cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austrijski državni ugovor
Vlasništvo, prava i interesi
Članom 25. reguliše se imovina, prava i interesi svih državljana zemalja Ujedinjenih naroda, na način da se stečena prava vraćaju na nivo prije početka ratnog stanja. Austrijska se vlada obavezuje da svu imovinu, prava i interese, bez dodatnih troškova vrati bivšim vlasnicima. Načini povratka imovine se regulišu posebnim zakonima, a moguće je plačanje odštete, kao i direktno preuzimanje od strane bivšeg vlasnika. Slijedeći član obavezuje Austriju na povrat oduzete imovine osobama, grupama i organizacijama, kojima su ta prava oduzeta na osnovu rasnih zakona, religiozne ili neke druge diskriminacije. Čl. 27 reguliše status austrijske imovine na područjima Saveznika, kao i drugih država sa kojima je Njemačka bila u ratu od 1938-45. godine. Generalno se prava, imovina i interesi vraćaju Austriji i austrijskim državljanima, sa izuzetkom prava koje se dodjeljuje FNRJ u podtački 2. Ovom se podtačkom Jugoslaviji daje izuzetno pravo na konfisciranje, oduzimanje ili uništavanje imovine Austrije, koja se nalazi na njenoj teritoriji, a Austrijska vlada se obavezuju da isplati odštetu austrijskim državljanima za oduzetu imovinu. U zadnjem članu se regulišu dugovi Austrije, stvoreni u periodu 1938-45, koji se generalno, kao i dostigle kamate, pripisuju Njemačkoj
Košarkaška reprezentacija Luksemburga
Luksemburg se tri puta takmičio na EuroBasketu, 1946., 1951. i 1955. Njihov najbolji rezultat je bio osmo mjesto na prvom nastupu na takmičenju 1946. Međutim, reprezentacija još čeka plasman za takmičenje FIBA Svjetsko prvenstvo.
Austrijski državni ugovor
Ekonomski odnosi
Ekonomski odnosi Austrije sa drugim državama regulišu se čl.29. Sadržina članka je ravnopravnost austrijskih privrednih subjekata u inostranom tržištu, kao i istozačno za inostrane partnere. Jedno od važnijih tačaka je zabrana diskriminacije strane robe, ravnopravnost u trgovini, brodkom prometu i svim drugim poslovnim oblicima. Reguliše se i zračni promet na način, da se omogućava ravnopravno korištenje zračnog prostora Austrije, te slijetanja na aerodromima.
Slovenj Gradec
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Slovenj Gradec.
Košarkaška reprezentacija Luksemburga
Trenutna ekipa
Sastav za utakmicu pretkvalifikacija za EuroBasket 2025 koja se igrala 30. juna 2022. protiv Rumunije.
Slovenj Gradec
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, gradska općina Slovenj Gradec je imala 16.811 stanovnika, od čega u samom Slovenj Gradcu 7.519.
Austrijski državni ugovor
Član 7.
Jedan od članova Državnog ugovora, do danas nije riješen na način, kako su postavljeni zahtevi iz 1955. godine. Ovim se člankom Austrija obavezuje na postavljanje dvojezičnih tabli u mjestima u Koruškoj i Gradišću, na jezicima manjan, u kojima je većina ili jedan određeni procenat manjinskog stanovništva. Za razliku od Gradišća, gdje su dvojezične table postavljene relativno brzo, dvojezične table na slovenskom jeziku su postale problem, koji je izazavao nekoliko konflikta u političkim krugovima Austrije. Nakon postavljanja tabli 1972. došlo je do nemira tzv. , te do demontiranja tabli, uglavnom po noći, od strane njemačko-govornog stanovništva, koji su bili potpomognuti pripadnicima desničarske njemačke nacionalne inicijative tzv. Koruške domovinske službe. Koruška domovinska služba je kasnije dobila podršku dolaskom na vlast desničarskog političara Jörg Haider (FPÖ/BZÖ), koji je donošenjem zakonskih odredbi i odugovlačenjem, spriječavao postavljanje tabli ili ih čak mijenjao, dodavajući na table sa njemačkim imenom dodatnu manju tabku sa slovenski imenom. Obrazloženje je bilo da procenat slovenske manjine nije definiran, te da od naselja koja imaju pravo na postavljanje dvojezičnih tabli, samo neka od njih imaju pravo na postavljanje. Protestom koruškog advokata slovenskog porijekla Rudija Vouka 2004. godine, koji je namjerno pravio saobraćajne prekršaje vozeći nedozvoljenom brzinom u gradskom naselju, postavljanje tabli je ubrzano, a njegovo objašnjenje je da ne želi platiti kaznu, jer table nisu po zakonu, te samim tim ograničenje brzine ne vrijedi. Proces je dobio, tako da su postavljene nove table, a donesena je granica od 10% udjela slovenskog stanovništva, kada se dvojezična tabla mora postaviti. Raspadom SFRJ i SSSR u devedestim godinama, nije nikada utvrđeno, koja je država nasljednica zadužena za kontrolu provođenja, tako da je sa Rusijom postignut jedan nezvanični sporazum, dok se pregovori sa Slovenijom i dalje vode. Osnova problema je način popisivanja stanovništva u Austriji, te pitanje, da li se za udio Slovenaca u naselju računa maternji jezik popisanika ili pripadnost slovenskom narodu.
Niğde (pokrajina)
Pokrajina Niğde (turski: Niğde ili) je pokrajina koja se nalazi u južnom dijelu turske geografske regije Centralna Anadolija.
Slovenj Gradec
Gradska općina Slovenj Gradec
Napomena: Nastala iz stare općine Slovenj Gradec.
Niğde (pokrajina)
Prostire se na površini od 7.312 km2 a prema podacima iz 2010. godine u ovoj pokrajini je živjelo 337.931 stanovnika. Gustoća naseljenosti ove administrativne jedinice iznosi 46 stanovnika/km2.
Slovenj Gradec
Slovenj Gradec (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1993. povećano za dijelove naselja Gmajna, Stari trg i Šmartno pri Slovenj Gradcu.''
Niğde (pokrajina)
Susjedne pokrajine su: Adana, Aksaray, Kayseri, Konya, Mersin i Nevşehir.
Glavni grad pokrajine je Niğde.
Distrikti
Pokrajina se sastoji od slijedećih distrikta:
Spodnji Petelinjek
Spodnji Petelinjek je naseljeno mjesto u sastavu općine Lukovica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Spodnji Petelinjek je imao 26 stanovnika.
Ministarstvo prosvjete i kulture Republike Srpske
Ministarstvo prosvjete i kulture Republike Srpske jeste jedno od ministarstava Vlade Republike Srpske koje se bavi prosvjetom i kulturom Republike Srpske. Trenutni ministar prosvjete i kulture Republike Srpske je Natalija Trivić.
