cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kujava Radinović
Kasniji život
Kako nije imala uticaja za vrijeme vladavine sinovog nasljednika, Kujava je podržavala pretendente koji su polagali pravo na bosansko prijestolje, prije svega Vuka Banića, još jednoga vanbračnog brata svoga muža. Zajedno s drugim bosanskim velikašima učestvovala je u raznim spletkama i urotama protiv Tvrtka II kako bi mu se osvetila zbog zbacivanja njenog sina. Nakon sinove smrti život joj je bio težak, ali se ipak često miješala u državne poslove.
NGC 5006
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Albanske kneževine
Albanske kneževine (1371–1479) bio je period u historiji srednjevjekovne Albanije u 14. i 15. vijeku, kada je došlo do naglog intenziviranja državotvorne djelatnosti među etničkim Albancima. U tom periodu na teritoriji savremene Albanije, Epira i dijela Kosova niknulo je nekoliko malih i jedna od druge, nezavisnih država. Od 1191. do 1255, poslije pada Konstantinopolja, u Sjevernoj Albaniji nastala je kneževina Arberija, ali je ona ponovo bila uključena u sastav obnovljene Vizantije, a potom zauzeta Srpskim carstvom. Jačanje albanske državnosti po drugi put objašnjeno je propadanjem Srpskog carstva poslije 1371, iako je još 1350. ona kontrolirala sve albanske zemlje. Grci Paleologi su bili već odavno oslabljeni turskim invazijama, a moć Venecije i križara bila je ograničena samo na obalna područja. Godine 1444. albanske kneževine se prvi put pokušavaju ujediniti. Tada nastaje Leška liga i njen osnovni cilj bio je zaštita, tada hrišćanskih, albanskih zemalja od osmanlijskog osvajanja. Godine 1479. suprostavljanje lige bilo je slomljeno. Cijela Albanija je ušla u sastav Osmanlijskog Carstva.
Primarna deficijencija karnitina
Sistemski primarni nedostatak karnitina (SPCD) jest urođena greška transporta masnih kiselina, uzrokovana defektom transportera odgovornog za kretanje karnitina kroz plazmamembranu. Karnitin je važna aminokiselina za metabolizam masnih kiselina. Kada se karnitin ne može transportirati u tkiva, poremećena je oksidacija masnih kiselina, što dovodi do niza simptoma kao što su hronična mišična slabost, kardiomiopatija, hipoglikemija i disfunkcija jetre. Specifični transporter uključen u SPCD je OCTN2, kodiran genom SLC22A5 koji se nalazi na hromosomu 5. SPCD se nasljeđuje na autosomno recesivni način, s mutiranim alelima koji dolaze od oba roditelja.
Akutnim epizodama uzrokovanim SPCD često prethodi metabolički stres kao što su produženo gladovanje, infekcije ili povraćanje. U odsustvu akutne episode, može se pojaviti kardiomiopatija  i ovesti do smrti. SPCD dovodi do povećanog izlučivanja karnitina u urinu i niskog nivoa u plazmi. Na većini lokacija sa proširenim pregledom novorođenčadi, SPCD se može identificirati i liječiti ubrzo nakon rođenja. Liječenje visokim dozama suplementacije karnitinom je efikasno, ali se doživotno mora rigorozno održavati.
Znakovi i simptomi
Prezentacija pacijenata sa SPCD može biti nevjerovatno raznolika, od asimptomskih do smrtonosnih srčanih manifestacija. Prijavljeni su rani slučajevi s disfunkcijom jetre, mišićnim nalazima (slabost i nerazvijenost), hipoketonikom hipoglikemijama, kardiomegalijom, kardiomiopatijom i izraženim nedostatkom karnitina u plazmi i tkivima, u kombinaciji sa povećanim izlučivanjem u urinu. Pacijenti koji klinički imaju SPCD spadaju u dvije kategorije, metaboličku prezentaciju sa hipoglikemijom i srčanu prezentaciju koju karakterizira kardiomiopatija. Mišićna slabost može se naći kod bilo koje prezentacije.
Genetika
Defektni OCTN2 nije u stanju da povrati karnitin prije njegovog izlučivanja urinom, što dovodi do karakterističnih biohemijskih nalaza sa masovnim povećanjem nivoa karnitina u urinu i značajnog smanjenja nivoa karnitina u plazmi. Smanjeni nivoi karnitina u plazmi inhibiraju oksidaciju masnih kiselina u vremenima prevelike potražnje za energijom. Karnitin je neophodan za transport dugolančanih masnih kiselina u mitohondrije, gdje se mogu razgraditi ,kako bi se proizveo acetil-CoA. Osobe sa SPCD ne mogu proizvoditi ketonska tijela kao energiju zbog prekida oksidacije masnih kiselina. Iako je SPCD autosomno recesivno stanje, pokazalo se da heterozigoti imaju povećan rizik za razvoj benigne kardiomiopatije u poređenju sa osobama koje imaju alel divljeg tipa.
Liječenje
Identifikacija pacijenata bez simptoma putem pregleda novorođenčadi omogućila je ranu intervenciju i liječenje. Liječenje SPCD uključuje suplementaciju visokim dozama karnitina, koja se mora nastaviti doživotno. Oni koji su identificirani i liječeni pri rođenju imaju vrlo dobre rezultate, uključujući prevenciju kardiomiopatije. Majkama koje su identificirane nakon pozitivnog pregleda novorođenčeta, ali su inače asimptomske, obično se također nudi suplementacija karnitinom. Dugoročni ishodi za asimptomske odrasle osobe sa SPCD nisu poznati, ali otkriće majki s nedijagnosticiranom kardiomiopatijom i SPCD povećalo je mogućnost da identifikacija i liječenje mogu spriječiti pojavu manifestacija kod odraslih.
Incidencija
Dodavanje SPCD panelima za skrining novorođenčadi pružilo je uvid u učestalost ovog poremećaja širom svijeta. U Tajvanu, incidencija SPCD kod novorođenčadi procijenjena je na približno 1/67.000, dok su slučajevi kod majki identificirani s višom učestalošću od približno 1/33.000. Povećana incidencija SPCD u majke u poređenju sa novorođenčadima nije u potpunosti shvaćeno. Procjene SPCD u Japanu pokazuju sličnu incidenciju od 1/40.000.
Historija
Nedostatak karnitina je opsežno proučavan, iako najčešće kao sekundarni nalaz u odnosu na druga metabolička stanja. Prvi slučaj SPCD prijavljen je 1980-ih, kod djeteta sa hipoketonskom hipoglikemijom natašte, koja se povukla nakon liječenja karnitinskom suplementacijom. Kasnije su prijavljeni slučajevi kardiomiopatije i slabosti mišića. Skrining novorođenčadi proširio se na potencijalne fenotipove povezane sa SPCD, tako da uključi inače asimptomske odrasle osobe.
