cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rafael Leónidas Trujillo
Biografija
Brzo je napredovao u vojsci, došavši do čina generala. Tokom okupacije Dominikanske Republike od strane SAD-a (1916.-1924.), bio je saradnik SAD-a. Kada je grad Santo Domingo poharao uragan, predstavio je ambiciozni plan obnove. Preimenovao je Santo Domingo u Trujillo City, i najvišu planinu u Vrh Trujillo. Djeca u školi su recitirala: "Bog, domovina, i Trujillo." Bio je strašno vlastohlepan, a svi porivi su zadovoljeni kada je svrgnuo predsjednika Horatia Vasqueza. Osnovao je posebnu tajnu službu koja je zatvarala, ubijala ili proganjala svu opoziciju. Sukobljavao se i sa Haitijem, a godine 1937. naredio je dominikanskim vojnicima odmazdu, oni su napravili masakr nad 20.000 radnika na plantažama šećerne trske, koji nisu mogli izgovoriti slovo "r" u riječi "perejil", što na španskom znači peršin. Prihvaćao je jevrejske useljenike, i prognane republikance. Proglasio je ples merengue nacionalnim plesom, a navodno je sam bio dobar plesač. Volio je pokazivati odličja. Ubrzao je ekonomski razvoj zemlje i u potpunosti otplatio vanjski dug. Ženio se tri puta i imao šestero djece. Stanovnici Dominikanske Republike zvali su ga "Jarac", zbog brojnih preljuba.
Protiv diktatorskog režima Rafaela Trujilla djelovale su i sestre Mirabal kao političke aktivistkinje grupe "Leptiri" (špan. Las Mariposas). Dana 25. novembra 1960. je poslao tajnu policiju da ih likvidira i inscenira saobraćajnu nesreću, međutim, narod se nakon tog događaja dodatno razbjesnio, pa je ta brutalna likvidacija ojačala pokret protiv njegovog režima.
Ubijen je 1961. godine od strane pripadnika vlastitih oružanih snaga, oružjem koje im je dala CIA. Pokopan je na groblju Père-Lachaise.
NGC 3438
NGC 3438 (također poznat kao MCG 2-28-25, PGC 32638 i UGC 5988) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 298 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,80 (69 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (69 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 25. marta 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
BMW E24
desno|250p|mini|1989 BMW E24 BMW E24 je automobilska platforma, korištena kao osnov u izgradnji BMW-ove serije 6, koju je Njemačka kompanija BMW proizvodila u periodu 1976-1989. Nasljednik je bio model serije 8, da bi se serija 6 ponovo pojavila 2004, sa BMW E63 platformom.
Model E24, je proizveden 1976. kao zamjena za modele 3.0CS i 3.0CSi (E9). U početku je karoseriju izrađivala firma Karmann, da bi s vremenom izradu preselili u BMW. Modeli su bili prepoznatljivi po prednjem dijelu nazvanom Ajkulin nos.
Karakteristike
Najjači model je bio M635 Csi, u verziji (1984-1989) sa motorom od 3453 ccm, 6 cilindara i 24 ventila, 210 kW (286 KS) pri 6500 obr/min, i maksimalnim obrtnim momentom od 340 Nm pri 4500 obr/min. Ubrzanje 0-100 km/h za 6,4 s i maksimalnom brzinom od 255 km/h.
Bogdanovići
Bogdanovići su naseljeno mjesto u sastavu općine Prgomet, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazili su se u sastavu stare općine Kaštela.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Bogdanovići su imali 136 stanovnika.
Napomena: ''Do 1948. iskazivano pod imenom Sratok, a od 1953. do 1991. pod imenom Bogdanović.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Bogdanovići je imalo 360 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Oleksandr Sirski
Biografija
Oleksandr Sirski završio je Višu vojnu komandnu školu u Moskvi, vodeću visoku vojnu obrazovnu instituciju u Sovjetskom Savezu. Prije rata u Donbasu 2000-ih, komandovao je 72. mehanizovanom brigadom i unapređen je u general-majora. Od 2013. bio je prvi zamjenik načelnika Glavnog komandnog centra Oružanih snaga Ukrajine, a bio je uključen u tadašnje procese saradnje s NATO-om. U novembru 2013. godine, Syrskyi je u ime Ministarstva odbrane razgovarao o promjenama ukrajinske vojske u skladu sa standardima NATO-a u sjedištu ovog vojnog saveza u Bruxellesu.
Rat u Donbasu
S početkom rata u istočnoj Ukrajini bio je načelnik štaba antiterorističkih operacija. Konkretno, bio je jedan od glavnih komandanata snaga antiterorističke operacije tokom bitke kod Debaljceva u zimu 2015. godine, zajedno s načelnikom Generalštaba Oružanih snaga Ukrajine Viktorom Muženkom otišao je u Debaljcevo. Predvodio je bitke u Vuhlehirsku, selu Ridkodub i neuspješnim pokušajem da se povrati Lohvynove. Također, koordinirao je povlačenje ukrajinske vojske iz Debaljceva. Pod njegovim vodstvom dignute su u zrak moguće rute prelaska preko rijeke Karapulke.
Oleksandr Sirski odlikovan je Ordenom Bohdana Hmjelnickog III stepena, a kasnije je dobio čin general-potpukovnika zbog svog postignuća tokom bitke kod Debaljceva.
Godine 2016. predvodio je Zajednički operativni štab Oružanih snaga Ukrajine, koji koordinira operativne akcije raznih ukrajinskih snaga sigurnosti u Donbasu. Godine 2017. bio je komandant cijele Antiterorističke operacije u istočnoj Ukrajini, koju je kasnije zamijenila Operacija združenih snaga. Od 6. maja do 5. augusta 2019. bio je komandant Zajedničkog operativnog štaba Oružanih snaga Ukrajine.
Ruska invazija na Ukrajinu 2022.
Tokom ruske invazije na Ukrajinu, Sirski je od početka organizovao i vodio odbranu Kijeva. U aprilu 2022. dobio je vojno priznanje Heroj Ukrajine za svoje zasluge. U septembru 2022. mediji su izvijestili da je upravo Sirski bio arhitekt iza uspješne kontraofanzive u Harkivu, a opisan je kao "najuspješniji general 21. vijeka do sada".
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2010 - grupa B
U grupi B, Svjetskog prvenstva u nogometu 2010. godine na izvlačenju 4. decembra 2009. godine u Cape Townu izvučene su reprezentacije Argentine, Nigerije, Južne Koreje i Grčke. Za nosioca grupe B je postavljena reprezentacija Argentine. Kao pobjednik u ovoj grupi, Argentina je u osmini finala igrala drugoplasiranog iz grupe A, Maroka, dok je Južna Koreja kao drugoplasirana iz grupe B igrala protiv Urugvaja, prvoplasiranog iz grupe A.
