cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Demetra
mini|Cosmè Tura: Demetra. Prikazana je sa plavom kosom i žitom, svojim simbolom. Freska, palača Schifanoia. mini|lijevo|160 px|Had i Demetra, grčka vaza Demetra (grč. Δημήτηρ, Dêmếtêr = Majka Zemlja) je jedna od dvanaest Olimpijaca,  božica žetve, ratarstva, plodnosti, koja upravlja usevima, žitaricama, hranom. Iako je uglavnom poznata kao boginja žitarica, pojavila se i kao boginja zdravlja, rođenja i braka, te je imala veze s podzemnim svijetom.
U grčkoj tradiciji, Demetra je drugo dijete Reje i Krona i sestra Hestije, Here, Hada, Posejdona i Zeusa. Kao i njenu drugu braću i sestre osim Zeusa, njen otac ju je progutao kao bebu, te ih je Zeus spasio kada je svrgnuo i kastrirao Krona.
Preko svog brata Zeusa postala je majka Perzefone, boginje plodnosti. Jedna od najznačajnijih Homerovih himni, Homerska himna Demetri, govori o Perzefoninoj otmici od strane Hada i Demetrinoj potrazi za njom. Kada je Had, kralj podzemlja, poželio da Perzefonu učini svojom ženom, oteo ju je sa polja dok je brala cvijeće, uz Zeusovo dopuštenje. Demetra je svuda tražila da pronađe svoju nestalu kćerku bezuspješno sve dok nije obavještena da ju je Had odveo u Podzemlje. Kao odgovor, Demetra je zanemarila svoje dužnosti boginje poljoprivrede, gurnuvši zemlju u smrtonosnu glad u kojoj ništa neće rasti, uzrokujući mnoge smrti. Zeus je naredio Hadu da vrati Perzefonu njenoj majci kako bi sprečio katastrofu. Međutim, pošto je Perzefona jela hranu iz Podzemlja, nije mogla da ostane sa Demetrom zauvijek, već je morala da podijeli godinu između svoje majke i njenog muža, objašnjavajući sezonski ciklus, jer Demetra ne dozvoljava biljkama da rastu dok Perzefone nema.
Iako se Demetra često opisuje jednostavno kao boginja žetve, ona je također predsjedala svetim zakonom i ciklusom života i smrti. Ona i njena kćerka Perzefona bile su centralne figure Eleuzinskih misterija, religiozne tradicije koja je prethodila olimpijskom panteonu i koja može imati svoje korjene u mikenskom periodu c. 1400–1200 p. n. e..
Demetrin je pandan u rimskoj mitologiji Cerera ili Dijana, a Izida u egipatskoj mitologiji. Demetra je povezana sa Gejom.
Opis
Demetra se često povezivala sa slikama žetve, uključujući cvijeće, voće i žito. Ponekad je predstavljana sa svojom kćerkom Perzefonom. Međutim, Demetra se generalno ne prikazuje ni sa jednom od svojih supruga; izuzetak je Jasion, mladić sa Krita koji je ležao s njom na tri puta oranoj njivi, a potom ga je ljubomorni Zeus ubio gromom.
U Arkadiji je bila poznata kao "Crna Demetra". Mitologija kaže da je uzela oblik kobile kako bi pobjegla od potjere svog mlađeg brata Posejdona, a nakon što ju je silovao uprkos njenom maskiranju u kobilu, nakon čega se obukla u crno i povukla u pećinu da tuguje i da se pročisti. Zbog toga je na ovim prostorima prikazana sa glavom konja.
Onatas je izradio skulpturu Crne Demetre.
Obično je prikazivana uz žito, a najomiljenija ptica bila joj je roda. Atributi su joj:
Često je prikazivana na kočiji, a povezivana je i s prizorima žetve, uključujući cvijeće, voće i žito. Demetra ima plavu kosu. Tako ju prikazuje i Cosmè Tura.
Rođenje
mini|Demetra - preslika reljefa iz Pompeja Hesiodova Teogonija (oko 700. p. n. e.) opisuje Demetru kao drugu kćer i dijete Krona i Reje. Kao i njene sestre Hestiju, Heru i dva brata, Hada i Posejdona, njen otac ju je kao novorođenče progutao zbog straha da će ga neko od njegove dece zbaciti s trona; oslobođena je kada je njen najmlađi brat Zeus natjerao Krona da izbaci svu svoju decu dajući mu poseban napitak.
Demetra je poznata kao majka Perzefone, koju su opisali i Hesiod i u Homerovoj himni Demetri kao rezultat zajednice sa njenim mlađim bratom Zeusom. Alternativno prepričavanje stvari pojavljuje se u fragmentu izgubljene orfičke Teogonije, koji čuva dio mita u kojem se Zeus pari sa svojom majkom, Rejom, u obliku zmije, objašnjavajući porijeklo simbola na Hermesovom štapu. Za njihovu kćerku se kaže da je Perzefona, sa kojom se Zeus pari da bi rodila Dionisa. Prema orfičkim fragmentima, "nakon što je postala majka Zeusa, ona koja je ranije bila Reja postala je Demetra."
Prije njene otmice od strane Hada, Perzefona je bila poznata kao Kore ("djeva"), a postoje neki dokazi da su figure Perzefone, kraljice podzemlja i Kore, kćeri Demetere, u početku smatrane zasebnim boginjama.[103] Međutim, oni su morale biti pomješane do vremena Hesioda u 7. vijeku p. n. e.. Demetra i Perzefona su često obožavane zajedno i često su nazivane zajedničkim kultnim titulama. U njihovom kultu u Eleusini, o njima se govorilo kao o "boginjama", obično su se razlikovale kao "starija" i "mlađa"; na Rodosu i Sparti, obožavane su kao "Demetri"; u Tesmoforiji su bile poznate kao "Thesmophoroi" ("zakonodavke"). U Arkadiji su bile poznate kao "velike boginje" i "ljubavnice". U mikenskom Pilosu, Demetra i Perzefona su se vjerovatno nazivale "kraljicama" (wa-na-ssoi).
Homer i Hesiod, pišu cca. 700. godine p. n. e., opisujeći Demeteru kako vodi ljubav sa poljoprivrednim herojem Jasionom na oranoj njivi. Prema Hesiodu, ova zajednica je rezultirala rođenjem Plutusa.
Prema Diodoru Siculusu, u njegovoj Bibliotheca historica napisanoj u 1. vijeku p. n. e., Demetra i Zeus su takođe bili Dionisovi roditelji. Diodor je opisao mit o Dionisovom dvostrukom rođenju (jednom iz zemlje, tj. Demetre, kada biljka nikne) i jednom iz vinove loze (kada plod nikne iz biljke). Diodor je također ispričao verziju mita o Dionisovom uništenju od strane Titana („Gejinih sinova“), koji su ga skuhali, i kako je Demetra sakupila njegove ostatke da bi se mogao roditi treći put (Diod. III.62). Diodor navodi da je Dionisovo rođenje od Zeusa i njegove starije sestre Demetre donekle bilo manjinsko vjerovanje, vjerovatno zbog spajanja Demetere sa njenom kćerkom, jer većina izvora navodi da su roditelji Dionisa bili Zeus i Perzefona, a kasnije Zeus i Semela.