Ija (mitologija)
mini|[[Antonio da Correggio: Ija i Zeus]]
Io (grč. Ίώ, Iố) djevojka je u grčkoj mitologiji u koju je bio zaljubljen Zeus.
Mitologija
Jednoga dana Zeus je primijetio Iju koju je istog trenutka poželio. Obavio je oblacima da bi je sakrio od svoje ljubomorne žene Here. Hera je svejedno došla provjeriti vara li je njen muž. Zeus je pokušao sakriti svoju prijevaru tako da je sebe pretvorio u bijeli oblak, a Iju u prekrasnu bijelu junicu. Međutim, Hera je prozrela prijevaru i zahtijevala junicu kao dar. Nemoćni Zeus je pristao, a Hera je potom dala Argu da bi je razdvojila od Zeusa. Zeus je potom zapovjedio Hermesu da ubije Arga, a to je on i učinio tako da je uspavao svih njegovih stotinu očiju. Ija je puštena na slobodu.
Hera je poslala obada da ubode i muči Iju koja je lutala zemljom. Ija je s vremenom prešla preko prolaza koji je po njoj nazvan Bospor ("juničin prolaz"), a tamo se susrela i sa Prometejem. Prometej je bio prikovan za stijenu jer ga je Zeus kaznio zbog toga što je donio vatru smrtnicima. Bez obzira na svoje muke, tješio je Iju i rekao joj da će se vratiti u ljudsko obličje i postati predak najvećeg junaka, Herakla.
Zatim je prošla preko mora koje je po njoj nazvano Jonsko more, a naposljetku je stigla do tadašnjeg "kraja svijeta" Egipta gdje su je Egipćani obožavali kao božicu, a Zeus joj je vratio ljudski oblik. Ovdje je rodila njegovog sina Epafa, a vjenčala se s egipatskim kraljem Telegonom.
Efeska škola
Efeska škola je termin koji se ponekad koristi da bi se označila filozofska misao antičkog grčkog filozofa Heraklita iz Efesa, koji je praelementom (bitkom) čitavoga svijeta smatrao vatru. Prema njemu, dakle, bitak je materijalan i jedan, ali Heraklit istovremeno priznaje da u svijetu stalno dolazi do promjene. Kretanje praelementa (vatre) je protivrječno, ono je disharmonično, iako je harmonija konačni rezultat tog procesa. Ta promjena, taj prijelaz materije iz jednog stanja u drugo, ne događa se slučajno, nego se vrši po stalnoj zakonitosti, u izvjesnim granicama i u određenom vremenu. Taj opći zakon Heraklit naziva logosom (λόγος). Prema tome, "efeskom školom" mogli bismo nazvati onu ranu grčku filozofsku misao koja u problemu Jednog i Mnoštva (i njihovom međusobnom odnosu) nastoji pomiriti dvije "krajnosti": parmenidovsko tvrđenje Jednog i poricanje mnoštva i promjene, s jedne strane, te pitagorovsko tvrđenje Mnoštva (monada) i kretanja i poricanje Jednog, s druge strane. Heraklit, međutim, koliko je danas poznato, nije imao direktnih učenika i nastavljača, pa se izraz "efeska škola" može koristiti samo uslovno.
CAPNS1
Kalpainska mala podjedinica 1 (CSS1) jest protein koji je kod ljudi kodiran genom CAPNS1 sa q kraka hromosoma 19.
Struktura
Kalpaini su sveprisutna, dobro konzervirana porodica cisteinskih proteaza ovisnih o kalciju. Porodice kalpaina su uključene u neurodegenerativne procese, jer njihova aktivacija može biti izazvana prilivom kalcija i oksidativnim stresom. Kalpain I i II su heterodimeri sa različitim velikim podjedinicama povezanim sa zajedničkim malim podjedinicama, koje su sve kodirane različitim genima. Mala regulatorna podjedinica sastoji se od N-terminalnog domena, koji sadrži oko 30% ostataka glicina i C-terminalnog Ca-vezujućeg domena. Two transcript variants encoding the same protein have been identified for this gene.
Miotonusna distrofija
Ovaj gen kodira malu podjedinicu zajedničku i za kalpain I i za II i povezan je sa miotonusnom distrofijom.
Biomarker
Utvrđeno je da je povećana ekspresija CAPNS1 povezana s progresijom različitih karcinoma kao što su hepatoćerlijskii i bubrežni karcinom.
Kalifornijski zaliv
Kalifornijski zaljev (šp. Golfo de California), također poznat kao Cortesovo more (Mar de Cortés ili Mar Bermejo) je vodena masa koja razdvaja poluostrvo Kaliforniju od ostatka sjeveroistočnog Meksika. Omeđuju ga meksičke savezne države Baja California, Baja California Sur, Sonora, i Sinaloa. Premda je "Kalifornijski zaljev" prevladavajući naziv na većini današnjih karata, lokalno stanovništvo češće koristi ime "Cortesovo more".
Površina mu iznosi približno 160.000 km2 i jedno je od biološki najbogatijih mora na svijetu s više od 5.000 vrsta morskih beskičmenjaka. Zbog toga su njegova ostrva i ostrvca (njih ukupno 244), zajedno sa zaštićenim područjima, upisani na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 2005. godine. mini|lijevo| Ostrva u Kalifornijskom zaljevu
Geografske odlike
Vjeruje se da je nastao prije 5,3 miliona godina, kada se Kalifornijsko poluostrvo odvojilo od sjevernoameričke ploče, kada je nastao i Rasjed San Andreas na sjeveru zaljeva, pri tome preusmjerivši tok rijeke Kolorado. Ostale rijeke koje se ulijevaju u Kalifornijski zaljev uključuju Fuerte, Mayo, Sinaloa, Sonora i Yaqui.
U zaljevu se odvijaju gotovo svi okeanografski procesi na Zemlji, što ga čini jako zanimljivim za geološka istraživanja. Naime, u njegov južni dio se pruža Istočnopacifički srednjeokeanski hrbat koji je jako aktivan, što se može vidjeti i na malenom vulkanskom ostrvu Tortuga koji se nalazi na jugu zaljeva. Ovi geološki procesi su jedan od razloga velike bioraznolikosti Kalifornijskog zaljeva.
Kopno koje ga okružuje je iznimne ljepote krajolika s negostoljubivim otocima oštrih obala i pješčanih plaža, u snažnom kontrastu pustinja i prozirnih tirkiznih voda.
Bioraznolikost
U Kalifornijskom zaljevu se nalaze tri biološka pojasa: sjeverni, središnji i južni, koji se odlikuju najvećim brojem vrsta velikih biljaka (695); većeg od bilo koje druge pomorske ili otočne svjetske baštine. Zbog svoje bioraznolikosti, Kalifornijski zaljev je prozvan "prirodnom laboratorijom za istraživanje specijacija (razdvajanja vrsta)". U zaljevu živi 891 vrsta riba od kojih su njih 90 endemi, te 39% od ukupnog svjetskog broja morskih sisara i trećina svjetske populacije morskih beskičmenjaka.
