cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Međimurska županija
Historija
Grad Čakovec je dobio ime po Dimitriju Čaku, koji je početku 13. vijeka podiže odbrambene zidine koje su stanovnici u 1328. godini prirodno imenovali - Čakijeva utvrda. Dekretom ispostavljenim od kralja Roberta 1333. godine, utvrđena je jezgra obznanjena kao središte važnije od ostalih mjesta. Grad je kasnije dobio kao poklon ban Stjepan I Lacković, član uticajne porodice Lacković. Brz razvoj grada počinje sredinom 16. vijeka pod porodicom Zrinski, a posebna je bila godina 1579. kada je utvrđenje, napučeno obrtnicima i trgovcima, od Jurja IV Zrinskog dobilo pravo da trguje, čime je pravno objavljena gradska struktura, te je Čakijeva utvrda postala grad.
Međimurje je bilo pod vlašću različitih sila, zona sa velikim vojnim značajem izmedu Beča i Carigrada. Najznačajnije je doba pod vlašću Zrinskih (16. i 17. vijek), vojskovođa i intelektualaca koji su kraju doprinjeli materijalno i duhovno. Nikola Zrinski (1620. - 1664.), naročito uspješan u borbi protiv Osmanskog Carstva, biva proglašen generalom Hrvatske. Nešto kasnije, njegov mlađi brat Petar Zrinski, u sukobu sa politikom habsburške Austrije, biva zatvoren, osuđen za veleizdaju i ubijen 1671. godine. Katarina Zrinski također biva zatvorena i umire 1673.
Osim vojno-strateškog položaja, područje je bilo na raskršću puteva, mjesto trgovine, izmjene roba i ideja. Golemu je štetu pričinio gradu zemljotres u 1738. Porodica Altan, koja je u to doba posjedovala grad, je mnogo radila na njegovoj obnovi, ali 1741. požar dodatno ranjava grad. Od tog doba dvorac počinje gubiti na važnosti, dok grad sa ljudima i civilnim aktivnostima počinje bivati značajniji. mini|desno|230px|[[Dvorac Feštetić u selu Pribislavec]]
Godine 1791. posjednici Međimurja postaju grofovi Feštetići i oni upravljaju njime sve do 1923. U mjestu Pribislavec kraj Čakovca postoji dvorac koji nosi njihovo ime i podsjeća na njihovu 132 godine dugu vlast na ovom području.
Godine 1849. hrvatski ban Josip Jelačić je oslobodio kraj od Mađara koji su tu vladali od 1671. godine. 1860. kraj dobija prvu željezničku prugu, 1889. i drugu, a u 1893. uvedena je gradska električna rasvjeta.
1918. izbija ustanak protiv Mađarske vlasti, pljačkaju se ratni bogataši, državne kancelarije, trgovci i plemstvo. Mađarsko oružništvo uz pomoć vojske i mornara koji su se vraćali u Ugarsku brzo guši pobunu te počinje sa strijeljanjem kako pljačkaša tako i nedužnih ljudi, hrvatskih patriota. Pošto Srpska vojska nije htjela preći Dravu koja je bila službena linija razdvajanja, Narodno vijeće u Zagrebu je u dva navrata organizovalo protjeru Mađara iz Međimurja. Drugi ustanak pod vodstvom Slavka Kvaternika bio uspješan.
Administrativna podjela
Županija je podijeljen na 3 grada i 22 općine.
Stanovništvo
thumb|300px|Starosna piramida Međimurske županije prema popisu stanovništva iz 2011. g.
Međimurje je najgušće naseljen dio Hrvatske. Na području veličine 729.5 km2 (72 956 hektara), često intimno zvanom Međimurje malo, u 126 naselja živi 126 500 ljudi što rezultira gustoćom stanovništva od 164.2 stanovnika po km2. Najznačajniji gradovi su Čakovec, koji je centar za saobraćaj, obrazovanje, privredu, sudstvo, administrativne aktivnosti, te Prelog i Mursko Središće. Čakovec u užem gradskom okviru ima 17 500 stanovnika. Stanovništvo grada je kao i čitavog područja je etnički ogromnom većinom hrvatsko (96%) sa samo 4 posto manjina a to su Mađari, Slovenci, Albanci i Romi.