U Arkadiji je rečeno da je glavno arkadijsko božanstvo poznato kao Despoina ("Gospodarica") kćerka Demetere i Posejdona. Prema Pausaniji, telpuzijanska tradicija kaže da ju je Posejdon tokom Demetrine potrage za Perzefonom ganjao. Demetra se pretvorila u konja kako bi izbjegla napredovanje svog mlađeg brata. Međutim, on se pretvorio u pastuha i pario se s boginjom, što je rezultiralo rođenjem boga konja Ariona i kćeri "čije ime se ne otkriva neupućenima".[108] Na drugom mjestu, on kaže da Figalijanci tvrde da potomstvo Posejdona i Demetere nije bio konj, već Despina, "kako je Arkađani zovu".
U orfičkoj literaturi, čini se da je Demetra majka vještičarske boginje Hekate.
Boginja je uzela Mekona, mladog Atinjanina, za ljubavnika; koji je u nekom trenutku pretvoren u cvijet maka.
lijevo|mini|Frederic Leighton: Povratak Perzefone, Hermes vraća Perzefonu Demetri, njenoj majci, 1891.
Otmica Perzefone
Demetra je Zeusu rodila kćer Perzefonu. Kad se ona igrala s nimfama na livadi, pod njom se otvorila zemlja te se iz ponora pojavio Had i oteo je. Had ju je duboko volio i nije ju htio pustiti iz podzemnoga svijeta. Demetra je čula krik njene kćeri i potrčala u pomoć, ali je već bilo kasno. Demetra je lutala svijetom devet dana bez hrane i pića, sve dok joj Helije nije otkrio što se s Perzefonom dogodilo. Nesretna je majka pošla na Olimp i zatražila od Zeusa da joj pomogne. Za to se vrijeme Had oženio Perzefonom i dao joj da kuša zrna šipka (kad bi neko kušao nešto iz podzemnoga svijeta, više se nije mogao vratiti na zemlju). Demetra se potom zatvorila u svoj hram u Eleuzini te na svijet poslala neplodnost uzrokovavši velike neizdržive katastrofe i za ljude i za bogove. Zeus se odlučio umiješati te je odredio da Perzefona trećinu godine živi u podzemnome svijetu s Hadom, a ostatak godine na zemlji. Tako da Demetra tugujući na zimu zemlji daje neplodnost dok joj kći odlazi u Had, a kad se vrati, odijeva prirodu u zelenilo i cvijeće. Tako su nastala godišnja doba.
Ostali mitovi
Triptolema, sina eleuzinskog kralja Keleja Demetra je naučila uzgajati biljke. Podala mu je zrnje žita i naučila ga orati te mu je rekla da to umijeće širi dalje. Drugom je Kelejevu sinu, Demefontu, namjeravala podati besmrtnost uronivši ga u vatru. No, tada je naišla njegova majka Metanira i kriknula puna užasa. Na to se Demetra prestraši, ispusti dječaka u vatru, a on izgori. Nakon njenog odlaska, u Eleuzini je sagrađeno svetište u njenu čast, koje je poslije postalo središte Demetrina kulta. U starijem obliku morske božice, Demetra je predmet Posejdonove požude. Ona mu je odolijevala i sakrila se u krdo konja. Posejdon se pretvorio u pastuha i navalio na nju. Demetra je zbog toga bila bijesna i otišla je oprati svoj gnjev u rijeku Ladon. Posejdonu je rodila jednu kći Despenu i konja Ariona s crnom grivom. Zato je u Arkadiji Demetra često bila štovana kao božica s konjskom glavom.
Mesocetus agrami
Zagrebački kit (latinski: Mesocetus agrami) izumrla je vrsta kitova usana koja je živjela u miocenu prije 11,608 − 7,246 milijuna godina.
Rasprostranjenost
Ostatci ove vrste pronađeni su samo u Bosni i Hercegovini te Hrvatskoj. U Bosni i Hercegovini ostatci ove vrste pronađeni su na četiri lokaliteta: Knežica kraj Kozarske Dubice, Šargovac kraj Banje Luke te Dažnica i Kalenderovci, oboje kraj Dervente, dok su u Hrvatskoj pronađen samo u zagrebačkom kvartu Podsused s ostatcima vrste Heterodelphis croatica i neidentificirane vrste roda Champsodelphis.
Opis
Na temelju primjerka ove vrste otkrivene u podsusedskom laporu u 19. vijeku, smatra se da je bio mlad te da je njegova dužina iznosila oko šest metara.
Historija
Prema Ljudevitu Vukotinoviću ostatke zagrebačkog kita najvjerojatnije je prikupio Mijat Sabljar u Podsusedu. Ostatke zagrebačkog kita koji su se nalazili u depou tadašnjeg Narodnog muzeja, Gjuro Pilar poslao je belgijskom zoologu i paleontologu Pierre-Josephu van Benedenu. Poslano je jedanaest kostiju, među kojima su: stražnji dio lubanje, razni kralješci, fragment rebra te dio čeljusti i slušnog aparata. Pierre-Joseph van Beneden ustanovio je da je riječ o novoj vrsti roda Mesocetus koju je nazvao Mesocetus agrami, po Agramu, njemačkom imenu za Zagreb.
Godine 2001. postavljena je rekonstrukcija Zdenka Šlibara s uklopljenim odljevcima prvotno otkrivenih kostiju koje je napravio restaurator Slavimir Slaviček u blizini područja gdje je zagrebački kit bio prvotno otkriven.
NGC 265
NGC 265 (također poznat kao ESO 29-SC14) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. aprila 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6407
NGC 6407 (također poznat kao ESO 139-22 i PGC 60796) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 213 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Paun. Najveći prečnik je 2,10 (130 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (99 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 7. augusta 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 171
IC 171 (također poznat kao MCG 6-5-50, PGC 7139 i UGC 1388) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 246 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Trokut. Najveći prečnik je 1,40 (100 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (72 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 6. septembra 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Rešetnica
Rešetnica je naseljeno mjesto u gradu Goraždu, Bosna i Hercegovina.
Marija, kraljica Ugarske
Marija Anžuvinska (1371 - 17. maj 1395) je bila ugarska i hrvatska kraljica od 1382 do 1395. godine.
