelu Švedske u Botničkom zaljevu (švedski: Bottniska viken). Glavni grad kotara je Luleå.
Geografija
Kotar Norrbotten je sa svojom površinom od 98.911 km2 (21,8%), što je blizu 1/4 od ukupne površine Švedske, najveći kotar u Švedskoj. U sklopu kotara ulazi pokrajina Norrbotten i sjeverni dio pokrajine Lappland. Graniči sa kotarom Västerbotten u Švedskoj, kotarima Nordland i Troms u Norveškoj i provincijom Lapland u Finskoj.
U kotaru se nalazi najveća švedska planina Kebnekaise (2.111 m) i najdublje jezero Hornavan (232 m). Po kotaru su rasprostranjena manja i veća ostrva. Ukupno se na teritoriji kotara nalazi oko 17.000 ostrva, od kojih se 13.700 nalazi na jezerima, a 3.300 na Baltičkom moru, ali samo 97 ostrva je naseljeno. Najveća ostrva kotara su Hertsön, Sandön, Rånön i Storön. Općina Arjeplog ima najviše jezera, oko 4.700. Općina Strömsund u kotaru Jämtland, sa svojih 2.900 jezera, je druga općina po broju jezera u Švedskoj.
Ukupno 2.505.601 hektara prirode Norrbottena je pod zaštitom UNESCOa. U kotaru se nalazi 8 nacionalnih parkova i 180 prirodnih rezervata.
Historija
Kotar Norrbotten je osnovan 21. maja 1810. od sjevernog dijela kotara Västerbotten.
Administrativna podjela
Kotar je administrativno podijeljen na 14 općina. Najveću površinu ima općina Kiruna, a najmanju općina Haparanda. Po broju stanovnika najveća je općina Luleå, a najmanja Arjeplog.
Općine
mini|270p|Općine kotara Norrbotten.
Privreda
U kotaru je razvijena rudarska i željezna industrija. Kiruna je najveće nalazište željezne rude i najveći rudarski grad. Oko 70% od ukupnog stanovništva Kirune radi u rudarstvu. Malmberget je drugi po veličini rudnik željezne rude u zemlji.
Velika nagrada Belgije
Višestruki pobjednici (konstruktori)
Podebljani konstruktori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1.
Višestruki pobjednici (motori)
Podebljani motori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1
Titin
Titin je važan u kontrakciji prugastog mišićnog tkiva. Povezuje Z-linije sa M linijamq u sarkomerama. Protein doprinosi prenošenju sile na liniji Z i napetosti u mirovanju u regiji I pruge. Ograničava opseg pokreta sarkomera u napetosti, pridonoseći tako pasivnoj krutosti mišića. Varijacije u sekvenci titina između različitih vrsta mišića (npr. srčanog ili skeletnog) povezane su sa razlikama u mehaničkim svojstvima tih mišića.
Titin je treći najzastupljeniji protein u mišićima (nakon miozina i aktina), a odrasli čovjek sadrži otprilike 0,5 kg titina. Sa svojom dužinom od ~27.000 do ~35.000 aminokiselina  (ovisno o izomorfnom  spoju), titin je najveći poznati protein. Gen za titin sadrži najveći broj egzona (363) otkrivenih u bilo kojem jedinom genu, kao i najduži pojedinačni egzon (17.106 bp).
Hokkaido
Hokkaido, ranije Jezo, je drugo po veličini ostrvo japanskog arhipelaga. Najsjevernije je od četiri najveća ostrva. Nalazi se između Pacifičkog okeana na istoku, Ohotskog mora na sjeveru i Japanskog mora na zapadu. Površina, uključujući neka manja okolna ostrva, iznosi 83.452 kvadratna kilometra, a stanovništvo (2010.) 5.520.883.