mini|desno|230px|Voćke u proljetnom cvatu u selu [[Vučetinec u bregovitom dijelu Međimurja]] Lokalna je demografija doživjela brzu promjenu u periodu izmedu 1950. i 1975. godine kada je numerički dramatično pala veličina porodice. Prirodni priraštaj je minimalan a nacionalnom okviru, stanovništvo ima tendenciju postepenog kretanja prema području Istre i gradu Zagrebu. Sezonska radna snaga se kreće u različitim smjerovima kao što su Zagreb, Rijeka te ostala obalna područja Hrvatske. Svako veće središte ima osnovnu školu dok su u Čakovcu na raspolaganju gimnazija, druge srednje škole kao i Visoka učiteljska škola u Čakovcu (bivša Pedagoška akademija) za potrebe obrazovanja prosvjetnog kadra.
Međimurje je vijekovima bilo pod velikim uticajem, čak i sastavni dio Mađarske čija je kultura ostavila ogroman uticaj na jezik, muziku i običaje. Medimurska hiža je mjesto gdje se može probati lokalna kuhinja, čuti lokalna pjesma i vidjeti tradicionalni ples. Brojni su sportski klubovi, (njih više od 200), kao i klubovi na području planinarstva, lova, ribolova.
Geografija
Najviša tačka je vrh Mohokos s 344 metara nadmorske visine, dok je ostatak područja nešto iznad 120–150 m iznad razine mora. Kraj je s vremena na vrijeme pogođen zemljotresima. Zemljotres značajne snage pogodio je ovo područje 1880., dok je onaj 1736. bio katastrofalan, uništivši Čakovec a jos teže susjedni Šenkovec.
Od obradivih površina, 35000 hektara se koristi za potrebe poljoprivrede. Korištene parcele su nažalost vrlo usitnjene (više od 21000), bez velike mogućnosti ekonomske iskoristivosti. 2759 hektara su voćnjaci, 1100 hektara vinogradi, (u brdovitom zapadu u okolini mjesta Štrigova, Lopatinec, Zasadbreg). Pašnjaci zauzimaju oko 10500 hektara kao i područje šuma od kojih je najveća Murščak između mjesta Domašinec i Donji Hrašćan. mini|desno|230px|Mlin (vodenica) na rijeci [[Mura|Muri]]
Istočna granica regije je kod Legrada, uz ušće Mure u Drave i gdje se ulazi u administrativnu jedinicu (Virovitičko-podravska županija). Veći gradovi u okolini su Varaždin, Koprivnica, Bjelovar, Nagykanisza, Murska Sobota, Maribor i Graz.
Klima je kontinentalna sa vrućim ljetima često popraćena olujama, te u pravilu veoma oštrim zimama.
Privreda
Međimurska županija je danas privredno oslonjena na mnoštvo industrijskih djelatnosti. Obuća se proizvodi u pogonima Jelen i Meiso. Metalno-preradivačka industrija je prisutna u pogonima Ferro-Preis, TMT, Tehnix dok je građevinarstvo u pogonima Tegra i Beton. Hemijska industrija je u Meplastu u i Muraplastu. Zrinski je štamparija i izdavačka kuća sa temeljima još u 16. vijeku.
Kotoriba je poznata po nekadašnjoj kompaniji koja se bavila proizvodnjom košara, pletenog namještaja i sl. pod imenom Maltar i Drugovi. Kompanija, kasnije preimenovana Međimurjeplet je imala značajan utjecaj u lokalnoj ekonomiji tokom 20. vijeka i danas. Saobraćaj, komunikacija i trgovina sa kompanijom Trgocentar su aktivnosti čija će važnost u budućnosti rasti.
Poljoprivreda je uvijek bila od velikog značaja tako da su danas tu Agromeđimurje, Čakovečki  Mlinovi, sa proizvodnjom i obradom žitarica te Vajda u području stočarstva i mesne industrije. I danas gotovo 6 500 ljudi ili 5.2 % službeno radi. Ratarstvo i stočarstvo) su dodatni izvor prihoda za više ljudi tako da direktno i indirektno je gotovo 12,7 % stanovništva, vezano za zemljoradnju. Ta statistika stavlja regiju po agrarnim djelatnostima iznad nacionalnog prosjeka. mini|desno|230px|[[Međimurski konj je autohtona rasa konja koja je donedavno bila na ivici izumiranja]]
Industrija je razvijenija u centralnom i istočnom dijelu gdje se nalaze veća mjesta sa potrebnom radnom snagom te lokalnim tržištem. Otprilike 22.000 ljudi radi, a od toga 60% u većim kompanijama. Prosječna mjesečna plata je u 2002. godini bila 2442 kune.