Porijeklo
Bila je druga od tri, ali najstarija preživjela kćerka Ludovika I, kralja Ugarske i Poljske. Majka joj je bila Elizabeta Kotromanić, kćerka bosanskog bana Stjepana II. Marija je imala stariju sestru Katarinu i mlađu sestru Jadvigu. Godine 1374. Ludovik je pregovarao s poljskim plemićima kako bi osigurao da jedna od njegovih kćerki naslijedi poljsku krunu. Najstarija, Katarina, umrla je 1378. godine kao osmogodišnja djevojčica, što je Mariju učinilo prijestolonasljednicom.
Ludovik je aranžirao brakove za svoje dvije preživjele kćerke, pa je Marija zaručio za Sigismunda Luksemburškog, sina cara i češkog kralja Karla Luksemburškog. Zamislio je prvo da Marija sa Sigismundom vlada Poljskom, a Jadviga Ugarskom sa svojim mužem, za kojeg se tada mislilo da će biti Vilim Austrijski.
Dolazak na vlast
Dana 16. septembra 1382. umro je kralj Ludovik I. Već sljedećeg dana dvanaestogodišnja Marija je okrunjena kao kralj Ugarske. Njena majka, kraljica Elizabeta, upravljala je kraljevinom kao regent u ime maloljetne vladarice uz pomoć palatina Nikole I Gorjanskog.
Hoenštaufovci
Hoenštaufovci (Hohenstaufen) njemačka srednjovjekovna vladarska porodica.
Marija, kraljica Ugarske
Dolazak na vlast
Kraljici Elizabeti su protivio veći dio plemstva, zajedno sa Sigismundom i njegovim moćnim bratom, njemačkim kraljem Vjenceslavom. S druge strane, Elizabeti i palatinu se nije sviđala ideja o braku i zajedničkoj vladavine Marije i Sigismunda. Ugarskoj su invazijom prijetili kako Sigismund, koji je želio dobiti vlast brakom s vladaricom, tako i Karlo Drački, koji je već bio osvojio napuljsku krunu zatvorivši i ubivši svoju tetku, Ivanu II. Elizabeta je stoga započela pregovore s francuskim kraljem Karlom V o mogućem braku Marije i njegovog sina Ludovika, iako je Marija već bila formalno zaručena za Sigismunda. Protupapa Klement VII poništio je te zaruke, te je Marija udata za Ludovika preko predstavnika u aprilu 1385. godine. Četiri mjeseca kasnije Sigismund je izvršio invaziju na Ugarsku i oženio Mariju, bez obzira na njen "brak" s Ludovikom, te odmah napustio kraljevstvo.
Hoenštaufovci
Porodica je dobila ime po zamku Štaufen koji je podigao sin viteza Fridriha von Burena u blizini Virtenberga. Hoenštaufovci su upravljali Njemačkom od 11. do 13. vijeka. Porodica se uzdigla u doba cara Henrika IV, a najveći uspon je doživjela za vladavine Fridrika I Barbarose (1152-1190). On je postao car Svetog Rimskog carstva Njemačke Narodnosti. Njegov sin Henrik VI, car Svetog Rimskog Carstva (1165-1197), proširio je granice hoenštaufovske teritorije brakom s Konstancijom od Hautevillea, nasljednicom Sicilijanskog kraljevstva. Smrću posljednjeg Hoenštaufovca 1288. ugasila se loza ove porodice.
Marija, kraljica Ugarske
Zbacivanje i zatvaranje
Nepopularni brak između Marije i Sigismunda, strancu kojem je sada pripala jednaka vlast nad Ugarskom, ubrzo je izazvao revolt plemstva. Pobunjeni plemići su za protivkralja izabrali napuljskog kralja Karla III, koji je uzurpacijom uspio zaposjesti tron 1385. godine. Elizabeta i Marija su bile prisiljene prisustvovati njegovoh krunidbi. Dana 7. februara, čim je dobila priliku, kad se njegova vojska vratila u Napulj, Elizabeta ga je pozvala da posjeti Mariju u jednoj od njenih palača, gdje je izboden po njenom naređenju. Umro je 24. februara, a Mariji je majka ponovo osigurala krunu.
Sljedeće godine napadnuta je zajedno s majkom prilikom putovanja u Hrvatsku. Sva vojska koja ih je pratila bila je ubijena, a kraljice zarobljene u Novigradu. Sigismund ih je pokušao osloboditi, ali bez uspjeha. Elizabeta je zadavljena pred Marijinim očima 16. januara 1387. godine. Nekoliko dana kasnije Sigismund je uspio osloboditi Mariju.
Smrt
Umrla je pod sumnjivim okolnostima u visokoj trudnoći, nakon pada s konja. Nije ostavila iza sebe djece, te je bila posljednji Anžuvinac na ugarskom prijestolju. Njen udovac je zadržao njeno kraljevstvo. Marijina sestra Jadviga je umrla četiri godine kasnije nakon poroda, nadživjevši svoje jedino dijete.
Gisingovci
mini|200px|Grb Gisingovaca, gospodara [[Međimurska županija|Međimurja u 13. i 14. vijeku]] Gisingovci su njemačka vlasteoska porodica.
Komandant
Komandant je u vojnom smislu osoba na dužnosti vođe jedne vojne jedinice sa oficirskim činom. Iako se komandantima nazivaju i vođe malih jedinica kao sto su vod i četa, glavno značenje ima u oficirskim činovima. Kao vođi jedinica u veličini bataljona ili divizije, za podršku pri organizaciji i upravljanju jedinice ima svoj štab. U mornarici, pojam komandant se koristi za vodju jednog bojnog broda kao jedinice.
Video-in video-out
Video in je priključak na grafičkoj karti preko kojeg možemo dovesti signal u računar sa vanjskog izvora (npr. TV, DVD Player, VHS Player). Također postoji naziv ViVo, što znači Video In/Video Out, obično ako postoji Video in, postoji i Video out.
Video out na grafičkoj karti je konektor za izlazni uređaj kao što je TV. Postoje dvije vrste izlaza: S-Video i kompozitni izlaz. Također postoji više načina prikazivanja slike na TV-u, uglavnom se dijeli na američki (NTSC) i evropski (PAL), dok postoji i SECAM način prikazivanja slike, grafičke kartice obično podržavaju sve standarde.
Plivanje na Olimpijskim igrama 2016 – 100 m prsno (žene)
Takmičenja u disciplini 100 m prsno za žene na Olimpijskim igrama 2016. održana su 7. i 8. augusta.
Rekordi
Aktualni rekordi u ovoj disciplini prije početka takmičenja prikazani su u tabeli. Na ovim Igrama srušen je sljedeći rekordi:
NGC 4968
NGC 4968 (također poznat kao ESO 508-6, IRAS 13044-2324, MCG -4-31-30 i PGC 45426) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 136 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 1,90 (75 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (36 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 25. marta 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Homs
Homs ili Hims (arapski: حمص‎, Homs ili Hims; raniji grčki naziv: Ἔμεσα, Emesa) jeste grad u zapadnoj Siriji i glavni grad istoimene pokrajine. Nalazi se na nadmorskoj visini od 501 metra, a od glavnog grada Sirije, Damaska, je udaljen 162 kilometra. Nalazi na rijeci Orontes, Homs predstavlja vezu između unutrašnjih gradova i obale Sredozemlja.