Zaštićena područja u Kalifornijskom zaljevu, od sjevera prema jugu, su:
U njima postoje ostrva koja su naseljena živim vrstama preko kopna, prije povlačenja okeana, ali i oni na koje je život došao putem vjetra ili iz mora. To je jedinstven primjer u svijetu gdje su ovakva dva različita načina naseljavanja tako blizu jedni drugima.
Plivanje na Olimpijskim igrama 2016 – 4 × 200 m slobodno (žene)
Takmičenja u disciplini 4 × 200 m slobodno za žene na Olimpijskim igrama 2016. održana su 10. augusta.
Rekordi
Aktualni rekordi u ovoj disciplini prije početka takmičenja prikazani su u tabeli.
Toplotni kapacitet
Toplotni kapacitet je fizička veličina koja pokazuje sposobnost tijela za spremanje toplote, a definiše se kao omjer količine toplote i promjene temperature koja zbog toga nastaje.
Razlikujemo toplotne kapacitete pri stalnom pritisku (p) i pri stalnom volumenu (V):
Mjerna jedinica za toplotni kapacitet u sistemu SI je džul po kelvinu (J/K).
Molarni toplotni kapacitet - kapacitet po molu tvari:
Mjerna jedinica SI je džul po mol-kelvinu (J/molK).
Specifični toplotni kapacitet - kapacitet po jedinici mase:
Mjerna jedinica SI je džul po kilogram-kelvinu (J/kgK).
Molarni toplotni kapaciteti elemenata na dovoljno visokoj temperaturi (~300 K) međusobno se vrlo malo razlikuju i kreću se oko 26,12 J/molK.
Mayerova relacija daje vezu između c_{p,mol.} i c_{V,mol.} idealnog plina:
c_p-c_V=nR
, gdje je n količina tvari, a R je plinska konstanta,.
Ludwig Wittgenstein
170px|right|thumb|Ludwig Wittgenstein (1930) Ludwig Josef Johann Wittgenstein (Ludvig Vitgenštajn; 26. april 1889 – 29. april 1951) bio je austrijski i britanski filozof.
Ludwig Josef Johann Wittgenstein dao je doprinos u mnogim područjima moderne filozofije, najviše u logici i filozofiji jezika. Priznat je kao jedan od najuticajnijih filozofa 20. vijeka.
Njegova filozofija se često dijeli na rani period, primjerom Tractatusa, i kasniji period, artikuliran prvenstveno u Filozofskim istraživanjima. "Rani Vitgenštajn" se bavio logičkim odnosom između propozicija i svijeta, i vjerovao je da je davanjem prikaza logike koja leži u osnovi ovog odnosa riješio sve filozofske probleme. "Kasniji Wittgenstein", međutim, odbacio je mnoge pretpostavke Tractatusa, tvrdeći da se značenje riječi najbolje razumije kao njihova upotreba unutar date jezičke igre
Za svoga života izdao je samo jednu knjigu – Tractatus Logico-Philosophicus 1921. Knjiga je imala veliki utjecaj na Bečki krug pozitivista, no Wittgenstein se nikada nije smatrao dijelom te škole i smatrao je da su pozitivisti krivo interpretirali njegov rad. Godine 1929. dobija doktorat za Tractatus i mjesto predavača na Cambridgeu. Odbacuje i revidira svoj raniji rad i razvija novu filozofijsku metodu i razumjevanje jezika u svojoj drugoj knjizi Filozofska istraživanja, koja je objavljena posthumno.
Bertrand Russell
Bertrand Arthur William Russell (Bertrand Artur Vilijam Rasel; Trelleck, Vels, 18. maj 1872. – Penrhyndendraethe, 2. februar 1970), britanski filozof, matematičar i društveni reformator. Prema Russellu poziv filozofa se sastoji prije svega, u borbi za istinu. Istina po njemu treba biti naučno potkrijepljena, daleko od svih predrasuda, bez netrpeljivosti, egzaktna, nepersonalna, jer će jedino tako omogućiti razumijevanje među ljudima. Bio je humanistički angažovan protiv svih oblika dehumanizacije, degradacije čovjeka i ljudske zajednice.
Predsjednički izbori u SAD-u 2012.
Izbori za predsjednika SAD su održani 6. novembra 2012. godine.
Bertrand Russell
Biografija
Na Trinity Collegeu u Cambridgeu studirao je filozofiju i matematiku, gdje po završetku studija 1895. počinje univerzitetsku karijeru, ali je 1916. udaljen zbog borbene protivratne agitacije, a 1918. je iz istog razloga zatvoren na šest mjeseci. Potomak je ugledne plemićke porodice, ali ubrzo i sam stiče glas slobodnog mislioca, pacifista, kritičara građanskog morala i borca za ljudsku jednakost. Politički se angažira na lijevom krilu laburističke stranke, ali na zastupničkim izborima 1922. i 1923. nema uspjeha. Od 1938. do 1944. predavao je na različitim univerzitetima u SAD-u, a tek je 1944. ponovno izabran za profesora na Trinity Collegeu. I nakon Drugog svjetskog rata nastavlja s političkim aktivnošću humanista: bori se protiv "ludila hladnog rata", predsjedava "Međunarodnom sudu za utvrđivanje ratnih zločina u Vijetnamu", pa je u 89. godini drugi put zatvoren kao vođa i učesnik antinuklearnih demonstracija. Godine 1950. dobio je Nobelovu nagradu za književnost. Njegovo prvo filozofsko zanimanje vezano je uz matematički prilaz filozofije, a iz te faze proizašlo je monumentalno djelo "Principia mathematica" nastalo u saradnji s A. N. Whiteheadom, koje je obojici autora donijelo svjetsku slavu i postalo ishodište novog smjera u filozofiji i matematici. Već 1901. istaknuo se kao briljantan logičar, uočivši paradoks koji je proizlazio iz petog aksioma Fregeove logičke analize aritmetike (Russellov paradoks, također, paradoks berberina je jedan od poznatijih paradoksa koji se bavi teorijom skupova). U svojoj konkretnoj društvenoj borbi decidirani je kritičar svake dominacije, proizlazila ona iz vlasništva, države ili iz međurasnih i međuspolnih odnosa.
Predsjednički izbori u SAD-u 2012.
Kandidati
Slijedi spisak kandidata koji su zvanično najavili da će se kandidovati i/ili su prijavili kao kandidati pred Federalna izborna komisija, ili su osnovali komitete za procjenu mogućnosti kandidovanja.
Demokratska stranka
Povučene kandidature:
Prodiko
Prodiko sa Keosa (grč. Πρόδικος, oko 465–415. god. st. e.) bio je antički grčki filozof, koji je pripadao prvoj generaciji sofista, odnosno tzv. starijim sofistima.