Sa početkom kasnih 60ih i ranih sedamdesetih godina velik je dio radno sposobnog stanovništva, oko 17.000, zaposlen u državama kao što su Austrija, Njemačka i Švicarska. Ta radna snaga bila je i ostala nosilac napretka u vidu novih iskusava, znanja i novca koji je doprinuo razvoju kraja te se danas Međimurje, u okvirima Hrvatske, smatra jednim od najrazvijenijih i najbogatijih područja.
Transport i komunikacije
Međimurje je jak trgovački i saobraćajni centar koji povezuje zemlje centralne Evrope (Mađarska, Austrija, Poljska, Češka) sa trgovačkim lukama i turističkim mjestima na obali. Južno, smješteni su u nizu gradski centri kao što su Varaždin, Zagreb, Karlovac, Rijeka. Kotoriba se ponosi prvom zgradom željezničke stanice, dio željezničke pruge u smjeru Budimpešta - Trst izgraden ovdje još u godini 1860. Druga je linija, u smjeru sjever-jug izgrađena u 1889. povezujući Čakovec i Mursko Središće. Mostovi povezuju rijekama odvojena područja dok su mjesta efikasno povezana gradskim i prigradskim prometom sa centralnim Čakovcem. Savremeni autoput povezuje granični prijelaz Goričan sa Mađarskom i Jadranom. Kao raskršće puteva u svim smjerovima Međimurje djeluje dinamično i otvoreno. Radio stanice, štampa, telefon i ostale moderne komunikacije omogućuju efikasan prijenos informacija te razmjenu ideja sa ostatkom svijeta.
Prirodna bogatstva
Hidroelektrične centrale na Dravi opskrbljuju lokalno i šire područje Hrvatske električnom energijom, te omogućuju efikasnu kontrolu rječnog toka, irigaciju. Dvije brane su sagrađene u 1982. i 1989.,(161 Megawati). Lokalni geotermalni izvori oko mjesta Toplice Sveti Martin (Vučkovec) i Sveti Martin na Muri su nedovoljne snage da bi bili koristeni u energetske svrhe već služe kao rekreacijeki centri. Zlato je oduvijek bilo pronalaženo u pijesku obje rijeke, ali njegova se količina ispostavila nedovoljnom za eksploataciju pošto mu je koncentracija najčešće ne veća od 2.5-14.4 mg/m3.
Pribitkovići
Pribitkovići su naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Bilparići, Delići, Donji Pribitkovići, Dostovići, Gornji Pribitkovići, Podoštrići, Pribitkovići i Zanivovići.
Međimurska županija
Prirodna bogatstva
Zemni plin i nafta, otkriveni u ovi krajevima u 1856. godini u mjestima Selnica i Peklenica. Ime posljednjeg zapravo ima korijen od riječi pekel (pakao), ime koje je lokalno stanovništvo dalo tamnozelenoj tekućini čudnih osobina koja je počela spontano izvirati na površini zemlje. Rezerve su bile procjenjene na oko 170.000 tona. Prvi put u periodu od 1886. do 1889. a kasnije u počecima 20. vijeka, sirovina se crpila i koristila za tadašnje potrebe. Sa otkrićem velikih svjetskih nalazišta, energent je postao nerentabilan mada je bilo pokušaja da se crpljenje oživi. Danas samo moderan naftovod prelazi područjem Međimurja povezujući luku Omišalj na Kvarneru sa rafinerijom Lendava u Sloveniji.
IC 2483
IC 2483 (također poznat kao PGC 26928) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 583 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,40 (68 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (51 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 9. aprila 1896. godine.
Međimurska županija
Prirodna bogatstva
mini|desno|230px|U vrijeme [[karnevala svake se godine održava tradicionalna manifestacija "Međimurski fašnik"]] U okolini Murskog Središća, (Peklenica i Lopatinec), pronađena su u 1921. nalazišta uglja. Eksploatirao se u okviru poduzeća Kraljić i Majhen Co.. Po završetku rata (1946. - 1972.), proizvodnja je bila nacionalizirana pod imenom Medimurski Ugljenokopi. U tom periodu, iskopalo se nešto manje od 4.600.000 tona ili nešto više od 2% od rezervi procijenjenih na 200.000.000 tona. Pad cijena derivata nafte i benzina je rezultirao u neekonomičnosti eksploatacije. Danas bi zbog geološke strukture nalazišta ruda, za obnavljanje aktivnosti bio potreban kompleksniji pristup, velike dodatne investicije, te tržište. Ti problemi za sada ne upućuju na rentabilnost potencijanog oživljavanja aktivnosti.