Homs se po prvi put spominje u 1. vijeku p. n. e. u vrijeme Seleukida. Kasnije je postao glavni grad kraljevstva pod vlašću emesanske dinastije. Prvobitno kao paganski centar u kojem se obožavao bog Sunca El-Gabal, kasnije je postao važno središte za kršćane pod bizantijskom vlašću. Muslimani ovaj grad osvajaju u 7. vijeku. Tokom islamske ere, islamske dinastije su se borile za kontrolu nad Sirijom preko grada Homsa, koji je imao bitan strateški položaj u tom području.
Danas je Homs veliki industrijski centar Sirije sa 1.500.000 stanovnika, treći po veličini. Stanovništvo ovog grada uglavnom čine sunitski muslimani i kršćanska manjina. U gradu se nalazi veliki broj historijskih džamija i crkava. Blizu njega se nalazi i Krak des Chevaliers, spomenik svjetske kulturne baštine.
Homs je jedan od mnogih gradova u Siriji, gdje su održani veliki protesti protiv vlade, kao dio šire pobune u Siriji. Nazvan je "Glavnim gradom revolucije". Broj demonstranata je procjenjivan od nekoliko hiljada do nekoliko desetina hiljada, koji su se okupili na glavnom gradskom trgu Quwatli ulica (Trg slobode), tokom 17-18. aprila 2012. kada su sjedeći protestovali protiv režima predsjednika Bašara al-Asada. Najmanje 62 stanovnika Homsa su ubile vladine sigurnosne snage, ili prethodnih dana naoružani lojalisti. Neki armijski dezerteri procjenjuju broj žrtava na najmanje 300.
Calaca
mini|200px|Calaca figure Calaca (kolikvijalni maksički naziv za skelet) je figura u obliku lobanje ili skeleta koja se koristi kao ukras za vrijeme meksičkog festivala Dan mrtvih. Ove figure svoje projeklo vode iz astečke kulture. Kao i ostale stvari koje se prave povodom festivala, i calaca figure se prave više veselijeg nego tužnijeg izgleda.
Calaca figure se mogu vidjeti u filmu Noćna mora prije Božića iz 1993, Mrtva nevjesta iz 2005. i računarskoj igri Grim Fandango iz 1998, kao i u igri iz 2008. za PlayStation 3, LittleBigPlanet.
Alfred Hitchcock
Majstor je kriminalističkog žanra. Slijedeći mnoge konvencije žanra, Hitchcock je u svojim trilerima nadišao standarde koji zadovoljavaju publiku, postigavši ujedno popularnost ravnu glumačkim zvijezdama. I pored velike popularnosti, nikada nije dobio Oscara, iako je imao pet nominacija, i zato se danas često navodi kao kultni režiser kome Američka filmska akademija nije odala počast.
Postaje kultni režiser i svrstava se u red najvećih eksperimentatora filmskog izraza, te je proglašen originalnim stilistom, koga često citiraju i imitiraju. Preciznost kadriranja u njegovim djelima dovedena je do savršenstva. Karakteristike njegovih filmova jesu sklonost montaži ili pokretima kamere, crni humor, ironija i cinizam, napetost i šok, izmjena komičnih i tragičnih elemenata, te atraktivna, uzbudljiva i napeta fabula kao maska za dublju, misaonu podlogu djela. Bio je poznat po kameo ulogama u svojim filmovima.
Rani život
Alfred Joseph Hitchcock rođen je u Londonu, u predgrađu Leytonstone, kao drugi sin i najmlađe dijete trgovca Williama Hitchcocka i njegove žene Emme Jane Hitchcock (r. Whelan). Njegova porodica bila je katolička. Alfred je išao u katoličku školu. Djetinjstvo je proveo usamljeno i zatvoreno.
U ranoj dobi, nakon što se ponašao djetinjasto, rekao je da ga je otac poslao u policijsku stanicu s pismom. Nakon što je načelniku dao poruku, zatvoren je na kratko vrijeme. To je vrlo poznata anegdota i on je govorio da je to razlog njegovog nepovjerenja policiji koje se prikazuje kroz mnoge njegove filmove.
Sa 14 godina Hitchcock je izgubio oca i napustio koledž svetog Ignacija u Stamford Hillu, njegovu dotadašnju školu, i otišao u Školu inženjeringa i navigacije. Nakon što je diplomirao, postao je crtač i dizajner reklama u telefonskoj firmi.
U to se vrijeme Hitchcock zainteresirao za fotografiju i počeo raditi u filmskoj industriji u Londonu. 1920. godine dobio je stalan posao u Islington Studiosu kao dizajner naslova za nijeme filmove.
Predratna karijera u Britaniji
mini|desno|Alma Reville, Joan Harrison, Hitchcock i Patricia Hitchcock, 24. august 1937.
Kao veliki talent u novoj industriji uspinjao se vrlo brzo. Michael Balcon iz Gainsborough Picturesa dao mu je 1925. godine priliku da režira svoj prvi film, Vrt zadovoljstva, koji je snimljen u Njemačkoj. No, komercijalna propast tog i filma Planinski orao prijetila je propasti njegove karijere u usponu, sve dok se nije posvetio žanru trilera. Rezultat je bio film Stanar: Priča o londonskoj magli iz 1927, koji je bio vrlo uspješno kritično i komercijalno djelo. Kao i mnoga njegova ranija djela, i ovo je inspirirano ekspresionizmom i snimljeno je u Njemačkoj. U njemu su plavuše usmrćivane davljenjem i novi stanar (glumi ga Ivor Novello), koji živi na spratu kuće porodice Bunting, pada pod jaku sumnju. To je prvi pravi hičkokovski film koji koristi tehnike kao što su "krivi čovjek".
Nakon uspjeha Stanara Hitchcock je unajmio komercijalista kako bi se predstavio kao zvijezda u usponu u britanskoj kinematografiji. Godine 1926. oženio se svojom asistenticom Almom Reville. Imali su kćer Patriciu (r. 1928). Alma je bila Alfredova najbliža saradnica. Napisala je scenarije za mnoge njegove filmove i (često bez pohvale) radila na svakom njegovom filmu.
1929. počeo je raditi na Ucjeni, a studio je odlučio da to bude jedan od prvih zvučnih filmova u Britaniji. Film je sniman u British Museumu, pa je Ucjena bila početak Hitchcockovog serijala puštanja znamenitosti u svoje filmove.