Titin
Izoforme
Brojne izoforme  titina  formiraju se u različitim prugastim mišićnim tkivima kao rezultat alternativnog spajanja u rasponu od ~ 27.000 do ~ 36.000 aminokiselinskih ostataka u dužini. Izuzetak je mala srčana izoforma novex-3, ćija je dužina samo 5.604 aminokiselina. Slijedeća tabela navodi poznate titinske izoforme:
Hokkaido
Geografija
Hokaido je od najvećeg japanskog ostrva, Honšua odvojeno na jugu Cugaru moreuzom, od ostrva Sahalin na sjeveru je odvojeno La Peruzovim moreuzom (Soja-kaikjo). Od Kurilskih ostrva na sjeveroistoku je odvojeno Nemuro moreuzom.
Oblik ostrva Hokaido je nepravilan – dugo je 450 kilometra, a široko 420 km. Zbog preovlađujuće Ojašio/Oyashio (Kurilske) struje, ljeta su hladna, a zime duge i oštre. Hokaido karakterišu kompleksni planinski sistemi i vulkanske mase koje se dižu do visine od 2.290 m iznad nivoa mora na planini Asahi (Asahi Dake) u Nacionalnom parku Daisecuan. Glavna luka je Hakodate, a Sapporo je najveći grad i prijestonica Hokaido prefekture. Planine bogate šumom se dižu iznad ekstenzivnih ravnica u riječnim bazenima Išikari i Tokači.
Stanovništvo
Hokkaido je najrjeđe naseljeno od japanskih glavnih ostrva. Ovdje se između ostalih nalazi Ainu, aboridžinska grupa nepoznatog porijekla.
Titin
Struktura
Titin je najveći poznati protein; njegova varijanta kod čovjeka sastoji se od 34.350 aminokiselina, pri čemu je molekularna težina zrele "kanonske" izoforme proteina približno 3.816.188,13 Da. Njegov mišji homolog je još veći i sadrži 35.213 aminokiselina sa molekulskom masom od 3.906.487,6 Da. Izoelektrična tačka mi je na 6,01. Empireijska hemijska formula proteina je: C169,719H270,466N45,688O52,238S911.
Ima teorijski indeks nestabilnosti (II) od 42,41, klasificirajući protein kao nestabilan. Proteinski poluživot in vivo, prije nego što se polovina količine proteina u ćeliji, razgradi nakon njegove sinteze, iznosi približno 30 sati (u sisarskim retikulocitima).
thumb|556x556px|Titinnski Ig domeni. a) Shematski dio sarkomere b) Struktura of Ig domena c) Topologija Ig domena. |alt= Titinski protein smješten je između miozinskog debelog vlakna i Z diska. Titin se sastoji uglavnom od linearnog niza od dvije vrste modula, koji se također nazivaju domen proteina (ukupno 244 kopije): tip I domen fibronektina tipa III (132 kopije) i tip II domen imunoglobulina (112 kopija).  Međutim, tačan broj ovih domena razlikuje se kod različitih vrsta. Ovaj linearni niz je dalje organiziran u dvije regije:
Područje C-kraja sadrži i domen serin kinaza, što je prije svega poznato po prilagođavanju mišića mehaničkom naprezanju. „Osetljiv je na rastezanje“ i pomaže u popravljanju prekomernog istezanja sarkomera. N-kraj (kraj Z-diska) sadrži "Z ponavljanje" koje prepoznaje Aktinin alfa 2. thumb|900x900px|Proteinski domeni titinske A-pruge. Bijele pruge su domeni Fn3, crvene  domeni Ig, žute su Fn3 domeni sa -AVNKYG- sekvencom, a crni je domen  protein kinaze . |alt=|center
Elastičnost PEVK regije ima i entropijski i entalpijski doprinos, a karakteriziraju je polimerna perzistentna dužina i modul rastezanja. Pri malom do umjerenom produženju PEVK-a, elastičnost se može predstaviti standardnim modelom crvolikog lanca (WLC), modelom entropijske elastičnosti. Pri visokim produženjima PEVK, istezanje se može modelirati s modificiranim WLC, koji uključuje entalpijskiu elastičnost. Razlika između elastičnosti niskog i visokog rastezanja je zbog elektrostatskog ukrućenja i hidrofobnih efekata.
