cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šesto čulo (film)
Radnja
Dr. Malcolm Crowe, je dječiji psiholog koji živi u Philadelphiji. Jedne noći kada se vraćao kući sa svojom suprugom Annom nakon što je bio nagrađen za svoj rad, Anna mu kaže da je sve drugo sporedno i da je njegov rad najvažiji, i da vjeruje da je on zaista nadaren. Upravo tada, jedan mladić se pojavljuje u kupatilu, i optužuje Crowea da ga je zapostavio. Crowe ga prepoznaje kao Vincenta Greya, bivšeg pacijenta kojeg je kao dijete liječio od halucinacija. Vincent puca u svog bivšeg liječnika prije nego je izvršio samoubistvo.
Iduće jeseni, Crowe počinje rad sa drugim pacijentom, 9-godišnjim Coleom Searom, čiji je slučaj sličan Vincentovom. Crowe se posvećuje dječaku, iako ga proganja sumnja u sopstvenu sposobnost da mu pomogne nakon tragičnog incidenta sa Vincentom. U međuvremenu, on i njegova supruga rijetko i skoro nikako ne govore niti se druže. Crowe smatra da mora pomoći Coleu, kako bi ispravio propust da pomogne Vincentu i pomiri se sa suprugom. Coleova majka Lynn, koja ga istinski voli, brine se o njegovom opstanku u društvu, posebno nakon što je vidjela znakove fizičkog zlostavljanja. Cole na kraju povjerava svoju tajnu Croweu: on vidi duhove koji hodaju okolo kao da su živi neznajući da su mrtvi.
Isprva, Crowe misli da je Cole u zabludi i razmišlja da napusti njegov slučaj. Sjećajući se Vincenta, psiholog sluša audio trake sa terapijskih sesija snimljene sa Vincentom kada je bio dijete. Kada Crowe napušta prostoriju, a zatim se vraća, na traci se može čuti Vincent kako plače. Kada je pojačao zvuk, Crowe čuje plač čovjeka koji moli za pomoć na španskom jeziku, i sada shvata da je Cole govorio istinu i da su on i Vincent možda imali istu sposobnost. On predlaže Coleu da se treba pokušati pronaći prava upotreba za njegov dar komuniciranja s duhovima, i možda im pomoći završe svoj posao. U početku, Cole nije voljan za saradnju jer ga duhovi zastrašivaju, a ponekad mu čak i prijete, ali na kraju on ipak odlučuje da to uradi.
Cole govori sa jednim od duhova, Kyra Collins, mladom djevojkom koja je nedavno preminula nakon hroničnih bolesti. On ide sa Croweom ceremoniju sahrane u njenom domu, gdje ga Kyra upućuje na kutiju gdje se nalazi video snimak, koju je potom predao njenom ocu. Traka prikazuje Kyrinu majku kako stavlja tekućine za čišćenje u njenu supu. Uvjeren da je Kyra bila žrtva Minhauzenovog sindroma preko posrednika, Cole spašava Kyrinu mlađu sestru, potencijalnu sljedeću žrtvu majke.
Crowe se vraća kući, gdje pronalazi svoju ženu koja je zaspala dok je gledala video kasetu sa njihovog venčanja. Dok je još spavala, Anna pita svog muža zašto ju je ostavio, i baca Croweov vjenčani prsten, za kojeg je iznenada otkrio da ga uopšte nije nosio. U tom momentu sjetio je se šta mu je Cole pričao o duhovima i shvatio je da ga je zapravo Vincent ubio te noći, i bio je nesvjesno mrtav cijelo vrijeme dok je radio sa Coleom. Zahvaljujući Coleovim naporima, Crowe je uspio da obavi nedovršeni posao - oslobađanjem krivice za svoj propust da shvati i pomogne Vincenta - i misija je konačno završena. Crowe ispunjava još jedan razlog svog povratka: da kaže svojoj ženi da nikada nije imao drugu, i da je mnogo voli. Njegov cilj je ispunjen, i on je sad slobodan da napusti svijet živih.
Loka pri Mengšu
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Loka pri Mengšu je imala 844 stanovnika.
Napomena: ''U 2008. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Trzin (općina Trzin).''
Gradina (tvrđava)
mini|desno|300px|Daorson Gradina (Grad, Gradac, Gradište i slično), u užem smislu predstavlja praistorijski nepokretni objekat sa određenim geografskim položajem i određenim tipom fortifikacije bez obzira na moguće različite namjene tih objekata. Znatno frekventniji, termin gradina u širem smislu obuhvata:
Historijski kontekst
U hronološkom pogledu gradine su tipične za metalno doba. Najstarije se javljaju još u mlađem neolitu, u Vinčanskoj kulturi (Grad u Gornjoj Tuzli). Slijedi jedan dio gradina vezanih za pojedine kulture kasnog eneolita (Lasinjska kultura|lasinjska: Vis kod Dervente, vučedolska: Zecovi kod Prijedora, Debelo Brdo kod Sarajeva). Novi val osnivanja gradina pada u rano bronzano doba.
Treći i najbrojniji val nastupa u kasno bronzano doba. Uslovi za to su stvarani nekoliko stotina godina ranije. Razvoja metalurgije doveo je do izuma brojnih tipova šljemova, pancira, dokoljenica, štitova okovanih bronzom, koplja su usavršena, mačevi su produženi. Napredak privrede, vidljiv na svim poljima, ubrzavao je tempo društvene diferencijacije. Već u XIII vijeku pne postojale su velike i čvrsto organizovane plemenske zajednice, na čijem je čelu stajao bogat i snažan sloj lokalne aristokratije. Upravo tada sa područja srednjeg Podunavlja počeli su pohodi ratnika u raznim pravcima.
Neki pokreti dobijali su pljačkaški karakter, drugi su bili seobe, jer se sa ratnicima kretalo i stanovništvo, naseljavajući nove oblasti, donoseći sa sobom jedno od svojih specifičnih obilježja - sahranjivanje pepela spaljenih mrtvaca u urnama. Glavna dva pravca udara išla su preko Apeninskog i Balkanskog poluostrva. O ovim pohodima se ne zna sve, ali je poznato da je na jugu Evrope došlo da pada mikenske civilizacije i vjerovatno hetitske države u Anadoliji.
Sjeverozapadni Balkan nije bio na putu glavnih udara, ali je ipak došlo do naseljavanja dosta velike mase južno od Save. Sva sjeverna i sjeverozapadna Bosna (dolina Une), dolina Kupe i Istra definitivno su pripale ovim plemenima. Dolinama rijeka infritirali su se doseljenici i dalje na jug i zapad. Oni koji su prodirali dalje više nisu bili osvajači, nego su se stopili sa starosjediocima ili su iščezli u njihovoj masi. U novim kulturama željeznog doba pridošlice iz Panonije su samo jedna komponenta, dok osnovu te kulture čine elementi koji su se tu razvijali tokom čitavog bronzanog doba. Doseljenici, ako ih je i bilo, nisu uspjeli nadvladati starije stanovništvo, već su sami bili savladani. Pojas uz jadransku obalu, dolina Neretve jugoistočna Bosna, Crna Gora i Albanija, nisu direkno ni osjetili ovu panonsku invaziju.