Utakmice
Utakmice se igraju u Durbanu, Port Elizabethu, Johannesburgu, Pretoriji, Polokwaneu i Bloemfonteinu. Vrijeme početka utakmice je po lokalnom vremenu, koje odgovara ljetnom srednjoevropskom vremenu.
Južna Koreja - Grčka
Ove se dvije nogometne reprezentacije do sada nisu susrele u međusobnim susretima na dosadašnjim Svjetskim nogometnim prvenstvima.
Argentina - Nigerija
Argentina i Nigerija su se do sad susreli dva puta na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1994. godine Argentina je pobijedila 2:1, a na prvenstvu 2002. godine Argentina je ponovo pobijedila sa 1:0.
Argentina - Južna Koreja
Južna Koreja i Argentina su se do sad susreli jedanput na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1986. godine, Argentina je pobijedila 3:1.
Grčka - Nigerija
Grčka i Nigerija su se do sad susreli jedanput na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1994. godine, Nigerija je pobijedila 2:0.
Grčka - Argentina
Grčka i Argentina su se do sad susreli jedanput na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1994. godine, Argentina je pobijedila 4:0.
Nigerija - Južna Koreja
Ove se dvije nogometne reprezentacije do sada nisu susrele u međusobnim susretima na dosadašnjim Svjetskim nogometnim prvenstvima.
Đuveč
mini|Đuveč Đuveč jest turska, rumunska i balkanska supa od mesa i povrća, slična francuskoj supi ratatu. Pravi se od mesa, maslina, paradajza, gljiva, luka, začinskog bilja i začina, a obično se poslužuje uz miješanu salatu.
Od mesa mogu se koristiti piletina, svinjetina, janjetina ili govedina, a ponekad i riba, ali meso se može izostaviti. Korišteno povrće: luk, paradajz, paprika, tikvice, patlidžan, grašak, krompir, mrkva. Od začina se dodaju: crvena paprika i začinsko bilje te još neka druga. Ovo jelo može biti prženo ili pečeno. Posuda u kojoj se kuha se također zove đuveč koja dolazi od turske riječi güveç, što znači "zemljani lonac".
Onesil
Onesil ili Onesilos (grčki: Ονήσιλος (u. 497. p. n. e.) bio je brat kralja Gorga (Gorgus) koji je upravljao grčkim gradom-državom Salamina na Kipru.
U to je vrijeme Kipar bio pod vlašću Perzijskog Carstva. Kada su se Jonjani digli na ustanak protiv Perzijanaca, Onesil je iskoristio priliku da zbaci brata s vlasti, osvoji Salaminu te potom krene na sve ostale gradove na otoku. Uspio je osvojiti sve gradove na Kipru osim Amatunde, koja je ostala vjerna Perziji.
Perzijanci su potom uz pomoć feničanske mornarice izvršili napad na Kipar. Neke od jonskih kolonija su poslale pomoć Onesilu, ali su njihovi brodovi poraženi od Feničana. Onesil se zato morao suprotstaviti perzijskoj vojsci pod generalom Artibijem, u kopnenoj bici. Onesil je poražen, jonski brodovi su se povukli a pet mjeseci kasnije su Perzijanci ponovo osvojili otok.
Gorgo je vraćen na prijestolje Salamine, a Onesilova glava je stavljena na motku kraj kapije grada Amatunde. S vremenom se u Onesilovoj praznoj lobanji počele rojiti pčele te su građani Amatunde pitali proročište što im je činiti. Proročište je reklo da moraju pokopati lobanju i otpočeti s ritualima davanja godišnjih žrtava u počast Onesilu.
Plivanje na Olimpijskim igrama 2016 – 400 m mješovito (muškarci)
Takmičenja u disciplini 400 m mješovito za muškarce na Olimpijskim igrama 2016. održana su 6. augusta.
Rekordi
Aktualni rekordi u ovoj disciplini prije početka takmičenja prikazani su u tabeli.
Kačamak
mini|Kačmak u [[Sjeverna Makedonija|Sjevernoj Makedoniji]] Kačamak ili pura je vrsta tradicionalnog jela spremljena obično od kukuruznog brašna.
Može se dodati i krompir koji se kuha dok se ne raspadne i kombinira s brašnom u homogenu masu.
Apolodor iz Damaska
Apolodor iz Damaska (Apollodorus Damascus ) (60.-125.), Sirijac, podigao je Trajanu most na Dunavu
Kačamak
Slična jela kačamaku postoje i u drugim dijelovima Balkana. U Italiji postoje slična jela, kao što su polenta ili palenta.
Apolodor iz Damaska
Najveći rimski arhitekta carskog doba, pored mnogobrojnih objekata, sagradio je Trajanov forum u Rimu i čuveni Trajanov stub. Pisac je mnogih stručnih djela, među njima i monografije o građenju Trajanovog mosta na Dunavu, ali su njegovi radovi izgubljeni, kao i Trajanovi komentari o dačkim ratovima.
Prema zapisu Diona Kasija (Cassius Dio Cocceianus, 155-235), Apolodor je poslije Trajana pao u nemilost cara Hadrijana, i u izgnanstvu napisao Poliorketiku, kojom je prenio u Rim iskustva Istoka. Posle kritike na Hadrijanov projekat hrama boginje Rima i Venere - „naprasiti imperator je naredio da se Apolodor pogubi 125. godine"
Violončelo
Violončelo je gudački instrument, nastao u 16. vijeku. Građen je slično violini, ali je mnogo veći od violine i viole.
Pri sviranju muzičari ga drže među koljenima. Na kraju trupa ima šiljasti klin (nogu) kojim ga svirač oslanja o pod. Note za violončelo najčešće se pišu u F-ključu (bas ključu), ali se upotrebljavaju i drugi ključevi: G ključ i C ključevi (C ili tenor ključevi).
Tehnika sviranja na violončelu slična je kao i na violini. Ton se proizvodi prevlačenjem struna gudalom ili "trzanjem" žica prstima. Zbog veličine instrumenta neki hvatovi, koji su mogući na violini ili violi, nemogući su za izvođenje na violončelu. Ton na violončelu je sonoran i voluminozan, u visokim položajima sličan tenoru, u dubljim baritonu i basu. Krajem 17. vijeka nastaju prve solističke kompozicije za ovaj muzički instrument. Od tog vremena violončelo je jedan od najznačajnijih instrumenata orkestarskog, kamernog i solističkog muziciranja. U prvo vrijeme violončelo se isključivo koristilo kao prateći instrument. Najsavršenije gudačke instrumente izrađivali su u 17. vijeku italijanski majstori Stradivari, Guarneri i Amati. Gudački instrumenti mogu sačinjavati i manje kamerne sastave, kao što su gudački trio, gudački kvartet i kamerni gudački orkestar.