Organizacija
U cilju ostvarivanja maksimalne efikasnosti i efektivnosti prilikom izvršavanja poslova, Ministarstvo prosvjete i kulture se obrazuje u sljedeće organizacione jedinice:
U sastavu Ministarstva nalaze se sljedeće republičke upravne organizacije:
Medun (tvrđava)
Tvrđava Medun nalazi se na oko 10 km od Podgorice u Kučima, u naselju Medun. Naseljenost područja i urbane strukture lokaliteta prate se od najstarijih vremena. Tit Livije (krajem stare i početkom nove ere) poznaje Medun kao Meteon u oblasti Labeata (u vezi sa Trećim ilirsko-rimskim ratom iz 168. godine prije nove ere). Tvrđavski kompleks nastao je još u 3. vijeku prije nove ere. U 7. vijeku tvrđavu spominje Ravenski geograf kao Medion.
Srednjovjekovna tvrđava nastala je na brežuljku koji je već bio ilirska gradina. Položaj tvrđave između brda Mednjak i Ilijinog vrha je izuzetan. Dominira okolinom i dijelom Ćemovskog polja kod Podgorice. Tvrđava je bila na važnom putu od mora prema Plavu i Gusinju. Medun je pripadao župi Gorska koju spominje Ljetopis Popa Dukljanina. Na tvrđavi se uočavaju različiti segmenti gradnje iz raznih perioda njene prošlosti. Ima kulu, bedeme, uklesane stepenice, manju crkvicu, cisternu za vodu te kapiju.
Tvrđava je jedno vrijeme pripadala rodu Kosače. Medun se spominje u povelji Alfonsa Aragonskog iz 1444. za Stjepana Vukčića Kosaču (Medun castello et contato). Kao i tvrđava Sokol (Štitari) i Medun je prolazno vlasništvo Stjepana Vukčića Kosače. Već 1445. godine Stjepan Vukčić Kosača morao je Medun vratiti despotu Đurđu Brankoviću.
RPAIN
RPA-interaktivni protein je protein koji je kod ljudi kodiran genom that in RPAIN.
Dužina polipeptidnog lanca je 219  aminokiselina, a molekulska težina 24.784.
Aminokiselinska sekvenca
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Kloniranje i ekspresija
Pregledom biblioteke cDNK ljudskog fetusog mozga, Chen et al. (2005) klonirali su devet prerađenih varijanti RPAIN-a, koje su nazvali RIP. Izvedeni protein sa 219 aminokiselina pune dužine ima N-terminalnu regiju baza bogatu argininom, a slijedi ga kiselo područje jedra i dva C-terminalna domena nalik na cinkov prst. U nekoliko ostalih RPAIN izoformi nedostaje jedan ili oba C-terminalna domena, slična cinkovom prstu. RPAIN je visoko konzerviran kod eukariota, s ortolozima kod pacova, miša i Xenopus laevis. PCR analiza više tkiva cDNK pokazala je ekspresiju iRNK RPAIN-a u svim testiranim ljudskim tkivima. RPAIN označen fluorescencijom in situ lokalizovan na iedrima u ćelijama HEK293.
Chen et al. (2005) utvrdili su da gen RPAIN sadrži najmanje sedam egzona.
Veliki Rastovac
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Orahovica.
Stanovništvo
Napomena: ''Iskazuje se kao dio naselja od 1910. pod imenom Rastovac Orahovički. U 1931. iskazano pod imenom Velikoobradovački Rastovac. Od 1931. iskazuje se kao naselje.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Veliki Rastovac je imalo 293 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Demografska genetika
Struktura stanovništva ili stratifikacija populacije je prisustvo sistematske razlike u alelnim frekvencijama između subpopulacija u populaciji kao rezultat ne slučajnog parenja između jedinki. Može biti informativna za genetičko porijeklo, a u kontekstu medicinske genetike važna je zbunjujuća varijabla u svegenomske studije povezanosti (GWAS). U praksi se izjednačava sa pojmom demografska genetika
Uzroci
Osnovni uzrok stratifikacije genetičke strukture populacije u vrstama sa spolnim razmnožavanjem je neslučajno parenje među grupama: ako se sve jedinke unutar populacije slučajno pare, tada bi učestalost alela među skupinama trebala biti slična. Struktura stanovništva obično proizlazi iz fizičkog razdvajanja razdaljinom ili barijerama, poput planina i rijeka, nakon čega slijedi genetički drift. Ostali uzroci uključuju tok gena iz migracija, genetičko usko usko grlo I širenja, efekt osnivača, evolucijski pritisak, slučajna šansa i (kod ljudi) kulturni faktori.
Asocijacijske studije
Struktura opopulacije može biti problem za studije udruživanja gena (I fenotipova), poput studije slučaja, gdje bi se povezanost mogla pronaći zbog osnovne strukture populacije, a ne zbog bolesti povezanog lokusa. Po analogiji, može se zamisliti scenarij u kojem su određene male perlice izrađene od određene vrste jedinstvene pjene i da djeca imaju tendenciju da se zadave tim perlicama; moglo bi se pogrešno zaključiti da materijal od pjene uzrokuje gušenje, jer je zapravo riječ o maloj veličini kuglica. Također, stvarna bolest koju uzrokuje dati lokus možda neće biti pronađena u studiji ako je lokus manje zastupljen u populaciji u kojoj su izabrani subjekti slučajni. Iz tog razloga, devedesetih je bilo uobičajeno koristiti porodične podatke gdje se učinak strukture stanovništva može lahko kontrolirati upotrebom metoda kao što je test neravnotežne transmisije (TDT). Ali ako je struktura poznata ili je pronađena navodna struktura, postoji niz mogućih načina da se ova struktura implementira u studije udruživanja, a time izbjegne bilo kakvu pristrasnost. Većina savremenih studija unutargenomse povezanosti zauzimaju stav da je problem strukture populacije upravljiv, te da logističke prednosti upotrebe nepovezanih slučajeva i kontrola čine ove studije poželjnijima od porodičnih studija udruživanja.
Dva najčešće korištena pristupa ovom problemu uključuju genomsku kontrolu, što je relativno neparametrijski statistički teat , i strukturirani metode udruživanja, koji koristi genetičke informacije za procjenu i kontrolu strukture populacije. Alkes Price i suradnici dokazili su efikasnost postupka zvanog analiza glavne komponente. Također je moguće korigirati strukturu i zbunjivanje iz kriptičnog srodstva, izvođenjem matrice srodstva i uključivanjem u linearni mješoviti model.