Funkcija
thumb|370px|Model klizećih filamenata u mišićnoj kontrakciji. (Titin je označen gore desno.) Titin je veliki i česti protein prugastih mišića. Njegove primarne funkcije su stabiliziranje debelih niti, centriranje između tankih niti, sprečavanje prekomernog istezanja sarkomera i vraćanje sarkomera poput opruge nakon što se istežu. Regija Z-diska N-kraja i M-linija C-kraja vežu se na Z-liniju i M-liniju sarkomere, tako da jedan molekul titina proteže polovinu dužine sarkomera. Titin također sadrži vezna mesta za proteine povezane sa mišićima pa služi kao adhezivni obrazac za sklapanje kontraktilnih mašinerija u mišićnim ćelijama. Također je identificiran kao strukturni protein hromosoma. Značajna varijabilnost postoji u I-pugama, M-liniji i Z-diskovima u regionima titina. Promjenjivost u regiji I-pruga doprinosi razlikama u elastičnosti različitih titinskih izoformi i, prema tome, razlici elastičnosti različitih tipova mišića. Od mnogih identificiranih inačica titina, pet je opisano sa dostupnim cjelovitim informacijama o transkriptu.
Titin interaktivno djeluje sa mnogim sarkomernim proteinima, uključujući:
Zaboršt pri Dolu
mini|280px|Zaboršt pri Dolu, rimokatolička crkva "Sv. Katarina" Zaboršt pri Dolu je naseljeno mjesto u sastavu općine Dol pri Ljubljani, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Stanovništvo
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Zaboršt.''
Srebrenko Repčić
Srebrenko Repčić (Bosanski Šamac -) je bivši jugoslavenski i bosanski nogometaš.
Na pošetku svoje karijere je igrao za FK Borac iz Bosanskog Šamca, ali je vrhunac karijere dostigao u Crvenoj zvezdi kada je u ljeto 1979. prešao iz FK Sarajeva u ovaj renomirani beogradski klub. Igračku karijeru je završio u Turskoj i Belgiji.
Zajedno sa Radomirom Savićem, Repčić je došao u Crvenu zvezdu nakon izvrsnog igranja u FK Sarajevu gdje je bio najbolji strijelac kluba četiri sezone. U prvoj sezoni igranja za Crvenu zvezdu (1979/80) postigao je 7 ligaških golova u 33 nastupa. Također je pokazao vrhunsku igru u istoj sezoni u Kupu UEFA u osmini finala u utakmici protiv Bayern Münchena. Crvena zvezda je gubila 0-2 nakon prve utakmice u Minhenu, ali je vodila 3-0 u 50-oj minuta uzvratne utakmice na Marakani, nakon što je Repčić postigao dva a "Pižon" Petrović jedan pogodak. Na njihovu nesreću, nisu mogli zaustaviti Nijemce, jer je Bayern te noći postigao dva gola i utakmica je završila 3-2, što nije bilo dovoljno za Jugoslavene.
Pokušao je biti i nogometni trener. Radio je u francuskom klubu Levallois F.C. gdje je trenirao mladog Didiera Drogbu.
Dobrič
Bosna i Hercegovina:
Bugarska:
Češka:
Slovenija:
Srbija:
(Everything I Do) I Do It for You
mini|Bryan Adams
"(Everything I Do) I Do It for You" je pjesma kanadskog kantautora Bryana Adamsa. Napisana od strane Adamsa, Michaela Kamena i Roberta Johna "Mutt" Langea, moćna balada bila je glavni singl za album sa soundtrackom iz filma Robin Hood: Princ lopova iz 1991. i Adamsov šesti studijski album Waking Up the Neighbours (1991). Singl je objavljen 17. juna 1991. godine.