1933. Hitchcock je ponovo radio za Michaela Balcona iz Gaumont-British Corporationa. Njegov prvi film za tu kompaniju bio je Čovjek koji je previše znao (1934), a postigao je ogroman uspjeh, dok se film 39 stepenica (1935) smatra jednim od Hitchcockovih najboljih filmova iz ranijeg doba njegovog stvaralaštva. Također je bio prvi film koji je predstavio takozvani "Macguffin" stil (stil u kojem se cijela radnja vrtila oko jednog događaja). U 39 stepenica "MacGuffin" su bili ukradeni nacrti.
Idući uspjeh iz 1938. postigao je film Gospođa koja nestaje, brz i pametno postavljen film koji govori o potrazi za starijom Engleskinjom (glumi je May Whitty) koja nestaje dok je na putu u vozu u izmišljenoj zemlji Bandriki (manja verzija Trećeg Reicha).
Pri kraju 1930-ih Hitchcock je bio na visokom položaju u svom zanatu i kad ga je David O. Selznick odveo u Hollywood, mogao je sam određivati uvjete.
Hollywood
Hitchcockov crni humor, koji je bio u njegovim filmovima, zajedno s napetošću, postao je njegov zaštitni znak. No aranžmani s njegovim novim filmski producentom bili su manji od optimalnih. Selznick je bio u novčanim problemima i Hitchcock je često bio nezadovoljan njegovim zahtjevima za kreativnom kontrolom u filmovima. Tako se dogodilo da je Selznick više "posuđivao" Hitchcocka drugim većim studijima nego da je sam producirao filmove.
Sa Selznickom je Hitchcock snimio svoj prvi američki film Rebecca (1940), iako je film snimljen u Engleskoj i nastao je po romanu književnice Daphne du Maurier. Ta melodrama govori o naivnoj mladoj ženi koja dolazi u Englesku i bori se s "dalekim" mužem, grabežljivom spremačicom i sjećanjem mrtve supruge. Također je poznat po lezbijskim ispadima u ulozi Judith Anderson. Film je dobio Oscara za najbolji film 1940. Njegov drugi američki film, Strani dopisnik, bio je nominiran za Oscara u istoj kategoriji godine koje je i snimljen.
mini|desno|Trailer za Rebecca (1940).
Hitchcockov rad za vrijeme 1940-ih bio je šarolik, od romantične komedije Gospodin i gospođa Smith, pa do drame Slučaj Paradine i mračne i potresne Sjenke sumnje.
Sjenka sumnje govori o mladoj Charlotte "Charlie" Newton (Teresa Wright) koja sumnjiči svog voljenog ujaka Charlieja Spencera (Joseph Cotten) za ubistvo. Zbog toga što koristi mnogo likova i dijaloga omogućila je "rađanje" generacije kritičara koji koriste psihoanalizu. To su, npr, Slavoj Žižek i Jacques Lacan. Film također sliči malo poznatijem filmu, Građanin Kane.
Začarana je film koji koristi tada jako popularnu psihoanalizu i sadrži scenu sna koju je dizajnirao Salvador Dali. Prava scena sna izbačena je iz filma jer se smatrala prepotresnom za gotov film.
Ozloglašena (1946) bio je prvi film u kojem je Hitchcock bio i režiser i producent. Selznick nije vidio potencijal, pa je dopustio Hitchcocku da sam producira film za RKO Pictures. Pošto su glavne uloge igrali Ingrid Bergman i Cary Grant i pošto je imao radnju koja se temeljila na nacistima, uraniju i Južnoj Americi, Ozloglašena je postigao veliki uspjeh na blagajnama i svrstan je u jedne od Hitchcockovih najboljih filmova. Zbog sumnjivih radnji Hitchcock je bio pod istragom CIA-e zbog korištenja uranija kao glavnog sredstva.
Uže, njegov prvi film u boji, nastao je 1948. Tu je Hitchcock koristio istu sumnju i okolinu kao što je koristio i u Čamcu za spašavanje. Također je eksperimentirao s jako dugim scenama - i do 10 minuta (vidi Teme i sredstva). Sa Jamesom Stewartom u glavnoj ulozi započela je Stewartova serija od 4 filma koja je snimio sa Hitchcockom. Inspiriran slučajem Leopolda i Loeba, ovo je bio prvi film sa homoseksualnom tematikom koji je nastao u eri Haysovog koda (Production Code'') - čija je pravila Hollywood usvojio.
U znaku jarca film je koji je smješten u Australiju 19. stoljeća. Za ta dva filma Hitchcock je osnovao kompaniju Transatlantic Pictures sa Sidneyem Bernsteinom. No nakon ta dva neuspjeha kompanija je propala.
Posljednje godine
U filmu Stranci u vozu (1951) Hitchcock je kombinirao mnoge svoje najbolje elemente iz prijašnjih britanskih i američkih filmova. Dvoje ljudi se sastaju i govore o uklanjanju ljudi koji im stvaraju probleme. No jedan od dvojice taj naum shvata ozbiljno. S Farleyem Grangerom koji je obnovio neke elemente iz svoje uloge u Užetu, Stranci u vozu nastavili su pripovjedačku sposobnost homoseksualne ucjene i ubistva.
Slijedila su tri jako popularna filma s Grace Kelly u glavnoj ulozi. Nazovi M radi ubistva inspiriran je dramom Fredericka Knotta. To je bio eksperimentalni film gdje je Hitchcock upotrijebio 3D tehnologiju, no film nikada nije prikazan u takvom formatu. Prozor u dvorište film je gdje je James Stewart ponovo tumačio glavnu ulogu zajedno s Thelmom Ritter i Raymondom Burrom. U filmu Stewartov lik, kome je noga u gipsu, iz svojih kolica kroz prozor posmatra susjede i uvjeren je da je jedan od njih usmrtio svoju ženu. Kao i Čamac za spašavanje i Uže, film je slikan u malom prostoru. Stewart iz sobe nadgleda masivni set dvorišta. Drž'te lopova!, sniman na francuskoj rivijeri, imao je Grace Kelly i Caryja Granta u glavnim ulogama.
1956. Hitchcock snima Krivo optužen, film inspiriran istinitim događajem zamijenjenog identiteta. To je bio i njegov jedini film u kojem je glumio Henry Fonda. Uz to je ponovo snimio njegov film iz 1934, Čovjek koji je previše znao. Sada su u glavnoj ulozi bili James Stewart i Doris Day, koji su pjevali jednu od najslavnijih filmskih pjesama ikad, "Que Será, Será".
