cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jednjak
Građa
Pošto je jednjak građen samo od mišićnog, vezivnog tkiva i sluzokože relativno je mekanog sastava i na mjestu kontakta sa drugim organima gradi odgovarajuća suženja (lat: angustitiae esophagi). Gornje suženje se zove još i krikoidno (lat: angustitia cricoidea) jer je grkljan u ovom dijelu potisnut prstenastom hrskavicom (lat: cartilago cricoidea) grkljana. Ovo suženje nalazi se na samom početku jednjaka, a njegov prečnik je ovdje oko 14 mm. U srednjem dijelu jednjaka nalazi se drugo suženje, aortikobronijalno suženje (lat: angustitia aorticobronchialis), izazvano pritiskom luka aorte i lijevog glavnog bronha, koje prolaze ispred njega. Ovde je kalibar jednjaka oko 16–17 mm. U donjem dijelu jednjaka prilikom prolaska kroz dijafragmu (prečagu), nastaje i treće suženje jednjaka, dijafragmatično suženje (lat: angustitia diaphragmatica). Jednjak je ovdje širok oko 15–17 mm.
Oboljenja
mini|desno|200px|Tumor na jednjaku
Prokarioti
Prokarioti (od starogrčkog pro = prije, ranije i karyon = orah, jezgra) su jednoćelijski organizmi kojima nedostaje ćelijsko jedro (nemaju oblikovanu jezgrinu ovojnicu) ni organele, osim ribosoma i nisu odvojeni u različite ćelijske odjeljke, već je sve zajedno ograđeno ćelijskim zidom. Prokarioti posjeduju proteinske mikrokomponente, koje imaju ulogu primitivnih organela.
Prokariotske ćelije se dijele u dvije domene:
Struktura
Prokarioti imaju citoskelet (mikroskopska mrežu proteinskih vlakana i tubula u citoplazmi mnogih ćelija, dajući im oblik i koherentnost) doduše primitivniji od onih eukariota. Neke prokariotske ćelije također sadrže unutarćelijske strukture koje se moge vidjeti kao primitivne organele. Membranozne organele (unutarćelijska membrana) su poznate kod nekih grupa prokariota, kao što su vakuole ili membrane sistema posvećene posebnim metaboličkim funkcijama, npr. fotosintezi. Osim toga, neke vrste također sadrže proteinski zatvorene mikrokomponente, koje imaju različite fiziološke uloge. Većina prokariota su između 1 µm i 10 µm, ali mogu isto i varirati izmedu 0,2 µm do 750 µm (Thiomargarita namibiensis).
Struktura prokariotske ćelije
Morfologija prokariotske ćelije
Prokariotske ćelije imaju različite oblike, a mogu se podijeliti u 4 oblika:
Razmnožavanje
Bakterije i Archaea se razmnožavaju aseksualnim putem. Razmjena genetičkog materijala i rekombinacija se ipak desi, ali to nije proces njihovog kopiranja, već čisto obuhvata prijenos DNK između dvije ćelije.
Prijenos DNK
Prijenos DNK između prokariotskih ćelija dešava se kod bakterija i arheja, iako se više pažnje pridaje bakterijama. Prijenos gena kod bakterija se dešava u tri dijela:
Bakteriofag ili kraće fag je posebni bakterijski virus koji se umnožava na račun bakterija. Fag pliva u kulturnom mediju dok ne nađe bakteriju koju inficira da bi zaustavio njen proces razmnožavanja, a umjesto toga započinje proces izgradnje mnogih novih faga (phaga). Na kraju se bakterija rasprsne, a fagi se oslobađaju u kulturnom mediju gdje se sve prethodno opisano ponavlja, ali na mnogo više bakterija. Fage je 1917. godine prvi opisao Kanađanin Félix Hubert d'Hérelle.
Plazmidi su kružne dvolančane molekule DNA. Po veličini se razlikuju od najmanjih s oko 1.000, pa sve do najvećih s oko 300.000 parova baza. Oni mogu pod određenim uslovima proći kroz ćelijsku membranu. U gotovo svim ispitanim bakterijskim vrstama pronađene su jedinke koje sadrže plazmide. Umnožavaju se nezavisno od bakterijskog hromosoma, pa pojedine bakterijske ćelije sadrže i po stotinu njihovih identičnih primjeraka. Osim toga u jednoj bakterijskoj ćeliji može biti istovremeno plazmida različite vrste.
Plazmidi nisu prijeko potrebni za život bakterijske ćelije, ali joj mogu dati neke nove osobine i pomoći joj da preživi u nepovoljnim uslovima. Tako naprimjer, bakterije u koje se "naselila" određena vrsta plazmida, mogu postati donori prilikom konjugacije. Konjugacija je prijenos DNK iz donorske ili muške u recipijentnu ili žensku bakteriju.
U molekularnoj biologiji transformacija je genetička promjena ćelije koja proističe iz direktnog unosa, prihvatanja i ekspresije stranog genetičkog materijala iz njenog okruženja unesenog kroz ćelijsku membranu. Promjena se javlja prirodno kod nekih vrsta bakterija, ali se isto tako može proizvesti vještačkim sredstvima u drugim ćelijama. Bakterije koje imaju sposobnost promjene, bilo prirodno ili vještački, se nazivaju kompetentnim.
Promjena je jedan od tri procesa kojim se vanjski genetički materijal može uvesti u bakterijsku ćeliju, druga dva su konjugacija (transfer genetičkog materijala između dvije bakterijske ćelije u direktnom kontaktu) i transdukcija (injekcija strane DNK bakteriofagnim virusom u bakterijskog domaćina). Promjena se isto tako može koristiti za opisivanje unosa novog genetičkog materijala u nebakterijske ćelije, uključujući životinjske i biljne ćelije. Međutim, pošto promjena ima posebno značenje u kontekstu životinjskih ćelija, kod kojih najavljuje razvoj stanja raka, naziv se rjeđe koristi u smislu uvođenja stranog genetičkog materijala. Uvođenje strane DNK u eukariotske ćelije se obično naziva transfekcija.
John Dudley
John Dudley (1501 - 22. august 1533) bio je engleski plemić, vojskovođa i političar, koji je upravljao Engleskom kao regent Edvardu VI.
Prije regentstva
Oženio je Jane Guildford, jedinu nasljednicu svoga oca. Nakon punčeve smrti Dudley je sa Janinim rođakom vodio spor oko nasljedstva koje je on tražio kao muž nasljednice. Sa Jane je imao četiri sina, od kojih su najznačajniji bili Guildford Dudley i Robert Dudley.