IC 2483
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Međimurska županija
Kultura
Etnomuzikolog Vinko Žganec iz mjesta Vratišinec sakupio je više od 15.000 lokalnih pjesama. Međimurje, zbog raznovrsnih utjecaja ima vrlo bogatu etnološku historiju i ostavštinu. mini|lijevo|230px|Tradicionalna međimurska narodna nošnja U dvorcu Zrinski nalazi se Muzej Međimurja sa 17.000 eksponata iz historije i etnologije. Tu je i izložba lokalnih slikara u galeriji Kralj.
NGC 2658
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Međimurska županija
Kultura
Selo Križovec je najvjerovatnije jedino mjesto na svijetu gdje se gromade uglja izvlače sa dna rijeke Mure dok je Donji Vidovec mjesto gdje se i danas može vidjeti kako se u prošlosti tragalo za zlatom u pijescima rijeke Drave.
Civilno društvo
Udruženje za zaštitu prirodne i kulturne baštine ZEO Nobilis u Međimurju djeluje od 1994. godine.
Poznate ličnosti
170px|mini|Dr. Ivan Novak bio je 1918. organizator oslobođenja Međimurja od mađarske vlasti
Znamenitosti
Od 4. vijeka prije nove ere zna se za vodene mlinove izgrađene na rijekama. Kasnije su ih koristili Slaveni pa Ugari. Mnogi su bili aktivni do prije 50ak godina, a posljednji u Murskom Središću u ranim 1970im godinama.
Ignacije Szentmartony, Jezuit iz Kotoribe je bio kraljevski matematičar i astronom u Lisabonu, te istraživač Brazila pod krunom portugalskog kralja u 1754.
mini|desno|230px|Crkva svetog Jeronima u [[Štrigova|Štrigovi]] Barokne freske Ivana Rangera koje datiraju između 1776. i 1786. u kapeli Svete Jelene i crkvi Svetog Jeronima u Štrigovi su vrijedne viđenja.
Za ekspedicije u Afriku, (Henry Morton Stanley), u 1882. hrvatski istraživač Vladimir Lerman u državi Kongo na rijeci Kouilou otkriva vodopade te ih naziva Zrinski vodopadi.
Das Lied der Deutschen, Himna Njemačke, koju je komponovao Joseph Haydn i koji je govorio hrvatski jezik, izvedena je iz pjesme poznate u Međimurju pod nazivom Stal se jesem. Neobično, pjesmu koja se smatra drugom himnom u Austriji komponirao je Franz von Suppe rodom iz Splita dok je tekst austrijske himne napisala unuka pjesnika Petra Preradovića, Paula von Preradović.
Virginia Woolf
Virginia Woolf (London, 25. januar 1882 – rijeka Ouse kod Rodmella, 28. mart 1941) jeste engleska književnica, jedan od ključnih autora narativnog modernizma i osnivačica feminističke književne kritike.
Međimurska županija
Znamenitosti
Nedelišće ima jednu od prvih štamparskih mašina u Hrvatskoj instaliranu u 1570. po odluci lokalnih vladara iz dinastije Zrinski. Čakovec ima posebno dobre odnose sa gradom Schrambergom u Njemačkoj u kojem radi velik broj lokalnog stanovništva od početka sedamdesetih godina prošlog vijeka.
Virginia Woolf
Biografija
Rođenu u uglednoj viktorijanskoj intelektualistički nastrojenoj porodici Stephen, Adelaidu Virginiju Stephen odgajali su uglavnom privatni učitelji. Nakon smrti oca Leslieja Stephena, poznatog književnog kritika i izdavača, seli se sa sestrom Vanessom u Bloomsbury, područje središnjeg Londona koje je, u tokom vremena (a najviše u međuratnom periodu) postalo okupljalištem jednog sloja britanske inteligencije. Godine 1912. Virginia se udaje za izdavača, pisca i društvenog aktivistu Leonarda Woolfa. Uskoro objavljuje svoj prvi roman, "The voyage out", 1915., koji nije donio veći kreativni proboj, ali je postavio neke od njenih dominantnih tema i vidova izraza: lirski pristup stvarnosti i introspekciju u analizi fluktuirajućih stanja ljudske (posebno ženske) psihe. Otprilike iz tog doba datiraju prvi snažniji živčani slomovi i napadaji dubokog psihičkog raskola koji su je pratili do kraja života i koji bijahu i uzrokom njenog samoubistva. Kao vid radne terapije Virginia Woolf i njen suprug osnivaju "Hogarth Press", nezavisnu nakladu koja je trebala služiti afirmaciji avangardnih i marginaliziranih pisaca.