Genomska kontrola
Pretpostavka homogenosti populacije u studijama udruživanja, posebno kontroli studije slučaja, mogu se lahko prekršiti i mogu dovesti do grešaka tipa I I tipa II. Zato je to važno za modele koji se koriste u studiji za kompenzaciju populacijske struktura. Problem u studijama kontrole slučaja je taj što ako postoji genetička uključenost u bolest, vjerojatnije je da će populacija slučajeva biti povezanija nego osobe u kontrolnoj populaciji. To znači da je pretpostavka o neovisnosti opažanja prekršena. To će često dovesti do precjenjivanja značaja asocijacije gena ali to ovisi o načinu uzimanja uzorka. Ako slučajno postoji više alelnih učestalosti u subpopulaciji slučajeva, naći će se povezanost sa bilo kojom osobinom koja je zastupljenija u populaciji. Ova vrsta lažne asocijacije povećava se kako raste broj uzoraka, pa bi problem trebao biti od posebnog značaja u velikim studijama, kada lokusi uzrokuju samo relativno male efekte na osobinu. Metod koji u nekim slučajevima može nadoknaditi gore opisane probleme razvili su Devlin i Roeder (1999). Koristi se i frekventna i statistika pristrasnosti (potonja je prikladna kada se radi o velikom broju kandidatskih gena.
Frekvencijski način ispravljanja strukture populacija djeluje korištenjem markera koji nisu povezani sa osobinom o kojoj je riječ, kako bi se ispravila bilo kakva inflacija statistike, uzrokovana njenom strukturom. Metod je prvi put razvijena za alternativne (kvalitativne) osobine, ali je od tada generaliziran i za kvantitativne. Za binarne, koji se odnosi na pronalaženje genetičkih razlika između slučaja i kontrolne populacije, Devlin i Roeder (1999) koriste Armitageov test trenda
I \chi^2 test za frekvencije alela
Ako je populacija u Hardy-Weinbergovoj ravnoteži, dvije statistike su približno jednake. Pod nultom hipotezom da nema stratifikacije populacije, trend trend ima asimptotsku \chi^2 distribuciju, sa jednim stepenom slobode. Ideja je da se statistika ima infglaciju sa faktorom \lambda tako da je gdje \lambda ovisi o učinku raslojavanja. Gornji metod počiva na pretpostavkama da je faktor inflacije \lambda konstatnan, što znači da bi lokusi trebali imati približno jednake stope mutacije i ne bi trebali biti pod različitom selekcijom u dvije populacije, a veličina Hardy-Weinbergove neravnoteže izmjerena Wrightovim koeficijentom inbreedinga F ne bi se trebala razlikovati između različitih lokusa. To je najviše u vezi sa posljednjim. Ako je učinak raslojavanja sličan na različitim lokusima \lambda može se procijeniti iz nepovezanih markera
gdje L = broj nevezanih markera. Nazivnik je izveden iz gama distribucije kao robustan procjenjivač \lambda. Predloženi su i drugi procjenitelji, kao naprimjer, Reich- Goldsteinov koji podrazulijeva da se umjesto toga koristi statistika srednje vrijednosti. To nije jedini način procjene \lambda, ali prema Bacanu et al. to je odgovarajuća procjena, čak i ako su neki od nepovezanih markera zapravo u neravnoteži s lokusom koji uzrokuje bolest ili su sami povezani s bolešću. Pod nultom hipotezom i prilikom ispravljanja stratifikacije, korištenjem L nevezanih gena, Y^2 približno je distibuiran po obrascu \chi^2_1. Uz ovu korekciju, ukupna stopa grešaka tipa I trebala bi biti približno jednaka \alpha čak i kada je populacija stratificirana. Devlin and Roeder (1999) uglavnom razmatraju situaciju kada daje 95%-tnu razinu pouzdanosti, a ne manje p-vrijednosti. Marchini et al. (2004) demonstrirali su da genomska kontrola može dovesti do antikonzervativne p-vrijednosti, ako je ta vrijednost vrlo mala i ako se dvije populacije (slučaj i kontrola) izuzetno razlikuju. To je bio poseban problem ako je broj nepovezanih markera bio reda 50-100. To može rezultirati lažno pozitivnim nalazom (na tom nivou značajnosti).
Demografsko zaključivanje
Struktura stanovništva važan je aspekt evolucije i populacijske genetike. Događaji poput migracija i interakcija između grupa ostavljaju genetski pečat na populacije. Izmiješane populacije imat će dijelove haplotipova iz svojih predačkih grupa, čije se frekvencije vremenom postepeno smanjuju zbog rekombinacije. Iskorištavanjem ove činjenice i uparivanjem dijeljenih haplotipskih dijelova osoba u skupu genetičkih podataka, mogu pratiti i datirati porijeklo miješanja stanovništva i rekonstruisati istorijske događaje poput uspona i pada carstava, trgovine robljem, kolonijalizma i ekspanzije stanovništva.
O strukturi stanovništva može se zaključiti unutar podataka pomoću različitih metoda, kao što su redukcija dimenzijonalnosti i analiza klastera, ili pretpostavki statističkog modela podataka i procjena njegovih parametara pomoću procjene najveće vjerovatnoće (maximum likelihood.
Mnoge statističke metode oslanjaju se na jednostavne populacijske modele kako bi zaključile o povijesnim demografskim promjenama, kao što su prisustvo populacijskih uskih grla, primjesa ili vremena razilaženja stanovništva. Često se ove metode oslanjaju na pretpostavku panmiksije ili homogenosti u populaciji predaka. Pogrešno specificiranje takvih modela, naprimjer ne uzimajući u obzir postojanje strukture u populaciji predaka, može dovesti do vrlo pristranih procjena proučavanih parametara. Simulacijske studije pokazuju da povijesna struktura populacije može čak imati genetičke efekte koji se lahko mogu pogrešno protumačiti kao povijesne promjene u veličini populacije ili kao postojanje miješanja, čak i kada se takvi događaji nisu dogodili.
Dimitar Ilijevski
Dimitar Ilijevski (29. septembar 1953 – 10. maj 1989) bio je alpinista iz SR Makedonije u sastavu jugoslavenske ekspedicije na Mount Everest 1989, i prvi Makedonac koji se popeo na najviši svjetski vrh. Poginuo je prilikom povratka sa vrha.
U bogatoj alpinističkoj djelatnosti ispenjao se na brojne vrhove Evrope, Južne Amerike i Azije). Registrovan je kao 264. osvajač Mount Everesta. Na vrhu je bio sa: Viki Grošeljem, Stipom Božićem, i Šerpama Sonamom and Agivom. U povratku sa vrha prema Baznom logoru, 80 min. nakon velikog uspjeha, Ilijevski je zalutao i nestao u smrznutim predjelima Himalaja.