Pobuna iz 1549. godine uzrokovala je drastični pad popularnosti Edwarda Seymoura, brata Jane Seymour, koji je vršio dužnosti lorda protektora za vrijeme maloljetnosti sestrinog sina Edvarda VI. Ohrabren siromašenjem Engleske za vrijeme gušenja katoličkih pobuna, Henrik II Francuski je 8. augusta 1549. godine objavio rat Engleskoj. Našavši se u ovoj bezizlaznoj situaciji, Seymour se pokušao sakriti sa kraljem u Windsoru, ali je uhapšen i odveden u Tower of London, gdje je pogubljen 1551. godine. Nakon pada Edwarda Seymoura, na čelo regentskog vijeća došao je John Dudley, tada grof od Warwicka, a kasnije proglašen vojvodom od Northumberlanda.
Regent Edvardu VI
Dudleyevim imenovanjem za lorda predsjednika (a ne lorda protektora, kako je to bilo uobičajeno) došlo je do još striktnijeg i čvršćeg uvođenja protestantizma u Engleskoj. Dudley se uspješno suočio sa narednim katoličkim pobunama, te sklopio mir sa Francuskom i pri tome joj prepustio svu englesku osvojenu teritoriju u Škotskoj i Bolonji. Izdano je novo izdanje Biblije i uklanjani su svi katolički simboli iz crkava, a u bogoslužje je uvedena isključivo Knjiga molitvi. Također su sa svojih položaja uklonjeni i svi katolički usmjereni biskupi. Konfiscirani su svi crkveni zemljoposjedi i podijeljeni novoj protestantskoj aristokratskoj eliti, među kojom se naročito obogatio i sam vojvoda od Northumberlanda. Glavni predstavnici opozicije su i fizički likvidirani.
Mijenjanje nasljedne linije
Dudley je smislio plan prema kojem bi svog sina, lorda Guildforda Dudleya, vjenčao sa Jane Grey, unukom Marije Tudor, i putem koje bi vojvoda od Northumberlanda očuvao svoju moć nakon sve vjerovatnije smrti bolesnog kralja. Stoga je Dudley od Greyeva zatražio ruku njihove kćeri za svoga sina. Jane je u početku odbijala vojvodin prijedlog jer je smatrala da je Guildford "ružan i glup". Međutim, kao i sve žene toga vremena, nije imala izbora nego poslušati roditelje, te se 15. maja 1553. udala za Guildforda. Tokom bolesti Edvarda VI postavljalo se pitanje nasljednika, budući da Edvard i silno ambiciozni Dudley, bojeći se restauracije katoličanstva, nisu željeli da krunu naslijedi Edvardova najstarija polusestra, katolkinja ledi Marija Tudor. Kako je zvanični razlog za izbacivanje Marije iz nasljedne linije bila njena proglašena nezakonitost, morala je biti izbačena i ledi Elizabeta Tudor, pošto je Henrik VIII i nju proglasio vanbračnom. Nakon Marije i Elizabete slijedeća u nasljednoj liniji po volji Henrika VIII bila je Frances Brandon, kćer Henrikove mlađe sestre Marije. Niti ona nije bila po Dudleyevoj volji, jer se bojao da bi njen suprug, Henry Grey, mogao tražiti krunu za sebe. Dudley je savjetovao Frances da se odrekne dinastičkih prava, što je ona i učinila. Sljedeća u nasljednom nizu je bila Jane Grey, koja je već bila udata za Dudleyevog sina i putem koje je Dudley želio očuvati svoju moć.
Postavljanje snahe na tron
Za samo devet dana Marija je skupila vojsku od 20,000 ljudi i do 19. jula umarširala u London, te svrgnula Jane sa trona. Parlament je Mariju istog trenutka proglasio zakonitom nasljednicom i kraljicom. John Dudley je odmah bio pogubljen, a Jane i Guilford zatvoreni pod optužbom za veleizdaju i pogubljeni 12. februara 1554. godine.
Ćiribiribela (Bijelo dugme)
Ćiribiribela je deseti i posljednji LP-album grupe Bijelo dugme iz 1988. godine u izdanju sarajevske diskografske kuće "Diskoton". Sve pjesme napisao je Goran Bregović, a album je snimljen tokom oktobra i novembra 1988. godine u studijima Aquarius u Beogradu i RTV Sarajevo.
O albumu
Muzički album Bijelog dugmeta pod nazivom "Ćiribiribela" objavljen je krajem 1988. godine. Snimljen je tokom političke krize u bivšoj Jugoslaviji, a obilježili su ga pacifistički napori vođe sastava Gorana Bregovića: na naslovnici albuma je slika Edwarda Hicksa "Noina arka", a pjesma "Lijepa naša" predstavlja nacionalnu himnu Hrvatske "Lijepa naša domovino" u kombinaciji sa srpskom pjesmom iz Prvog svjetskog rata "Tamo daleko", a naslovna pjesma sadrži tekst o paru koji se pita šta će učiniti ako rat započne i na kraju zaključuju da će "ostati kod kuće i ljubiti se".
Snimanje albuma otkrilo je krizu unutar sastava. Pjesme "Lijepa naša" i "Evo, zakleću se" svirali su studijski muzičari Nenad Stefanović "Japanac" na bas gitari i član sastava Bajaga i Instruktori Vladimir "Vlajko" Golubović na bubnjevima, što je izazvalo sukobe Bregovića na jednoj strani, te basiste Zorana Redžića i bubnjara Gorana "Ipeta" Ivandića.
Najuspješnija pjesma na albumu kod publike bila je "Đurđevdan je, a ja nisam s onom koju volim", na kojoj je svirao trubački orkestar Fejata Sejdića. Prema Bregovićevim riječima, nadahnuta je stihom iz pjesme Đorđa Balaševića "Priča o Vasi Ladačkom". Druge uspješne pjesme su "Evo zakleću se", "Ako ima Boga", "Šta ima novo", "Nakon svih ovih godina", pop pjesma "Napile se ulice" i dalmatinska narodna pjesma "Ćirbiribela".
Raspad sastava
Početkom 1989. godine Bijelo dugme je krenulo na turneju koja je trebala trajati do 1. aprila. Koncertu u Beogradu, održanom na Beogradskom sajmu 4. februara, prisustvovalo je oko 13.000 ljudi. Koncert u sarajevskoj Zetri, koji je bio održan 11. februara, također je bio vrlo uspješan, a prisustvovalo je više od 20.000 ljudi. Međutim, na nekim koncertima u Hrvatskoj publika je negodovala i bacala razne predmete na pozornicu dok je Bijelo dugme izvodilo svoje projugoslavenske pjesme.
Nakon koncerta u Modriči održanog 15. marta (do kraja turneje su ostala četiri koncerta), pjevač Alija Islamović prijavio se u bolnicu zbog bolova u bubrezima. Ovaj događaj otkrio je postojeće sukobe unutar sastava: Bregović je tvrdio da Islamović nije imao problema tokom turneje, dok je menadžer Raka Marić izjavio da će Bijelo dugme tražiti novog pjevača za planirane koncerte u Kini i Sovjetskom Savezu.]]. Vođa sastava Goran Bregović otišao je u Pariz, ostavljajući budući status Bijelog dugmeta otvoren za nagađanja. Nakon jugoslavenskih ratova koji su izbili 1991. godine, postalo je jasno da Bijelo dugme neće nastaviti svoju aktivnost.