Prodiko je došao u Atinu kao dio izaslanstva sa ostrva Keosa koje se nalazi u Egejskom moru. Za stanovnike tog ostrva se govorilo da su skloni tmurnom raspoloženju, a takve sklonosti pripisivale su se i Prodiku, s obzirom na to da mu se u pseudoplatonovskom dijalogu Aksioh pripisuje mišljenje da je smrt poželjna kako bi se ljudi oslobodili svih zala života. Prema Prodiku, strah od smrti je besmislen, jer smrt se ne dotiče živih, jer dok god je neko živ, njega smrt ne dotiče, ali se ne dotiče ni mrtvih, zbog toga što su mrtvi i više ništa ne osjećaju (366c sq). Međutim, autentičnost ovih navoda još uvijek je predmet sporenja.
Prodiko je možda značajniji po svojoj teoriji o nastanku religije. Smarao je da su ljudi u početku kao božanstva poštovali Sunce, Mjesec, rijeke, jezera itd., drugim riječima, ono što im je bilo korisno i što im je donosilo hranu. Kao primjer Prodiko navodi kult Nila u Egiptu. Nakon ovog prvobitnog oblika obožavanja, uslijedio je drugi u kome su pronalazači raznih vještina – poljoprivrede, vinogradarstva, obrade metala itd. – stekli božansko poštovanje: Demetra, Dionis, Hefest i drugi. Stoga je Prodiko smatrao da je molitva izlišna, zbog čega je – kako se čini – imao i problema s atinskim vlastima (fr. 5).
Slično Protagori, Prodik se posebno bavio lingvističkim proučavanjima. U nekoliko Platonovih dijaloga spominju se Prodikove lingvističke teorije i važnost koju je pridavao ispravnom imenovanju predmeta.
Jakob Roggeveen
mini|desno|300px|Ruta Roggeveenovog putovanja 1721 - 1723 Jakob Roggeveen (1. februar 1659. - 31. januar, 1729. godine) je bio holandski istraživač, poslat da pronađe Terru Australis, no umjesto toga slučajno je pronašao Uskršnje ostrvo.
Prije nego što je otputovao, vodio je vrlo zaposlen život. 30. marta 1683. godine postao je javni bilježnik Middelburga (glavnog grada pokrajine Zeeland, u Holandiji, gdje se rodio). Doktorirao je pravo 12. augusta 1960. hodine na Univerzitetu u Harderwijku, te radio od 1707. do 1714. godine kao Raadsheer van Justitie ("Lord Vijeća Pravde") u Bataviji (današnjoj Jakarti). 1715. godine vraća se u Middelburg.
Orlovača (pećina)
Pećina Orlovača, poznata i kao Savina pećina, nalazi se na brdu Orlovača, zaseok Sinjevo u naselju Sumbulovac, općina Pale, Bosna i Hercegovina. Od magistralnog puta Sarajevo - Sokolac udaljena je 1 km.
Po otkrivanju  glavnog  hodnika, Speleološko  društvo  „Bosansko-hercegovački  krš“ iz Sarajeva, do 1992. godine izgradilo je 220 m turističke staze. Napravljena je  i  prijemna  kuća  i  dovedena  električna struja. Rat je prekinuo dalji turistički razvoj.
Pećina je za turiste otvorena ponovo 2002. godine. Izgrađen je novi pristupni put i stepenište uz sipar do ulaza u pećinu, postavljena rasvjeta  i  produžena  turistička  staza  u dužini od 560 m.  U 2010. godini ušla je u program razvoja rurarlnog turizma u okviru projekta koji podržava „Razvoj agroturizma u planinskim područjima BiH“ (nosilac regija Piemonte, Italija).
Geologija
Za formiranje  pećine  presudan  je  bio  sistem  pukotina  po  dva  osnovna  pravca. Duž tih pukotina dolazilo je do proticanja vode čija se eroziona baza spuštala sve niže, a više položeni hodnici su postajali suhi. U nima je tad nastupila faza korozivnog djelovanja vode i trošenja stijena. Rezultat korozije u glavnom kanalu je pećinska ilovača, a velika količina kamenih blokova i kamene drobine (posebno izražena u pojedinim dijelovima pećine) produkt  su  korozije  i  mehaničkog  djelovanja.
Pored toga, kroz  pukotine  na stropu, u  glavni kanal prolaze  duž  pukotina  s površine  atmosferske  vode  bogate  ugljičnim dioksidom  koje  otapaju  krečnjak,  da  bi  ga  u podzemnim prostorima istaložile u obliku različitih sigastih formi. Formiranje pećine Orlovače  započelo  je tokom  gornjeg  i  srednjeg pleistocena, budući da je u gornjem pleistocenu pećina već sadržavala crvenosmeđu ilovaču na više mjesta u kojoj su nađeni skeletni ostaci pećinskog  medvjeda,  crvenog  alpskog  vuka  i kozoroga kao tipičnih predstavnika gornjopleistocenih sisavaca.
Morfologija
U njemu  su,  cijelom  dužinom,  nađeni  brlozi pećinskih  medvjeda. Ukupna dužina  do  sada istraženih  kanala  je  oko  2.500  m.
Vrijednost pećine Orlovače je u bogatstvu i jedinstvenoj očuvanosti pećinskih ukrasa i bogatom paleontološkom materijalu. Sigaste tvorevine zastupljene su različitim formama stalagmita i stalagmitskih kristaličnih ploča čije debljine idu od tanke kore do debljina od preko pola metra. Stalagmiti su formirani na raznim podlogama, ponekad i na ilovači, različitih debljina  i  visina. Boje su  im  najčešćebijele  ili  u  raznim  tonovima  crvene  zbog  otopljenih  oksida  željeza. Ponekad su  stalagmiti spojeni sa stalagmitima na stropu pa formiraju kolonade stupova. Stalaktiti su također zastupljeni različitim formama, ponekad pojedinačno, ponekad razvojem u grupi praveći zavjese. Postoji i nekoliko pojava heliktita, ali manjih dimenzija, što  znači  da  strujanje  vjetra  u  pećini nije bilo izraženo. Zabilježene su i pojave „pećinskog mlijeka“ i pizolita „pećinskih bisera“.
Arheologija
O paleontoloških nalaza najbrojnije su kosti pećinskog medvjeda (Ursus spelaeus) nađene na više mjesta u glavnom pećinskom kanalu i u najvišem kanalu, gdje su bili i njihovi brlozi. U tom dijelu kosti su bile prevučene samo tankom sigastom korom, dok su u glavnom kanalu kosti uložene u smeđecrvenkastu ilovaču. Osim po brojnosti kostiju pećinskog medvjeda, Orlovača je  značajna  i  po  tzv  „medvjeđim  gnijezdima“,  tj. mjestima gdje  su  medvjedi  boravili, posebno gravidne ženke kroz duži vremenski period ili u toku zimskog mirovanja. Oblik „gnijezda“ je  tanjurasto  udubljenje  promjera  2-3 metra, najčešće formirano u pećinskoj ilovači.