Bila je to posljedica podizanja malih naselja, sva u osnovi istog tipa, na malom prostoru i zgodnom položaju. Opasana i branjena kamenim bedemima, pružala su u svakom trenutku mogućnost organizovane odbrane, bilo da se radi o lokalnom sukobu ili odbrani od invazije Na navedenom prostoru nastaviti će se daljnja etnogeneza i nastanak plemenskih zajednica pod zajedničkim nazivom Iliri (ime je kasnije nastalo u grčkim i rimskim izvorima).
Arhitektura gradina
Arhiktektura gradina, što se tiče njenih tehničkih osobina, u priličnoj je mjeri skromna, gledajući je iz perspektive njoj teritorijalno i vremenski bliske antičke arhikteture. Iliri nisu poznavali ni opeku ni malter. Grubo pritesavanje kamena zapaženo je tek u posebnim slučajevima.
Građene su na glavicama usamljenih bregova sa blagim padinama. Uvijek se nastojalo da jedna strana bude stjenovita strmina radi lakše odbrane. Činio ju je masivni kameni bedem uz korištenje prirodne osobine zemljišta. Bedemi tvrđave građeni su jednostavnim tehnikama suhozida. Bili su to jednostruki zidovi od velikih kamenih blokova ili dvostruki zidovi od većih kamenih blokova s unutrašnjim prostorom ispunjenim sitnom građom i obično poslije pojačavani drvenom građom. Gradine su imale jedan ili više koncentričnih pojasova bedema, a njihova visina (6 do 8m) i širina (do 10 m) ovisila je o stepenu prirodne zaštite. Poznat je slučaj gradine na Prkosima sa 5 odbranbenih bedema. Odbrana gradine bla je pojačana okomito usađenim kamenim pločama i šiljcima.
Na gradinama susreću se zagonetni arhitektonski objekt, koji bi se mogli nazvati međašnjim gromilama (limitnim tumulima), sa strateško-fortifikacionom i vjersko-obrednom ulogom. Veličina takve gromile varira između 5 i 15 metara promjera osnove i 1 do 6 metara visine.
Na nekim gradinama nađene su pravougaone jednodjelne kuće od kamena, drveta i zemlje, sa ognjištem u sredini. Postoji i jedan manji broj gradina građenih malterom i one su iz rimskog perioda.
Gradina Daorson
Gradina Daorson u Ošaniću kod Stoca je jedini izuzetak, jer se uveliko razlikuje od ostalih. Ovdje se na jednom jezičku hercegovačkog krša, uzdiže debeli zid od kiklopskih, grubo pritesanih i bez spojnog sredstva naslaganih kamenih blokova, 2 metra dužine, 1,2 metra širine i gotovo 1 metar visine. Postanak ove gradine nije ni do danas dovoljno objašnjen. Zna se da su Daorsi u kulturnom pogledu bili iznad ilirskih plemena u susjedstvu. Kovali su novac po uzoru na grčki, pa i sa grčkim slovima, što govori o vrlo prisnim kulturnim vezama, ili se u etničkoj osnovi Daora kriju neki grčki elementi?
Privreda
Na gradini u Zecovima nađene su veće količine troske. Može se pretpostaviti da je pored livnice postojala i radionica za izradu predmeta od željeza. Slično je i sa gradinama kod Bihaća. Na gradini Varvara otkopan je čitavi niz uređaja za talenje i preradu bronze. Prerada bronze bila je osnovna privredna djelatnost stanovnika tog naselja. Svako naselje imalo je bar jednu kovačnicu. Dovelo je to živih trgovačkih veza sa — za ono doba — vrlo udaljenim krajevima.
Iliri sa Glasinca najveću brigu polagali su uzgoju svoje stoke, da bi tim proizvodima vršili zamjenu za one šljemove, knemide i drugi materijal grčkog porijekla, kojeg su djelomično priložili svojim mrtvima. Poljoprivreda i metalo-prerađivački zanati spadaju — koliko bi se to moglo danas zaključiti — medu osnovna privredna zanimanja starih Ilira. Neka utvrđena naselja prerasla su u trgovačka, političko-upravna i vjerska središta.
Stanovništvo se i dalje bavilo i lovom i skupljačkom privredom. Važna je bila i izrada keramike, a od kućnih radinosti obrada vune, životinjskih kostiju i rogova.
Za rimske vladavine pojedine gradine bile su napuštene, dok su druge upotrebljavali starosjedioci ili su služile kao rimske vojne stanice. U srednjem vijeku, mnoge tvrđave nastale su na temeljima gradina.
Poznate gradine
Gradine nisu temeljno ispitane kao tumuli, uglavnom su evidentirane, djelimično sondažno istražene i samo poneke sistematski ispitane. Ne zna se tačan broj gradina, osim za manja područja. Na Glasincu je evidentirano preko 100, u Petrovačkom polju 34 i kod Livna oko 40. Smatra se da je njihov broj u Bosni i Hercegovini preko 1000. Poznate i uglavnom istražene gradine su:
Daorson kod Stoca
Delminium kod Tomislavgrada
Gradina Vašarovine, Priluka, Livno, proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.
Vidoška gradina kod Livna takođe je nacionalni spomenik
Gradac iznad Ravnog kod Kupresa
Gradina Varvara (vrelo Rame) kod Prozor-Rame
Gradina Zecovi u Carakovu kod Prijedora
Gradina u Kusačama na Glasincu, jedna od rijetkih temeljno istraženih. Na Glasincu su djelimično istražene gradina Ilijak, Luburić-polje, Kreča, Košitica, Klisura, Kadića brdo, Savići, Bukovik i Osovo. Tom prilikom otkriveni su mnogobrojni kameni i metalni predmeti, nakit, oružje i keramički ostaci.
Gradine kod Bosanskog Petrovca
Gradina Pod (Bugojno)
Debelo Brdo (Sarajevo)
Razumijevanje prirodnog jezika
Razumijevanje prirodnog jezika je jedna od oblasti koju proučava vještačka inteligencija. Razumijevanje prirodnog jezika se predstavlja kao jedan od listova na drvetu vještačke inteligencije. Suština je da se računarska inerpretacija riječi obavi u tri faze:
Razumijevanje prirodnog jezika je oblast kojoj tek predstoji da se razvija i nađe širu primjenu u svakodnevnom životu.
Lašva (rijeka)
Zbog važnog geografskog položaja, dolina Lašve je uvijek bila frekventna saobraćajnica, koja prirodno spaja dolinu Bosne na istoku, sa vrbaskom dolinom na zapadu.