Pjesma je postigla ogroman uspjeh na međunarodnim listama, dostigavši prvo mjesto na muzičkim listama u najmanje devetnaest zemalja, a značajni izuzeci u zapadnom svijetu su Italija (broj tri) i Španija (broj četiri). Posebno je zapažen po svom uspjehu u Ujedinjenom Kraljevstvu, gdje je proveo šesnaest uzastopnih sedmica na prvom mjestu UK Singles Charta, što je najduži neprekidni niz ikada na toj listi do 2022 godine. Također je bio na vrhu liste prodaje širom Evrope osamnaest nedjelja neprekidno. U Sjedinjenim Državama, sedam sedmica je bio na vrhu Billboard Hot 100, koji kombinuje radio emitovanje i prodaju, ali je ostao na prvom mjestu sedamnaest uzastopnih sedmica na listi samo prodaje. Prodata je u više od 15 miliona primjeraka širom svijeta, što je čini Adamsovom najuspješnijom pjesmom i jednim od najprodavanijih singlova svih vremena. Pjesmu su obradile stotine pjevača i umjetnika širom svijeta.
Pozadina
Muzičari na originalnom snimku su Adams na vokalu, pratećem vokalu i ritam gitari, Bill Payne (klavir), Mickey Curry (bubnjevi), Larry Klein (bas), Keith Scott (glavna gitara i prateći vokal) i Mutt Lange ( sintesajzeri). Zasnovana na orkestralnoj muzici Kamena, pjesma je napisana u Londonu, Velika Britanija u studiju u kojem je Adams radio 1990. godine, a on i Lange su je napisali za 45 minuta, snimili je sljedećeg marta i objavili tri mjeseca kasnije. Pjesma se izvodi u tonalitetu C ♯.
Muzički spotovi
Zvanični spot za pjesmu režirao je Julien Temple. Na njemu se vidi Adams i njegov bend kako izvode pjesmu u šumi sa mlinom svile u pozadini, a Adams sam nastupa na stjenovitoj obali, isprepleteni scenama iz filma Robin Hood: Prince of Thieves. Video je snimljen u šumi sa zapuštenom svilanicom u blizini Holforda u Quantock Hillsu i na plaži sa geološkim liticama u blizini Kilvea, Somerset. Naručen je i spot za živu verziju pjesme, koju je režirao Andy Morahan.
Nagrade i priznanja
Adams, Kamen i Lange osvojili su nagradu Grammy za najbolju pjesmu napisanu posebno za film ili televiziju, i nominirani su za nagradu Grammy za ploču godine na dodjeli Grammy nagrada 1992. godine. Takođe je bila nominovana za Oskara za najbolju originalnu pesmu, ali je izgubila od "Beauty and the Beas". Tek u julu 2020. godine, zauzeo je 13. mjesto na YouTube-ovom "Najslušanijem Rock Countdownu", mjesečnom popisu najgledanijih i najslušanijih pjesama rock žanra, kako u trenutnom izdanju tako i iz prošlosti; ovo je bila druga najviša Adamsova pjesma nakon "Please Forgive Me" na broju 10. Pjesma je zauzela 18. mjesto u istraživanju omiljenih pjesama britanskih čitalaca Ginisove knjige rekorda.
Mišićna atrofija
Mišićna atrofija je gubitak skeletno mišićne mase. Može biti uzrokovana nepokretnošću, starenjem, pothranjenošću, lijekovima ili širokim spektrom ozljeda ili bolesti koje utiču na mišićno-koštani ili nervni sistem. Atrofija mišića dovodi do slabosti mišića i uzrokuje invalidnost.
Nekorištenje uzrokuje brzu atrofiju mišića i često se javlja tokom ozljede ili bolesti koja zahtijeva imobilizaciju ekstremiteta ili mirovanje u krevetu. Ovisno o trajanju neupotrebe i zdravstvenom stanju pojedinca, ovo se može potpuno poništiti aktivnošću. Pothranjenost prvo uzrokuje gubitak masti, ali u dugotrajnom gladovanju može napredovati do atrofije mišića i može se poništiti nutritivnom terapijom. Nasuprot tome, kaheksija je sindrom iscrpljivanja, uzrokovan osnovnom bolešću kao što je rak koji uzrokuje dramatičnu atrofiju mišića i ne može se potpuno poništiti nutritivnom terapijom. Sarkopenija je mišićna atrofija povezana sa starenjem i može se usporiti vježbanjem. Konačno, bolesti mišića kao što su mišićna distrofija ili miopatija mogu uzrokovati atrofiju, kao i oštećenje nervnog sistema, kao što je povreda kičmene moždine ili moždani udar. Stoga je mišićna atrofija obično nalaz (znak ili simptom) u bolesti, a ne bolest sama po sebi. Međutim, neki sindromi mišićne atrofije su klasifikovani kao spektri bolesti ili entiteti bolesti, a ne samo kao klinički sindromi, kao što su različite spinalne mišićne atrofije.