"Ćirbiribela" je bilo posljednje muzičko izdanje ovog sastava (izuzimajući kompilacijske albume) prije ponovnog okupljanja Bijelog dugmeta 2005. godine i koncertnog albuma Turneja 2005: Sarajevo, Zagreb, Beograd.
NGC 7718
NGC 7718 (također poznat kao MCG 4-55-34, PGC 71959 i UGC 12712) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 434 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Najveći prečnik je 0,90 (114 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (76 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 6. septembra 1863. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Balhaško jezero
mini|desno|200px|Balhaško jezero mini|desno|200px|Mapa Balhaško jezero (kaz. Балқаш Көлі, Balqaş köli, rus. Озеро Балхаш) je jezero u pustinjskoj stepi istočnog Kazahstana. Površina jezera je do 18.428 km2. Balhaško jezero je izduženog oblika sličnog polumesecu. Južna obala je veoma razuđena sa bezbroj malih ostrva i poluostrva. Srednja dubina jezera je 5,8 metara, a maksimalna 26. Jezero je podijeljeno na zapadni i istočni dio koji su povezani kanalom Uzun-Aral širine 4,5 kilometara. Istočni dio jezera je dublji i veoma slan (> 7%), dok je zapadni dio malo slan (0,5-1,5% soli) i ne zavisi od promjene nivoa jezera. Razlika u salinitetu je posljedica razlike u broju pritoka i ograničenoj razmjeni vode između njegovih dijelova.
IC 1597
IC 1597 (također poznat kao ESO 112-10 i PGC 3144) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 275 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Tukan. Najveći prečnik je 1,70 (136 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (24 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 1899. godine.
Balhaško jezero
Najveći grad na obali jezera je Balhaš. Glavne pritoke su rijeke Ili i Karatal. Jezero nema ostrva. Oko 15% površine sliva ovog jezera pripada teritoriji Kine. Najveći dio vode u jezero stiže od otopljenog snijega sa planina Sinkjanga.
IC 1597
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 4789
NGC 4789 (također poznat kao MCG 5-30-124, PGC 43895 i UGC 8028) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 385 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 1,90 (213 hiljade sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (168 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 6. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mirko Pejanović
Mirko Pejanović je bosanskohercegovački političar i profesor. Za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini je obavljao funkciju člana Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine. Potpredsjednik je Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine. Penzionisani je redovni profesor sarajevskog Fakulteta političkih nauka. Obavljao je funkciju predsjednika Srpskog građanskog vijeća. Objavio je niz knjiga iz oblasti političkog razvoja Bosne i Hercegovine, koje su prevođene na slovenski i engleski jezik. Nedavno je objavio knjigu "Politički razvitak BiH u postdejtonskom periodu". U jednom mandatnom periodu je obavljao i funkciju dekana Fakulteta političkih nauka u Sarajevu. Poznavalac je razvitka političkog pluralizma u BiH u periodu prije rata i nakon rata. Saradnik je instituta IFIMES iz Ljubljane i dao je doprinos razvoju i afirmaciji te naučne ustanove u Republici Sloveniji.
Biljana Plavšić
Biljana Plavšić (Tuzla, 7. juli 1930) bosanskohercegovačka je biologinja, političarka i jedna od političkih lidera Srba u Bosni i Hercegovini. Osuđena je na 11 godina zatvora za ratne zločine.
Biografija
Rođena je 1930. u Tuzli. U Sarajevu je stekla osnovno i srednjoškolsko obrazovanje. Nakon što je diplomirala biologiju u Zagrebu, ostvarila je zavidnu naučnu karijeru, predajući dugo godina na katedri za biologiju na Prirodnomatematičkom fakultetu Univerziteta u Sarajevu. Biljana Plavšić je bila član SDS-a od osnivanja 1990. godine, a iste godine je postala i član Predsjedništva Republike Bosne i Hercegovine. 7. aprila 1992. godine je napustila Predsjedništvo i priključila se političkom vodstvu Republike Srpske.
Pred Međunarodnim sudom pravde osuđena je za ratne zločine 2005. godine na 11 godina zatvora, nakon priznanja krivice za planirane sistematske zločine nad Bošnjacima i Hrvatima. U tom periodu napisala je knjigu "Svedočim" u kojoj je otkrila politiku vodstva Republike Srpske prema Srbima, izostavivši zločine prema Bošnjacima i Hrvatima.
U septembru 2009. godine haški sud za ratne zločine je odobrio njeno oslobađanje prije isteka pune kazne, nakon čega je i švedska vlada odobrila oslobađanje iz zatvora.
Velika Sundska ostrva
mini|desno|250p|Velika Sundska ostrva Velika Sundska ostrva su grupa ostrva u indonezijskom arhipelagu. Zajedno s Malim Sundskim ostrvima čine Sundska ostrva.
U grupu Velikih Sundskih ostrva ubrajaju se Borneo (indonezijski Kalimantan), Sumatra, Java i Sulawesi. Osim sjevernog dijela Bornea, to su glavna ostrva Indonezije i čine njen najveći dio. Na Borneu je istočni dio Malezije i Brunej.
Ova ostrva tvore granicu između Tihog okeana, odnosno njegovog rubnog Južnokineskog mora i Indijskog okeana. S 1,5 miliona km2 i oko 180 miliona stanovnika riječ je o najvećoj ostrvskoj grupi na svijetu (samo je Grenland površinom veći).
Vilfredo Pareto
mini|desno|Vilfredo Pareto Vilfredo Federico Damaso Pareto (15. July 1848, Pariz – 19. August 1923, Geneva) bio je francusko-italijanski industrijalista, sociolog, ekonomist i filozof.
1867. je diplomirao matematiku, a 1870. je doktorirao na temu "Osnovni principi ravnoteže u čvrstim tijelima. Autor je tzv. Pareto principa, također poznatog i kao 80-20 pravilo.
Sociološke teorije
Paretovo glavno djelo je Rasprava o sociologiji (Trattato di Sociologia Generale 1916.) vrlo obimnog sadržaja. Ovdje Pareto izlaže svoju teoriju socijalne ravnoteže koju konstruira s pomoću dva temeljna pojma - residuum (rezidue) i derivatum (derivati). Ova dva pojma su inače i temelj Paretove sociološke terminologije. Prvim pojomom Pareto označava sve one pojave i procese u društvu za koje kaže da održavaju društvenu ravnotežu dok drugim pojomom označava faktore socijalne nestabilnosti.