Godine 1988. odlukom Makedonskog olimpijskog komiteta uvršten je na Listu velikana. Makedonski predsjednik Branko Crvenkovski dodijelio mu je posthumno Orden Časti, istovremeno kada i Gligoru Delevu, drugom Makedoncu koji je osvojio Mount Everest. U Bitolju postoji planinarski sportski klub koji nosi njegovi ime, a na planini Baba i planinarski dom. U njegovu čast svake godine organizuje se memorijalni marš na Pelister kod Bitolja.
Šišmiš
mini|200px|Rasprostranjenje šišmša
Slijepi miševi su po brojnosti vrsta drugi u redu sisara (nakon glodara), jer čine oko 20% svih klasificiranih vrsta sisara u svijetu, sa oko 1.240 vrsta šišmiša podijeljenih u dva podreda:
Oko 70% vrsta šišmiša su insektivori, dok su većina ostalih frugivori, tj. jedu voće. Nekoliko vrsta, kao što su oni koji jedu ribe (Myotis vives) i hrane se životinjama (izuzev insektima), dok su vampirski šišmiši hematofagi, tj. hrane se krvlju.
Šišmiši su prisutni u većem dijelu svijeta i obavljaju vitalne ekološke uloge oprašivanja cvijetova i raspršivanje voćnog sjemena. Mnoge tropske biljne vrste u potpunosti zavise od šišmiša za raspršivanje svojih sjemena. Šišmiši su i ekonomski važni, jer uništavaju insekte, smanjujući tako potrebu za upotrebom pesticida. Najmanji šišmiš je dužine 29 – 34 mm, sa rasponom krila od 15 cm i težinom 2 - 2.6 grama. Također je nedvojbeno najmanja postojeća vrsta sisara sa etrurskom goropadnicom, koja je drugi kandidat.
Opis
thumb|300px|right|Kostur šišmiša. Šišmiši su jedini leteći sisari, a uz ptice i jedini aktivno leteći kičmenjaci. Neke grupe sisara, kao što su leteća vjeverica, bodljorepa vjeverica i leteći kalong, npr. imaju letne kožice između udova, ali mogu samo kliziti s višeg položaja prema dolje. Nasuprot tome, šišmiši mogu uzletjeti i uvis. Letna kožica sadrži dva sloja kože, a proteže se od korijena šake do ramena i između nogu. Taj dio se naziva uropatagium, koji uključuje i rep (ako postoji), a obično služi za obuhvatanje plijena. Palac je kratak, a nema ga samo u porodici Furipteridae i završava s kandžom, dok su preostala četiri prsta jako produžena i napinju letnu kožicu. Velešišmiši pretežno imaju kandžu i na drugom prstu, a većina sitnošišmiša je nema. Trn na peti služi za zatezanje repne letne kožice. Za razliku od većine drugih sisara, zadnje noge šišmiša su okrenute unatrag i završavaju s pet prstiju, na kojima su kandže. Gusto, svilenkasto krzno im je obično sivo do smeđe boje, iako postoje njihove i bijele i šarene vrste.
Veličina ovih životinja je dosta promjenljiva, te se po vrstama jako razlikuje. Tako je svinjoliki šišmiš dug samo oko 3 cm i težak oko 2 grama uz etrurskog malog miša (zvanog i etrurska goropadnica) smatra najmanjim sisarom, dok velešišmiš kalong može imati raspon krila i do 1,7 m i doseći težinu od 1,5 kg.
Ponašanje
Većina šišmiša (osim nekih vrsta velikih šišmiša) su noćne životinje, koje dan prespavaju u nekom od raspoloživih skrovišta. Pri tome vise naglavačke, tj. s glavom prema dolje, što im u slučaju opasnosti omogućuje bijeg padom, jednostavnim otpuštanjem kandžica. Za držanje za podlogu im nije potrebna snaga, jer njegova težina tijela u visećem položaju automatski skuplja kandže oko podloge. Zato ni uginule životinje ne padaju s hvatišta. Za orijentaciju kao i za utvđivanje položaja lovine tokom noćnih letova, šišmiši imaju vrlo dobro razvijenu sposobnost korištenja ultrazvuka, odnosno svojih eholokatora. Kroz usta i/ili nos rasprostiru ultrazvukove van područja čujnosti za ljudsko uho. Neke vrste (porodica Megadermatidae i Phyllostomidae) za pojačavanje zvuka imaju upadljive izrasline na nosevima, koje podsjećaju na kakve listiće. Uši su im dobro razvijene i često s velikim ušnim školjkama, što omogućava bolje hvatanje ehoa ispuštenih ultrazvukova. Megašišmiši, osim rozetnih, nemaju eholokacijski sistem. Većina ih ima osobito dobro razvijeno čulo mirisa. Tokom dana, šišmiši spavaju u najrazličitijim skloništima, a najčešće na drveću. Stvaraju kolonije koje mogu imati i više hiljada jedinki, ali postoje i vrste koje su samotnjaci. U hladnijim područjima, zimu provode u zimskom snu ili sele u toplija područja. Za vrijeme dnevnog spavanja, metabolizam im se usporava više nego kod svih ostalih sisara.
Ishrana
Ovisno o vrsti, šišmiši jedu različitu hranu. Prema ishrani se svrstavaju u nekoliko grupa, koje nisu u vezi sa njihovom biosistematikom. Izvori hrane:
Razmnožavanje
Opće obilježje biologije šišmiša je niska stopa razmnožavanja. Ženka se najčešće okoti samo jednom godišnje, donoseći na svijet samo po jedno mladunče. Većina vrsta šišmiša ima po dvije sise, po čemu su ih ranije (među ostalima i Carl von Linne) svrstavali u primate. Kao nadomjestak tako sporom razmnožavanju, šišmiši su u poređenju s drugim sisarima slične veličine, relativno dugovječni. Neke jedinke požive i duže od 20, a ponekad i do 30 godina.
Ugroženost
Mnoge vrste šišmiša su registrirane kao ugrožene, najčešće zbog uništavanja staništa krčenjem šuma u tropima, ali i u industrijski razvijenim zemljama, zbog prekomjerne upotrebe pesticida i zaštitnih sredstava u poljoprivrednoj proizvodnji. Prema IUCN (International Union for Conservation of Nature and Natural Resources ili skraćeno World Conservation Union), 12 vrsta je već izumrlo, dok je još 75 vrsta vrlo ugroženo.