Mišićna atrofija je posljedica neravnoteže između sinteze i degradacije proteina, iako su mehanizmi nepotpuno shvaćeni i variraju ovisno o uzroku. Gubitak mišića može se kvantificirati naprednim slikovnim studijama, ali se to ne provodi često. Liječenje ovisi o osnovnom uzroku, ali često uključuje vježbanje i adekvatnu prehranu. Anabolički agensi mogu imati određenu efikasnost, ali se ne koriste često zbog nuspojava. Istražuje se više tretmana i suplemenata, ali još uvijek postoje ograničene mogućnosti liječenja u kliničkoj praksi. S obzirom na implikacije atrofije mišića i ograničene mogućnosti liječenja, minimiziranje nepokretnosti je kritično kod ozljeda ili bolesti.
Znakovi i simptomi
Glavni znak atrofije mišića je gubitak čiste mišićne mase. Ovu promjenu može biti teško otkriti zbog gojaznosti, promjena u masnoj masi ili edema. Promjene u težini, udovima ili obimu struka nisu pouzdani pokazatelji promjena mišićne mase.
Miris žene i benzina
Miris žene i benzina je prvi album dobojskog hard rok sastava Rezervni točak. Snimljen je 1982. godine u Beogradu, u studiju Ence Lesića, a objavila ga je u LP izdanju diskografska kuća Diskos iz Aleksandrovca 1983. godine. Na albumu se nalazi 9 pjesama napisanih u hard rok stilu. Najistaknutija je naslovna pjesma "Ti si žena koja grabi od života", za koju je tekst napisao bosanskohercegovački pjesnik Duško Trifunović, a muziku gitarist grupe Antonio Kuffner. Naziv albuma "Miris žene i benzina" i naslovne pjesme daje nam ideju o čemu se govori u njihovim pjesmama. Grupa Rezervni točak jedan je od rijetkih bosanskohercegovačkih rok sastava koji je bio uspješan izvan Sarajeva i dosljedno svirao hard rok muziku. Muzičari iz ovog rok sastava pokazali su kvalitet muziciranja na ovom albumu, a posebno se istakao pjevač Asim Kapetanović, koji je svojim snažnim i prepoznatljivim pjevanjem dao poseban muzički doprinos. Jedina balada na albumu je pjesma pod nazivom "Jutra se ne bojim", na kojoj je električne orgulje svirao gost muzičar Zoran Radetić. Producent albuma "Miris žene i benzina" je Miodrag Bata Kostić.
Mišićna atrofija
Znakovi i simptomi
Preovlađujući simptom je pojačana slabost koja može rezultirati poteškoćama ili nemogućnošću obavljanja fizičkih zadataka, ovisno o tome koji su mišići zahvaćeni. Atrofija mišića jezgra ili nogu može uzrokovati poteškoće u stajanju iz sjedećeg položaja, hodanju ili penjanju uz stepenice i može uzrokovati povećanu učestalost padova. Atrofija mišića grla može uzrokovati poteškoće pri gutanju, a atrofija dijafragme može uzrokovati otežano disanje. Mišićna atrofija može biti asimptomska i može proći neotkrivena sve dok se ne izgubi značajna količina mišića.
Uzroci
Skeletni mišići služe kao mjesto skladištenja aminokiselina koje se mogu koristiti za proizvodnju energije, kada su zahtjevi visoki ili zalihe niske. Ako metabolički zahtjevi ostanu veći od sinteze proteina, mišićna masa se gubi.