Međimurska županija
Vanjski linkovi
Službene stranice Međimurske županije
Protagora
Protagora je naziv jednog Platonovog dijaloga.
Virginia Woolf
Biografija
Poslije još dva romana ("Noć i dan", 1919. i "Jakovljeva soba", 1922.)slijede velika ostvarenja književnog modernizma: romani "Gospođa Dalloway", 1925., "Svjetionik", 1927., "Valovi", 1931. te zbirke eseja i književnih kritika, "Svoj vlastiti prostor"/"A room of one's own", 1929., "Tri gvineje"/"Three guineas", 1938.
Njeni romani su izrazito eksperimentalni: na više mjesta radnja, koja je počesto svakodnevna i uobičajena, rastače se u svijesti (ženskih) protagonista; snažan lirizam i jezična virtuoznost stvaraju dojam svijeta prebogatog vizuelnim i drugim senzornim asocijacijama, kao i senzibilne likove uronjene u neprestano preispitivanje smisla vlastite doživljajnosti i opstojnosti same. Po svjetonazoru mješavina epikurejskog materijalista i bergsonovskog idealista, kao i estet na tragu Waltera Patera - Virginia Woolf je u svojim romanima kreirala svijet uglavnom ograničen na intelektualiziranu englesku višu srednju klasu, ali univerzalan po dosegu za pažljivijeg čitaoca. Sama radnja je često banalna: gospođa Dalloway sprema zabavu i sijelo, a cijela radnja se vrti oko tog događaja; u "Svjetioniku" je opisan izlet gospođe Ramsay sa brojnom porodicom, kao i stvaralački napor slikarke Lily Briscoe; "Valovi" su zbirka lirskih solilokvija šestero prijatelja. Pjesnički recitativi pretvaraju taj roman u nešto nalik na poemu u prozi.
Protagora
Protagorin krater na Mjesecu je dobio ime po filozofu.
Virginia Woolf
Biografija
Zbirke kritika i eseja Woolfove su još uticajnije, bar od 1970tih godina. U njima je zasnovala feminističku književnu kritiku, a ton u njima varira: sa jedne strane se pojavljuju, faktografski zasnovane, lamentacije o zapostavljenosti žena i njihovoj onemogućenosti u umjetničko-stvaralačkim procesima; sa druge strane Woolfova insistira da je "ženska", kao i "muška" umjetnost zapravo androgina, pa je sloboda izražaja ženskog iskustva i percepcije svijeta marginalna: pravi umjetnik nadrasta spol. Ovdje je Virginia Woolf pokazala smjesu zrele kritičnosti i naivnosti: izrazito maskulini autori kao Melville ili Faulkner teško da se mogu utrpati u koš dvospolačkog vidozora. S druge strane, Virginia Woolf sjajno je raščlanila i ilustrirala historijsku datost "ženske sudbine" koja je mnoge potencijalne kreativne osobnosti osudila na skučenu i samo djelimično ostvarenu egzistenciju.
Njen pozniji rad uključuje konvencionalniji roman "Godine", 1937. te posljednje veliko ostvarenje, roman "Među činovima"/"Between the acts", 1941. godine. Opet snažno eksperimentalnu prozu u kojoj su sažete Woolfine opsesivne teme: rekreacija svijeta kroz visoko metaforizirani jezik; seksualna ambivalencija i, najvažnije, meditacija o protoku vremena i života, utjelovljena u fikcionaliziranom i estetiziranom prikazu skoro cijele engleske historije. Mučena napadima duševne bolesti (slušne i vizuelne halucinacije, duboka depresija), još pojačanim izbijanjem Drugog svjetskog rata, Virginia Woolf počinila je samoubistvo utapljanjem u rijeci Ouse, kraj imanja u Rodmellu u Sussex.