Podjela
thumb|200px|Gigantska zlatnokruna [[leteća lisica (Acerodon jubatus).]] thumb|200px|Obični pipistrel (Pipistrellus pipistrellus). thumb|180px|right|Chiroptera prema [[Ernst Haeckelovoj Kunstformen der Natur, 1904.]] Uobičajena podjela šišmiša je: Porodice: Porodice: Porodice: Porodice: Porodice:
Fatima-kadune džamija
Džamija Fatime-kadune je mostarska džamija koja se nalazila na uglu ulice Maršala Tita i Kazazića na Carini, sve do 1947. godine. Džamiju je sagradila izvjesna Fatima-kaduna negdje prije 1633. godine, a pored toga ona je dala izgraditi i uvakufiti mostarsku sahat-kulu. Džamija je imala četvrtastu kamenu munaru visine 10 metara i bila je karakteristična, u arhitektonskom smislu, za Hercegovinu. Džamija se zvala i Kazazića džamija, po članovima mostarske porodice Kazazić koji su u ovom vakufu vršili neke funkcije. Objekti ovog vakufa zauzimali su više od 22,000 kvadratnih metara. Na lokalitetu gdje se nalazio harem džamije, 1960-tih godina sagrađen je Dom Zdravlja (današnji Higijenski zavod), dok je na južnom dijelu vakufa izgrađena Dječija biblioteka.
Gradska eksproprijaciona komisija Grada Mostara 8. marta 1951.godine provodi postupak eksproprijacije dijela ovog vakufa radi otvaranja majdana, a Narodni odbor nakon rušenja džamije materijal uzima za svoje potrebe uz obrazloženje da će na taj način osigurati naknadu za njeno rušenje. Protivljenje Vakufskog povjerenstva nije naišlo ni na kakve reakcije a dešavalo se da je Vakufsko povjerenstvo bilo prinuđeno potpisivati kupoprodajne ugovore sa pojedincima ispod stvarne tržišne vrijednosti, te se tako oduzimao dio po dio ovog nekada velikog vakufa. Husaga Ćišić za džamiju Fatima-kadune kazao je: “''Pred džamijom je bila veleljepna česma koju je Roznamedžija postavio. Tu su džamiju porušile narodne vlasti, iako je konstrukcijom minareta predstavljala posebnu arhitektonsku znamenitost. Nije naličila nijednom minaretu. Šerefe su nadomještala četiri fino izrađena i na šiljak presvođena prozorčeta, na svaku stranu po jednu.''”
Iz vakufname Ahmeda, sina Ferhatova, saznajemo da je džamija sagrađena prije 1620. godine i da vakif određuje da se imamu džamije Fatime-kadun isplaćuju dvije akče dnevno. Mustafa, sin Turhanov, svojom vakufnamom iz 1650. godine određuje da imam i mujezin ove džamije budu isplaćivani jednom akčom dnevno i da se svake godine u noći Lejletu-l-berat kupuju po dvije mukave od po šest osmanlijskih oka, i da se onome ko ih bude palio godišnje isplaćiva po 50 akči.
Stvarni identitet Fatima-kadune predmet je neslaganja među historičarima. Hivzija Hasandedić je navodi kao kćerku poznatog mostarskog vakifa Ibrahim-age Šarića, dok Hatidža Čar-Drnda smatra da je Fatima bila rođena kćerka najpoznatijeg mostarskog vakifa Mehmed-bega Karađoza, prilažući podatak da je džamija sagrađena prije 1585. godine, kada se prema njenim istraživanjima Fatima-kaduna se spominje kao umrla.
Štuti
Štuti (ital. Stuti) su naseljeno mjesto u sastavu općine Višnjan, Istarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Poreč.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Štuti su imali 37 stanovnika.
Napomena: ''U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Brig (općina Vižinada). Od 1880. do 1910. označavano kao dio naselja. U 1991. povećano za dio područja naselja Barići u kojemu su sadržani podaci za taj dio do 1961.''
Istorija bolesti
Istorija bolesti je bosanskohercegovačk i roman pisca Tvrtka Kulenovića objavljen 1994. Istorija bolesti je priča o ratu i smrt i, ali ono što se primjećuje u samom početku čitanja je da se rat ne priča onako kako se dešavao, već kako se osjećao, te se u izvjesnom smislu to djelo može čitati i kao roman toka svijesti. Početak rata se preklapa s gubljenjem majke, oba događaja se u prvom trenutku pojavljuju kao mogućnosti koje polahko idu prema svome ispunjenju, dok se na kraju ne sudare u svijetu koji tvori jednu nemoguću stvarnost.
Štuti
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Štuti je imalo 53 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Istorija bolesti
Kritike
Istorija bolesti se ostvaruje kao metafikcija, s fragmentima esejističkog, teorijskog promišljanja o književnosti, te s fragmentima stvarnosti junaka koji pokušava da osmisli svijet kroz jedini modus koji mu je poznat za osmišljavanje života – književnost. Upravo kroz takav pristup Kulenović uspijeva da se izdigne iznad književnosti, istovremeno ostvarujući Istoriju bolesti kao jedan izuzetan primjer književnog teksta, što je neodvojivo od emocije, od duše pisca, koja svojom ljepotom i širinom nadilazi teorijska premišljanja epohe kojoj pripada, i ostvaruje se kao svojevrsno uskrsnuće autora.
Donja Greda
Donja Greda je naseljeno mjesto u sastavu općine Rugvica, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Istorija bolesti
Kritike
Prvo je i posljednje pitanje ovog romana, a tiče se osnovnih moralnih načela književnosti: Kako pisati? Pitanje ne postavlja bilo ko i nije postavljeno u bilo kojem kontekstu. Model autora se ovdje preispituje iz dvostruke perspektive posmatranja. Kako pisati o ratu iz rata? Kako pisati iz Sarajeva o Sarajevu u kome smrt, bol, neimaština i tuga postaju osnovni toponimi ljudske egzistencije? Iz tog književno-teorijskog moraliteta, naspram materijala koji postaje predmetom oblikovanja, Kulenović će postati svjedokom drame postojanja koja će zahtijevati da se nanovo preispitaju sve vrednote jednog svijeta koji se nepovratno završio 1992. godine. Je li život doista nekada bio drugačiji i bolji, ili je sve bila varka i san, s obzirom da je danas (1993.) malo od toga ostalo? Istorija bolesti paralelno pokušava da rekonstruiše epohu rata u Sarajevu i piščevu svojevrsnu potragu za samim sobom.
Donja Greda
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Dugo Selo.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Donja Greda je imala 117 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Donja Greda je imalo 118 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
IC 3174
IC 3174 (također poznat kao PGC 39822) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 437 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,80 (102 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (51 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Friedrich Carl Arnold Schwassmann 23. februara 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Predsjednik Crne Gore
Predsjednik Crne Gore jest šef države. Predsjednički mandat traje pet godina. Svaki predsjednik može imati najviše dva mandata, biran se na neposrednim izborima i tajnim glasanjem. U slučaju ratnog stanja, mandat predsjednika Crne Gore produžit će se sve dok postoji ratno stanje.