Pareto je pri analizi mehanizama političkog vladanja označio oligarhiju kao oblik upravljanja gdje se oslonac na upotrebu sile nikad ne isključuje. Ako vladajuća klasa izgubi mogućnost ili volju da primjenjuje silu, pravo je da vladavina pređe u ruke one klase koja je sposobna i voljna da je koristi. Ovakvi stavovi su oblikovali i političku filozofiju italijanskih fašista koji su Pareta i doživljavali kao svog idejnog preteču.
The Stone Roses
The Stone Roses su bili čuveni britanski rock sastav iz Manchestera tokom kasnih 80ih i ranih 90ih godina. Bili su glavna grupa Madchester pokreta, čiji je zvuk bio fuzija indie-a i dance/tehno kulture.
Tipski rod
thumb|Ženka kapuljačaste patke (Anas platyrhynchos). [[Anas je tipski rod za porodicu Anatidae.]] Tipski rod – u biološkoj klasifikaciji – posebno u zoologiji, je  rod koji definita biološku porodicu, a njegovo ime je  korijen imena porodicea.
Zoološka nomenklatura
Bilo koje ime grupe-porodice mora imati tipski rod (i bilo koje ime grupe-rod mora imati vrste, ali bilo koje ime grupe-vrsta može, ali ne mora imati, jedan ili više primjeraka te vrste). Tipski rod tipa za ime grupe-porodica je također rod koji daje taksonomsku osnovu kojoj se dodaje završni sufiks –idae (za porodice).
Botanička nomenklatura
U botaničkoj nomenklaturi, fraza "tipski rod" opotrebljava se neslućbenounofficially, as a term of c, kao dogovoreni termin. In the Međunarodni kodeka nomenklature algi, gljiva i biljaka (ICN) ne poznaje ovaj  status. Kodeks koristi uzorke tipa za redove do porodice, a tipovi su neobvezni za više rangove.
Đavo
200px|desno|thumb|Đavo zaleđen u centru [[Kokitus|Kokita, devetog kruga pakla u Božanstvenoj komediji]]
Đavo (ili Đavol; od grčkog: Διάβολος, preko staroslavenskog: Dїavolъ), ili Satana (Sotona; hebrejski: שָׂטָן, aramejski: שִׂטְנָא, latinski: Sátanas, sa prvobitnim značenjem u hebr. jeziku "protivnik", "tužilac (pred sudom)" (Ps 109;6; usp. Za 3.12; Jb 1.6; Za 3.12)), u religiji predstavlja personifikaciju zla, neprijatelja ljudima i Bogu, palog anđela, demona ili manje božanstvo. Smatra se objektivizacijom neprijateljske i destruktivne sile.
Teško je precizirati određenu definiciju bilo kojeg stepena složenosti koja će obuhvatiti sve tradicije, osim toga što je manifestacija zla. Ima smisla razmatrati đavola kroz objektiv svake od kultura i religija koje imaju đavola kao dio svojih mitova.
Historija ovog koncepta je isprepletana sa teologijom, mitologijom, psihijatrijom, umjetnošću i književnošću, pri čemu održava validnost i razvija se nezavisno unutar svake tradicije. To se historijski dešava u mnogim kontekstima i kulturama, i ima mnogo različitih imena: Šejtan, Lucifer, Belzebub, Mefistofeles; i atributa: on se portretira kao plav, crn ili crven; prikazuje se kao da ima rogove na glavi ili bez rogova itd. Ideja đavola je često bila ozbiljno shvaćena, mada ne uvijek, na primjer kada se figure đavola koriste u reklamiranju i na omotima slatkiša.
Definicije
U svojoj knjizi "Đavo: Percepcija zla od antike do primitivnog kršćanstva" (engleski: The Devil: Perceptions of Evil from Antiquity to Primitive Christianity), Jeffrey Burton Russell diskutuje razna značenja i poteškoće koje se susreću prilikom korištenja termina đavo. On ne pokušava da definiše riječ u opštem smislu, ali opisuje ograničenu upotrebu koju namjerava da primijeni za riječ u svojoj knjizi, ograničenu da bi se "minimizovala ova poteškoća" i "radi jasnoće". U svojoj knjizi Russell koristi riječ đavo kao "antropomorfizam zla koji se sreće kod raznih kultura", za razliku od riječi šejtan, koju specifično rezerviše za figuru u abrahamskim religijama.
U uvodu u svoju knjigu Sotona: Biografija, Henry Ansgar Kelly diskutuje različita razmatranja i značenja na koja je naišao u upotrebi izraza kao što su đavo i satana itd. Mada ne daje opštu definiciju, on to opisuje u svojoj knjizi kao "kad god se dijabolos koristi kao pravo ime satane", što napominje koristeći mali format velikih slova.
Đavo u slavenskoj mitologiji
Vrag ili đavo kakav se susreće i zatiče u slavenskim narodnim vjerovanjima i umotvorinama, izgrađen je nakon pokrštavanja Slavena, pod snažnim utjecajem Crkve. Uzroke ovoj pojavi treba tražiti u staroj slavenskoj mnogobožačkoj vjeri. Na Đavola su prenesene funkcije i mitovi koji su se ranije vezivali za neke od slavenskih vrhovnih bogova, a isto se dogodilo i sa germanskim Odinom i slavenskim Crnobogom.
Ličnost je jako složena. Nijedan drugi demon nije imao tako raznoliku historiju; niti jedan drugi nije preopterećen tolikom nasljedstvom iz stare vjere. I dan-danas se naziva imenom nekadašnjeg slavenskog vrhovnog boga (v. Čajkanović): to je ime Daba, koje je hipokoristik od imena Dabog. Zajedničko slavensko ime za đavola (ruski: "čort", češki: "čert", poljski: "čart", lužičkosrpski: "cart") prvobitno je bila epiklaza ne za Đavola, nego baš za Daboga, koji je bog čaranja (par exellence).
Po ovim svojim najvažnijim oznakama, đavo je zamjenik paganskog vrhovnog boga, pa otuda i potječe njegov udio u kultu; naročito ako je riječ o nekoj nedozvoljenoj radnji, uvijek se apeluje na Đavolovu pomoć ili se (žrtvama, zaklinjanjima, molitvama) utječe na njega da barem ne smeta. Otuda vjerovatno i poslovica "Uždi svecu jednu svijeću, a đavolu dvije". Đavo ima neke osobine i tjelesne karakteristike koje su na njega prenesene sa drugih demona. Na primjer, kada se kaže da su "đavoli u noći jahali i zanosili putnike", može se reći da je to posao i vukodlaka i drugih noćnih demona, a kada Đavo čini ljudima sitne prolazne pakosti, dosađuje im i "pravi komendiju", to u osnovi znači da se radi o običnom šumskom demonu (a ne Đavolu), kojem zadovoljstvo čine nestašluci. Takvi demoni su bili grčki Sileni i Satiri i rimski Fauni (ili Silvani), pa su čak neka spoljašnja obilježja identična: kozije noge, jarčeva brada, uši "kao u vola".