Žice
Čelo ima četiri žice i štimovane su po kvintama: C, G, D, A. C je najdublja, a A najviša. Na čelu postoje čivije, (one su na vrhu violončela i izgledaju kao vijci) pomoću kojih zatežemo žice. Tim zatezanjem štimamo čelo i žicu tako da bi imali odgovarajući zvuk. Kada gudalo stavimo na žicu, i povučemo žica proizvodi vibracije, a zvuk izlazi kroz otvore na čelu koji liče malom slovu f.
Labin (čvor)
Hrvatska:
Eocen
Eocen (stgrč.: ἠώς - ḗōs = zora + καινός - kainós = novi; nova zora) je geološka era, doba,  koje je trajalo od prije 56,0 do 33,9 miliona godina. Eocen je epoha kenozoika, proslije paleocena, a prije oligocena.
Dakle, eocen je u glavnom rasponu vremenske geološke skale i druga epoha paleogena u kenozojskoj eri. Početak eocena obilježen je kratkim periodom u kojem je koncentracija ugljikovog izotopa 13C u atmosferi bila izuzetno niska u usporedbi s uobičajenijim izotopom 12C. Kraj se desio pri velikom događaju izumiranja nazvanom „Veliki prekid“ (Grande Coupure) kontinuiteta ili događajem eocensko-oligocensko izumiranje, koje može biti povezano sa uticajem jednog ili više velikih bolida u Sibiru i u onom što je sada Chesapeake Bay. Kao i kod drugih geoloških razdoblja, slojevi koji definiraju početak i kraj epohe dobro su identificirani, iako su njihovi tačni datumi pomalo neizvjesni.
Eocen je bio doba s izraženom toplim i vlažnim klimom. Najraniji dio eocena imao je čak i najtopliju klimu u posljednjih 100 miliona godina. Kasnije je došlo do određenog pada temperature, ali sve do viših geografskih širina preovladavale su tropske temperature. Iznad polarnog kruga prevladavala je umjerena klima i rasla listopadna šuma. Diverzifikacija sisara i ptica koja je započela tokom paleocena, nastavila se u eocenu. Među biljkama su se pojavile prve moderne trave.
Paleogeografija
Tokom eocena, Antarktik i Australija udaljavali su se sve dalje i dalje, ostavljajući Antarktik izoliran na Južnom polu. Kao rezultat toga, morskim strujama u istočnom smjeru oko ovog kontinenta mogu nastati tzv. cirkumantarktičke morske struje. Također Indija i Afrika su se pomjerile na sjever, uzrokujući da se okean Tetis,  između ovih kontinenata i Evroazije polahko zatvara i alpska orogeneza se nastavlja.
U isto vrijeme, Grenland se odmaknuo dalje od Evrope, proširivši sjeverni dio Atlantika. Pod uticajem toga, sliv Sjevernog mora proširenjem kore također je doveo do daljnjeg tektonskog pada zemljine površine i područja oko sadašnjeg Sjevernog mora (uključujući i Holandiju i sjever Belgije) bilo je prekriveno morem. Južnije su se počele formirati Alpe. Sjeverno od novog planinskog lanca, u današnjoj Švicarskoj i južnoj Njemačkoj, pojavio se veliki Kopnijski sliv, koji se naziva Kotlina Molasse, i bila popunjena unutrašnjim morem koje se proteže između Alpa i Srednje Europe. Planine su se također počele formirati i drugdje u Europi i Aziji: Pirineji, Dinaridi i Helenidi u Europi i plnine Zagros i Himalaji u Aziji. Evropa i Azija bile su razdvojene Turgajskim morem, istočno od Uralskih planina.
Paleoklima
.
Toplinski maksimum
Prijelaz između paleocena i eocena obilježen je naglim i kratkim globalnim porastom temperature, nazvanim "paleocensko-eocenski toplotni maksimum" (PETM). Prosječna temperatura porasla je na većim širinama na 7 °C, u roku od 20.000 godina, što je jedna od najbržih i najvećih klimatskih promjena u geološkoj historiji. Ova neobično topla pojava trajala je manje od 100.000 godina. Klimatske promjene prouzrokovale su masovno izumiranje, zbog čega se eocenska fauna znatno razlikuje od one u paleocenu. Postoji nekoliko mogućih uzroka naglog porasta temperature, ali nijedan ne objašnjava brzinu kojom je do togs došlo. Međutim, smatra se da je postepeno zagrijavanje tokom kasnog paleocena dovelo temperaturu morske vode iznad određene kritične vrijednosti, kao rezultat toga i hidrata. Metan je vrlo jak staklenički plin (dvadeset puta efikasniji od ugljik-dioksida) i to može uzrokovati globalno zagrijavanje klime koje je naglo ubrzano. Ova hipoteza zanimljiva je za klimatologe, jer se i danas velike količine metana skladište u obliku plinskih hidrata na morskom dnu. U većini modela za globalno zagrijavanje ne uzima se u obzir ispuštanje plinskih hidrata kao pojačavajućeg faktora.
Čak i bez togaa, rani eocen je već bio jedno od najtoplijih razdoblja u zemaljskoj historiji. Klima je bila također ravnomerno raspoređena. Zbog efikasnije atmosferske cirkulacije, temperaturna razlika između ekvatora i polova, tokom eocena bila je samo upola veća nego što je to danas. Klima je bila vlažnija, a padavine su bile ravnomernije raspoređene po Zemlji, na polovima je bila i vlažna i relativno topla klima. Duboke okeanske struje bile su tople, a polarne regije obrastale su umjerenimm listopadnom šumom. Tropska vegetacija mogla se naći do 45. paralele. Razlika od današnjeg vremea bila je najveća na većim širinama, a na ekvatoru su okolnosti vjerovatno bile usporedive sa današnjom situacijom.
Pojava Azolle
Na pola eocena, u Arktičkom okeanu za kratak vremenski period dogodio se brzi rast slatkovodne paprati (Azolla.   Budući da je ovaj okean jedva bio povezan s drugim morima, a klima bila vlažna, gornji sloj vode ovdje je vjerojatno bio sladak, omogućujući širenje slatkovodne paprati. To se zove Događaj Azolla. Ogromne količine biomase slatkovodnih paprati  potonula je kad su biljke uginule na okeanskom dnu, ali eocenski sloj organskog materijala koji se nalazi u dubokom morskom jezgru i iz arktičkih voda ponekad je debljine i do 8 metara. Biljke proizvode ćelijsko tkivo od organskog materijala, za koje iz atmosfere izvlače staklenički plin – ugljik-dioksid. Zbog velike količine  tog plina, koji je nestao iz atmosfere, efekt staklenika vjerovatno je oslabio.