Uz „pećinska gnijezda“ gotovo uvijek se mogu naći i tzv „medvjeđa brušenja“. To su uglačane površine bočnih stijena ili kamenih blokova nastale češanjem pećinskih medvjeda uglavnom radi brojnih  parazita  koji  su  živjeli  u  njihovim krznima. U krzna su također dospjele i brojne čestice različitih minerala kao posljedica valjanja medvjeda u pećinskoj ilovači. Upravo su te čestice polirale stijene.
Pored brojnih nalaza pećinskog medvjeda nađeni su  još  samo  pojedinačni  nalazi  crvenog alpskog vuka i kozoroga iz vremena pleistocena, te veći broj fragmenata svinje i goveda koji možda pripadaju i domaćim životinjama.
Zaštićeno područje - Spomenik prirode
Pećina je 2011. god. uključena u III kategoriju zaštićenih područja (spomenik prirode), prema kriterijima IUCN–a, kao i po kategorizaciji zaštićenih područja utvrđenih Zakonom o zaštiti prirode Republike Srpske
Zemegresi
Zemegresi su naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Karl Jaspers
thumb|desno|240px|Karl Jaspers Karl Jaspers (Oldenburg, 23. februar 1883. – Basel, 26. februar 1969) bio je njemački filozof i psihijatar
Bio je univerzitetski profesor u Heidelbergu, a 1937. godine je kao protivnik nacizma penzionisan. U njegovoj filozofiji egzistencije posebno je naglašena briga za integritet ljudske ličnosti.
Ne treba s filozofijom brkati baš sve što nosi njeno ime. - Karl Jaspers
Biografija
Rođen 23. februara 1883. u Oldenburgu u bankarskoj porodici. Po očevoj želji, poslije mature najprije studira pravo u Frajburgu i Minhenu; u to vrijeme ljekari mu otkrivaju neizlječivo oboljenje pluća i srca, zbog čega će Jaspers čitavog života morati da se kloni svakog fizičkog napora.
1902–09 studira medicinu u Berlinu, Getingenu i Hajdelbergu, polaže državni ispit; 1909. brani disertaciju na temu Nostalgija i zločin.
1909–15 naučni saradnik na psihijatrijskoj klinici u Hajdelbergu; sklapa prijateljstvo sa sociologom Maksom Veberom. Habilituje se 1913. iz psihologije kod V. Vindelbanda raspravom Opća psihopatologija. Od 1916. je vanredni profesor na Katedri za psihologiju u Hajdelbergu, a od 1921. redovni profesor na Katedri za filozofiju u Hajdelbergu; među njegovim tamošnjim studentima je i Hana Arent.
Tokom vlasti nacionalsocijalista, Jaspers je izložen čestom šikaniranju zbog toga što mu je žena Jevrejka; od 1943. zabranjeno mu je da objavljuje.
U poslijeratnom dobu bitno doprinosi obnovi Univerziteta u Hajdelbergu; 1948. prihvata poziv na Katedru za filozofiju u Bazelu. Godine 1958. dobija Nagradu za mir (dodjeljuje Udruženje nemačkih knjižara). Umro je u Bazelu 26. februara 1969.
Hemijska ravnoteža
Kod reverzibilnih ili povratnih reakcija uz polaznu reakciju se zbiva i povratna reakcija. Ukupnu reakciju možemo općenito prikazati jednačinom:
To jest, a molekula reaktanta A i b molekula reaktanta B daju reakcijom c molekula produkta C i d molekula produkta D. Isto tako i c molekula tvari C povratnom reakcijom s d molekula tvari D daju a molekula tvari A i b molekula tvari B. Brzina polazne reakcije (v 1 ) s vremenom se smanjuje jer opada koncentracija reaktanata. Brzina povratne reakcije (v 2 ) s vremenom raste, jer raste koncentracija produkata reakcije. Onoga trenutka kada su te dvije brzine jednake, reakcija se prema vani više ne zbiva, tj. nastupa dinamička ravnoteža. Tada kažemo da se reaktanti i produkti hemijske reakcije nalaze u hemijskoj ravnoteži. Dakle, uslov hemijske ravnoteže je:
U ravnotežnom stanju je:
v1 = v2
Ovaj izraz je poznat i kao zakon o djelovanju masa . Konstanta K se naziva konstanta ravnoteže .
Što je veća konstanta ravnoteže neke hemijske reakcije, to je ravnoteža više pomaknuta na stranu stvaranja  produkata  reakcije. Red veličine konstante ravnoteže kreće se od oko 10−50 do 1050. To znači da u ravnoteži koncentracije produkata odnosno reaktanata mogu biti jako male.
Konstanta ravnoteže i Gibbsova slobodna energija
Položaj ravnoteže je određen veličinom i znakom promjene Gibbsove slobodne energije (Δ G). Ako Δ G ima veliku i negativnu vrijednost, ravnoteža je pomjerena ka stvaranju produkata. Za gore navedenu hemijsku reakciju, promjena Gibbsove slobodne energije je:
Gdje je Q odnos koncentracija produkata i reaktanata (reakcioni kvocijent):
Kada sistem dostigne ravnotežu, Gibbsova slobodna energija produkata i reaktanata su jednake, odnosno Δ G = 0. Također je Q = K pa se dobija:
Odnosno
NGC 303
NGC 303 (također poznat kao PGC 3240) je dvostruka spiralna galaksija koja je udaljena oko 447 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,70 (91 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (39 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Ganimed (mitologija)
mini|[[Peter Paul Rubens: Otmica Ganimeda, 1611. ]]
Ganimed (grč. Γανυμήδης, Ganumēdēs) bio je sin Trosa, ustanovitelja Troje i Kaliroje; najljepši smrtnik u kojeg se i sam Zeus zaljubio.
Etimologija
Robert Graves u svome djelu Grčki mitovi donosi etimologiju Ganimedova imena: γάνυσθαι + μήδεα = radovanje u muževnosti, zrelosti.
Mitologija
Ganimedov je otac tugovao za svojim sinom. Sažalivši se, Zeus je poslao Hermesa s dvama konjima koji su bili toliko brzi da su i po vodi mogli trčati. Hermes je uvjerio Trosa da mu je sin besmrtan i da je vinotoča bogovima te da se ne brine.
U drugoj verziji priče, titanska božica Eos otela je Ganimeda zbog njegove ljepote.
Simboli
Zeus je poslije postavio Ganimeda kao sazviježđe Vodenjak (Aquarius) koje je povezano sa sazviježđem Orla (Aquila). Ganimed je također postao simbol plodnosti, duh rijeke Nil i simbol homoseksualne ljubavi.
Po njemu je nazvan i Jupiterov prirodni satelit Ganimed.