Mandat predsjednika prestaje kad istekne mandat na koji je izabran ili u slučaju opoziva ili ostavke. Skupština može opozvati predsjednika, a onda bi Ustavni sud trebao odlučiti je li prekršio odredbe Ustava. Postupak za utvrđivanje povrede Ustava pokreće Skupština.
Trenutni predsjednik jest Jakov Milatović, obnašavši dužnost predsjednika od 20. maja 2023.
ZNF182
Protein cinkovog prsta 182 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom ZNF182.
Modelni organizmi
U proučavanju funkcije ZNF182 korišteni su modelni organizmi. Uvjetna linija nokaut miša zvana Zfp182tm1b(KOMP) Wtsi generirana je u Wellcome Trust Sanger Institute. Kako bi se utvrdili efekti delecije, muške i ženske životinje prolazile su standardizirano fenotipski snimanje    Izvršeni su dodatni pregledi: Dubinsko imunosko fenotipiziranje –  dubinskim fenotipiziranjem kostiju i hrskavice.
Deisis (Aja Sofija)
thumb|400px|desno|Deisis mozaik u Aja Sofiji Deisis iz Aja Sofije je mozaik urađen 1261. godine i pripada razdoblju bizantijske umjetnosti za vrijeme vladavine dinastije Paleolog. Nalazi se u zatvorenom carskom odjelu gornje galerije Aja Sofije, nekadašnje glavne crkve Bizantijskog Carstva u današnjem Istanbulu. Ovaj mozaik predstavlja jedno od remek djela paleološke renesanse u kojoj je ostvaren vrhunac bizantijske mozaičke umjetnosti.
Historija
thumb|150px|desno|Bizantijski car [[Mihael VIII Paleolog osnivač posljednje dinastije Paleolog, pod čijom vladavinom je došlo do posljednjeg procvata u bizantijskoj umjetnosti sve do samog pada carstva.]] Građevina u kojoj se nalazi Deisis mozaik iz druge polovine 13. vijeka izgrađena je između 532 - 537 godine, na samom početku bizantijskog razdoblja, što je neuobičajeno, jer građevine i njeni ukrasi u veċini slučajeva potječu iz istog razdoblja. To je najbolje uočljivo kada se uporede rani opsežni mozaici (iz vremena kada je Aja Sofija prvi put bila posvećena 537. godine), koji nisu bili figurativni sa prikazima Isusa i svetaca, nego su umjesto njih bili mozaici sa apstraktnim simbolima krstova i šara. Godine 1204. za vrijeme Četvrtog krstaškog rata, dok su krstaši išli prema Jerusalemu, zaustavili su se, a zatim napali i otpustošili bogati grad Konstantinopolj. Bio je to događaj praċen velikim nasiljem i pljačkom, koji je ostavio dugoročni ožiljak u odnosima između istočne i zapadne crkve.
Historičari gledaju na Četvrti krstaški rat kao na trenutak sa kojim je počela dugotrajna spirala opadanja moċi i utjecaja Konstantinopolja. Tokom 1260-ih nakon 57 godina pod latinskom kontrolom i vrlo burnog razdoblja u bizantijskoj historiji, Aja Sofija je ponovo postala središte istočno-pravoslavne tradicije. Nakon što su Bizantinci povratili svoj grad, započeo je period pravog procvata bizantijske umjetnosti koji je trajao nekoliko vijekova. Ovaj mozaik je jedan od najkvalitetnijih umjetničkih izraza iz tog razdoblja. Osmanlije predvođene sultanom Mehmedom II zauzeli su Konstantinopolj 1453 godine, a deisis mozaik bio je prekriven gipsom dug vremenski period, jer je Aja Sofija tada pretvorena u džamiju. Nakon što je postala džamija, svi njeni mozaici, ikone i krstovi bili su uklonjeni, prefarbani ili prekriveni gipsom. Tek dolaskom na vlast Kemala Ataturka i uspostavljanja sekularne Republike Turske, Aja Sofija je 1931. godine prvo prestala da bude džamija i bila je zatvorena za javnost sve do 1935. godine, kada je pretvorena u muzej.
Opis
Umjetnici koji su uradili ovaj mozaik razmišljali su i o tome kako će pojedinačne tessere odražavati svjetlost. Zlatne tessere koje čine pozadinu poredane su u obliku školjki, te daju osjeċaj kovitlanja u Hristovom oreolu. Tessere unutar krsta u Hristovom oreolu postavljene su pod uglom pa odražavaju svjetlost drugačije od ostatka zlatne pozadine, ističući krst. U ovom masivnom mozaiku figure su mnogo veće u odnosu na prirodnu veličinu što u bizantijskoj kulturi označava njihovu važnost i visoko su postavljene iznad mramornog poda, tako da stoje iznad posmatrača. Zlatna podloga mozaika podsjeća da je u pitanju nebeski, a ne zemaljski prostor. Likovi Isusa, Bogorodice i svetog Jovana Krstitelja udaljeni su od posmatrača istovremeno dajuċi osjećaj postojanja emocionalne povezanosti sa istim. Uočljiva je i apstrakcija s pozadinom na kojoj nema pejzaža niti arhitektonskog okruženja. Lica, ruke i vratovi pažljivo su oblikovani uz upotrebu sitnih tessera (veličine 1–2 mm) pružajuċi izuzetno širok spektar boja i nijansi, koje daju kvalitet sličan slici. U antička vremena ova mozaička tehnika bila je poznata pod imenom opus vermiculatum. To je posebno uočljivo kod Isusa i u manjoj mjeri kod Bogorodice i svetog Jovana. Linije na draperijama korištene su za označavanje nabora, tako da je ovaj mozaik još uvijek vrsta crteža za razliku od modeliranja. U ošteċenom dijelu mozaika obje figure vjerovatno su imale ispružene ruke u znak molitve. U Aja Sofiji, Hrist je anatomski precizniji. Umjetnik je također koristio modeliranje pri čemu je pažljivo raspoređivao svijetle i tamne tessere kako bi stvorio osjećaj trodimenzionalne forme. A veća modulacija nijansi proizvela je uvjerljivije tonove kože. Sve ovo predstavlja značajke koje pojačavaju naturalizam u mozaiku.