Ocjena djela Virginije Woolf nije laka zbog više činioca, a najvažniji su politički i društveni: njeni romani i kritički tekstovi su doživjeli snažno osporavanje poslije rata, pa je bila žestoko kritizirana kao snobovska plava čarapa, a njen fikcionalni svijet kao sredstvo utaživanja vlastite egocentrirane senzibilnosti bez većeg općeljudskog značaja. Njihalo se zanjihalo u suprotnom smjeru u 1970-ima, kada je na valu feminizma ponovo potvrđena kao velika književnica, naročito kao preteča feminističke ideologije. Poslije svih poricanja i uzdizanja, izgleda da je postignut kakav-takav koncenzus: Virginia Woolf nije među najvećim, ali je svakako jedan od velikih inovativnih pisaca 20. vijeka, dosega ostvarenja većeg od Hemingwaya ili Pasternaka. Kao "najengleskiji" engleski moderni pisac, ostavila je nesporna remek-djela u nekoliko romana, dvije ili tri knjige kritika i eseja, te u velikom dnevniku ("Diaries", izdano 1977.- 1984. u 5 svezaka).
Glavni romani Virginije Woolf su prevedeni na bosanski, a nedavno su se pojavile i knjige njenih kritika i eseja.
Borovac (Banovići)
Borovac je naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Borovac, Brijeg, Crkvine, Čergići, Jamakovići, Jasike, Ravne i Zejnilovići.
Bernard-Henri Lévy
Bernard-Henri Lévy (Bernar Anri Levi), rođen 5. novembra 1948. godine u Beni-Saf, Alžir, je francuski filozof i pisac.
Oženjen sa poznatom glumicom Arielle Dombasle. Jednostavno poznat pod skraćenicom BHL, kao osoba sa jakim karakterom u Francuskoj je rano stekao ugled kao kritičar društva, advokat etike i pravde.
Lévy koji je također istaknuti novinar, započeo je svoju karijeru kao ratni izvještač za Combat, čuvene podzemne novine čiji je osnivač bio Camus, za vrijeme nacističke okupacije Francuske. Lévy je pokrivao i rat između Pakistana i Indije preko Bangladeša.Vrativši se u Pariz, postao je poznat kao mladi osnivač Škole novih filozofa (Nouveaux Philosophes). To je bila grupa razočarana komunističkim i socijalističkim odgovorima na nadolazeće revolucionarne prevrate u Francuskoj maja 1968. godine, koja je artikulisala žestoke i beskompromisne moralne kritike marksista i socijalističkih dogmi u godinama prije kolapsa Sovjetskog saveza.
Suprotno neokonzervativcima nastalim iz američkih ex-ljevičarskih intelektualaca anti-marksista, ni Lévy, a ni novi filozofi nisu prigrlili kapitalističku ideologiju nakon raskida sa ranijim ideološkim ubjeđenjem. Godine 1977. kada je imao 28 godina, Lévy je napisao knjigu "Barbarizam sa humanim licem" (La barbarie a visage humain), objašnjavajući da je marksizam inherentno pokvaren. Neki su ga pozdravili kao novog Camusa, a drugi su smatrali njegovo pisanje lukavim marketinškim trikom. Druge knjige uključuju: Le testament de Dieu, L'ideologie française, Les derniers jours de Charles Baudelaire, Mondrian and the play Le Jugement dernier. Član je Selection Comitteea (Editions Grasset), a vodi magazin La règle du Jeu. Piše sedmičnu kolumnu u magazinu Point i predsjedava Conseil de Surveillance of La Sept-Arte.