Kasnoeocensko hlađenje
Poslije prvog dela eocena, temperatura se postepeno smanjivala. Kao rezultat pojave morskih struja i cirkulacije Antarktik oko Antarktika, klima na ovom kontinentu bila je isključena od utlcaja relativno tople vode oceana. Antarktik je još na početku eocena bio pokriven listopadnom šumom, ali na kraju eocena ta je ustupila mjesto crnogoričnoj i tundrama. Okeanska voda oko Južnog pola, sada kada dominantna struja nije bila sjever-jug, već istok-zapad, više nije imala priliku za zagrijavanje. Hladna voda je gušća od tople, a ohlađena voda na Južnom polu je ispunila donji sloj okeana širom svijeta, tako da se prosječna temperatura u okeanu također smanjila. Hlađenje okeana zauzvrat je uticalo na globalnu klimu. Na prijelazu između eocena i oligocena klima se ohladila za nekoliko stepeni, u roku od nekoliko hiljada godina, kao rezultat rasta ledenjaka]na Antarktiku. Pojava ledene ploče takođe je prouzrokovala opadanje eustazijskog nivoa mora na prelazu eocen-oligocen.
Imenovanje i definicija
Termin eocen je 1833. godine uveo britanski geolog Charles Lyell, zasnovan na slojeva sedimentnih stijena u Pariškom bazenu. Lyell je tercijar podijelio na eocen, miocen i pliocen, na osnovu fosila mehkušac a iz Francuske i Italije. Kasnije, u 19. Stoljeću, preciznijim proučavanjem, eocena oligocen i paleocen biće odvojeni. U sadašnjoj službenoj geološkoj vremenskoj skali Međunarodne komisije za stratigrafiju (ICS), eocen ima status perioda ili serije i pododjeljak je perioda (ili sistema) paleogena. Tercijar je podijeljen na paleogen i neogen i više se ne pojavljuje u ovoj vremenskoj skali.
Eocen je podijeljen na četiri vremenska sprata ili sprat (stratigrafija) poda, od starijih do mlađih: Ipresijen, Lutetijen, Bartonijen i Priabonijen. Kao provodni fosil i za eocen obično se uzimajuplanktonske foraminifera i nanoplaplaton (plankton dimenzija između dvije stotine i dvije hiljade milimetra).
Eocenske stijene
Stijene iz eocena nalaze se širom svijeta i često još nisu završene litifikacije. U Holandiji i Belgiji se serije iz eocena, kao i ostaka paleogena, sastoja uglavnom od morskih ležišta. U zapadnoj Belgiji, eocenski slojevi se obično sastoje od  od pijesaka i glina, ali postoje i povremeni slojevi smeđeg uglja i krečnjaka. Britanska londonska regika je slična formacijama morskih glina i pijesaka u južnoj Engleskoj. Eocenske stijene teško izlaze na površinu u Holandiji, osim na nekolicini mjesta u Južnom Limburgu. Ovi slojevi stijena pripadaju ležištima u Tongerenu, koja se takođe javljaju na istoku Belgije. Oni su mlađi od formacije Maldegem i imaju raznoliku morsku i kontinentalnu prirodu.
U srednjoj Evropi, povremeno se javljaju nekonsolidirani slojevi eocenskih stijena. Duž Alpa mogu se naći naslage molase i fliša u  podnožju ovog planinskog lanca. To su uglavnom pijesci i konglomerati, formirani od materijala koji je erodiran iz novih planina. Na Pirenejima, eocenske naslage  sadržie plitki morski krečnjak, koji je nastao tokom kasnije faze tektonskih poremećaja
Lokacije fosila
Iako su eocenski fosili pronađen na mnogim mjestima na svijetu, brojna su mjesta posebno važna zbog saznanja o evoluciji života. Na lokalitetu Wadi Al-Hitan u Egiptu, gdje su pronađeni morski sedimenti iz Tetisa, pronađeni su mnogi kosturi ranih kitova. Ova lokacija ima UNESKO-ov status lokalitet svjetske baštine, od 2005. Formacija zelene rijeke, koja u saveznim državama Amerike, Utah, Kolorado i Wyoming, nalaze se tvorba lakustrijski depoziti procesa  fluvijalizacije  (formirani u jezerima i rijekama). Formacija sadrži vrlo dobro očuvane slatkovodne fosile životinja, posebno riba.
Na Seymour Islandu, jednom od otoka između Južne Amerike i Antarktika, pronađeni su mnogi eocenski fosili morskih životinja. Lokalitet je istražio norveški istraživač Karl Anton Larsen u 1882. i otkrio fosile, između ostalog, pingvina i školjki.
Još jedna formacija koja je sačuvala mnoge fosile je južnoengleski London Clay. Ova velika morska formacija je starosti iz Ipresiena sadrži fosile školjkaša, gastropoda, Nautilidae (nautilusa), kraba, jastoga, riba (uključujući  i zube morskih pasa), gmizavaca (posebno kornjača), ptica, pa čak i sisara. Najpoznatija je, međutim, formacija fosilnih biljaka od kojih su takođe pronađeni plodovi i sjemenke. U međuvremenu je, samo u Londonu otkriveno 350 novih vrsta biljaka.
Jedno od najpoznatijih i najbogatijih nalazišta eocenskih fosila je Messel-groeve u Hessenu (Njemačka). U kamenolomu su pronađeni fosili sisara, gmizavaca, riba, insekata i biljkebiljki. Budući da je ležište nastalo u kraterskom jezeru, na njih truljenje nije uticalo, pa su fosili u dobrom stanju. Fosili zajedno tvore kompletan eocenski ekosistem, a kamenolom Messel je također, u tom pogledu,  jedinstven. Kamenolom je proglašen lokalitetom svjetske baštine u 1995.
Ostala nalazišta eocenskih fosila su Focus Murgon Fossil u Queenslandu (prije ~ 54,6 miliona godina) i John Day Formation (od prije ~ 37 – 20 miliona godina) u Oregonu.
Život
U paleocenu je među sisarima došlo do brze adaptacijske radijacije. Pored mnogih novih grupa, pojavili su se i veći oblici nego ikad prije. Ova diverzifikacija se nastavila i u eocenu i specijaliziranih mnogih vrsta, u poređenju s "primitivnim" paleocenskim vrstama. Slična diverzifikacija se dogodila među pticama, cvjetnicama, insektima i drugim skupinama. PETM je doveo do izumiranja mnogih vrsta, tako da postoji jasna razlika između faune paleocena i eocena. Eocen je završio sa mnogo većim masovnim izumiranjem, koji se naziva, prema francuskoj kovanici grande coupure.
Biljke
U početku, eocenske šume su prerasle u stablašice zbog tople klime. Osim suhih predjela, gdje je bilo pustinja, čitav je svijet bio prekriven šumom. Na otokuu Ellesmere, koje leži iznad polarnog kruga, pronađeni su fosili drveća, naprimjer, iz porodice  Cupressaceae (čempresi) ili iz roda 'vodenih čempresa Metasequoia. Fosili suptropskih, pa čak i tropskih biljnih vrsta (uključujući porodicu palmi), pronađeni su u donjeeocenskim naslagama Grenlandaa i Aljaske. Tropska prašuma rasla je daleko u sjevernoj Evropi, Sjevernoj Americi i Sibiru. Kako se tokom eocena klima hladila, tropske trajnice i palme na većoj širini ustupile su mjesto listopadni vrstama koje su bile bolje prilagođene razlikama između sezona.