Žlijezda
mini|desno|200px|Egzokrine žlijezde mini|desno|200px|Endokrine žlijezde Žlijezde su organi koji imaju ulogu proizvodnje materija korisnih za organizam i njihovog izlučivanja. Žlijezda je obično sastavljena od parenhim a kojeg čine ćelije epitela koje proizvode i izlučuju sekret, i strome sastavljene od vezivnog tkiva koji oblikuje i podržava tkivo žlijezde i omogućuje prolaz krvnih žila i nervnih završetaka u samu žlijezdu.
Na osnovu dijela tijela gdje izlučuju proizvedene materije, žlijezde se dijele na dvije vrste:
Sve žlijezde imaju isto porijeklo u histološkom smislu. Potječu od sloja epitela koji se procesom invaginacije produbi u vezivno tkivo na kojem leži, čineći tako vrećastu tvorevinu. Ćelije koje čine bazalni dio ("dno") vrećaste strukture se naknadno diferenciraju i specijaliziraju za proizvodnju sekreta. Ove vrećaste strukture, koje nose naziv adenomeri, čine osnovnu građevnu jedinicu svake žlijezde. Adenomeri se vrlo često organiziraju u grozdaste strukture višeg reda koje su kod egzokrinih žlijezda povezane sekrecijskim kanalom s epitelom od kojeg vuku porijeklo, tj. s epitelom neke tjelesne šupljine ili s kožom. Tkiva endokrinih žlijezda imaju isti mehanizam nastanka, s razlikom da stanice endokrinih žlijezda gube vezu s izvornim tkivom i ne organiziraju se u adenomere. Parenhim endokrine žlijezde je organiziran oko guste mreže vijugavih kapilara unutar kojih izlučuju proizvedene materije, tj. hormone.
Tom Hanks
Thomas Jeffrey Hanks (rođen 9. jula 1956) jest američki filmski glumac i producent, dvostruki dobitnik Oskara. Hanks je prije uspjeha s filmovima  Philadelphia i Forrest Gump glumio u televizijskim i porodičnim komedijama. Finansijski je najuspješnija filmska zvijezda u historiji. Osim toga, jedan je od dvojice glumaca čiji su filmovi sedam puta uzastopno zaradili 100 miliona dolara.
Rani život
Hanks je rođen u Concordu, Kalifornija. Njegov otac, Amos Mefford Hanks, bio je kuhar i rođak majke američkog predsjednika, Abrahama Lincolna. Njegova majka, Janet Marylyn Frager, bila je bolničarka; par se razveo 1960. godine. Troje najstarije djece, Sandra, Rufus i Tom, otišli su živjeti s ocem, dok je najmlađi Jim ostao s majkom u Red Bluffu, California. Oba roditelja su se ponovno vjenčali. Prva pomajka Sandri, Larryju i Tomu ušla je u brak s petero svoje djece. Hanks je jednom izjavio za časopis Rolling Stone: "Svi su u mojoj porodici voljeli jedni druge. Ali u kući je uvijek bilo pedeset ljudi. Nisam se osjećao kao autsajder, ali sam uvijek bio malo izvan toga". Taj brak završio je razvodom dvije godine poslije, a Amos Hanks postao je samohrani otac, radeći dugo i računajući da će se djeca pobrinuti jedni za druge. Bila je to pouka o oslanjanju na sebe koja će im svima dobro doći.
Amos Hanks ponovno se oženio 1965. godine s Frances Wong, domorotkinjom iz San Franciska,  kineskog porijekla. Frances je imala troje djece, od kojih je dvoje živjelo s Tomom dok je bio u srednjoj školi. Hanks je glumio u školskim predstavama, među ostalim i Južni Pacifik, dok je pohađao srednju školu Skyline u Oaklandu, Kalifornija. Hanks je studirao glumu na koledžu Chabot, a nakon dvije godine se preselio u Sacramento. Hanks je rekao za New York Times: "Razredi glume bili su najbolje mjesto za čovjeka koji voli puno vikati, a u isto vrijeme je i plemenit. Puno sam vremena proveo gledajući predstave. Nisam vodio djevojke sa sobom. Samo bih se odvezao u pozorište, kupio sebi ulaznicu, sjeo, pročitao program i potpuno se uživio u predstavu. Puno sam vremena proveo tako, gledajući djela Bertolta Brechta, Tennesseeja Williamsa, Henrika Ibsena i ostalih."
U to vrijeme je upoznao Vincenta Dowlinga, šefa pozorišnog festivala u Clevelandu. Na Dowlingov nagovor, Hanks je počeo nastupati na festivalu, što je postalo trogodišnje iskustvo u kojem je radio sve vezano za pozorište. Zbog toga je Hanks odustao od koledža, ali je već čvrsto odlučio da će postati glumac.
Rana karijera
mini|Hanks na [[Oscarima u martu 1989.]]
1979. godine se Hanks preselio u New York, gdje je debitirao u niskobudžetnom hororu, He Knows You're Alone, a nakon toga nastupio u televizijskom filmu, Mazes and Monsters. Nastavio je pohoditi audicije i konačno dobio glavnu ulogu u televizijskom pilotu ABC-a, Prisni prijatelji, glumeći Kipa Wilsona. Otišao je u Los Angeles, gdje se pridružio Peteru Scolariju, a glumili su dvojicu muškaraca prisiljenih obući se kao žene kako bi mogli živjeti u jeftinom hotelu za žene. Prisni prijatelji emitirao se dvije godine, a iako gledanost serije nikad nije bila velika, kritičari su je dobro ocjenili. "Kad sam ga prvi put vidio na setu", rekao je producent serije Ian Praiser Rolling Stoneu, "Pomislio sam, 'Šteta što se neće zadržati televiziji. Znao sam da će postati filmska zvijezda za dvije godine." Ako je Praiser to i znao, nije uspio uvjeriti Hanksa. "Serija se pojavila niotkuda", rekao je Hanksov najbolji prijatelj Tom Lizzio za Rolling Stone. "Zatim je odjednom otkazana. Pomislio je kako će opet vući konopce i postavljati rasvjetu u teatru."
Nastupima u Prisnim prijateljima i epizodi serije Happy Days (1982), u kojoj je glumio bivšeg Fonzovog mrzovoljnog kolegu iz razreda, privukao je pozornost režisera Rona Howarda. Howard je radio na filmu Splash (1984), fantastičnoj romantičnoj komediji o sireni koja se zaljubi u čovjeka. Howard je prvo mislio Hanksu dati ulogu duhovitog brata glavnog junaka, ulogu koja je na kraju pripala Johnu Candyju. Umjesto toga, Hanks je dobio glavnu ulogu koja mu je lansirala karijeru budući da je film postao hit, zaradivši 69 miliona dolara.
Period pogodaka i promašaja
Slijedilo je još nekoliko komedija, ali nijedna nije pogodila interes publike. U filmu Ništa zajedničko (1986) - o mladiću otuđenom od svojih roditelja koji mora ponovno uspostaviti odnos s ocem, kojeg je glumio Jackie Gleason - Hanks je zaradio reputaciju glumca koji može iznijeti i ozbiljne uloge, a ne samo one komične.