Vrtoglavica (1958) jeste film u kojem su glavne uloge tumačili James Stewart (opet), Kim Novak i Barbara Bel Gaddes. Film je komercijalno propao, no postigao je veliku gledanost i postao jedno od Hitchcockovih remek-djela.
mini|desno|Foršpan za film Sjever-sjeverozapad, gdje se reklamira kako je Hitchcock "majstor napetosti"
Nakon Vrtoglavice slijedila su tri vrlo različita filma koja su bili veliki komercijalni uspjeh i postali Hitchcockova remek-djela: Sjever-sjeverozapad (1959), Psiho (1960) i Ptice (1963). Posljednja dva bila su naročito znamenita zbog zvuka koji je napravio Bernard Herrmann (jedan od najvećih kompozitora filmske muzike): scena ubistva u Psihu ostala je poznata i do danas, a muzika u Pticama koristila je samo konvencionalne instrumente i elektronički zvuk. To su bila njegova dva posljednja blockbustera. Tada je njegova karijera počela blijedjeti (doduše, neki kritičari kao Robin Wood i Donald Spoto, smatraju Marnie iz 1964. prvoklasnim). U London se vratio 1972. da bi snimio Mahnitost, svoj posljednji uspješni film. Tu je Hitchcock prvi put dopustio golotinju i psovke u svojim filmovima.
Slabo zdravlje malo je usporilo njegovu karijeru u posljednje 2 decenije njegova života.
Porodična zavjera (1976) bio je njegov posljednji film. On govori o Blanche Tyler (Barbara Harris), navodnoj spiritualistkinji, i njenom ljubavniku, vozaču taksija Bruceu Dernu, koji živi od njenih lažnih moći. William Devane, Karen Black i Katherine Helmond također su glumili u filmu.
Vitešku je titulu od kraljice Elizabete II Hitchcock dobio 1980, na Novu godinu. Preminuo je samo 4 mjeseca kasnije, 29. aprila 1980. Ipak je znan po tituli (Sir Alfred Hitchcock) i imao je slova "KBE", jer je ostao Britanac, iako je 1956. uzeo američko državljanstvo.
Preminuo je od zatajenja bubrega u svom domu u Bel-Airu (Los Angeles) u 80. godini. Uz njega su bile supruga Alma Reville i kćerka Patricia Hitchcock. Tijelo je kremirano, a javnog sprovoda nije bilo.
Teme i sredstva
mini|lijevo|Hitchcock u foršpanu jednog od svojih najboljih filmova, Ptice.
Hitchcockov režiserski postupak u osnovi počiva na postizanju neizvjesnosti i napetosti kod gledalaca, a mnogo manje na efektu iznenađenja. Da bi postigao efekt iznenađenja, on naprosto "napada" gledaoca zastrašujućim efektima. Kod neizvjesnosti, pokazuje gledaocu ono što ne znaju likovi u filmu i na osnovu toga majstorski gradi napetost oko pretpostavke šta će se dogoditi kad lik u filmu napokon sazna pravu istinu.
Nadalje, često zamagljujući moralnu distinkciju između krivnje i nevinosti i s vremena na vrijeme razvijajući te sumnje, Hitchcock svoje "poštovane" gledaoce pretvara u voajere. U Prozoru u dvorište, nakon što L. B. Jeffries (James Stewart) skoro cijeli film zuri u njega preko dvorišta, Lars Thorwald (Raymond Burr) suprotstavlja se Jeffriesu pitanjem "Šta vi zapravo želite od mene?", ali se tim pitanjem zapravo obraća gledaocima. Ustvari, nekoliko trenutaka prije no što će izreći ovo pitanje, Thorwald se prvi put u filmu okreće direktno prema kameri; u tom je trenutku većina gledalaca na rubu živaca.
Jedan od Hitchcockovih najomiljenijih postupaka za razvijanje zapleta priče i stvaranje napetosti jest ono što je on nazivao "MacGuffin". Zapleti većine njegovih trilera zasnivaju se na postojanju "MacGuffina": jednog u suštini beznačajnog detalja koji omogućuje razvijanje priče i tjera likove na akciju, ali čije su posebno značenje i priroda nevažni za gledaoca. U Vrtoglavici, npr., MacGuffin je "Charlotta Valdes"; ona se ni u jednom trenutku ne pojavljuje u filmu, pojedinosti oko njene smrti gledaocu su potpuno nebitne, ali priča o njenom duhu, koji progoni Medlin Elster, toliko zainteresira Scottyja da on počinje istragu o njenom ubistvu i od tog je trenutka ključna za cijeli zaplet filma. U Ozloglašenoj, pošiljka uranija, koju glavni junaci moraju pronaći prije no što dospije u ruke nacistima, izabrana je kao motivirajuća iskra; za tu svrhu mogao je poslužiti i bilo koji drugi opasni predmet ili objekt. U nekoliko Hitchcockovih špijunskih filmova, kao što je 39 stepenica, razne državne tajne imaju ulogu MacGuffina.
U većini Hitchcockovih filmova pojavljuje se i sam Hitchcock u tzv. kameo ulogama: tako ga na trenutak možemo vidjeti kako ulazi u autobus, prolazi pored neke zgrade, stoji u sobi preko puta dvorišta ili se čak pojavljuje na fotografiji. Ovaj zabavni manir postao je Hitchcockov zaštitni znak. Ponekad, zbog kompletnosti utiska, nosi i neki muzički instrument; posebno je dojmljiva scena u kojoj u voz unosi ogromnu kutiju za violončelo u uvodnoj sceni filma Stranci u vozu. U svojim najranijim pojavljivanjima vidimo ga u mračnim eksterijerima, u pješačkoj gužvi ili kako u dugom kadru prolazi ulicom. Njegove su kasnije kameo uloge dojmljivije: npr., u filmu Trema, kada se na ulici okreće za Jane Wyman koja govori sama sa sobom ili u završnici Porodične zavjere, kada se pojavljuje samo kao kineska sjenka iza mutnog stakla ureda za “registriranje smrtnih slučajeva“. (Pogledaj listu Hitchcockovih kameo pojavljivanja.)
