Tomaso_Albinoni
Koncerti
U svojim koncertima za dvije oboe, Albinoni se u početku suočio s pitanjem kako tretirati odnos između dva solo instrumenta. Umjesto uspostavljanja dijaloga između dvojice solista (kao što je to radio Vivaldi), Albinoni je obično odabrao homofonsko vođenje glasa, u kojem se melodijske linije uglavnom kreċu u paralelnim tercama, s tek povremenim polifonijskim figurama. U ovim djelima i odabir ključa (C-dur i D-dur) i vođenje glasova melodijskih linija za obou jako podsjećaju na koncerte za trubu iz tog vremena. Nakon objavljivanja 12 Concerti a cinque, op. 7, 1715. godine, slijedio je 12 Concerti a cinque, op. 9 1722. godine. To je najambiciozniji od njegovih instrumentalnih projekata, a sastoji se od četiri concertanta djela za gudače, koja su razvijena u prave violinske koncerte (br. 1, 4, 7 i 10), kao i četiri solistička koncerta i četiri dvostruka koncerta za obou (br. 2, 5, 8, 11 i brojevi 3, 6, 9 i 12). thumb|200px|lijevo|Maksimilijan Emanuel, izborni knez Bavarske, bio je veliki ljubitelj umjetnosti i jedan od najznačajnijih Albinonijevih muzičkih mecena Dok je komponirao ova djela, Albinoni je koristio svoje prethodno iskustvo iz Opusa 7. 12 Concerti a cinque, op. 9, posvećeni su Maksimilijanu II Emanuelu, izbornom knezu Bavarske i velikom zaljubljeniku u umjetnost, koji je "pored ozbiljnih državnih dužnosti bio ljubitelj lire", prema Albinonijevoj kasnijoj posveti. Maksimilian Emanuel na svom dvoru je imao prvoklasni orkestar, u kojem je bilo najmanje pet francuskih oboista, s kojima je bio muzički aktivan nakon progonstva u Francuskoj. Albinonijevi povećani tehnički zahtjevi očituju se ne samo u dužini novih muzičkih djela, koja su znatno duža od onih iz Opusa 7. Unutrašnja struktura muzičke postavke u djelu uz međusobno poigravanje muzičkih linija je razrađena mnogo složenije u odnosu na samo nekoliko godina ranije. S obzirom na opsežno muzičko znanje članova orkestra i njegovu izrazito međunarodnu prirodu (orkestar je predvodio italijanski koncertmajstor Evaristo Felice Dall’Abaco), Albinoni je u svoje koncerte, kao i muzičke alegorije, uveo karakteristike različitih evropskih nacionalnih muzičkih stilova tog doba. Mnoštvo ponavljajuċih nota u stavcima sa jednoglasnim gudačima u prvom stavku ''Koncerta za dvije oboe op. 9, br. 6 u G-duru'' podsjećaju na bas bubnjeve u vojnoj muzici toga doba, što je posveta Maksimilijanovim vojnim težnjama. Suprotno tome, brzi završni stavak tog dvostrukog koncerta ritmički se temelji na menuetu, dvorskom plesu francuskog porijekla. Još jedan muzički prikaz dvorskog života vidljiv je u ''Koncertu br. 3 u F-duru''. Po prvi put u svojoj instrumentalnoj muzici Albinoni komponuje u "lovačkom" stilu ("alla caccia"), a za par oboa dopušta da zvuče kao lovački rog, tradicionalni lovački instrument plemstva. Opus 9 zaključuje Albinonijev doprinos historiji koncerta za oboe. Njegov savremenik, flautista i teoretičar muzike Johann Joachim Quantz, ukazao mu je počast zbog doprinosa žanru koncerta u svojoj monografiji "O sviranju flaute", proglasivši Albinonija jednim od najznačajnijih za razvoj instrumentalnog koncerta zajedno s Vivaldijem. Daljnji dokaz koliko su savremenici visoko cijenili Albinonijeva djela vidljiv je u Bachovim adaptacijama njegovih muzičkih djela.