Nakon još tri promašaja, Hanks je uspio s fantastičnim filmom Veliki (1988), koji je predstavio Hanksa kao veliki holivudski talent. "Nije lako biti uspješan u ovom gradu," rekao je njegov prijatelj Scolari za Rolling Stone, "posebno za savjesnog čovjeka. Počnu vam laskati. Dobivate stvari koje ne moraju nužno biti loše ili otrovne. Ali vas ne zanimaju. Morate stati i reći, 'Samo malo - nisam to tražio.' Morate uhvatiti svoj život za rogove. Imate obaveze koje nemaju nikakve veze s glumačkom profesijom. Tom Hanks se uspješno nosio s uspjehom. Nikad nije bio sretniji."
Slijedio je film iz 1989. godine, Turner i Hooch. U izdanju Disney Adventures iz 1993. godine, Hanks je rekao, "Vidio sam Turnera i Hoocha neki dan u videoteci, što mi je izazvalo uspomene. Plakao sam kao dijete."
Hanksov izbor uloga nastavio ga je uvaljivati u nevolje. Ponovno je nizao samo promašaje. Prvo je bio film The Burbs (1989), zatim Joe protiv vulkana (1990) i konačno Vatromet taština (1990).
Okretanje dramskim ulogama
Ova "moderna era" podrazumijevala je spektakularnu 1993. godinu za Hanksa, prvo s filmom Romansa u Seattleu, a onda s  Philadelphiom. Prvi je bio blockbuster o udovcu koji pronalazi pravu ljubav (s Meg Ryan). Richard Schickel iz Timea nazvao je njegovu izvedbu "čarobnom", a mnogi su složili kako mu je ta uloga donijela status jedne od najvećih zvijezda svoje generacije. U Philadelphiji, Hanks je glumio advokata homoseksualca koji je obolio od AIDS-a te se bori protiv diskriminacije (Hanks je smršavio i stanjio kosu kako bi izgledao bolesno).
Hanks je trebao biti glumiti u filmovima Batman zauvijek, Jerry Maguire, Kuka, Polje snova, Patriotske igre i Groundhog Day. Hanksovi likovi često imaju problema s mjehurom. U Forrest Gumpu, Forest se susreće s JFK-om i izvaljuje, "Moram pišati!". U  Putu do uništenja, Michael Sullivan odgovara "poslije nje moram pišati", nakon što su ga upitali voli li kavu. U  Zelenoj milji, Paul Edgecombe pati od ekstremno bolne hipertrofije prostate, koju liječi John Coffey (Michael Clarke Duncan). U  Ženskoj ligi, Jimmy Dugan ulazi u svlačionicu mahmuran i nesvjestan prisutnosti svojih igračica, počinje mokriti dok igračice ne mogu vjerovati što gledaju. Nakon što je konačno završio, Madonna mu kaže, "To je bilo vraško pišanje!" Hanksovi likovi mogu se vidjeti kako uriniraju i u filmovima The Money Pit, Veliki, Brodolom života i Apollo 13. U filmu  Terminal, Hanksov lik trči u kupaonicu nakon što je čekao cijeli dan kod govornice zbog poziva za posao.
Hanks je 1994. godine dobio Oskara za najbolju glavnu ulogu u filmu  Philadelphia. Tokom govora zahvale, otkrio je da je njegov učitelj drame u srednjoj školi bio gej. Ovo priznanje bilo je temelj za film In & Out (1997) s Kevinom Klineom u ulozi profesora engleske književnosti kojeg je na sličan način odao bivši učenik.
Forrest Gump
mini|200px|Hanks na setu filma [[Forrest Gump (film)|Forrest Gump 1994.]]
Hanks je poslije Philadelphije nastupio u ljetnom hitu iz 1994. godine, Forrest Gump, u kojem njegov lik postaje sudionik kulturnih događaja u američkoj historiji od šezdesetih pa nadalje.
Hanks je osvojio svog drugog Oskara za najboljeg glumca za ulogu u Forrest Gumpu, postavši tako jedan od dvojice glumaca koji su osvojili dva uzastopna Oscara (prvi je bio Spencer Tracy, pobjedivši 1937. i 1938).
Apollo 13
Hanksov sljedeći projekt doveo ga je ponovno do Rona Howarda u filmu Apollo 13, u kojem je glumio astronauta i zapovjednika Jamesa Lovella. Kritičari su hvalili film i izvedbe cijele glumačke postave, u kojoj su još bili Kevin Bacon, Bill Paxton, Gary Sinise, Ed Harris i Kathleen Quinlan. Film je 1996. godine zaradio devet nominacija za Oskara, a osvojio je dva.
1996. do danas
Hanks se okrenuo režiranju i produciranju sa svojim sljedećim filmom, That Thing You Do!, o pop grupi iz šezdesetih. Hanks i producent Gary Goetzman osnovali su Playtone, muzičku i filmsku produkcijsku kompaniju, što je i naziv muzičke kuće u filmu.
Hanks je bio jedan od producenata, scenarista i redatelja HBO-ove dokumentarne drame Od Zemlje do Mjeseca. Serija u dvanaest dijelova opisuje svemirski program od njegovog početka, kroz poznate letove Neila Armstronga i Jima Lovella, do ličnih osjećaja oko stvarnih slijetanja na Mjesec. Projekt od 68 miliona dolara dobio je nagradu Emmy, a bio je jedan od najskupljih projekata namijenjenih za televiziju. Hanksov sljedeći projekt bio je još skuplji.
Za Spašavanje vojnika Ryana udružio se sa Stevenom Spielbergom kako bi snimili film o Danu D, tačnije iskrcavanju na plažu Omaha i probijanju kroz Francusku kako bi se spasio vojnik koji ima dopuštenje da se vrati kući. Film je odlično primljen i od strane kritike i publike; nazvan je jednim od najkvalitetnijih ratnih filmova uopće. Spielberg je dobio svog drugog Oscara za režiju, a Hanks je zaradio još jednu nominaciju za najbolju glavnu ulogu. Krajem 1998. godine, Hanks se pridružio svojoj kolegici iz filma Romansa u Seattleu, Meg Ryan, za još jednu romantičnu komediju, Imaš poruku, remake filma iz 1940. godine, Trgovina iza ugla, u kojem su nastupili James Stewart i Margaret Sullavan.
1999. godine, Hanks je nastupio u adaptaciji romana Stephena Kinga, Zelena milja. Sljedeće godine osvojio je Zlatni globus za najboljeg glumca i nominaciju za Oscara za portret brodolomca, analitičara FedExa, u filmu Roberta Zemeckisa, Brodolom života. 2001. godine, Hanks je bio jedan od producenata i redatelja HBO-ove mini serije Združena braća. Pojavio se i u specijalnoj televizijskoj emisiji vezanoj za terorističke napade 11. septembra 2001. godine, Tribute To Heroes, i dokumentarcu Rescued From the Closet.