Zbog sušenja i hlađenja klime, šume su na nekim mjestima ostavile otvorene terene. To je dovelo do pojave trava, što je dovelo do pojave većih pašnjačkih vrsta životinja. Postoje pokazatelji da su trava već postojala u kredi, a najstariji pouzdani fosili potiču iz paleocena. Ove vrste su  i dalje imale široko lišće i nisu ličile na modernu travu. Važna prilagodba bio je razvoj kontinuiranog rasta, kako bi biljke mogle preživjeti i tešku ispašu. Trave su se širile dalje i tpkom oligocena.
Ptice
Paleocen i rani eocen jedini su periodi u zemaljinoj historiji u kojem su u lancima ishrane gornje grabljivice bile ptice. Neke agresivne ptice (neleteća grupa velikih mesoždernih grabljivih ptica), poput roda  Gastornis", koje se, između ostalog, hrane i malim i srednjim sisarima. One su dugo bile na vrhu lanca ishrane u Južnoj Americi, ali se tokom eocena, u Sjevernoj Americi i Evropi, povećavala konkurencija velikih mesoždernih sisara. Pingvini, koji su se pojavili tokom kasnog krednog perioda, u paleocenskim slojevima na današnjem Antarktiku i na  Novom Zelandu, stigli su u srednji eocen u Južnoj Americi i zaposjele obale duž Atlantskog okeana. Neki eocenski rodovi i drugi  taksoni  pingvina bili su  Perudyptes, Archaeoshpeniscus, Icadyptes salasi i divovski Anthropornis nordenskoeleni' ', koji je mogao dostići visinu i do 180 cm, a težio je oko 90 kg. Za usporedbu: danas je najveća vrsta pingvina carski pingvin, koja može doseći 122 cm i težiti 37 kg. Patke (Anseriformes)  su također nastavile sa diverzifikacijom. Danas izumrla porodica pataka bile su Presbyornithidae, stodnici sadašnjih gusaka. Primjer je rod Presbyornis, koji je izgledao poput moderne patke, ali imao je duže noge. Vrste koje su živjele u obalnim područjima, uglavnom su manje specijalizirane i imale su veće šanse za preživljavanje od vrsta koje su bile vezane za određeni ekosistem zbog uske specijalizacije. Otkrivanje eocenskih fosila pacova Palaeotis u njemačkom kamenolomu Messel i drugih fosilnih ratita u Sjevernoj Americi i Mongoliji nije u skladu s tradicijskom hipotezom da je zajednički predak ratita živio u Gondwani. Jasno je da su ratiti (pacovoliki glodari) tokom eocena bili rasprostranjeni i na sjevernoj hemisferi. Pojava papiga dogodila se tokom eocena, na znatno sjevernijoj širini nego današnje. U Evropi su na raznim mjestima pronađeni fosili eocenskih papiga. Najstariji poznati fosil papagaja star je 54 miliona godina i pronađen je u Danskoj.
Sisari
Nakon izumiranja dinosaura na kraju krede, ekološke niše bile su popunjene. Mnogi suvremeni redovi sisara pojavili su se u paleocenu, a također i neki kasnije izumrli redovi. Taj se razvoj nastavio u eocenu. Nevjerovatno je da su predstavnici mnogih eocenskih skupina bili manji od svojih paleocenskih predaka (vremenski uvjeti) i njihovih potomaka  u oligocenu. Moguće je da su male vrste u toploj klimi eocena imale evolucijsku prednost.
Ostale kopnene životinje
Topla klima eocena pružala je pogodno okruženje gmizavcima. Neke od najvećih [zmija koje su ikada živjele potiču iz eocena. Na osnovu fosila Gigantophis garstini koji su pronađeni u Sjevernoj Africi, ova zmija mogla bi dostići dužinu oa 10 metara (najduže zmije današnjice dugačke su oko sedam metara). Chubutophis, iz Patagonije je bio je još duži. Nekada se mislilo da je morska eocenska zmija roda Palaeophis dugačka trideset metara, ali novije procjene govore o dužini od devet metara.
Najstariji fosili porodice Ranidae (prave žabe) potiču iz eocena, ali zato što su ove životinje malene i njihovi ostaci osjetljivi, fosili su rijetki. Stoga se može pretpostaviti da su možda nastale i ranije.
Na prijelazu između paleocena i eocena započela je adaptacijska radijacija među određenim skupinama insekata. Mravi, koji su u razdoblju krede još uvijek bili nevažna skupina, koji su živjeli sami u Lauraziji, raširili bi se svijetom u ranom eocenu. U meselskom kamenolomu, fosili roda Formicium pronađeni su ne samo ostaci mrava radnika već i matiice] koja je bila duga između 13 i 15 cm. Koliko je znano, ovo su najveći mravi koji su ikada živjeli. U Sjedinjenim Državama i u Engleskoj pronađene su krila istog spola. Najstariji prethodnik moderne pčele potiče iz eocena, a vrsta Electrapis apoides pronađena je u ćilibaru i potiče od prije oko 45 miliona godina.
Život u moru
U eocenu je stopa kojom je formirana nova okeanska kora na grebenu srednjeg okeana, bila jeveća nego što je to danas. Posljedica toga bila je da je koncentracija kalcija u odnosu na koncentraciju magnezija u morskoj vodi bila veća. Zbog toga je mineral kalcit relativno stabilan. Na kraju eocena, morska voda se postepeno mijenjala u sastav bogat magnezijem, čiji je mineral aragonit relativno stabilan. To je vjerovatno razlog što je eocen bila posljednja era u kojoj su se formirale velike količine krede. Ova stijena sačinjena je od fosila takozvanog "nanoplanktona", planktona, čije su dimenzije između dvije stotine i dvije hiljade milimetra, a koji grade svoje skelete od kalcita. S druge strane, veća koncentracija magnezija uzrokovala je cvjetanje koraa]] i koralnih grebenova fenova u oligocenu. Korali grade svoj skelet od aragonita. Morski psi, posebno skušast, pretrpjeli su veliku diverzifikaciju u eocenu. Naprimjer, morski pas goblin, pojavio se u ovom periodu. Jedna od najvećih vrsta morskih pasa bila je Otodus obliquus, koja bi mogla biti dugačka devet metara, a hranio se ribama, morskim sisarima i drugim morskim psima. Ovo je vjerovatno bio predak roda "Carcharodon", iz srednjeg eocena, kojem je pripadao i ogromni morski pas Megalodon. Eocenske košljoribe (naprimjer rod Enchodus, grabljivice koje su se pojavio već u kredi) bile su srodne današnjim lososima.