Nepokretljivost
Nekorištenje je čest uzrok atrofije mišića i može biti lokalni (zbog ozljede ili gipsa) ili opći (usmjeravanje u krevetu). Stopa atrofije mišića nakon neupotrebe (10–42 dana) je otprilike 0,5–0,6% ukupne mišićne mase dnevno, iako postoje značajne varijacije među ljudima. Starije osobe su najosjetljivije na dramatičan gubitak mišića s nepokretnošću. Većina utvrđenih istraživanja istraživala je produženu neupotrebu (>10 dana), u kojoj je mišić ugrožen prvenstveno padom u stopi sinteze mišićnih proteina, a ne promjenama u razgradnji mišićnih proteina. Postoje dokazi koji ukazuju na to da može doći do aktivnijeg razlaganja proteina tokom kratkotrajne nepokretnosti (<10 dana).
Sarkopenija
Sarkopenija je degenerativni gubitak skeletne mišićne mase, kvaliteta i snage, povezan sa starenjem. To uključuje atrofiju mišića, smanjenje broja mišićnih vlakana i pomak ka "sporom trzaju" ili vlakna skeletnih mišića tipa I preko "brzih trzaja" ili vlakana tipa II. Brzina gubitka mišića ovisi o nivou vježbanja, pratećim bolestima, ishrani i drugim faktorima. Postoji mnogo predloženih mehanizama sarkopenije i smatra se da su posljedica promjena u signalnim putevima mišićne sinteze i postepenog neuspjeha u satelitskim ćelijama koje pomažu u regeneraciji vlakana skeletnih mišića, ali je nepotpuno shvaćen.
Sarkopenija može dovesti do smanjenja funkcionalnog statusa i uzrokovati značajnu invalidnost, ali je različito stanje od kaheksije, iako mogu postojati istovremeno. Godine 2016. objavljena je ICD kod za sarkopeniju, što je doprinijelo njenom prihvatanju kao entiteta bolesti.
Unutrašnje bolesti mišića
Bolesti mišića, kao što su mišićna distrofija, amiotrofna lateralna skleroza (ALS) ili miozitis kao miozitis inkluzijskog tijela mogu uzrokovati atrofiju mišića.
Oštećenje centralnog nervnog sistema
Oštećenje neurona u mozgu ili kičmenoj moždini može uzrokovati izraženu atrofiju mišića. To može biti lokalizirana atrofija mišića i slabost ili paraliza kao što je moždani udar ili povreda kičmene moždine. Raširenija oštećenja kao što su traumatska ozljeda mozga ili cerebralna paraliza mogu uzrokovati generaliziranu atrofiju mišića.
Endokrinopatije
Poznato je da poremećaji endokrinog sistema kao što su Cushingova bolest ili hipotireoza uzrokuju atrofiju mišića.
Patofiziologija
Mišićna atrofija nastaje zbog neravnoteže između normalne usklađenosti između sinteze i razgradnje proteina. Ovo uključuje složenu ćelijsku signalizaciju koja nije u potpunosti shvaćena i atrofija mišića je vjerovatno posljedica višestrukih mehanizama koji doprinose.
Mitohondrijska funkcija je ključna za zdravlje skeletnih mišića i štetne promjene na nivou mitohondrija mogu doprinijeti atrofiji mišića. Smanjenje gustine mitohondrija kao i njihovog kvaliteta stalno se viđa kod atrofije mišića zbog neupotrebe.
ATP-zavisni ubikvitin/proteasomski put je jedan mehanizam kojim se proteini razgrađuju u mišićima. Ovo uključuje specifične proteine koji su označeni za uništavanje malim peptidom zvanim ubikvitin koji omogućava prepoznavanje proteasoma da razgradi protein.
Dijagnoza
Skrining za atrofiju mišića ograničen je nedostatkom utvrđenih dijagnostičkih kriterija, iako su mnogi predloženi. Mogu se koristiti dijagnostički kriteriji za druga stanja, kao što su sarkopenija ili kaheksija. Ovi sindromi mogu se identifikovati i skrining upitnicima.
Mišićna masa i promjene mogu se kvantificirati na studijama snimanja kao što su CT snimanja ili magnetna rezonanca (MRI). Biomarkeri, kao što je urinska urea mogu se koristiti za grubu procjenu gubitka mišića u okolnostima brzog gubitka mišića. Ostali biomarkeri se još istražuju, ali se ne koriste u kliničkoj praksi.