Rijeka (grad)
Rijeka (na drugim dijalektima: Rika i Reka, je lučki grad u Hrvatskoj, geografsko-historijsko središte Kvarnera i Gorskog kotara, te administrativno središte Primorsko-goranske županije, smješteno na sjevernom Jadranu. mini|334x334piksel|Rimski luk na ulazu u rimsku Principiju - vojnu komandu na istoku Julijskog ili Kraskog zida mini|260x260piksel|Katedrala sv. Vida iz XVII. vijeka
O gradu
Grad se još u XIX vijeku zbog svog idealnog geografskog položaja i dubine mora u Riječkom zalivu, kao dijelu većeg Kvarnerskog zaliva Jadranskog mora, razvio u jednu od najvećih srednjoevropskih luka i moćno industrijsko središte. Danas je Rijeka najveća morska luka Hrvatske. Od industrijskih djelatnosti veoma je razvijena brodogradnja. U gradu se nalaze dva velika brodogradilišta: 3. maj i Viktor Lenac. Rijeka je bila značajna i kao jedno od važnijih finansijskih središta bivše Jugoslavije.
U Rijeci se nalazi Hrvatsko narodno kazalište "Ivan pl. Zajc" sagrađeno 1885. i Univerzitet u Rijeci, osnovan 1973.
Prirodna osnova
Šire područje Rijeke je izgrađeno od krečnjaka mezozojske starosti, dok se u sjevernom dijelu oko Kastva nalaze zone izgrađene od dolomita. Mjestimično su preko krečnjačke osnove nataložene nepropusne naslage fliša paleogenske starosti, koji se najčešće nalazi u udolinama. Tako u reljefu šireg područja postoji izmjena krečnjačkih grebena sa dolomitskim ili flišnim udolinama.
Geografski položaj
Rijeka se nalazi na 45°21′0″N, 14°26′0″E, na zapadu Hrvatske, a najbliži gradovi su Trst, 72 km zapadno, Pula 92 km jugozapadno, Ljubljana, 120 km sjeverozapadno i Zagreb 168 km sjeveroistočno, na sjevernoj obali Riječkog zaliva, kao dijela većeg Kvarnerskog zaliva Jadranskog mora, koje se kao veliki zaliv Sredozemnog mora najdublje uvuklo u evropsko kopno. Riječki zaliv, koji je preko Velih (između Istre i ostrva Cresa), Srednjih (između Cresa i ostrva Krka) i Malih vrata (između Krka i kopna) spojen sa Kvarnerskim zalivom, je dovoljno dubok (oko 60 m) za uplovljavanje najvećih brodova, što je Rijeci omogućilo da postane važna morska luka.
Grad Rijeka leži na ušću rijeke Rječine u mikroregiji Vinodola Hrvatskog primorja. U Rijeci započinju dva važna kopnena prometna pravca. Prvi iskorištava činjenicu da se Rijeka nalazi u području u kojem su Dinaridi najuži (oko 50 km), što omogućuje lakše povezivanje obale Jadranskog mora i panonske unutrašnjosti. Dok je drugim Rijeka preko Postojnskih vrata povezana s istočnoalpskim prostorom.
Antičko doba
U doba cara Augusta rimska Tarsatica je već važno planski izgrađeno naselje južno i zapadno od castruma (Principia). Sačuvani su ostaci zgrada i castruma, podzidane obale, terme (hipocaust i mozaici), te kasnoantički ostaci poput Rimskih vrata te temelja ranokršċanske bazilike i bedema. U IV. st. Tarsatica postaje o velike strateške važnosti za oslabjelo Rimsko carstvo i postaje istočna polazišna točka obrambenog fortifikcijskog sistema Julijska klaustra (Claustra Alpium Juliarum) sačinjenog od zidina debelih 2 m i viskih 5 m i kula na svakih 100 koraka, a protezao se kroz čitav sjeverni Kras račvajuċi se na sjever do Julijskih Alpa i na zapad do Furlanije.
Srednji vijek
U vremenima ranog srednjeg vijeka građani rimske Tarsatice se sklanjaju na sigurnije područje gradine na Trsatu gdje do danas ostaje toponim Trsat-Tarsatico. Tarsatica je prije provale Avara i Slavena bila pod vlašću Ostrogota i Bizanta, da bi potom došli pod longobardsku i franačku vlast. Nakon temeljitog razaranja Tarsatce od strane Franaka 800. za dugo vremena nema informacija o gradu na Rječini, tj. o naselju izgrađenom na ruševinama rimske Tarsatike koje Slaveni nazivaju Reka, a Veneti Flume. U 14. vijeku Rijeka je feudalni posjed devinskih baruna (Duino), da bi ih u prvoj polovici 15. vijeka naslijedila porodica od Walesa. 1466. Na temelju ugovora o uzajamnom nasljeđivanju, Wolfgang Walsee predaje Liburnijski feud, kao obiteljsko nasljedno dobro, Friedriku III. Habsburgu, a sebi zadržava pravo na doživotno uživanje Rijeke, koja ostaje pod vlašću obitelji Habsburg.kao dio Kranjske grofovije (Carinzia) sve do 1779. kada Rijeka dobiva status Corpus separatuma mađarske krune. Rijeka je sve do 1606. bila pod eklezijastičkom jurisdikcijom akvilejskih patrijarha
Kada su sv. Vid i Modesto postali patroni grada nije poznato, a prvi put se početkom 14. v. u dokumentima venecijanskih trgovaca spominje ime Terra Fluminis Sancti Viti, a kasnije na njem. jeziku kao Sanct Veit am Phlawon ili ... am Pflaumb, ili ... am Flusse. G. Kobler upozorava na riječ phlawon koja na keltskom jeziku znači mala rijeka pa pretpostavlja da je to, pored Tarsia flumen, antičko ime za Rječinu. mini|Srednjevjekovni augustinski (zatim dominikanski) manastir sv. Jeronima u Starom gradu U XIV. v. se jasno razdvaja grad Rijeka (na hrv. u XV. st. kao Reka San Vida) od Trsata (Tarsatico) koji u XV. st. dolazi u posjed krčkih feudalaca Frankopana (Frangipani).
Novi vijek
Na samom početku 16. vijeka Venecija u ratu s carom Maximilianom je dva puta spalila grad (1509. i 1513). U tom vijeku u Rijeci djeluje glagoljska štamparija. Krajem XVI. i poč. XVII. vijeka nastaje zastoj u razvoju Rijeke zbog turskih upada (dolaze do Grobnika i Klane) i uskočkih upada i pljačke. Dolaskom Jezuita u Rijeci unapređuje se kult. i prosvjetni život. Od 1627. djeluje isusovačka gimnazija, što se smatra začetkom Universitas flumeniensisa - Riječkog sveučilišta. 1686. otvara se prvi poštanski ured, a 1690. se otvara prvi konzulat i to Dubrovačke republike, da bi sredinom 18. vijeka postojali još i konzulati Papinske Države (1742.), Danske (1758.) i Francuske (1753.)