Prelaz u oligocen
Prije otprilike 33,9 miliona godina, dogodila se drastična promjena u faune u Evropi, koja se naziva grande coupure, na i prijelazu između eocena i oligocena. Sličan događaj dogodio se istovremeno u Aziji. Azijske vrste dobile su priliku da migriraju u Evropu i obrnuto, vjerovatno zahvaljujući stvaranju kopnenog mosta kroz Turgajsko more. To je dovelo do masovnog izumiranja, ali i alopatričnog formiranja novih vrsta.
Istovremeno se cirkumpolazna antarktička morska struja u južnim okeanima dobro pokrenula zbog odvajanja Južne Amerike i Antarktika, dodatno hladeći Antarktik i stvarajući trajni ledenu kapu na Južnom polu, koja se  počela formirati. Formiranje ove ledene kape uzrokovalo je svjetski pad nivoa mora i porast moći refleksije svjetlosti na Zemlji, što je dodatno hladilo klimu širom svijeta.
Klimatske promjene i (u Evroaziji), osigurali su brz evolucijski razvoj dolazećim pridošlicama. Vrste koje se nisu mogle prilagoditi novim okolnostima su izumrle, druge su se vrste prilagodile i imale su drugačije karakteristike od svojih eocenskih predaka. Promjena je bila uglavnom kod sisara i velikih morskih mehkušaca.
Pojava rijetkih elemenata iridija, nikla i nekih drugih, obogatilo je bodljokošce,  u slojevima stijena približno na prelazu između eocena i ologiceena; to  pokazuje da je morao postojati jedan ili više meteoritskih udara. Međutim, datiranje ovih slojeva stijena pokazalo je da se taj uticaj morao dogoditi prije otprilike 35,6 miliona godina, više nego milion godina prije grande coupurea („velikog prekida“). Zbog toga se danas pretpostavlja da ta dva događaja nisu međusobno izravno povezana.
NGC 1956
NGC 1956 (također poznat kao ESO 16-2 i PGC 17102) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 223 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sto. Najveći prečnik je 1,90 (123 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (52 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 22. januara 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Porodično stablo francuskih vladara
Francuskom su vladale tri velike dinastije: Karolinzi, Kapetovci (odnosno Robertovci) i Bonaparte. Relevantni su samo vladarevi muški preci u muškoj liniji - s izuzetkom kraljice Eme, supruge kralja Rudolfa, koji je izabran jer mu je supruga bila kćerka Roberta I.
Osijek
280px|mini|Osijek, rimokatolička konkatedrala "Sv. Petar i Pavao" Osijek jest grad u Hrvatskoj i sjedište Osječko-baranjske županije.
Geografski položaj
Smješten je u slavonskoj ravnici na desnoj obali rijeke Drave, 22 km od ušća u Dunav. Grad je industrijsko, upravno, sudsko i finansijsko sjedište, glavni i najveći grad historijske pokrajine Slavonije.
Osijek se sastoji iz starog grada Tvrđe, izgrađene početkom 18. vijeka u baroknom stilu, -- zatim Juga 2, Gornjeg, Donjeg i Novog grada sa klasicizmom, historicizmom i secesijom, te Retfale i Sjenjaka. Za svoju veličinu grad Osijek ima mnogo zelenila: 17 parkova u ukupnoj površini od 394.000 m2.
Klima
Prosječna temperatura je 11 °C:
Zrak je prilično vlažan, dok kroz jeseni i zime ima dosta magle.
Stari vijek
Naselje i lokalitet na prostoru Osijeka postojalo je od 4. vj. prije nove ere i ranije pod ilirsko-keltskim imenom Mursa, a potom se nastavlja pod Rimljanima. Ne zna se tačno kada su Hrvati osnovali svoje prvo naselje, no arheološki izvori govore da je hrvatsko naselje postojalo već u 8. vj.
Srednji vijek
Osijek je 1996. proslavio 800-tu godišnjicu postojanja mada je kao trgovačko i saobraćajno središte postojao mnogo ranije. Godina 1196 je godina otkada se raspolaže sa prvim pisanim pisanim dokumentom vezanim za grad. Isprava iz tog doba pokazuje da je to doba postojala pravna država je upućuje na sistem zaštite privatnog prava i materijalnih dobara. U dokumentu kralj Emerik, (1196 - ?]]), potvrđuje cistercitskom cikadorskom samostanu pravo ubiranja pristojbi od carina i trgovine te skelarine preko rijeke pošto je Osijek je bio poznat prijelaz preko rijeke Drave.
Novi vijek
Osvajači Osmanlijskog Carstva u grad su stigli 14. augusta 1526. kada je Osijek predan bez borbe, ali kažu da ga je Ibrahim-paša do temelja razorio. Kasnije ga Sulejman Veličanstveni potpuno obnavlja te gradi čuveni pontonski most preko Drave i obližnjih močvara do mjesta Darda u ukupnoj dužini od 8 km. Osijek kasnije opet postaje čuven po obrtu, trgovini i velikim sajmovima.
Grad je ostao pod Turcima više od 150 godina i biva oslobođen 29. septembra 1687. da bi uskoro, od 1690. pod turskom opsadom, bio potpuno porušen, no ovoga puta ne i osvojen.
Od 1687. Osijek i istočno područje današnje Hrvatske nalazili su se u okviru Austro-Ugarske Carevine. Zbog strateškog položaja grada, nove su vlasti na obali Drave izgradile vojno utvrđenje, koje čini današnju Tvrđu, (1712 - 1721). Unutar bedema nastao je grad građanskih kuća u baroknom stilu. Stanovništvo se zbog vojnih razloga naseljavalo zapadno i istočno te su tako nastale nove četvrti. Na zapadu, uzvodno uz Dravu Gornji grad te nizvodno od Tvrđe Donji grad.
Ekonomski i kulturni razvoj Osijeka doveo je do ujedinjenja triju gradskih općina u jednu 2. decembra 1786. godine, koja je ubrzo postala grad, u kome su se nalazili brojni trgovci, biblioteke, pozorišta, a već 1729. godine otvorena je latinska gimnazija. U 1735. godini osnovana je štamparija, a započeli su i viši studiji filozofije i teologije. Dana 28. augusta 1809. godine Osijek je svečano proglašen slobodnim i kraljevskim gradom u Austro-Ugarskoj Carevini, a time počinje novo doba grada Osijeka.
Sredina 19. vijeka je doba bržeg razvoja Osijeka, posebno Gornjeg grada. U Donjem je gradu 1874. godine sagrađena jedna od najvećih i najljepših bolnica u ovom dijelu Evrope. Godine 1846. podignuta je velika kantonalna palata, a kasnije, 1866, nasuprot kantonalne palate i Hrvatsko narodno pozorište. Pod kraj 19. vijeka otvaraju se srednje škole - obrtnička, realna, učiteljska i trgovačka. Na potezu od Tvrđe do Gornjeg grada kasnije se grade vile i druge građevine u secesijskom stilu.