Đavo u kršćanstvu
Po kršćanskom ubjeđenju njegove moći su najveće tamo gdje su se ljudi najviše udaljili od Boga, te ih on može vezivati i koristiti za sebe i svoje poslove, bez njihove volje. S druge strane, oni koji se nisu udaljili od Boga i podlegli Đavolovom utjecaju, usljed jake volje ili ljubavi, imaju moć nad njim i njegovim sljedbenicima. Čak se i Đavo pokazuje poslušnijim Bogu, na ukoravanje ljudi koji su voljno ili nevoljno postali neposlušni, te otpadnici i bogoodstupnici.
"Princ ovoga svijeta je Sotona", kaže Isus.
Đavo u islamu
Iblis (arapski: إبليس) ili Šejtan (arapski: شيطان), po islamskom učenju, praotac je Džinna.
Đavo u filozofiji
Holandski filozof Baruch Spinoza negira antropomorfizam u religiji. Za njega Đavo nije čovjek i ne treba mu pripisivati ljudske osobine ili moralne kvalitete. Bog nije isključivo dobar; njegovi postupci mogu ljudima, iz njihove ograničene perspektive, izgledati zlim. Ali zlo je također dio Boga, njegova suprotnost ne postoji, jer je njegova bezgraničnost i to uklopila u sebe. Nepostojanje đavola Spinoza ontološki dokazuje:
Visla
Visla (pol. Wisła) je najduža poljska rijeka i jedna od najdužih u istočnoj Evropi. S ukupnom dužinom od 1.047 km najduža je rijeka Poljske i 9. najduža rijeka u Evropi. Izvire na jugu Poljske, ispod 1200 m visoke Barania gore, a ulijeva se u Gdanjski zaliv, u Baltičko more. Najvećim dijelom protječe kroz poljsku ravnicu.
Prolazi kroz nekoliko velikih poljskih gradova: Kraków, Varšavu, Gdańsk i kroz neke manje gradove. Slivno područje Visle ima površinu od 194.424 km2, od čega je 168.699 km2 na teritoriji Poljske, a ostatak se nalazi u susjednim državama: Ukrajini, Bjelorusiji i Slovačkoj. Visla teče od juga prema sjeveru tako da dijeli Poljsku na istočni i zapadni dio.
Sliv i tok
mini|Pogled s Visle na srednjovjekovnu tvrđavu u [[Krakówu]] Tok rijeke Wisłe se može podijeliti na tri dijela: gornji tok, od njenog izvora do grada Sandomirca, srednji tok, od Sandomirca do područja gdje se u nju ulijevaju rijeke Nareu i Bug, i donji tok koji se proteže do sjevera gdje Visla pravi deltu pri ušću u Baltičko more. Sliv obuhvata 194.424 km2 a njegova prosječna visina je 270 m. Osim toga, većina sliva (55%) nalazi se na visinama od 100 do 200 m. Najviša tačka u slivu Visle nalazi se na 2.655 m (vrh Gerlah u Tatrama).
Delta
Visla pri svom ušću u Baltičko more kod grada Biala Gori tvori deltu naziva Żulawy Wislane, široku i do 50 km. Delta se cijepa na 2 glavne grane: Leniwka (lijevo) i Nogat (desno) te još nekoliko sporednih.
Pritoke
Desne:
Lijeve:
mini|Pogled na Vislu i Varšavu; kraj [[16. vijeka. Na desnoj strani je most Sigismund Augustus koji je u periodu od 1568. do 1573. izgradio Erazm Cziotko, dužine od oko 500 m ]]
Feriz-beg
Feriz-beg je bosanski sandžak-beg i jedan je od slavnih vojskovođa sultana Bajazida II (vl. 1481–1512). O njegovom porijeklu postoje različita mišljenja. Po jednima je bošnjačkog porijekla, a po drugima je pripadao slavnoj osmanlijskoj porodici, grčkog porijekla, Mihaloglu. Dok je bio Skadarski sandžak-beg, Feriz-beg se proslavio u vojnim pohodima protiv Mletačke republike. Godine 1496, on je imenovan sandžak-begom Bosne i na toj je dužnosti ostao do 1498. godine. Sedam godina kasnije, on će ponovo biti postavljen za bosanskog sandžak-bega, gdje je namjesnikovao sve do 1512. godine. Dok je bio sandžak-beg Bosne, on je s Dubrovnikom održavao srdačne veze izmjenjujući darove. Dubrovčani su mu slali zidare i druge majstore da, uz domaće, rade na građevinama, što ih je on gradio. U hronikama nije zapisano da je za vrijeme Feriz-begovog upravljanja bilo kakvih ratova, upada akindžija ili napada. Šta je bilo s Feriz-begom nakon odlaska iz Bosne, nije poznato, ali se zna da je umro prije 1526. godine, jer se u ovoj godini spominje u jednoj vakufnami kao rahmetli.
Zadužbine Feriz-bega u Bosni
Kad je prvi put imenovan bosanskim sandžak-begom, podigao je jednu česmu, koju je obećao svom prethodniku Jahja-paši da će podići pred njegovom džamijom. Jedan krak pitke vode, koju je doveo sa Sedrenika, do nje je proveo. Kad je po drugi put došao da upravlja u Bosni, 1505. godine, on je dao sagraditi hamam 1509. godine na Baščaršiji, kojeg je uvakufio za svoju medresu. Ovaj hamam je imao muško i žensko odjeljenje kao i Isa-begov. Pošto zakupnina nije bila dovoljna za njegovo održavanje, prestao je raditi i stoga je postao podložan rušenju, da bi dugo bio ruševan više od dvije trećine. Ovaj hamam je konačno srušen uoči Prvog Svjetskog rata. Poslije hamama, on je dao sagraditi prije 1512. godine, prvu medresu u Sarajevu u "Hubjar-aginoj mahali", po kojoj je bio prozvan i jedan dio Sarajeva "Medreseta". To je bila najstarija škola ove vrste u Sarajevu, a propala je u požaru 1697. godine. Oko kupališta sagradio je više magaza i dućana, i to je sve uvakufio za izdržavanje medrese. Blizu vrela Sedrenik u Muzderiji pod Panjinom Kulom, imao je prostran ljetnikovac koji je prozvan "Pašini konaci". Zna se da je ostavio vakufa u Carigradu, a valjda i po koju zadužbinu.
Hodaverdi-paša
Hodaverdi-paša je imenovan Bosanskim begler-begom u novembru 1597. godine. U to vrijeme Osmanlijsko Carstvo je ratovalo protiv Austrije. Čim je došao u Bosnu dobio je naredbu da sa bosanskom vojskom krene prema Budimu, da bi je osigurao. Kad je namjeravao logorovati u Peštanskom polju, bez uzroka je smijenjen sa položaja u Bosni, dok je na njegovo mjesto postavljen Idris-paša. Na položaju bosanskog valije se održao svega pet mjeseci.