Nakon toga pridružio se režiseru Vrtloga života, Samu Mendesu, u adaptaciji romana Maxa Allana Collinsa i Richarda Piers Raynera, Put do uništenja, u kojem je glumio anti-junaka, plaćenog ubicu u bijegu sa sinom. Iste godine, Hanks je ponovno sarađivao sa Spielbergom, nastupivši s Leonardom Di Capriom u kriminalističkoj komediji Uhvati me ako možeš, temeljenoj na istinitoj priči o Franku Abagnaleu Jr.
12. juna 2002. godine postao je najmlađi dobitnik nagrade za životno djelo Američkog filmskog instituta. U augustu 2005., Hanks je izabran za potpredsjednika Akademije filmskih umjetnosti i nauka.
Hanks se pojavio i u dugoočekivanom filmu  Da Vincijev kod, zasnovan na najprodavanijem romanu Dana Browna. Film je objavljen 19. maja 2006. godine u Americi, a u svijetu je zaradio više od 750 miliona dolara. Hanks je bio pripovijedač u dokumentarcu Kena Burnsa iz 2007. godine, Rat, čitajući izvatke iz kolumni koje je Al McIntosh pisao za vrijeme Drugog svjetskog rata.
Privatni život
Hanks je od 1978. do 1987. bio u braku sa Samanthom Lewes. Par je imao dvoje djece, sina Colina Hanksa (koji je postao glumac) i kćer Elizabeth. Godine 1988. oženio se s glumicom Ritom Wilson. Prije vjenčanja prešao je s katoličke na njenu grčku pravoslavnu vjeru. Prvi su se put sreli na setu Hanksove televizijske serije Prisni prijatelji, ali su se zbližili radeći na filmu Volonteri. Imaju dva sina, Chestera (Chet) i Trumana.
NGC 6569
NGC 6569 (također poznat kao ESO 456-SC77) je kuglasto zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Strijelac. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. jula 1784. godine.
Preserje
Slovenija:
IC 349
IC 349 je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Bik. Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard 14. novembra 1890. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Miokard
Građa
Miokard je građen od specijalnih srčanih mišićnih ćelija koje se razlikuju od ostalih mišićnih ćelija. Srčani mišić, kao i drugi mišići, se može kontrahovati, ali također može i prenositi akcioni potencijal kao neuroni. Nadalje neke ćelije miokarda imaju mogućnost da generišu akcioni potencijal.
Miokard je vaskularizovan koronarnim arterijama. U sklopu miokarda se nalaze i SA čvor, AV čvor i Hisov snop, dijelovi električnog provodnog sistema srca.
Bednja (rijeka)
mini|Bednja Bednja je rijeka koja teče cijelom Hrvatskom i desna je pritoka rijeke Drave. Izvire kod Trakošćana u Maceljskom gorju u Hrvatskom zagorju. Protječe kroz gradove Bednju, Lepoglavu, Ivanec, Beletinec, Novi Marof i Varaždinske Toplice, Ludbreg i ulijeva se u Dravu kod Malog Bukovca kod Ludbrega. Ona čini severnu prirodnu granicu i odvaja planinu Kalnik od Topličkih planina na zapadu i od Podravine na istoku. Rijeka Bednja ima dva izvora. Jedan je kod Bednica, a drugi je sa Trakošćanskog jezera. Spajaju se u Trakošćanu. Dužina Bednje je 133 km.
Bednja ima izvor i ušće u Hrvatskoj i cijelim svojim tokom teče unutar Hrvatske.
Forum (časopis)
Forum je hrvatski i jugoslavenski mjesečni književni časopis Razreda za književnost HAZU.
Historija
Izlazi od 1961. godine. List je posvećen tradiciji, pisanoj riječi, promicanju književne kulture, čuvanju digniteta pisane riječi. Pokretači lista bili su Petar Šegedin, Marijan Matković (i jedan od urednika) i Miroslav Krleža.
Danas izlazi u četiri trobroja godišnje.
Autori
Do decembra 2011. godine Forum je objavio djela hiljadu sedamsto i sedamdeset i dvoje autora. Redovito je objavljivao najnovija djela hrvatskih književnika te kapitalna djela svjetske književnosti. Među poznatijima su bili Dragutin Tadijanović, Vlado Gotovac, Vesna Parun, Željko Hell, Siniša Vuković, Željko Glavičić, Slavko Mihalić i ini. Ipak, unatoč tome, Forumova je politika da se daje prednost kakvoći tekstova pred autorskim imenima.
Forum se je nekad prodavao u knjižarama, a danas je čitateljima dostupan putem pretplate i u elektronskom obliku.
Glavni urednici
Trenutni (stanje decembar 2011.) glavni urednik je Krešimir Nemec, a članovi uredništva su još hrvatski akademik Nikica Petrak te pjesnik Mladen Machiedo.
Avetnjaci
Avetnjaci (Tarsiiformes) su jedna od tri grupe unutar podreda haplorrhini koja ima samo jedan rod (Tarsius) i jednu porodicu (Tarsiidae), koja obuhvata sedam vrsta.
Sistematika
Ranije se ova grupa, odnosno porodica, ubrajala u grupu "polumajmuna", što je naziv koji je zastario i više se ne koristi. Danas ih se svrstava kao zasebnu grupu unutar podreda Haplorrhini, a razlog je građa nosa poput Haplorrina. Kao i drugi unutar ove grupe imaju manje žlijezda u sluznici nosa pa im je nos suh, za razliku od Strepsirrhinia, koji zbog velikog broja žlijezda u nosu imaju uvijek vlažne njuške, analogno mačkama.
U periodu eocena i oligocena je u Americi i Euraziji bila raširena porodica Omomydae koja se smatra precima ove grupe.
Rasprostranjenost
Ova porodica živi na području Jugoistočne Azije, odnosno preciznije, na ostrvima Sumatra, Borneo, Sulavesi i Filipina, kao i na nekim manjim ostrvima oko navedenih.
Opis
Tarsiidae su od vrha glave do korijena repa dugi oko 9 do 16 cm (k tome dolazi još goli rep dug od 13 do 28 cm), pa su prema tome vrlo male životinje. Težina im se kreće od 80 do 160 grama. Obilježje su im dugi stražnji ekstremiteti, okrugla glava koju mogu okrenuti gotovo 360°, i vrlo dobar sluh. Prsti su im vrlo dugački, a ušne školjke okrugle i gole. Mehko krzno im je sivo ili smeđe. Upadljivo obilježje su im velike oči (promjera do 16 milimetara) - preračunato prema veličini tijela, kod čovjeka bi oči uporedive veličine trebale imati veličinu jabuke.