Tretman
Atrofija mišića može se odgoditi, spriječiti i ponekad poništiti liječenjem. Pristupi liječenju uključuju uticaj na signalne puteve koji izazivaju hipertrofiju mišića ili spor razgradnju mišića, kao i optimiziranje nutritivnog statusa.
Fizička aktivnost pruža značajan anabolički stimulans mišića i ključna je komponenta za usporavanje ili preokretanje mišićne atrofije. Još uvijek nije poznato idealno "doziranje" vježbe. Pokazalo se da je vježba s otporom korisna u smanjenju atrofije mišića kod starijih osoba. Kod pacijenata koji ne mogu vježbati zbog fizičkih ograničenja kao što je paraplegija, funkcionalna električna stimulacija može se koristiti za vanjsku stimulaciju mišića.
Adekvatne kalorije i proteini su ključni za sprječavanje atrofije mišića. Potrebe za proteinima mogu dramatično varirati u zavisnosti od metaboličkih faktora i stanja bolesti, tako da suplementacija sa visokim sadržajem proteina može biti korisna. Suplementacija proteinima ili aminokiselinama razgranatog lanca, posebno leucinom, može pružiti stimulans za mišićnu sintezu i inhibirati razgradnju proteina, a proučavan je na atrofiju mišića za sarkopeniju i kaheksiju. β-Hidroksi β-metilbutirat (HMB), metabolit leucin akoji se prodaje kao dodatak ishrani, pokazao je efikasnost u prevenciji gubitka mišićne mase u nekoliko stanja gubitka mišića u ljudi, posebno sarkopenije. Na osnovu meta-analiza od sedam randomiziranih kontroliranih studija, objavljenih 2015. godine, suplementacija HMB-om je djelotvorna kao tretman za očuvanje čiste mišićne mase kod starijih osoba. Potrebno je više istraživanja kako bi se utvrdili precizni učinci HMB na snagu i funkciju mišića u različitim populacijama.
U teškim slučajevima mišićne atrofije, upotreba anaboličkog steroida, kao što je metandrostenolon, može se primijeniti kod pacijenata kao potencijalni tretman iako je upotreba ograničena nuspojavama. Nova klasa lijekova, nazvana selektivni modulatori androgenog receptora, istražuje se s obećavajućim rezultatima. Imali bi manje nuspojava, dok bi i dalje promovirali rast i regeneraciju mišićnog i koštanog tkiva. Ovi efekti tek treba da budu potvrđeni u većim kliničkim ispitivanjima.
Ishodi
Ishodi mišićne atrofije zavise od osnovnog uzroka i zdravlja pacijenta. Nepokretnost ili mirovanje u krevetu u populacijama predisponiranim na atrofiju mišića, kao što su starije osobe ili oni s bolesnim stanjima koja obično uzrokuju kaheksiju, mogu uzrokovati dramatičnu atrofiju mišića i uticati na funkcionalne ishode. Kod starijih osoba to često dovodi do smanjene biološke rezerve i povećane osjetljivosti na stresore poznate kao "sindrom krhkosti". Gubitak nemasne tjelesne mase također je povezan s povećanim rizikom od nastanka bolesti, Infekcija, smanjenja imunosti i slabim zacjeljivanjem rana. Slabost koja prati atrofiju mišića dovodi do većeg rizika od padova, prijeloma, tjelesne invalidnosti, potrebe za institucionalnom njegom, smanjenog kvaliteta života, povećanja mortaliteta i povećanja troškova zdravstvene zaštite.
Ostale životinje
Medvjedi su izuzetak od ovog pravila; vrste iz porodice Ursidae poznate su po svojoj sposobnosti da prežive nepovoljne uslove životne sredine niskih temperatura i ograničene dostupnosti ishrane tokom zime putem hibernacije. Za to vrijeme medvjedi prolaze kroz niz fizioloških, morfoloških i bihevioralnih promjena. Njihova sposobnost da održe broj i veličinu skeletnih mišića tokom neupotrebe je od velike važnosti.