Krajem 1918. i raspadom Austro-Ugarske, Osijek s današnjom istočnom Hrvatskom ulazi u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca, koja 1929. mijenja ime u Kraljevina Jugoslavija. U aprilu 1941, s početkom Drugog svjetskog rata u Jugoslaviji, Jugoslavija se raspada te Osijek ulazi u sastav NDH. Od 1941. do 1945. hrvatski dio Baranje pripada Mađarskoj te je Osijek pogranični grad. Nakon sloma fašizma, u aprilu 1945, svi dijelovi današnje Hrvatske i Osijek ulaze u sastav Federativne Narodne Republike Jugoslavije (kasnije Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije). U Osijeku se osniva više fakulteta i viših škola, a 1975. i univerzitet, koje danas nosi naziv Sveučilište Josipa Jurja Strossmayera.
Tokom Domovinskog rata, posebno nakon pada Vukovara krajem 1991, srpske paravojne snage i Jugoslavenska narodna armija (JNA) prodiru nadomak grada. Pod njihovim topništvom Osijek trpi znatna razaranja, ali se uspijeva održati. 9. jula 1991. započeta je agresija na Osijek, koji se našao opkoljen sa tri strane. Prva topovska granata razorila je stan na sedmom spratu stambene zgrade u naselju Sjenjak. 1. augusta okupirani su Dalj, Erdut i Aljmaš, okolna mjesta Osijeka. Grad prima mnogobrojno prognano, preživjelo stanovništvo. Procjenjuje se da je na Osijek ispaljeno 50 hiljada granata i bombi. Od 2. maja 1991. do 26. jula 1994., u tom gradu primljene su u bolnice 5.222 ranjene osobe, od kojih je 954 poginulo. Preko 8.000 stambenih zgrada je uništeno ili oštećeno.
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Osijek.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, grad Osijek je imao 108.048 stanovnika, od čega u samom Osijeku 84.104.
Grad Osijek
Napomena: ''Nastao iz starih općina Osijek i Vukovar. U 1869. dio podataka sadržan je u općini Čepin, 1921. u općini Bilje, a od 1857. do 1981. u općini Erdut i općini Trpinja (Vukovarsko-srijemska županija). Od 1857. do 1971. sadrži dio podataka općine Erdut, a od 1857. do 1961. dio podataka općine Antunovac.''
Osijek (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1991. smanjeno izdvajanjem dijelova u istoimena naselja Podravlje i Tvrđavica te dijelova područja u samostalna naselja Brijest i Nemetin, a povećano pripajanjem dijela područja naselja Briješće. Do 1961. sadrži dio podataka za naselja Brijest i Nemetin, a dio podataka sadržan je u naselju Briješće. Od 1857. do 1921. sadrži podatke za bivše naselje Retfala Mađarska, a od 1857. do 1931. za bivše naselje Retfala Njemačka koja su tih godina bila odvojeno iskazana.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Osijek je imalo 104.761 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Popis 1910.
Napomena: Iskazano zajedno sa naseljima Brijest i Nemetin.
Obrazovanje
Historija visokog školstva
Historija visokog školstva na ovim prostorima započinje prije gotovo tri vijeka - 1707. godine, kada je u Osijeku osnovana prva visokoškolska ustanova, i to bogoslovna visoka škola, koja je započela svoj redovni rad školske 1707./1708. godine kao Studium Philosophicum Essekini, trogodišnji visokoškolski studij odnosno fakultet filozofije. Inicijativa za osnivanje Univerziteta u Osijeku pokrenuta je 1975. godine, te valja istaći da je 26. marta 1975. godine Hrvatski sabor donio Odluku o davanju saglasnosti za osnivanje Univerziteta u Osijeku, a dva mjeseca kasnije, 31. maja 1975. godine potpisan je Sporazum o osnivanju Univerziteta u Osijeku, čiji potpisnici su bili: Ekonomski fakultet, Poljoprivredno-prehrambeno-tehnološki fakultet, Poljoprivredni institut, Fakultet strojarstva i brodogradnje iz Zagreba za Studij strojarstva u Slavonskom Brodu, Pedagoška akademija u Osijeku, Muzička akademija u Zagrebu za Odjel muzike u Osijeku, Gradska biblioteka i Historijski arhiv u Osijeku. Stoga 31. maj se obilježa kao dan osnivanja Univerziteta.
U ovom kratkom prikazu valja istaknuti još nekoliko značajnih godina u historiji Univerziteta: 1975. godine osnovan je Pravni fakultet u Osijeku; 1976. godine Prehrambeno-tehnološki fakultet, a 1977. Pedagoški fakultet; 1979. godine i osnovan je Strojarski fakultet u Slavonskom Brodu kao i Studij medicine u Osijeku, koji je 1998. prerastao u Medicinski fakultet u Osijeku.
Godine 1982. osnovan je Fakultet građevinskih nauka, 1990. Studij elektrotehnike prerastao je u Elektrotehnički fakultet, a iste 1990. godine Univerzitetska skupština donosi Odluku o unošenju imena Josipa Jurja Strossmayera u naziv Sveučilišta i tako najmlađi hrvatski univerzitet nosi ime vrlo važne osobe za hrvatsku i evropsku kulturu.
Religija
Osijek ima jedanaest katoličkih župa, jednu evangelističku, dvije pravoslavne parohije, Evanđeoski teološki fakultet, Židovsku općinu, franjevački samostan i kapucina te rezidenciju Družbe Isusove.
Sport
Poznatija sportska zdanja u Osijeku su: Stadion Gradski vrt, Dvorana Gradski vrt, Sportska dvorana Zrinjevac te Sportska dvorana Jug. Među ostalima, tu su: Sokolski dom, Gradski bazeni, Teniski centar Osijek, Atletski klub Slavonija žito, te Rekreacijski centar Copacabana.
Spisak klubova po sportovima:
NGC 4951
NGC 4951 (također poznat kao IRAS 13025-0613, MCG -1-33-81 i PGC 45246) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 54 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 3,80 (60 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (25 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 25. aprila 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1842
IC 1842 (također poznat kao PGC 10428) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 292 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 1,10 (94 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (26 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 22. decembra 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NK Čelik
Nogometni klub Čelik Zenica je nogometni klub iz Zenice, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u Prvoj ligi Federacije Bosne i Hercegovine.