1659. car Leopold oslobađa Rijeku od feudalnih obaveza dajući mu status slobodnog grada, a 1719. austrijski car Karlo V. daje Rijeci i Trstu status slobodne luke (porto franco). U prvoj polovici 18. stoljeća djeluju mnoge manufakture: mnogobrojni mlinovi, kožare, konopljare, voštara), a prva prava tvornica izgrađena je 1750. Zuccheriera - rafinerija šećera koja se nalazila uz samu tadašnju obalu mora, koju je otvorila jedna belgijska firma, a prerađivala je šećernu trsku istovarivana na molu u Mandraču. Barokna palača Zuccheriere (upravna zgrada) izgrađena je 1786, (restaurirana palača s mnogim baroknim freskama 2020. je data na upravljanje Muzeju grada). Zuccheriera je radila do 1828. godine.
STX1A
Sintaksin-1A jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX1A sa hromosoma 7.
Rijeka (grad)
Novi vijek
Izgradnjom Karolinske ceste (1728. kada Karlo VI. dolazi u Rijeku) povećava se promet u riječkoj luci (smještenoj na ušću Rječine (današnji Mrtvi kanal). Iako 1750. jak potres razara Rijeku (300 poginulih) grad se brzo oporavlja i biježi porast stanovnika, 1777. ima 5.132 stanovnika da bi krajem stoljeća 1794. bilježila 6.764 stanovnika (Zagreb tada ima 2.815 stanovnika). Rijeka Karlovim ukazom postaje privlačna za emigrante pa tako Kobler navodi da Grci i pravoslavni Slaveni 1733. grade svoju prvu drvenu crkvu, 1778. podižu i kapelu Sv. Đorđa, a 1791. izgrađena je i ortodoksna crkva sv. Nikole.
Carica Maria Theresia početkom 70-ih godina proširuje riječku luku te svojom odlukom iz 1779. Rijeka prestaje biti posjed Habsburgovaca te postaje corpus separatum, tijelo izdvojeno i autonomno od država koje okružuju grad (Austrje i Hrvatske), izravno u sastavu ugarske krune.
XIX vijek
mini|287x287piksel|Početak bivše Industrijske ulice krajem XIX vijeka, privredne žile kucavice Rijeke. Lijevo hotel 'Emigranti', a u nastavku je slijedila Riseria, Rafinerija nafte pa sve do Piopa i Tvornice Torpedo i brodogradilišta Danubius 1799. Rijeka je privremeno okupirana od francuske vojske da bi od 1806. ostala pod okupacijom. Od 1809. do 1913. je u sastavu francuske Ilirske Provincije Napoleon gradi uz more cestu od Kraljevice do Dalmacije, Dubrovnika i Boke kotorske, 1808. završava se Ludovicea ili Luizjana (Luzijana), nova cesta od Rijeke do Carlstadta (Karlovac) nazvana po Napoleonovoj ženi Lodovici. U oktobru 1813. Rijeku okupira austrijska vojska te je s čitavom Julijom u sastavu Tršćanske gubernije koja je 1816. ušla u sastav austrjske Kraljevine Ilirije, ali već 1822. Rijeci se vraća status Corpus separatuma Hungaricuma.
STX1A
Funkcija
Sintaksin-1A je član natšprodice sintaksin. Sintaksini su proteini specifični za nervni sistem uključeni u spajanje sinapsnih vezikula sa presinapsnom plazmamembranom. Sintaksini posjeduju jedan C-terminalni transmembranski domen, SNARE (Soluble NSF N-etilmaleimid-sensitive fuzion protein)-Attachment protein Receptor) domen (poznat kao H3), i N-terminalni regulatorni domen (Habc). Sintaksini se vezuju za sinaptotagmin na način ovisan o kalciju i stupaju u interakciju sa naponskim zavisnim kalcijevim i kalijevim kanalima preko C-terminalnog H3 domena. Sintaksin-1A je ključni protein u regulaciji ionskih kanala i sinapsnoj egzocitozi.
Rijeka (grad)
XIX vijek
1848. panduri Josipa Jelačića okupiraju Rijeku kao nagradu za gušenje radničkog ustanka u Beču te separatističkog ustanka u Budimpešti, Tom odlukom se ujedno kažnjava Budimpeštu. Kroničari bilježe kako se na Sušaku pandurima u pohodu na Rijeku pridružila horda od 500 seljaka i dosta žena oboružanih s vrečama za pljačku. Jelačić raspušta gradsku upravu i sebe imenuje guvernerom, po samom sebi naziva najveći riječki trg Urmeny, proglašava Riječku županiju čije interese u hrvatskom saboru zastupaju stranci poput Ante Starčevića. Takva neprimjerena vladavina u kolonjalnom duhu te stagnacija izaziva veliko ogorčenje i stalne proteste Riječana koji zahtjevaju povratak statusa koji su stekli 1779. tako da se 1868. Rijeci vraća status corpus separatuma pod ugarskom krunom gdje je ostala sve do 1918. godine (Riječka krpica). Prvi put se 1759. unutar zidina Starog grada spominje pozorište Teatro de Gerliczy, a koje je od 1784. u najmu Grada. U njemu su najčešće gostovale komičke družine (Commedia dell' Arte ili Opera buffa) mini|Teatar Adamich demoliran 1885. 1805. to kazalište prestaje s radom jer se otvara nova zgrada pozorišta, tada jedna od najvećih u Evropi, Teatro Adamich koji je izgradio Andrea Lodovico Adamich, a mogao je primiti preko 700 gledalaca, a u doba karnevala primao je preko 1.000 gostiju (stajaća mjesta na parteru). Na prvom katu je bio casino (klubske prostorije). U tom kazalištu je stalno djelovala dramska glumačka skupina s 40-ak predstava godišnje, a djelovao je i komorni orkestar od 13 članova. Od 1834. Teatar je u najmu Grada, a 1856. u ovo kazalište se uvodi plinska rasvjeta. 1883. je demoliran zbog opasnosti od požara dotrajalih plinskih instalacije i rasvjete (na tom je mjestu izgrađen Palazzo Modello). Paralelno je u Starom gradu od 1840. postojalo i kazalište Antonija Millera koje je kasnije preseljeno izvan zidina "gdje su izgrađene škole" (na mjestu današnjeg teatra Fenice), gdje je tada poznata balerina Catarina Riccotta 1880-ih otvorila Teatro Ricotta koji je imao i ljetnu pozornicu i u kome su se davale popularnije predstave za šire građanstvo (početkom XX. st. na ovom je mjestu izgrađen secesionistički Teatro Fenice sa 2.500 mjesta za gledaoce).