Tokom hibernacije, medvjedi provode 4–7 mjeseci neaktivnosti i anoreksije bez atrofije mišića i gubitka proteina. Nekoliko poznatih faktora doprinosi održavanju mišićnog tkiva. Tokom ljeta, medvjedi iskorištavaju dostupnost ishrane i akumuliraju mišićne proteine. Ravnoteža proteina u vrijeme mirovanja također se održava nižim nivoom razgradnje proteina tokom zime. U vrijeme nepokretnosti, gubitak mišića kod medvjeda također je potisnut proteolitskim inhibitorom koji se oslobađa u cirkulaciji. Još jedan faktor koji doprinosi održavanju mišićne snage kod medvjeda koji hiberniraju je pojava periodičnih voljnih i nevoljnih kontrakcija od drhtanja tokom uspavanosti. Tri do četiri dnevne epizode mišićne aktivnosti odgovorne su za održavanje mišićne snage i odgovora kod medvjeda tokom hibernacije.
Pantanal
mini|desno|180px| Područje Pantanala koje se prostire u [[Brazilu, Boliviji i Paragvaju]] Pantanal (portugalski pântano - "močvara") je prirodna regija koja obuhvata najveće tropsko močvarno područje na svijetu. Nalazi se uglavnom u brazilskoj saveznoj državi Mato Grosso do Sul, ali se proteže i u državi Mato Grosso i dijelovima teritorije Bolivije i Paragvaja. Prostire se na površini od oko 140.000 do 195.000 km2. Unutar ovog područja postoje razni subregionalni ekosistemi, svaki sa svojim hidrološkim, geološkim i ekološkim karakteristikama.
Geografija
200px|mini|lijevo|Zalazak sunca nad Pantanalom, polovinom godine Pantanal se nalazi u centralnom dijelu Južne Amerike, na tromeđi Brazila, Bolivije i Paragvaja, najvećim dijelom u Brazilu. Predstavlja ogromnu, blago nagnutu ravan u koju se slijevaju rijeke iz okolnih brdskih područja. Omeđena je suhim šumama Chiquitano na zapadu i sjeverozapadu, suhim šumama Gran Chaco na jugozapadu i vlažnim šumama na jugu. Savana Cerrado se prostire na sjeveru, istoku i jugoistoku. Prosječne godišnje padavine iznose od 1.000-1.400 mm. Prosječna temperatura je 25 °C ali može varirati i u području između 0 i 40 °C. Najveća rijeka je Paragvaj.
Fauna
Ekosistem Pantanal se također smatra domom za oko 463 vrsta ptica, 269 vrsta riba, 236 vrsta sisara, 141 vrsta gmizavaca i preko 9000 različitih podvrsta beskičmenjaka.
Među najrjeđim životinjama koje nastanjuju močvarna područja su: močvarni jelen (Blastocerus dichotomus) i divovska vidra (Pteroneura brasiliensis). Dijelovi Pantanala su također dom za neke ugrožene vrste: ptice Hijacintne are (Anodorhyncus hyacinthinus) (ugrožene zbog krivolova), krunastog usamljenog orla, grivastog vuka (Chrysocyon brachyurus), divljeg psa (Speothos venaticus), južnoameričkog tapira (Tapirus terrestris) i gigantskog mravojeda (Myrmecophaga tridactyla). Zajedničke vrste u Pantanalu uključuju i kapibaru (Hydrochoerus hydrochaeris) i Jakarskog kajmana (Caiman yacare). Pantanal je dom jedne od najvećih populacija jaguara (Panthera onca) Zemlji.
Pored kajmana, u Pantanalu su zastupljeni i sljedeći reptili: žuta anakonda (Eunectes notaeus), zlatni tegu (Tupinambis teguixin), crvenonoga kornjača (Geochelone carbonaria) i zelena iguana (Iguana iguana).
Predsjednik Austrije
Predsjednik Austrije jest šef države Republike Austrije. Iako mu je Ustavom teoretski povjerena velika moć, u praksi je predsjednik uglavnom ceremonijalna i simbolična figura.