Historija kluba
Dva mjeseca nakon što je u Zenicu stigla sloboda, na inicijativu grupe veterana i entuzijasta formiran je nogometni klub Čelik. U maju 1945. godine odlučili su da osnuju nogometni klub, kojem su dali ime „Čelik“, što simboliše grad čelika i metalurgije. Kao zvaničan datum osnivanja i datum obilježavanja rođendana zapisan je 16. juni. Nakon osnivanja, nogometni klub Čelik se ubrzo uključuje u sistem takmičenja i počinje da nastupa u Republičkoj ligi. Pored Čelika tu su još Velež, Borac Banja Luka, Jedinstvo Bihać, Proleter Teslić, Sloboda Tuzla, FK Bratstvo Travnik, FK Udarnik i FK Sloboda Sarajevo. U sezoni 1946./47. Čelik u jakoj konkurenciji osvaja četvrto mjesto. Nakon toga dolazi do reorganiziranja takmičenja. Čelik se našao u Drugoj grupi Sarajevske podsavezne lige gdje je osvojio prvo mjesto. Do 1953. Čelik nije zabilježio neke veće uspjehe. Vrši se reorganizacija kluba i stvara se jači klub sa većim pretenzijama. Tada FK Čelik mijenja ime u FK Zenica. U sezoni 1953./54. FK Zenica trijumfira u Republičkoj ligi i ulazi u kvalifikacije za ulazak u Drugu saveznu ligu. Protivnik je bila FK Šumadija iz Aranđelovca. Prvu utakmicu Zenica je dobila 4:0, a drugu izgubila 2:0. Tako se FK Zenica plasirala u Drugu saveznu ligu. Iako učestvujući prvi put, FK Zenica u jakoj konkurenciji osvaja prvo mjesto. Nakon toga dolazi do ponovne reorganizacije takmičenja. Druga savezna liga je podijeljena na zone. Zenica se takmiči u zoni A. Osvaja prvo mjesto i stiče pravo učešća u kvalifikacijama za Prvu saveznu ligu. Protivnik joj je ekipa FK Lovćena iz Cetinja. U Cetinju je ekipa Zenice izgubila 2:1, dok je u Zenici susret završen 0:0. Zenica se nije uspjela plasirati u Prvu ligu. Bilo je to u sezoni 1955./56. Zenica nastavlja sa igranjem u Zonskoj ligi. U sezoni 1956./57. osvaja drugo mjesto, šok u sezoni 1957./58. gubi odlučujuću utakmicu protiv FK Rudara u Kaknju sa 1:0 i ne ulazi u Drugu saveznu ligu.
Narednih godina ekipu Zenice zahvata velika kriza. Nakon dugih pregovora dolazi do ujedinjenja FK Zenica i mjesnog rivala FK Željezničara. To se dešava 1959. godine. Novi klub dobija ime Radnički. Medutim, fuzija ne daje željene rezultate i u sezoni 1959./60. FK Radnički mijenja ime u FK Čelik. Dolaze bolji dani za klub, koji ubjedljivo osvaja prvo mjesto u Zonskoj ligi i ulazi u kvalifikacije za Drugu saveznu ligu. U finalu Čelik igra 2 utakmice protiv ekipe NK Borova. U prvoj utakmici na stadionu Blatuša bilo je 2:1 za Čelik, dok je u drugoj u Borovu bilo 0:0. Čelik je postao drugoligaš i ubrzo počinje da kuca na vrata Prve savezne lige. Čelik se takmiči u drugoj ligi – zapad. U sezoni 1963./64. ekipa Čelika u Zagrebu gubi odlučujuću utakmicu za ulazak u Prvu saveznu ligu. NK Lokomotiva je pobijedila 2:1.
Ulazak u Prvu saveznu ligu Jugoslavije
U sezoni 1966./67. Čelik se bori sa tuzlanskom Slobodom oko osvajanja prvog mjesta i ulaska u Prvu ligu. Meč odluke Čelik igra u Borovu protiv istoimene ekipe. Rezultat je bio 0:1 u korist Čelika, što je bilo dovoljno za ulazak u Prvu ligu. U Prvoj ligi Čelik ostaje samo jednu sezonu, da bi se ponovo vratio u Drugu ligu 1968./69. Čelik je u drugoligaškom društvu opet najbolji i uspijeva izboriti status prvoligaša. Narednih 10 godina Čelik ostaje u Prvoj ligi. Bilo je to zlatno doba Čelikove historije. Tadašnji uspjesi kluba zadivili su domaću sportsku javnost. Čelik 1971. godine po prvi put učestvuje u Srednjoevropskom kupu i odmah ga osvaja. U prvom kolu Čelik je eliminirao italijansku Kataniju. Na stadionu u Blatuši bilo je 3:0, dok je u gostima Čelik izgubio 1:0. Nakon toga Čelik je pobijedio i mađarski Diósgyör (0:1, 4:1), te u polufinalu MTK (1:0, 1:1). U finalu ekipu Čelika čekala je Austrija iz Salzburga na neutralnom terenu u italijanskoj Gorici. Rezultat je bio 3:1. Tako je Čelik po prvi put osvojio Mitropa Cup.
U sezoni 1974./75. Čelikovi omladinci osvajaju omladinsko izdanje Kupa Jugoslavije u nogometu pobjedivši Hajduk sa 2:0. Bila je to jos jedna afirmacija kluba, jer nekoliko igrača Čelika je zaigralo u reprezentativnim dresovima.
Puncak Jaya
Puncak Jaya ili Carstenszova piramida s nadmorskom visinom 4.884 m najviši je vrh planine Jayawijaya ili Carstensz. Jayawijaya je u zapadnom centralnom gorju indonezijske pokrajine Papue. Ostali viši vrhovi jesu Istočni Carstensz (4.808 m), Sumantri (4.870 m) i Ngga Pulu (4.863 m).
NK Čelik
Ulazak u Prvu saveznu ligu Jugoslavije
Tih godina Čelik učestvuje u novom evropskom takmičenju koje je nazvano Rapan Cup ili Intertoto Kup. U prvom kolu Čelik je eliminirao švedski Elsburg. Na Bilinom polju bilo je 2:0 za Čelik, dok je u Švedskoj bilo neriješeno 1:1. Sljedeći protivnik Čelika bio je portugalski Setubal. U Portugalu bilo je 1:0 za Setubal, a na Bilinom Polju 2:0 za Čelik. Čelik je osvojio prvo mjesto u grupi i u svoju vitrinu je dodao još jedan evropski trofej. Sve do sezone 1978./79. Čelik je igrao u Prvoj ligi. U ovoj sezoni Čelik u zadnjoj utakmici sa OFK Beogradom na Bilinom polju ne uspijeva da sačuva prvoligaški status. Rezultat je bio 1:1. Nakon godine dana igranja u Drugoj ligi, Čelik se u sezoni 1980./81. vraća u društvo najboljih. Tu ostaje samo jednu sezonu i opet ispada u Drugu ligu.
Puncak Jaya
Sa 4.884 m Puncak Jaya najviši je vrh Indonezije, ostrva Nove Gvineje (koja se sastoji od indonezijske pokrajine Zapadne Nove Papue i države Papue Nove Gvineje), kao i kontinenta Australije i Okeanije. Također je i najviši ostrvski vrh na svijetu i peti najviši vrh jugoistočne Azije ako ovaj dio Zemlje geografski posmatramo kao dio Azije.