STX1A
Klinički značaj
Sintaksini služe kao supstrat za botulinumski neurotoksin tipa C, metaloproteazu koja blokira egzocitozu i ima visok afinitet za molekulski kompleks koji uključuje alfa-latrotoksinski receptor koji proizvodi eksplozivnu egzocitozu.
Rijeka (grad)
XIX vijek
1885. otvoren je novi Teatro Stabile osvijetljen s 800 žarulja i u kome nastupaju tadašnji eminentni evropski umjetnici. Između dva rata zove se Teatro Verdi da bi nakon Drugog svjetskog rata bio nazvan Narodno kazalište Rijeka-Teatro del Popolo Fiiume, pa NK Ivan Zajc, koji se 90-ih obogaćuje pridjevima: hrvatski i plemeniti (sve te godine u njemu djeluje hrvarska i italijanska drama, opera i balet te orkestar) 1890. Societa filodrammatika (Društvo ljubitelja drame) gradi polivalentnu kazališnu zgradu Filodrammatica po projektu Giacoma Zammattija (danas u prizemlju nekadašnje kavane smještena je gradska biblioteka do premještanja u T-objekt ex Tabacchiere) Nakon 1868. sljedi razdoblje procvata Rijeke, ubrzanog razvoja industrije i lučkog prometa zbog modernizirane i proširene luke, proširene ceste prema Karlovu, Trstu i Postojni, a naročito nakon izgradnje željezničke pruge preko Zagreba do Budimpešte te preko Ljubljane do Beča 1873. godine mini|Casa Veneziana u Whiteheeadovom Dollcu"'Zlatno doba Rijeke' Riječki Fin d'siecle pod znakom je gradonačelnika Giovannija Ciotte koji upravlja gradom od 1872. do 1896. Najprije 1874, donosi generalni urbanistički plan koji doprinosi urbanom izgledu današnjeg centra, od Parka na Mlaki (Giardino pubblico) do nasutog novog kvarta u kome su smještene zgrada glavnog riječkog kazališta, paviljoni 'Glavne pjace' (Piazza del Mercato), stambene i poslovne zgrade i palače (poput Palače Transjuga i 'Turske kuće'). Treba istaći veliku pomoć desne ruke G. Ciotte, arhitekte Giacoma Zammattija čije su Palača Ploech te ulica Dolac koju je izgradio Robert Whitehead (vlasnik Tvornice Torpedo), sa zgradama 'Casa Veneziana', osnovne škole za djevojčice (danas Naučna biblioteka) i osnovne škole za dječake (danas Liceo italiano). Na Brajdi se gradi blok zgrada te paviljon tržnice. Ciotta je puno polagao u kulturu, pa vlastitu zbirku slika i umjetnina smješta u Gradski muzej izgrađen 1893, a gradi se i Filodrammatica, a Prirodoslovni muzej je osnovan još 1876. G. Ciotta je svojim sredstvima izgradio 1891. novu vodovodnu mrežu - Acquedotto Ciotta. 1857. započinje u Rijeci era modernog visokog školstva otvaranjem Accademije Marine, obrazovne i znanstveno-istraživačke institucije."Od bogate riječka industrije treba se izdvojiti Stabilimento tecnico fiumano - brodogradilište željeznih brodova i tvornica parnih strojeva koji djeluje od 60-ih godina da, nakon što je Whitehead još 1866. uspješno isprobao prvi torpedo na svijetu te postepenim usvajanjem serijske proizvodnje torpeda 1875, STF postaje tvornica Torpedo. Grade se tri najveće fabrike u Austrougarskoj:
STX1A
Klinički značaj
Nivo ekspresije STX1A je u direktnoj korelaciji sa inteligencijom u Williamsovom sindromu.
Rijeka (grad)
Politička historija
Nakon Prvog svjetskog rata Riječko pitanje postaje veliki međunarodni problem. Londonskim ugovorom iz 1915. Kraljevini Italiji je dato čitavo područje Julije osim Rijeke, čiji status nije definiran, pa se ovdje instaliraju savezničke snage (Francuske, SAD-a i Italije). U novembru 1918. riječki hrvatski iredentisti formiraju Hrvatsko narodno vijeće koje na Guvernerovoj palači vjesi hrvatsku trobojnicu i proglašava aneksiju Hrvatskoj i Kraljevini SHS, što izaziva reakciju Riječana, s većinskim italijanskim stanovništvom koji osnivaju Consiglio nazionale koji preuzima upravljanje gradom. Riječki talijanski iredentisti traže priklučenje Italji, ali italijanske vlast odbijaju držeći se Londonskog sporazuma, te ti radikalni nacionalisti pozivaju Gabriela D'Annunzija koji u septembru 1919. sa 2.600 odmetnutih legionara okupira Rijeku koju brani 10-ak redara i proglašava aneksiju Italiji. Kraljevina Italija odbija tu njegovu odluku pa D'Annunzio proglašava Rijeku, kao samostalnu ''Regenzu di Quarnero.
STX1A
Interakcije
Pokazalo se da STX1A reaguje sa:
Rijeka (grad)
Politička historija
1920. Rapalskim se ugovorom definira status Rijeke uspostavom Slobodne Države Rijeka -. Na izborima 1921. pobjeđuju autonomaši na čelu s Riccardom Zanellom s dvostruko više glasova nego nacionalistička koalicija. Prije toga D'Annunzio ne želi prepustiti vlast autonomašima (Krvavi Božić 1920.) pa saveznički brodovi pucaju na Guvernerovu palaču i Ardit bježi u Italiju kojoj je prije toga kao najavio rat. Nezadovoljni radikalni nacionalisti - fašisti 1921. izvršavaju državni udar (sedam mjeseci prije Marcia a Roma Mussolinijevih fašista) i uspostavljaju marionetski režim sklon aneksiji Riječke države matici Italiji. Autonomaši, pored komunista, su prvi na meti fašista i Riccardo Zanella sa pristašama se sklanja u Kraljevicu.
Po Rimskom ugovoru iz 1924. Rijeka se 16. marta 1924 anektira Italiji, a Sušak i Kastavština Kraljevini SHS. Povijesna granica između Rijeke i Hrvatske se sa Rječine premješta na desnu obalu Mrtvog kanala čime se Delta i Porto Baroš dodjeljuje Kraljevini SHS pa ta luka postaje glavna luka Kraljevine Jugoslavije i faktor snažnijeg razvoja Sušaka koji uoči Drugog svjetskog rata dostiže 30.000 stanovnika dok je Rijeka imala 55.000 stanovnika.
Pod fašističkom vlašću Rijeka, se guši riječki identitet multikultualnosti grada, što dovodi do egzodusa oko 5.000 Riječana (Mađara, Njemaca, Hrvata, Slovenaca, Čeha i Slovaka) koji emigriraju u novostvorene države. Isto tako se obračunava sa svime što ukazuje na posebnost Rijeke, od dekapitacije riječkog orla do brisanja naziva ulica po poznatim Riječanima poput Giovannija Ciotte.