Hitchcock je često u svojim filmovima koristio broj 13. On se pojavljuje redovno, bilo kao običan datum, bilo kao broj u adresi ili na registracijskim tablicama. U Psihu ima nekoliko dobrih primjera: Norman Bates prvo za gosta odabire sobu broj 3, a zatim sobu broj 1. U knjizi rezervacija soba u motelu najviši datum je trinaesti. Izgleda da je Hitchcock uživao u tehničkim izazovima koje je pružalo snimanje filmova. U Čamcu za spašavanje Hitchcock radnju cijelog filma smješta na mali čamac i pritom uspijeva zainteresirati gledaoca za priču i izbjeći dosadu i monotoniju. U tom filmu, s obzirom na ograničene mogućnosti eksterijera, Hitchcock na genijalan način rješava problem svog kameo nastupa: naime, jedan od junaka filma čita stare novine i na posljednjoj stranici je prikazan Hitchcockov lik u izmišljenoj reklami preparata za mršavljenje! U Začaranoj problem snimanja dva inovativna "subjektivna kadra" Hitchcock je riješio konstruiranjem velike drvene ruke (za koju će se kasnije ispostaviti da pripada liku kroz čije oči "gleda" kamera) te uvećanih predmeta koje ta ruka drži: ogromne čaše mlijeka i velikog drvenog pištolja. Kao dodatnu, dotad neviđenu novost, Hitchcock je scenu završnog vatrenog obračuna na nekim crno-bijelim kopijama filma ručno obojio u crveno. Uže bio je još jedan veliki tehnički izazov: film je trebao biti snimljen iz samo jednog kadra! Zapravo, film je snimljen u 8 kadrova, od kojih svaki traje 10 minuta, odnosno toliko koliko iznosi cjelokupna minutaža trake koja se nalazi u filmskoj kameri; prinudni prekid na kraju svake role filma riješen je tako što je neka od ličnosti u filmu prolazila ispred objektiva kamere kako bi se u tom trenutku prikrio prekid trake! Dakle, na kraju role imamo gro-plan kaputa ličnosti iz filma, a na početku sljedeće role opet je gro-plan njegovog kaputa! U Vrtoglavici Hitchcock koristi snimateljski trik koji je kasnije nazvan Hitchcockov zum i koji su mnogi režiseri kasnije vrlo često koristili.
Iako je bio poznat po inventivnom korištenju uglova snimanja, Hitchcock je izbjegavao položaje kamere koji su, gledajući iz ljudske perspektive, bili fizički nemogući. Npr., on nikada ne bi postavio kameru tako da "gleda" iz unutrašnjosti hladnjaka ili nekog manjeg zatvorenog prostora (princip koji mnogi savremeni režiseri ne poštuju, što je vidljivo iz mnogih novijih filmova i posebno TV-reklama).
Utjecaj Hitchcockovog karaktera na njegove filmove
mini|desno|Hitchcock na promociji filma Ptice.
Hitchcock je imao oko 25 godina i status profesionalnog režisera kada je prvi put probao alkohol i izišao na sastanak sa djevojkom. U nekoliko njegovih filmova prikazan je muški lik koji ima poteškoća u odnosu sa svojom majkom. U filmu Sjever-sjeverozapad Roger Tornhill (Cary Grant) nedužan je čovjek koga njegova majka ismijava zbog njegove opsesije da ga prate mračni i opasni tipovi koji ga žele ubiti (i bio je u pravu u tom slučaju). U Pticama lik koji glumi Rod Taylor opet je nedužan muškarac koji otkriva da podivljale ptice napadaju ljude i pritom se pokušava osloboditi utjecaja posesivne majke. Ubica u filmu Mahnitost izlazi s mnogim ženama, ali obožava svoju majku. Negativac Bruno iz Stranaca u vozu mrzi svog oca, ali je istovremeno veoma privržen majci. Problemi Normana Batesa s majkom u Psihu već su legendarni.
Junakinje Hitchcockovih filmova uglavnom su privlačne, ali hladne plavuše, naizgled nezainteresirane, ali, potaknute uzbuđenjem ili izvjesnom opasnošću, reagiraju burno i silovito, pa čak i protiv zakonskih normi. Kao što je navedeno, slavna je žrtva iz Stanara plavuša. U 39 stepenica, Hitchcockovoj atraktivnoj plavuši, Madeleine Carroll, stavljaju lisice na ruke. U filmu Marnie privlačna plavuša Tippi Hedren jeste kleptomanka. U filmu Drž'te lopova čarobna plavuša Grace Kelly nudi pomoć neznancu, iako pretpostavlja da je on provalnik. U Prozoru u dvorište Lisa provaljuje u stan. A najpoznatija plavuša iz Hitchcockovih filmova, koju u Psihu glumi Janet Leigh, opljačka iznos od 40.000 dolara, a ubija je mladić Norman Bates (Anthony Perkins), prerušen u svoju majku. Naime, Bates je usljed zamršenog spleta krivnje i psihoze postao podvojena ličnost, s tim da je njegovo drugo "ja" njegova mrtva majka (ili, kako bi to Norman sebi objasnio u filmu: "Moja majka je... Kako se ono kaže?... Danas nije baš svoja.") Hitchcockova zadnja vruća plavuša bila je francuska glumica Claude Jade kao zabrinuta kćerka tajnog agenta u Topazu.
Hitchcock pokazuje da je čvrsto oslanjanje na glumce i glumice zapravo relikt pozorišne tradicije. Među prvima je inventivno počeo koristiti pokrete kamere, originalno kadriranje i postupke montaže kako bi istražio nove mogućnosti u filmskoj umjetnosti.
Hitchcockovi najosobniji filmovi vjerovatno su Ozloglašena i Vrtoglavica; oba o opsesijama i nervozama muškaraca koji manipuliraju ženama. S druge strane, često je govorio da je njemu osobno najdraži film Sjenka sumnje.
U Vrtoglavici se puno otvorenije i intenzivnije bavi odnosom seksa i smrti (Tanatosa i Erosa). Lik koji tumači Kim Novak izuzetno je atraktivna plavuša koja privlači pažnju Jimmyja Stewarta. Među njima se rađa ljubav uprkos tome što Stewart vjeruje da Novakova ima samoubilačke porive (kasnije otkriva pravu istinu o njoj). Stewartov lik ima snažnu potrebu da kontrolira ljubavnicu, da je oblači, te da se fetišistički odnosi prema njenoj odjeći, obući i kosi.
Hitchcockov stil
mini|desno|Hitchcockov kameo u [[Gospođa koja nestaje (1938)|Gospođa koja nestaje (1938).]]
Hitchcock je vrlo teško nalazio pouzdane scenariste koji su bili sposobni njegove zamisli realizirati na filmu. Iako je radio s darovitim piscima, kao što su Raymond Chandler ili John Michael Hayes, vrlo se rijetko prema njima ponašao s poštovanjem i kao sebi ravnima.
Jednom je izjavio: "Pisac i ja isplaniramo cijeli scenario do najsitnijih detalja i kad se to napravi, jedino što preostaje jeste da se snimi film. Ustvari, to se događa samo u slučaju kad je osoba koja ulazi u studio svjesna da se mora nositi s kompromisima. Zapravo, romanopisac daje sve od sebe upravo zbog toga što se ne mora baviti glumcima i svim tim stvarima". Hitchcock je bio izuzetno kritičan prema svojim glumcima i glumicama, pa je, npr., omalovažavao glumu Kim Novak u Vrtoglavici, a jednom je izjavio da glumce treba tretirati kao stoku. (Braneći se od optužbi da je izjavio "Glumci su stoka", rekao je: "Nikada nisam rekao da su glumci stoka; rekao sam da ih treba tretirati kao stoku.")