Donna Ares
Donna Ares (rođena kao Azra Kolaković; 1. januar 1977 – 2. oktobar 2017) bila je bosanskohercegovačka pop i pop-folk pjevačica.
Biografija i karijera
Azra Kolaković rođena je 1. januara 1977. godine u Bihaću od majke Ajke i oca Osmana. Interes za muziku pokazala je još kao dijete, s obzirom da su joj se oba roditelja bavila muzikom. Završila je osnovnu i srednju muzičku školu u svom rodnom gradu, a započela je studirati muzičku akademiju, ali je zbog rata u Bosni i Hercegovini odustala. Sa 14 godina počinje nastupati s grupom "Camino Verde" po lokalnim diskotekama kao klavijaturistica i pjevačica. Sa 16 godina napisala je svoju prvu pjesmu. Godine 1996. napušta lokalnu grupu "Camino Verde", te se počinje baviti solo pjevanjem. Prvi javni nastup imala je na Dori 1997. godine, na izboru za hrvatsku pjesmu na Eurosongu 1997.. Također, iste godine postaje slavna s pjesmom "Kazna" na festivalu muzike "Bihać 97".
Godine 1998. snimila je svoj prvi studijski album pod nazivom "Ti me više ne voliš", koji je snimila u studiju Sani Records u Duisburgu. Godine 2000. snimila je duet s pjevačem Halidom Bešlićem pod nazivom "Sviraj nešto narodno", koji je premijerno prikazan na festivalu "Forte 2000". Godine 2002. izlazi album "Čuvaj se dušo" sa istoimenim hitom. Nakon kraće pauze snima novi album "Jackpot". Četiri godine kasnije snima album "Nemam razloga za strah" koji je poseban po tome što je po prvi put snimila pjesme drugih autora. Iste godine objavljuje svoj prvi DVD "Donna Ares - The Best of 1997/2006".
Bolest i smrt
Kolakovićeva je bila iscrpljena i gubila na težini mjesecima prije nego što je hospitalizovana početkom oktobra 2014. Tom prilikom dobila je dijagnozu raka materice. Umrla je od ove bolesti u 40. godini u svom rodnom gradu 2. oktobra 2017. godine, dok je bila u komi. Sahranjena je dva dana kasnije pored svog oca koji je umro 2006. godine.
Pljuni i zapjevaj, moja Jugoslavijo
Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo je deveti LP-album rok grupe Bijelo dugme iz 1986. godine u izdanju sarajevske diskografske kuće "Diskoton" iz Sarajeva, koji je sniman u studiju I RTV Sarajevo. Pjesma "Hajdemo u planine" miksana je u studiju nekadašnje diskografske kuċe "Jugoton" iz Zagreba. Ovo je prvi album snimljen s pjevačem Alenom Islamovićem, koji je u grupu došao iz Divljih jagoda kao zamjena za Mladena Vojičića Tifu. To je ujedno i prvi album Bijelog dugmeta nakon Koncerta kod Hajdučke česme na kojem je nastupio klavijaturista Laza Ristovski kao punopravni član grupe i posljednji studijski album na kojem je svirao klavijaturista Vlado Pravdić.
Album "Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo" je anketiran 1998. godine kao 53. na listi 100 najvećih jugoslovenskih rok i pop albuma u knjizi YU 100: najbolji albumi jugoslovenske rok i pop muzike.
Novi pjevač: Alen Islamović
Pjevač sarajevske rok grupe Divlje jagode Alen Islamović početkom jeseni 1986. preuzeo je dužnost pjevača Bijelog dugmeta. Goran Bregović ga je dvije godine ranije, neposredno nakon proljećnog odlaska dugogodišnjeg pjevača Željka Bebeka pozivao da se pridruži ovoj grupi. Nesiguran u nestabilne unutrašnje odnose unutar Bijelog dugmeta i plašeći se Bebekovog mogućeg povratka, Alen Islamović je tada odlučio odbiti ponudu i ostati s Divljim jagodama; Dvadesettrogodišnji Mladen "Tifa" Vojičić tako je postao novi pjevač Bijelog dugmeta, snimajući sa njima studijski album, Bijelo dugme 1984. godine.
Pod pritiskom profesionalnih obaveza, iznenadne slave i medijskog skandala koji je otkrio njegovu upotrebu LSD-a, Vojičić je napustio Bijelo Dugme nakon samo godinu dana, a Islamović Divlje Jagode još jednom se obratio za pridruživanje. Ovoga puta Divlje Jagode su bili u Londonu, gdje su pokušavali da ostvare uspješnu međunarodnu karijeru pod izmijenjenim imenom The Wild Strawberries. Sumnjajući u međunarodne izglede Divljih jagoda, 29-godišnji Islamović ovaj je put odlučio prihvatiti ponudu, napustivši ovaj hard rok sastav vrativši se u Jugoslaviju kako bi se pridružio Bijelom Dugmetu.
(Samo)-cenzura
Zbog političkog pritiska tadašnjih jugoslavenskih vlasti, Bregović je na kraju odustao od provođenja nekih ideja koje je prvobitno zamislio da ostvari na albumu. Kada je počeo sa radom na albumu, Bregović je želio da Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo sadrži priloge pojedinaca poznatih po političkim stavovima izvan zvanične ideologije SFR Jugoslavije, koju je zagovarao Savez komunista Jugoslavije (SKJ), jedine legalno dozvoljene političke stranke u zemlji. U tom cilju, on i menadžer Bijelog dugmeta Raka Marić kontaktirali su tri takve osobe koje su u tom trenutku više od decenije bile zabranjene iz javnog diskursa u Jugoslaviji:
thumb|250px|desno|[[Narodni heroj Jugoslavije Svetozar Vukmanovic Tempo zajedno sa horom pjevao je pjesmu Padaj silo i nepravdo, kao uvod u album Bijelog dugmeta Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo]]
Bregovićeva ideja bila je da Vice Vukov otpjeva baladu "Ružica si bila, sada više nisi". Međutim, uprkos njegovom prihvaćanju, plan nikada nije bio sproveden u djelo nakon što je menadžera sastava Marića Raku po povratku iz Zagreba (gdje se sastao s Vicem Vukovom) policija zadržala i ispitala na sarajevskom aerodromu. Doprinos Miće Popovića albumu trebala je biti njegova slika Dve godine garancije na kojoj je prikazan umirovljenik koji spava na klupi u parku dok stranice lista časopisa Politika koristi kao pokrivač za grijanje, što je Bregović želio iskoristiti kao naslovnicu albuma. Nakon poziva da učestvuje u projektu, Mića Popović je prihvatio, ali je upozorio Bregovića na moguće probleme s kojima bi se muzičar vjerovatno suočio. Konačno, Koča Popović navodno je donekle prihvatio ideju da učestvuje na albumu, ali je ponudu na kraju ipak odbio.