Način života
mini|270px|lijevo|Filipinski tarsius (Tarsius syrichta) Ovo su noćne šumske životinje. Žive na stablima. Preko dana miruju skriveni u gustoj vegetaciji. Pravi su umjetnici u penjanju, a uz pomoć svojih dugih stražnjih nogu mogu skočiti na udaljenost od više metara. Uobičajeno žive u parovima, no ponekad i u manjim grupama.
Hrana
Glavna im se hrana sastoji od insekata, a uz to jedu i male kičmenjake. Oni su jedini primati koji su isključivo mesožderi. Koriste svoju veliku sposobnost skakanja da iznenade lovinu. Dnevno pojedu oko 10% svoje tjelesne težine.
Tarsiusi i ljudi
Glavna opasnost za ove životinje je uništavanje njihovog životnog prostora. Osim toga, još uvijek ih love radi mesa. Pokušaji da ih se drži kao kućne ljubimce završavaju njihovim ugibanjem već nakon nekoliko dana. Nepotvrđeni izvještaji govore, da ulovljene životinje udaraju glavom o ogradu kaveza dok ne uginu. Za mnoge vrste nema točnih podataka.
U prošlosti su Tarsusi igrali važnu ulogu u vjerovanju indigenih naroda Indonezije. Vjerovali su, da Tarsusima glava nije pričvršćena uz tijelo (zbog njihove sposobnosti da ju okrenu za gotovo 360°) pa su se bojali da im se može dogoditi isto, ako ih susretnu.
Sistametika
Danas se razlikuje najmanje 7 vrsta (zbog njihovog noćnog života kao i relativne nepristupačnosti njihovih staništa, vjeruje se da je moguće i postojanje nekih do sada nepoznatih vrsta ove porodice).
Ostrvske teritorije Sjedinjenih Američkih Država
mini|300px|Ostrvska teritorija SAD Ostrvska teritorija SAD (engl. Insular US areas) je teritorija SAD koja ne pripada ni jednoj od 50 saveznih država SAD, niti je dio Distrikta Kolumbija.
Stanovnici ostrvskih teritorija se smatraju građanima SAD, iako ne plaćaju federalni porez, ne učestvuju u predsjedničkim izborima SAD, nemaju predstavnike u Kongresu. Ipak, mogu da se slobodno kreću po cijeloj teritoriji SAD, bez imigracionih restrikcija, a roba koja se proizvodi na ostrvskim teritorijama SAD, nosi etiketu Proizvedeno u SAD (engl. Made in USA).
Geografija
Ostrva koja se smatraju ostrvskim teritorijama SAD:
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1961 – 20 km
Utrka u pojedinačnoj konkurenciji na 20 km na Svjetskom prvenstvu u biatlonu 1961. za muškarce održala se 25. februara 1961. u švedskom gradu Umeu.
Preserje pri Radomljah
Preserje pri Radomljah su naseljeno mjesto u sastavu općine Domžale, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Preserje pri Radomljah su imale 1.531 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Preserje.''
Sljepoća
mini|250 px|Slijepa osoba sa psom-vodičem u Braziliji, [[Brazil]] Sljepoća je pojam koji označava stanje slabe vidne percepcije, odnosno nesposobnost vidnog sistema da prenosi podražaje.
Prema podacima iz 2012. godine u svijetu živi oko 285 miliona ljudi sa slabijim vidom, od kojih 246 miliona spada u kategoriju slabovidnosti, a oko 39 miliona osoba se smatraju potpuno slijepim. Većina slabovidnih osoba žive u zemljama u razvoju i u prosjeku su iznad 50 godina starosti.
Meniskus (hidrostatika)
mini|300px|A: Dno konkavnog meniskusa. B: Vrh konveksnog meniskusa. Meniskus (od grčke riječi zar "polumjesec") je zakrivljenost na površini tečnosti koja nastaje kao reakcija na površinu spremnika ili nekog drugog predmeta. Može biti konkavna ili konveksna. Konveksni meniskus nastaje kada se molekule tečnosti više privlače međusubno, nego sa stijenkom spremnika. Ova pojava se može uočiti između žive i stakla u barometrima. Nasuprot toga, konkavni meniskus nastaje kada molekule tečnosti privlače sa molekulama stijenke spremnika. Ova pojava se može uočiti kod vode i stakla. Kapilarnost djeluje tako da nastaje konkavni meniskus koji povlači tečnost naviše, a kada nastane konveksni meniskus, tečnost ide naniže. Ovaj fenomen je važan kod transpiracije kod biljaka.
Srednjovjekovna demografija
Srednjovjekovna demografija je izučavanje Demografije ljudi u Evropi u Srednjem vijeku. Sastoji se od procjene broja stanovništva koje je živjelo u srednjovjekovnom periodu, populacijskih trendova i kretanja. Na više načina demografija je je bila jedan od najbitnijih faktora historijskih promjena kroz Srednji vijek.
Salih Behmen
Krajem tridesetih godina postaje članom organizacije Mladi Muslimani. Na području Mostara i Hercegovine zajedno sa ostalim članovima pokreta gradi dosta brojnu i jaku organizaciju. Zbog svog angažmana u velikom procesu 1948-49. godine, kao pripadnik mladomuslimaskog pokreta za renesansu vjerskog i kulturnog života muslimana osuđen je u Mostaru na 12 godina robije, izdržavajući punih osam i po godina u zeničkoj kaznioni.
Srednjovjekovna demografija
= Demografija = Populacijski nivo Evrope tokom Srednjeg vijeka može se ugrubo kategorisati na sljedeći način: 400-1000 godine: stabilno na niskom nivou. 1000-1250 godine: populacijski bum i ekspanzija. 1250-1350 godine: stabilno na visokom nivou. 1350-1420 godine: opadanje 1420-1470 godine: stabilno na niskom nivou. 1470-nadalje: lagana ekspanzija koja se ubrzava u ranom XVI vijeku.
400-1000 godine
Kako se bližio kraj starog vijeka došlo je do opadanja broja stanovnika, a taj broj je dostigao najniži nivo 542. godine sa epidemijom kuge (Justinijanova kuga, 541-542. godine, je bila posljednja velika epidemija kuge do pojave Crne smrti u XIV vijeku). Procjena tačnog broja stanovnika spada u domen špekulacije, međutim smatra se da je on iznosio oko 25 do 30 miliona u vrijeme Karla Velikog, od toga oko 15 miliona na području kojim je on vladao (Francuska, pola Njemačke, Holandija, Austrija i Italija). Srednjovjekovno stanovništvo je bilo grupisano u pojedinim oblastimaa sa velikim područjima nenastanjene divljine između njih. U srednjem vijeku biti sam i ne biti član veće zajednice, predstavljalo je veliki rizik. Naseljene zajednice su postojale kao ostrva u moru divljine.
Salih Behmen
Nakon izdržane dugogodišnje kazne Salih Behmen je završio studij matematike i fizike na Višoj pedagoškoj školi u Sarajevu, te je gotovo cijeli svoj radni vijek proveo u predavanju ovih predmeta.