Prva knjiga koja se bavila Hitchcockom bila je jednostavno naslovljena kao Hitchcock. Objavljena je 1967. i u njoj su objavljeni zapisi jednosedmičnih razgovora koje je režiser François Truffaut vodio sa Hitchcockom.
Nagrade
Hitchcockov film Rebecca (1940) dobio je Oscara iste godine, iako je nagradu primio producent filma David O. Selznick. Hitchcock je kao producent bio nominiran za Oscara za najbolji film, i to za Sumnju (1941). Za najboljeg režisera bio je nominiran 5 puta, i to za filmove: Rebecca, Čamac za spašavanje (1944), Začarana (1945), Prozor u dvorište i Psiho. 1968. primio je počasnog Oscara, a 1980. dobio je titulu viteza.
Ostali radovi
U razdoblju od 1955. do 1965. Hitchcock je bio domaćin i producent dugotrajne TV-serije Alfred Hitchcock vam predstavlja. Zahvaljujući filmovima koje je do tada snimio, njegovo ime postalo je sinonim za neizvjesnost, a radeći TV-seriju postao je poznat široj javnosti. Njegov glas prožet ironijom, njegova pojava te osoben stil ponašanja odmah su uočeni i često su bili predmet podsmijeha. I sam je režirao nekoliko epizoda, a izazvao je pravu buru u redovima filmskih radnika kad je odlučio da igrani film Psiho snimi koristeći usluge televizijskog osoblja. U kasnim 80-im godinama snimljene su nove epizode serijala, pri čemu su se koristili Hitchcockovi uvodni govori iz stare serije.
Hitchcock je također zapamćen i u štampanom obliku kao junak u to vrijeme vrlo popularne serije detektivskih priča Alfred Hitchcock i tri detektiva. To su bile inteligentno i vješto napisane priče s likovima koji su bili puno mlađi nego u to vrijeme popularni Hardyjevi dječaci. Nakon što je pročitao priču o zamršenom slučaju 'dvorca i papagaja, koji su tri detektiva vrlo vješto riješila, Hitchcock odlučuje pisati uvodne tekstove gdje je, u ulozi filmskog režisera, mladim detektivima zadavao nove slučajeve. Na kraju svake knjige Hitchcock raspravlja o slučaju sa Jupiterom Johnsonom, Bobom Andrewsom i Peterom Krenshawom, pri čemu mu detektivi iznose svoja viđenja slučaja.
Nakon Hitchcockove smrti, ulogu mentora i prijatelja trojice dječaka preuzima izmišljeni lik umirovljenog detektiva Hectora Sebastiana. Zahvaljujući dostignutoj popularnosti, izdanje Alfred Hitchcock i tri detektiva nekoliko je puta ponovno izdavano iako su najnoviji reprinti naslovljeni samo kao Tri detektiva. Tokom svih ovih godina izdavači su nastojali zamijeniti Hitchcockov lik u knjizi drugim protagonistima, naročito u ranim izdanjima knjiga.
Na vrhuncu slave Hitchcocku je ponuđeno da piše uvodne tekstove za izdanje pripovjedaka poznatih autora koje bi u zaglavlju nosilo njegovo ime. Sve su pripovijetke trebale biti trileri s naglašenim elementima neizvjesnosti. Naslovi tih izdanja bili su Muzej čudovišta Alfreda Hitchcocka, Hitchcockove natprirodne priče strave i napetosti, Napete priče Alfreda Hitchcocka, Vještičiji napitak Alfreda Hitchcocka, Galerija utvara Alfreda Hitchcocka i Ukleta kuća Alfreda Hitchcocka.
U kolekciji su zastupljena mnoga poznata imena, pa tako i Shirley Jackson (Stranci u gradu, Lutrija), T. H. White (Mač u kamenu), Robert Bloch, Herbert George Wells (Rat svjetova), Robert Louis Stevenson, sir Arthur Conan Doyle, Mark Twain, te autor Tri detektiva, Robert Arthur.
Strah od jaja (ovofobija)
Alfred Hitchcock imao je izuzetan strah od jajeta (poznat i kao ovofobija). Rekao je:
Nagrade
Američka filmska akademija
Nacionalni odbor kritičara
Udruženje kritičara New Yorka
Eritrokeratodermija varijabilis
Eritrokeratodermija variabilis (također poznata kao erythrokeratodermia figurata variabilis, keratosis extremitatum progrediens, keratosis palmoplantaris transgrediens et progrediens, Mendes da Costin sindrom, Mendes da Costin tip eritrokeratodermije i progressive symmetric erythrokeratoderma) je rijedak autosomno dominantni poremećaj koji se obično javlja pri rođenju ili tokom prve godine života. Do danas smatralo se da je uzrokovana mutacijama u genima koji kodiraju za proteine kanala koneksina u epidermisu, što dovodi do pogrešne regulacije homeostaze u keratinocitima. Gus mutacija u genu koji kodira koneksin-31 (GJB3; 603324) na hromozomu 1p34. Jedna porodica sa EKVP1 je prijavljena sa homozigotnom mutacijom u genu GJB3.
Molekulska genetika
Prema OMIM-u, Richard et al. (1998) identifikovali su mutacije u koneksinskom genu GJB3 (603324.0001-603324.0003) kao uzrok migratornog oblika eritrokeratodermije variabilis (EKV) u četiri porodice. U osam drugih EKV porodica nije pronađena mutacija u GJB3. Wilgoss et al. (1999) identifikovali su heterozigotnost za misens mutaciju u genu GJB3 (R42P; 603324.0008) kod oboljelih članova porodice sa EKV.
Kod brata i sestre iz izraelske porodice koja segregira autosomno recesivnu erythrokeratodermia variabilis, Gottfried et al. (2002) identificirali su homozigotnost za misens mutacije u genu GJB3 (L34P; 603324.0010). Roditelji koji nisu bili pogođeni bili su heterozigotni za mutaciju, koja nije pronađena u 208 kontrolnih hromosoma. Sugeriraju da misens mutacija možda neće biti u stanju da ispolji dominantno-negativan efekat u heterozigotnom obliku, čime se klinički manifestuje samo u homozigotu.
Klinička obilježja
Mendes da Costa (1925) opisao je ovo stanje kod majke i kćeri i dodijelio oznaku erythrokeratodermia variabilis (EKV). Pacijenti su pokazivali relativno fiksirane mrlje hiperkeratoze i eritematozne oblasti 'karakterizirane hirovito oblikovanim obrisima, poput graničnih linija morskih obala na kartama. Za razliku od hiperkeratotskih područja, eritematozna područja su se pomicala iz sata u sat.
Jedan tip karakterizira generalizirana, perzistentna, smeđa hiperkeratoza, sa naglašenim mrljama na koži, dok je drugi tip lokaliziran, sa zahvaćenošću ograničenog obima i karakterizirana oštro ograničenim hiperkeratoznim plakovima.