Goran Bregoviċ je na kraju pod pritiskom izdavačke kuće Diskoton odustao od svojih prvobitnih ideja, a umjesto toga, okrenuo se alternativnim rješenjima. Odlučio je osigurati barem jedan nastup na albumu starog jugoslavenskog revolucionara iz vremena prije Drugog svjetskog rata na albumu. Doprijeti do preživjelih pojedinaca te vrste ostvareno je preko novinara i pisca za časopis Duge Milomira Marića koji je bio poznat po tome što je održavao kontakte s njima u sklopu priprema za njegovu predstojeću knjigu Deca komunizma. Bregović je uspio nagovoriti 73-godišnjeg Svetozara Vukmanovića Tempa, posjetio ga je u njegovom domu Reževići i dogovorio dolazak Tempa u Sarajevo. Tu je zajedno sa zajedno sa horom iz Sirotišta Ljubica Ivezić snimio staru revolucionarnu pjesmu "Padaj silo i nepravdo".
Klavijaturista Laza Ristovski, koji je napustio Bijelo Dugme 1978. godine, učestvovao je na snimanju novog albuma Bijelog dugmeta, ali je zvanični član sastava ponovo postao tek nakon objavljivanja albuma. Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo bio je prvi studijski album Bijelog dugmeta još od 1977. godine, nakon objavljivanja Koncerta kod Hajdučke česme na kojem je Ristovski predstavljen kao punopravni član sastava.
Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo imao je uobičajeni narodno orijentisani pop rock zvuk kao Bijelog dugmeta, a bio je nadahnut i jugoslavenstvom, sadržeći brojne upute na jugoslavensko jedinstvo, kao i tekstove na unutrašnjem rukavu štampane ćirilicom i latinicom. Na naslovnici albuma nalazila se fotografija kineskog socrealističkog baleta. Sve pjesme je napisao Goran Bregović, osim pjesama "Hajdemo u planine" i "Pjesma za malu pticu" (Bregović/Arnautalić/Kenović).
Značaj
Uz albume Smrt fašizmu i Teško meni sa tobom sastava Plavi orkestar i Merlin, te Pljuni i zapjevaj, moja Jugoslavijo povremeno su kategorizirani kao dio Novih partizana, u koje spadaju albumi sarajevskih grupa iz sredine 1980-ih, sa zvukom usredsređenim na narod Balkana. Nadahnuta rock muzika koja sadrži lirske i vizuelne reference na jugoslavenstvo u komunističkom i socijalističkom patriotskom okviru.
Izraz Novi partizani uveo je tokom jeseni 1986. godine menadžer Plavog orkestra Malkolm Muharem tokom promotivnog ciklusa albuma Smrt fašizmu!, kao sredstvo za promociju najnovijeg izdanja svojih klijenata i potencijalno pokretanje drugog subkulturnog pokreta, sličnog onome u čemu je uspješno učestvovao tri godine ranije sa Novim primitivcima. Za razliku od muzičkih sastava iz Novog primitivizma koji su svi dolazili iz slične pozadine i bili su iste generacije, navodni muzički sastavi Novih partizana bili su mnogo različitiji. Iako Novi partizani nikada nisu krenuli kao koherentan pokret, taj su pojam prihvatili brojni jugoslavenski novinari, koji ga i dalje koriste prilikom opisivanja različitih faza u karijeri Bijelog dugmeta, Dine Merlina i Plavog orkestra.
Godine 1998. album Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo zauzeo je 53. mesto na listi 100 najvećih jugoslavenskih rok i pop albuma]] u knjizi YU 100: najbolji albumi jugoslovenske rok i pop muzike.
Autizam
mini|250px|desno|Opsesivno slaganje predmeta može ukazivati na autizam. Autizam je biološki razvojni poremećaj mozga. Zbog prirode nastanka i manifestacije, autizam je vrlo složen poremećaj. Glavne karakteristike autizma jesu slaba ili nikakva socijalna interakcija i komunikacija te ograničeni i ponavljajući obrasci ponašanja. Po tim karakteristikama autizam se razlikuje od ostalih poremećaja iz grupe poremećaja autističkog spektra (engl. ASD)
Nasljednost autizma je velika; genetika poremećaja je složena i zasad se još ne zna koji su geni općenito odgovorni. U rijetkim slučajevima autizam se povezuje sa činiocima koji uzrokuju defekte pri rođenju. Postoje i drugi predloženi uzroci, prema kojima autizam uzrokuju vakcine korištene u dječijoj dobi. Međutim, takve su hipoteze kontroverzne i nemaju podršku u uvjerljivim naučnim dokazima.
Nedavna istraživanja pokazuju rasprostranjenost od 1 do 2 slučaja na 1.000 ljudi za autizam i otprilike 6 na 1.000 za spektar autizma (SA), s prosjekom SA od 4.3:1 za populaciju muškaraca. Broj registriranih ljudi s autizmom dramatično se povećao od 1980-ih. To je dijelom i zbog unaprijeđenog postupka dijagnoze autizma, te se još nagađa da li je postotak autista zaista narastao.
Autizam utječe na mnoge dijelove mozga, iako nije sasvim razjašnjeno na koji se način taj utjecaj ostvaruje. Roditelji su obično ti koji uoče prve znakove, i to u 1. ili 2. godini djetetovog života (eventualno do treće). Rano otkrivanje autizma može pomoći djetetu da stekne određene socijalne vještine i samostalnost; iako je nekoliko terapija zasnovano na naučnim istraživanjima, zasad nema lijeka za autizam. Kod težih oblika autizma samostalan život malo je vjerovatan, dok je kod blažih oblika moguć.
Rezolucijom 62/139, prihvaćenom 18. decembra 2007, Ujedinjeni narodi proglasili su 2. april Svjetskim danom autizma.
Klasifikacija
Autizam je razvojni poremećaj ljudskog mozga kod kojeg se prvi znaci vide još tokom ranog djetinjstva; obično se autizam prepoznaje u prve tri godine djetetovog života. Kod autizma nema remisija (smanjenja) ili povrata - on je ravnomjeran u svom intenzitetu i toku. Autizam je jedan od pet pervazivnih razvojnih poremećaja (engl. PDD) ili poremećaja autističkog spektra (engl. ASD), koji su okarakterizirani široko rasprostranjenim abnormalnostima u socijalnoj interakciji i komunikaciji, izrazito ograničenim interesima i čestom ponavljajućem ponašanju.