Stil i značaj
thumb|400px|desno|Freska Uspenja Bogorodice iz manastira Sopoċani urađena 1265. godine na kojoj je uočljivo stremljenje ka naturalizmu kao i u deisis mozaiku iz Aja Sofije. Tema u Deisis mozaiku česta je u ovoj vrsti umjetnosti u raznim medijima, počevši od srednjobizantijskog razdoblja pa nadalje, pri čemu su često bile upotrebljavane slične kompozicije koje se mogu vidjeti na drugim mozaicima iz Aja Sofije. Na ovom mozaiku ilustrirano je i šire stremljenje pomaka ka naturalizmu (oponašanje vidljivog svijeta) iz perioda kasne bizantijske umjetnosti, koji se također može uočiti na zidnoj fresci Uspenja Bogorodice iz 1265. godine u manastiru Sopoćani u Srbiji. Kao i kod veċine bizantijskih umjetničkih djela nije poznato porijeklo umjetnika ili više njih koji su uradili deisis mozaik. Predstavlja jedan od najznačajnijih primjera kasnobizantijskog umjetničkog izraza, koji podsjeċa na ono što su u to vrijeme rađili italijanski slikari Cimabue, Giotto i Duccio povezani sa počecima italijanske renesanse. U Deisis mozaiku nije uočljiv naturalizam kao kod italijanskih slikara. Tijela, lica, nosevi i prsti su izduženi i elegantni, a sve je usredsređeno na emocionalnu angažiranost. Tu je i emotivni pogled svetog Jovana Krstitelja koji ukazuje na njegovo strahopoštovanje prema Hristovoj patnji u ime čovječanstva. Osim estetske i umjetničke vrijednosti koju su ostvarili bizantijski majstori prilikom izrade ovog mozaika, njegova duboka vrijednost je i u samoj slici koja je prilikom molitvi pomagala Bizantincima da stupe u kontakt s božanskim i transcendentalnim.
Ministarstvo vanjskih poslova Republike Srpske
Ministarstvo vanjskih poslova Republike Srpske (MVP RS) bivše je ministarstvo Republike Srpske od 1992. do 1998. godine.
Jedini ministar od cijelog njegovog postojanja je bio prof. dr Aleksa Buha (kroz šest različitih sastava Vlade).
Historija
Vršioci dužnosti predsjednika Republike, Biljana Plavšić i Nikola Koljević, proglasili su 28. februara 1992. godine Zakon o Vladi kojim je predviđeno da Vlada ima predsjednika i dva potpredsjednika Vlade i 13 članova — ministara. Predsjednici izvršnih organa oblasti su po položaju bili članovi Vlade sa statusom ministra. Jedan od ministara je bio „ministar vanjskih poslova”. Zatim, predsjednik Predsjedništva Srpske Republike Bosne i Hercegovine Radovan Karadžić proglasio je Zakon o ministarstvima kojim je osnovano Ministarstvo vanjskih poslova.
Nakon potpisivanja Dejtonskog mirovnog sporazuma 1995. kojim je Republika Srpska priznata kao entitet, Ministarstvo vanjskih poslova je nastavilo postojati u prelaznom periodu budući da je vanjska politika data u nadležnost institucija Bosne i Hercegovine. Shodno tome, predsjednik Republike Srpske Biljana Plavšić proglasila je 13. februara 1997. novi Zakon o ministarstvima prema kojem je propisano i Ministarstvo vanjskih poslova. Međutim, Ministarstvo je prestalo sa radom početkom 1998. godine.
Današnje Ministarstvo za evropske integracije i međunarodnu saradnju Republike Srpske svojevrsni je nasljednik Ministarstva vanjskih poslova i obavlja upravne i druge stručne poslove koji se odnose na normativno uređivanje organizovanja i rada privrednih predstavništava Republike Srpske u inozemstvu, praćenje realizacije njihovih programa i planova rada, te preuzimanje mjera i aktivnosti za njihov koordiniran i efikasniji rad.
1992–1996.
Ministarstvo je vršilo upravne i druge stručne poslove koji su se odnosili na: ostvarivanje političkih, diplomatskih, kulturnih i drugih odnosa Republike Srpske sa organima drugih država i međunarodnih organizacija; konzularno-pravne poslove; međunarodnu pomoć; uspostavljanje, održavanje i unapređivanje kulturnih odnosa sa iseljenicima iz Republike, njihovim udruženjima, građanima Republike na boravku i radu u inozemstvu i članovima njihovih porodica, te pripadnicima naroda i narodnosti Republike u drugim republikama; obrazovnu saradnju sa drugim državama i međunarodnim organizacijama, stipendiranje, redovno školovanje, specijalizacije; programe naučno-tehničke saradnje sa drugim državama i međunarodnim organizacijama, kao i međunarodne sporazume o naučno-tehničkoj saradnji; programe kulturne saradnje sa drugim državama i međunarodnim organizacijama i međunarodne sporazume o kulturnoj saradnji, kao i druge poslove sa elementom inostranosti koji mu se stave u nadležnost.
Flavoprotein
Flavoproteini su uključeni u široku lepezu bioloških procesa, uključujući uklanjanje radikala koji doprinose oksidativnom stresu, fotosintezi i popravku DNK. Flavoproteini su neke od najviše proučavanih porodica enzima.
Ministarstvo vanjskih poslova Republike Srpske
1997–1998.
Ministarstvo je učestvovalo u izboru funkcionera predstavnika Republike Srpske u zajedničkom Ministarstvu vanjskih poslova Bosne i Hercegovine, ambasadora i diplomatsko-konzularnih predstavnika Republike Srpske u ambasadama i diplomatsko-konzularnim predstavništvima Bosne i Hercegovine, staralo se da oni vjerno zastupaju interese Republike Srpske i u tu svrhu usmjeravalo njihov rad; predlagalo osnivanje predstavništava Republike Srpske u drugim zemljama i organizovalo i kontrolisalo njihov rad; vršilo upravne i druge stručne poslove koji su se odnosili na: ostvarivanje političkih, kulturnih i drugih odnosa Republike sa organima drugih država i međunarodnih organizacija; međunarodnu pomoć; uspostavljanje, održavanje i unapređivanje kulturnih odnosa sa iseljenicima iz Republike, njihovim udruženjima, građanima Republike na boravku i radu u inozemstvu i članovima njihovih porodica; obrazovnu saradnju sa drugim državama i međunarodnim organizacijama, stipendiranje, redovno školovanje, specijalizacije; programe naučno-tehničke saradnje, kao i međunarodne sporazume o naučno-tehničkoj saradnji; programe kulturne saradnje sa drugim državama i međunarodnim organizacijama i međunarodne sporazume o kulturnoj saradnji, kao i druge poslove sa elementom inostranosti koji mu se stave u nadležnost.
Flavoprotein
U ljudskom genomu kodirano je 90 flavoproteina; oko 84% zahtijeva FAD, a oko 16% FMN, dok pet proteina zahtijeva oba. Flavoproteini se uglavnom nalaze u mitohondrijama. Od svih flavoproteina, 90% vrši redoks reakcije, a ostalih 10% su transferaze, lijaze, izomeraze ili ligaze.