Srednjovjekovna demografija
1000-1250 godine
U XI vijeku ljudi počinju naseljavati divljinu, i taj trend je u historiji poznat kao "veliko raščišćavanje" (eng. "great clearances"). Tokom tog perioda dolazi do krčenja šuma i kultivacije zemljišta. Nijemci naseljavaju istočne obale rijeka Elbe i Saale, područje uglavnom naseljeno Polavijskim Slavenima. Krstaši u velikom broju odlaze na Bliski istok u novoformirane krstaške države, dijelovi Pirinejskog poluostrva su preoteti od Maura i naseljavani, a Normani kolonizuju južnu Italiju. Sva ova kretanja i osvajanja su činila dio velikog obrasca populacijeke ekspanzije i premještanja tog doba u Evropi.
Razlozi ove ekspanzije i kolonizacije su bili: poboljšanje klime (poznato kao srednjovjekovni topli period) koje je omogućavalo postizanje veće produktivnosti u poljoprivredi; prestanak nadiranja Vikinga, Arapa i Mađara što je doprinijelo političkoj stabilnosti; napredak srednjovjekovne tehnologije koji je omogućio obradu većih područja zemlje; reforma Crkve koja je doprinijela socijalnoj stabilnosti; i rast feudalizma koji donosi stabilnost i veću mobilnost.
Ograničenja koja su vezivala kmetove za zemlju slabe kako se razvija novčana ekonomija. Zemlje je bilo dovoljno, dok su rad i radna snaga bili oskudni. Feudalci su morali pronalaziti nove načine da zadrže kmetove, jer su gradovi koji su kmetovima nudili slobodu postajali sve primamljiviji.
Salih Behmen
Poslije toga radi kao skladištsr u Mostarskoj bolnici, zatim kao službenik na željeznici, pa se tek onda vraća svojoj struci, nastavi matematike i fizike. Salih Behmen je većinu svojih članaka objavio pod različitim pseudonimima.
Srednjovjekovna demografija
1250-1350 godine
Do 1300. godine Evropa je imala previše stanovnika u usporedbi s mogućnošću da ih ishrani. Engleska, sa populacijom od oko 1 miliona ljudi 1086. godine, je u narednih 150 godina imala između 5 i 7 miliona stanovnika. Francuska je do 1328. godine imala između 18 i 20 miliona stanovnika (iako joj je teritorija bila manja nego teritorija današnje Francuske). Taj populacijski nivo ova zemlja neće dostići do ranog modernog doba. Smatra se da je ukupna evropska populacija iznosila oko 70 do 100 miliona stanovnika. Ovo možemo usporediti sa 499,6 miliona stanovnika današnjih 27 zemalja članica Evropske Unije. Kao još jednu usporedbu možemo navesti da je produktivnost u proizvodnji žita iznosila između 1:2 i 1:7 u XIV vijeku, do 1:30 danas (navedeni odnos predstavlja posađenu i dobivenu količinu žita - 1:2 znači da na 1 kg posijanog žita urod bude 2 kg).
Salih Behmen
Salih Behmen je umro u Sarajevu 27. oktobra 1990. godine, a sljedećeg dana je poslije klanjanja dženaze namaza sahranjen u svom rodnom Mostaru, u Šarića haremu.
Srednjovjekovna demografija
1250-1350 godine
Do XIV vijeka unutrašnja kolonizacija evropskih teritorija je došla do kraja, ali je broj stanovnika još uvijek ostao na visokom nivou. Tada dolazi do određenog broja nesreća (ratovi, bolesti itd.) koje dovode do smrti miliona ljudi. Počelo je sa velikom gladi u periodu 1315-1317. godine, zatim je došlo do Stogodišnjeg rata i Crne smrti (kuge) u periodu 1348-1350. godine. Sve je to desetkovalo broj stanovnika na ovom kontinentu.
1350-1500 godine
Historičari imaju problema da objasne toliki pad broja stanovnika. Kao uzrok nije moguće navesti samo bolesti koje su tada harale kontinentom, i socijalne poremećaje koje su iste izazvale. Pojedinci navode Mlthusiansku teoriju koja tvrdi da je broj stanovnika Evrope rastao sve dok nije došlo do prenaseljenosti, tako da je, čak i u dobrim sezonama, bilo jedva moguće prehraniti sve. Pothranjenost je dovela do podložnosti bolestima, a pojačano je nadmetanje za oskudne resurse koji su bili na raspolaganju. Ukratko populacija je prerasla raspoložive resurse. Ipak kritičari ovakvih teorija navode da bi i u slučaju pada broja stanovnika zbog navedenih razloga ipak došlo do brzog oporavka. Preostalo stanovništvo bi jako brzo ponovo dostiglo raniji broj, ili bar nivo stanovnika koji je u skladu sa postojećim resursima. Ovo nije bio slučaj u Evropi. Broj stanovnika je padao i ostao nizak sve do XVI vijeka, tako da nam prethodne teorije nisu ponudile zadovoljavajuće objašnjenje.
Alternativna teorija tvrdi da je do 1250. godine populacija dosegla svoje vrhunce, a konkurencija za resursima je oslabila, s obzirom da je većina zemljišta već bila nečije vlasništvo. Javio se slučaj debalansa dobara između vlasnika dobara (uglavnom zemlje) i radnika (farmera). Ponuda novca je bila fiksna, tako da se na taj način nije mogla potaći ekonomska aktivnost. Cijena renti je rasla a cijena rada opadala. Uslovi života siromašnih toliko su se pogoršali da je njihov priraštaj dostigao nultu vrijednost.
Siromašni su živjeli u takvim uslovima da nisu mogli izolovati oboljele od epidemija. Nedostajala im je kvalitetna ishrana, dok su sanitarni uslovi bili užasni. Nakon što su (zbog navedenih razloga) bolesti i smanjen priraštaj smanjile broj stanovnika došlo je do nestašice na tržištu rada. Nadnice su donekle porasle, a došlo je i do veće mobilnosti radne snage; ipak ovo se nije desilo za kratko vrijeme zato što su se vlasnici dobara opirali povećanju nadnica kroz njihovo zamrzavanje i kontrolu cijena. Djelimično zbog zamrtzavanja nadnica, dolazilo je do pobuna (kao što je Seljačka buna iz 1381. godine). Ipak sve do pred kraj XV vijeka siromašnije klase nisu imale koristi od veće potražnje za radom. Oko 1500. godine populacija Evrope je bila manja nego 200 godina ranije, međutim došlo je do blagog povećanja životnog standarda svih njenih stanovnika.
Univerzitet u Zenici
Univerzitet u Zenici je javni univerzitet formiran 18. oktobra 2000. godine odlukom Skupštine Zeničko-dobojskog kantona. Na univerzitetu je na kraju 2013. godine studiralo 5.364 studenta. U 2013. godini na univerzitetu je organizovano 26 studijskih programa u okviru prvog ciklusa i 39 studijskih programa na drugom ciklusu studija.