Od ostala 4 poremećaja iz spektra autizma, najsličniji samom autizmu po simptomima i uzroku jeste Aspergerov sindrom. Drugi, koji dijele neke od znakova, ali vjerovatno imaju različite uzroke, jesu dječiji disintegrativni poremećaj i Rettov sindrom. Pervazivni razvojni poremećaj ne drugačije određen (engl. PDD-NOS), koji se nekad naziva i atipični autizam, dijagnosticira se kad nema kriterija za uspostavljanje dijagnoze određenog, više specifičnog poremećaja. Za razliku od autizma, Aspergerov sindrom nema bitnog zadržavanja u razvoju jezika. Terminologija autizma može biti prilično zbunjujuća; zajedno s autizmom, Aspergerov sindrom i PDD-NOS znaju se nazivati autističnim poremećajima, a sam autizam često se naziva autističnim poremećajem i dječijim (infantilnim) autizmom. U ovom članku govori se o klasičnom autističnom poremećaju, dok drugi izvori često koriste autizam kao poveznicu za spektar autizma (engl. ASD). ili za izjednačavanje ASD-a s PDD-om. S druge strane, ASD je podgrupa šireg autističnog fenotipa (engl. BAP) koji opisuje osobe koje vjerovatno nemaju ASD, ali imaju neke autistične karakteristike, poput izbjegavanja kontakta očima.
Autizam se vrlo široko manifestira. Dok se kod jednih vide teža oštećenja poput mentalne retardacije, izražene šutljivosti, ponavljajuće motorike (npr., lupkanje rukama ili ljuljanje), kod drugih s blažim oštećenjima može postojati aktivan, no prepoznatljivo neobičan socijalni pristup, usko ograničeni interesi i opširno pedantna komunikacija. Autistični sindrom zna se dijeliti na lahki-, srednji- i visokofunkcionalni autizam (engl. po redu: LFA, MFA, HFA), i to po IQ kvocijentu ili po tome koliko trebaju pomoć u svakodnevnom životu; ove podjele su diskutabilne i nisu standardizirane. Autizam se, također, može podijeliti u sindromski i nesindromski, gdje je za sindromski autizam uvjet teža do potpuna mentalna retardacija ili prirođeni sindrom s fizičkim simptomima, kao što je Tuberous sclerosis TSC. Opseg preklapanja između Aspergerovog sindroma, visokofunkcionalnog autizma i nesindromskog autizma nije jasan, iako su neki pojedinci s Aspergerovim sindromom u stanju bolje izvoditi kognitivne procese, za razliku od onih s autizmom.
Neke studije pokazale su dijagnozu autizma kod djece izazvanog gubitkom jezika ili socijalnih vještina, a ne zbog neuspjeha u razvoju. Korišteno je nekoliko termina za ovaj fenomen, uključujući regresivni autizam, zadržavajući autizam i razvojna stagnacija. Neospornost ovih razlika ostaje diskutabilna; moguće je da je regresivni autizam specifični podtip.
Socijalni razvoj
Ljudi s autizmom nemaju razvijene socijalne vještine i često im nedostaje intuicija ili osjećaj za druge ljude u svom okruženju. Temple Grandin, poznata osoba s autizmom, svoju nesposobnost u razumijevanju socijalne komunikacije opisuje kao osjećaj "antropologa na Marsu".
Nedostatak socijalnih vještina počinje se uočavati još u ranom djetinjstvu i vidi se kod odraslih osoba. Autistične bebe pokazuju manje pažnje na socijalnu stimulaciju, manje je interakcijskih gesta osmijehom i pogledom, slabije odgovaraju na poziv vlastitim imenom. Kod mlađe djece s autizmom često je prisutan nedostatak kontakta očima, govor tijela i manje su skloni korištenju tuđe ruke ili tijela kao alat. Autistična djeca u dobi od 3 do 5 godina najvjerovatnije neće spontano prilaziti drugima, imitirati i odgovarati na emocije, neverbalno komunicirati, no ipak mogu razviti privrženost osobama koje su im primarni njegovatelji i davatelji sigurnosti (što je obično jedan ili oba roditelja). Pokazuju umjereno manje privrženosti zbog sigurnosti nego uobičajeno, premda takva privrženost nestaje kod djece koja su više mentalno razvijena ili s lakšim ASD-om. Starija djeca i odrasli s ASD-om imaju lošije rezultate na testovima prepoznavanja lica i emocija.
Manji dio ljudi s ASD-om sklon je agresiji i autoagresiji. O tome postoje izvještaji, ali ne i konkretna studija. Mali i ograničeni izvor podataka sugerira da se kod djece s mentalnom retardacijom autizam povezuje s agresijom, nanošenjem materijalne štete i nastupima gnjeva. K. C. Dominick intervjuirao je roditelje 67-ero djece s ASD-om i otprilike dvije trećine ima periode s nastupima gnjeva, a jedna trećina ima historiju agresije s nastupima gnjeva češćim nego kod djece s oštećenjem jezika (ne u organskom smislu).
Komunikacija
Otprilike trećina do polovine osoba s autizmom ne razvije dovoljno govor potreban za dnevnu, uobičajenu komunikaciju
Razlika u komunikaciji može biti prisutna od prve godine djetetova života, što može uključivati zadržavajuće napadaje nesmislenog govora, neobične geste, usporeno reagiranje i desinhronizaciju vokalnih obrazaca s njegovateljem. U 2. i 3. godini života učestalost i nejednakost manje su kod nesmislenog govora, konsonanata, riječi i kombinacija riječi; njihove su geste rjeđe integrirane s riječima. Djeca s autizmom obično nemaju molbe, odnosno potraživanja i potrebu dijeljenja doživljaja ili iskustva, a češće su sklona jednostavnom ponavljanju tuđih riječi, što se zove eholalija, i suprotnom izgovaranju. Također su prisutne poteškoće u igrama imaginacije, odnosno zamišljanja i razvijanju jezičnih simbola. Mogući je problem s razumijevanjem u pokazivanju, i to u smislu da će dijete vjerovatno prije gledati u ruku, a ne u predmet kada mu se prstom pokaže na neki predmet.
Na jezičkim testovima s vokabularom i izgovorom postoje dobri rezultati kod autista u dobi od 8 do 15 godina, no na složenijim jezičkim testovima (koji uključuju figurativni jezik, razumijevanje i zaključivanje) rezultati su slabiji. Događa se da se prilikom obraćanja osobi s autizmom često precjenjuje ono što slušalac razumijeva.
Ponavljajuće ponašanje
Osobe s autizmom pokazuju različite oblike ponavljajućeg (repetitivnog) i ograničavajućeg ponašanja koje se kategorizira prema skali ponavljajućeg ponašanja (engl. RBS-R) : mini|250px|desno|Dječak s autizmom - precizno slaganje igračaka Za autizam nije specifično jedno određeno ponavljajuće ponašanje, no jedino kod autizma postoji povišena učestalost i težina ovih obrazaca ponašanja.
Drugi simptomi
Kod osoba s autizmom mogući su i simptomi nezavisni od dijagnoze, ali koji imaju utjecaj na pojedinca ili porodicu. Mali dio osoba s ASD-om pokazuje neobične sposobnosti, poput pamćenja trivijalnosti do iznimno rijetkih, tzv. autističnih naučnika