Otkriće
Flavoproteini se prvi put spominju 1879. godine, kada su izolovani kao svijetložuti pigment iz kravljeg mlijeka. U početku su se nazivali "laktohrom". Do ranih 1930-ih, ovaj isti pigment je izolovan iz niza izvora i prepoznat kao komponenta vitamina B kompleksa. Njegova struktura je određena i objavljena 1935. godine i dobila ime riboflavin, izvedeno iz bočnog lanca ribitila i žute boje konjugovanog sistema prstenova.
Prvi dokaz o potrebi flavina kao enzimskog kofaktora došao je 1935. Hugo Theorell i saradnici su pokazali da je kvasac jarko žute boje protein, koji je ranije identificiran kao neophodan za ćelijsko disanje, može se podijeliti na apoprotein i svijetložuti pigment. Ni apoprotein ni pigment sami po sebi nisu mogli katalizirati oksidaciju NADH, ali je miješanje njih dva povratila aktivnost enzima. Međutim, zamjena izolovanog pigmenta riboflavinom nije obnovila aktivnost enzima, uprkos tome što se oni ne mogu razlikovati pod spektroskopom. To je dovelo do otkrića da proučavani protein ne zahtijeva riboflavin već flavin-mononukleotid da bude katalitski aktivan.
Slični eksperimenti sa D-aminokiselinskom oksidazom doveli su do identifikacije flavin adenin-dinukleotida (FAD) kao drugog oblika flavina koji koriste enzimi.
Primjeri
Porodica flavoproteina sadrži širok spektar enzima, uključujući:
Donja Jutrogošta
Donja Jutrogošta je naseljeno mjesto u općini Kozarska Dubica, Bosna i Hercegovina.
Radlje ob Dravi
Radlje ob Dravi su naseljeno mjesto i općina u Sloveniji, u Koruškoj regiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Radlje ob Dravi.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Radlje ob Dravi je imala 6.265 stanovnika, od čega u samim Radljama ob Dravi 2.811.
Općina Radlje ob Dravi
Napomena: Nastala iz stare općine Radlje ob Dravi.
Radlje ob Dravi (naseljeno mjesto)
Napomena: ''Do 1952. iskazivano pod imenom Marenberg.''
Prva zemaljska konferencija AFŽ-a
Delegatkinje iz organizacije po čitavoj Jugoslaviji sastale su se u Bosanskom Petrovcu da usmjere sve svoje snage na nastavak narodnooslobodilačke borbe. Na konferenciji je učestvovalo 166 izabranih delegatkinja iz svih krajeva Jugoslavije, osim iz Makedonije, jer njihove predstavnice nisu se mogle probiti kroz neprijateljske redove.
Pozdravni govor održao je Josip Broz Tito, vrhovni komandant NOV POJ. Na toj prvoj konferenciji Tito je rekao: ''Ja se ponosim time što stojim na čelu armije u kojoj ima ogroman broj žena. Ja mogu kazati da su žene u toj borbi po svom heroizmu, po svojoj izdržljivosti, bile i jesu na prvom mjestu i u prvim redovima i svim narodima Jugoslavije čini čast što imaju takve kćeri''.
Izabran je Centralni odbor AFŽ Jugoslavije od 20 članova koji je objedinjavao rad pokrajinskih rukovodstava AFŽ; za predsednicu AFŽ izabrana je Kata Pejnović.
U julu 1945. u Beogradu je održan Prvi kongres AFŽ Jugoslavije, na kome je bilo 960, delegatkinja, za predsednika je izabrana Spasenija Babović. Drugi kongres je održan 1948. sa 826 delegata, a za predsednika je izabrana Vida Tomšič, a 1950. Treći sa 609 delegata, sa ponovnim izborom Vide Tomšić.
Jugoslavija je u ratu izgubila 1.700.000 stanovnika, od toga oko 600.000 žena. Žene su dale ogroman doprinos borbi za oslobođenje. Od 1941. do 1945. u redovima Narodnooslobodilačke vojske borilo se oko 110.000 žena od kojih je 25.000 poginulo, 40.000 ranjeno, dok je 3.000 ostalo potpuno nesposobno za rad. U toku Drugog svjetskog rata, oko 2.000 žena postale su oficirke. Partizansku spomenicu 1941. dobila je 3.344 žena, a Ordenom narodnog heroja odlikovana je 91 žena.
Nakon Drugog svjetskog rata AFŽ je bio organizacija koja bi se mogla smatrati nasljednicom stogodišnjih napora žena da postanu dio javne sfere i postignu ravnopravnost u svim aspektima društvenog života.
Godine 1945. u Ustavu nove Jugoslavije stajalo je: ''Žene su ravnopravne sa muškarcima u svim područjima državnog, privrednog i društveno-političkog života. Za jednak rad žene imaju pravo na jednaku platu kao i muškarci i uživaju posebnu zaštitu u radnom odnosu. Država naročito štiti interese majke i djeteta osnivanjem porodilišta, dječijih domova i obdaništa i pravo majke na plaćeni dopust prije i poslije porođaja.''
Poslije rata, Antifašistički front žena angažovao se na otklanjanju posljedica rata naročito na rješavanju zdravstvenih, socijalnih i kulturnih problema ranjenika i djece koja su u ratu ostala bez jednog ili oba roditelja. Organizovan je veoma obiman rad na prosvjećivanju žena i uključivanju u kulturni, ekonomski i politički život. Naročito se insistiralo na zapošljavanju i školovanju ženske omladine u osnovnim i srednjim stručnim školama. Organizacije su se suprotstavljale pokušajima diskriminacije i omalovažavanja žena.
Ubrzo se Antifašističkom frontu žena zamjerilo da se previše bavi političkim radom, pa je on samoukinut 1953. godine.
Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011 (Biskupija)
'''Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. godine''' proveden je od 1. do 28. aprila 2011, prema stanju na dan 31. marta. Popis je proveden na temelju ''Zakona o Popisu stanovništva, kućanstava i stanova u Republici Hrvatskoj 2011. godine'' (Narodne novine, broj 92/10). Općina Biskupija je po Popisu stanovništva 2011. godine na površini od 133,45 km2 imala 1.699 stanovnika, što predstavlja 1,55% od ukupnog broja stanovnika Šibensko-kninske županije, odnosno 0,04%  od ukupnog broja stanovnika Hrvatske. Gustoća naseljenosti u Biskupiji je 13 stanovnika/km2.
Aginci
Aginci su naseljeno mjesto u općini Kozarska Dubica, Bosna i Hercegovina.