Historija
Počeci visokoškolskog obrazovanja u Zenici sežu do polovine 20. vijeka. Kako je Zenica bila centar crne metalurgije bivše države, javlja se potreba za obrazovanjem visokostručnog kadra koji će zadovoljiti potrebe narastajuće socijalističke privrede. 1961. godine se osniva tadašnji Fakultet za metalurgiju kao prva visokoškolska ustanova u Zenici. Izdvajanjem jednog od odsjeka sa tog fakulteta 1977. godine se formira i Mašinski fakultet u Zenici. Oba ova fakulteta su tada bila u sastavu Univerziteta u Sarajevu. U tom prijeratnom periodu u Zenici su djelovali i ogranci, odnosno dislocirana nastava i nekih drugih fakulteta. Nakon rata u Bosni i Hercegovini Zenica se profiliše kao jedan od glavnih centara u državi što se očituje i potrebom za osnivanjem vlastitog instituta, kao nosiocem razvoja kako grada Zenice tako i cjelokupne regije Srednja Bosna.
Tandžirska bolest
Tangerova bolest ili hipoalfalipoproteinemija je izuzetno rijedak nasljedni poremećaj obilježen ozbiljnim smanjenjem količine lipoproteina visoke gustoće (HDL), koji se često naziva "dobri holesterol", u krvotoku. Širom svijeta identificirano je tek oko 100 slučajeva.
Poremećaj je prvobitno otkriven na otoku Tangier kod obale Virginije, ali je sada identificiran kod ljudi iz mnogih različitih zemalja.
Univerzitet u Zenici
Mašinski fakultet
Mašinski fakultet u Zenici je osnovan 1977. godine, izdvajanjem iz Metalurškog fakulteta u Zenici. Do formiranja Univerziteta u Zenici bio u sastavu Univerziteta u Sarajevu. Na Fakultetu djeluju sljedeći odsjeci:
Tandžirska bolest
Znakovi i simptomi
Osobe i koje su homozigotne za Tangierovu bolest razvijaju različite taloge holesterolskih estera. Oni su posebno vidljivi na krajnicima, jer mogu izgledati žuto/narandžasto. Estri holesterola također se mogu naći u limfnim čvorovima, koštanoj srži, jetri i slezeni.
Univerzitet u Zenici
Filozofski fakultet
Pedagoška akademija u Zenici osnovana je 10. marta 1993. godine. U augustu 2002. godine, odlukom Zeničko-dobojskog kantona, a uz saglasnost Univerziteta u Sarajevu, Pedagoška akademija postaje Pedagoški fakultet. Pedagoški fakultet 2013. godine mijenja naziv u Filozofski fakultet, uz uvođenje novog odsjeka – “Kulturalni studij” od akademske 2012/13. Na ovom fakultetu djeluju sljedeći odsjeci:
Tandžirska bolest
Znakovi i simptomi
Zbog taloženja holesterolskih estera, krajnici mogu biti uvećani. Uobičajene su Hepatosplenomegalija (povećana jetra i splenomegalija (uvećana slezena).
Univerzitet u Zenici
Ekonomski fakultet
Fakultet je osnovan 2005. godine. Na ovom fakultetu djeluju sljedeći odsjeci:
Tandžirska bolest
Znakovi i simptomi
Neuropatija i kardiovaskularne bolesti su najrazorniji razvoj događaja uzrokovan Tangierskom bolešću.
Genetika
Mutacije na hromosomskoj regiji 9qm 31 dovode do defektnog ABCA1 transportera. Ove mutacije sprečavaju protein ABCA1 da efikasno transportuje holesterol i fosfolipide iz ćelija kako bi ih u krvotoku pokupio ApoA1. Ova nemogućnost transporta holesterola iz ćelija dovodi do nedostatka lipoproteina visoke gustine u cirkulaciji, što je faktor rizika za srčanu arterijsku bolest. Osim toga, nakupljanje kolesterola u ćelijama može biti toksično, uzrokujući ćelijsku smrt ili oštećenje funkcije. Ovi kombinovani faktori dovode do znakova i simptoma Tangierske bolesti.
Univerzitet u Zenici
Pravni fakultet
Fakultet je osnovan 2005. godine. Jedini odsjek ovog fakulteta je Opće pravo.
Tandžirska bolest
Genetika
Ovo stanje nasljeđuje se po autosomno recesivnom obrascu, što znači da da bi se fenotip pojavio, moraju biti prisutne dvije kopije gena u genotipu. Roditelji osobe s autosomno recesivnim poremećajem najčešće su nositelji po jedne kopije promijenjenog gena, ali ne pokazuju znakove i simptome poremećaja.
Univerzitet u Zenici
Medicinski fakultet
Zdravstveni fakultet u Zenici je 2016. godine prerastao u Medicinski fakultet u Zenici. Prvi studenti u okviru dva odsjeka (opća medicina i zdravstvena njega) su upisani na ovom fakultetu u akademskoj 2016/17. godini.
Tandžirska bolest
Dijagnoza
Tangierska bolest rezultira porodičnim nedostatkom lipoproteina visoke gustine. Lipoproteini visoke gustine nastaju kada se protein u krvotoku, apolipoprotein A1 (apoA1), kombinuje sa holesterolom i fosfolipidima. Holesterol i fosfolipidi koji se koriste za formiranje HDL potiču iz unutrašnjosti ćelija, ali se transportuju iz ćelije u krv preko ABCA1 transportera. Ljudi sa Tangierskom bolešću imaju neispravne ABCA1 transportere što dovodi do znatno smanjene sposobnosti transporta holesterola iz njihovih ćelija, uzrokujući nakupljanje holesterola i fosfolipida u mnogim tjelesnim tkivima, što može izazvati povećanje njihovih dimenzija.
Univerzitet u Zenici
Islamski pedagoški fakultet
Islamska pedagoška akademija je osnovana u augustu 1993. godine odlukom sabora Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini. Od 2004. godine pridružena je članica Univerziteta u Zenici. Od 2005. godine mijenja ime u Islamski pedagoški fakultet. Na ovom fakultetu, na dodiplomskom studiju, djeluju sljedeći odsjeci:
Tandžirska bolest
Dijagnoza
Osobe pogođene ovim stanjem također imaju blago povišene količine masti u krvi (blaga hipertrigliceridemija) i poremećaje u funkciji nerava (neuropatija). Krajnici su vidljivo zahvaćeni ovim poremećajem; često izgledaju narandžasto ili žuto i izuzetno su uvećani. Oboljeli ljudi često razviju preranu aterosklerozu, koju karakteriziraju masne naslage i ožiljno tkivo koje oblaže arterije. Ostali znaci ovog stanja mogu uključivati povećanu slezinu (splenomegalija), uvećanu jetru (hepatomegalija), zamućenje rožnjača i rano nastalu kardiovaskularnu bolest.