Levy je bio jedan od prvih francuskih intelektualaca koji je pozivao na vojnu intervenciju protiv srpske vojske u Bosni devedesetih godina i veoma rano je progovorio o srpskim koncentracionim logorima. Autor je dokumentarnog filma "Bosna" o agresiji na Bosnu i Hercegovinu, u kojoj portretira Armiju RBiH kao vojsku koja brani čast Evrope i  Aliju Izetbegovića, kao borca za kozmopolitizam i slobodu. Naziva ga bosanskim De Gaulleom. Objavio je dnevnik kojeg je vodio tokom rata u Bosni, pod simboličnim nazivom "Ljiljan i pepeo" u kojem analizira početak ratova na Balkanu. Bernard-Henry Levy u svome dnevniku, 23. maja 1992. godine zapisao je sljedeće:
"Pascal Bruckner u Flori. (...) Pokušavam mu reći da on upravo brka dvije stvari: rat u Hrvatskoj, gdje se sukobljavaju, htjeli to ili ne, dva nacionalizma; rat u Bosni, međutim, gdje se suprotstavljaju jedan nacionalizam i jedan kozmopolitizam koji je čast Evrope." (Ljiljan i pepeo)
Godine 2003. napisao je interesantnu priču o naporu da uđe u trag ubicama reportera Wall Street Journala, Daniela Perla, kojeg su pogubili tzv. islamski ekstremisti prethodne godine. U vrijeme Pearlove smrti, Lévy je bio u posjeti Afganistanu kao specijalni izaslanik francuskog predsjednika Jacques Chiraca.
Sljedeću godinu je proveo u Pakistanu, Indiji, Evropi i Sjedinjenim Državama pokušavajući otkriti uzroke Pearlove otmice i ubistva. Rezultat toga je knjiga "Ko je ubio Daniela Pearla?", u kojoj se kao uzrok navode Pearlova saznanja o vezama pakistanske obavještajne službe, nuklearnih naučnika i Al-Kaide. Knjiga je pobrala mnoge pohvale, kako zbog Levyijeve hrabrosti, tako i zbog samog sadržaja.
Levyjev životni stil omogućen je nasljedstvom bogatstva kojeg je njegov pokojni otac stekao u poslovima trgovine gradjevnim drvetom. Vrijednost mu je procijenjena na otprilike 150 mil. eura, posjeduje luksuzni apartman u Saint-Germain de Près, jedno "skrovište" na Azurnoj obali i dva velika imanja u Maroku.
Blekinge
Blekinge je historijska pokrajina u Götalandu u jugoistočnoj Švedskoj. Graniči sa pokrajinama Småland na sjeveru i Skåne na zapadu, dok je na istoku i jugu okružuje Baltičko more.
Historija
Blekinge je, zajedno sa pokrajinama Skåne i Halland, bio dio Danske sve do potpisivanja mirovnog sporazuma u danskom gradu Roskilde 25. februara 1658.
Ferrari F138
Ferrari F138 je 59. Formula 1 automobile izgradili Ferrari sudjelovati u Svjetskom prvenstvu Formule 1. Naziv dolazi od kombinacije sezone i broj cilindara, kako bi proslavili kraj karijere V8 motorom.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(key) (Utrke u boldu označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Gorgija
Gorgija (grčki: Γοργἰας, oko 483 - 375. p. n. e.), bio je grčki sofista i retoričar, a živio je u Leontini na Siciliji.
On je najviše poznat po tome što je prenio retoriku u Grčku, i doprinio difuziji atičkog dijalekta kao jezik literarne proze. Bio je autor izgubljenog djela O prirodi ili Nepostojeći, čiji se sadržaj može zaključiti iz pisanja Sekstusa Empirikusa i nekih eseja. U ovom djelu on tvrdi:
Vjerodostojnost dva retorička djela, Pohvala Helene i Palamedesova Odbrana, koja su njemu pripisana, je nesigurna.
Gorgiji se često pripisuje otkriće filozofskih doktrina solifizma i nihilizma.
NGC 1311
NGC 1311 (također poznat kao ESO 200-7, IRAS 03186-5222 i PGC 12460) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 26 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 3,00 (23 hiljade sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (6 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 24. decembra 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Leukip
mini|desno|200px|Leukip Leukip (5. vijek p. n. e.) bio je začetnik atomizma, filozofskog mišljenja da je sve sastavljeno od raznih neuništivih, nedjeljivih (atomos-nedjeljiv) elemenata zvanih atomi.
Leukip je rođen u Miletu (ili neki kažu u Eleji, jer se njegova filozofija može dovesti u vezu sa elejskom filozofijom), bio je savremenik Zenona, Empedokla, Anaksagore koji su pripadali jonskoj školi filozofije. Njegova slava je tako zasjenjena Demokritovom, koji je sistematizovao svoje poglede o atomima, da je Epikurej sumnjao u njegovo postojanje, prema Diogenu Laertiju. Ali, Aristotel i neki drugi filozofi su mu pripisali otkriće atomizma.
Trubar
Trubar je naseljeno mjesto u gradu Bihaću, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Trubar se prostire južno i jugoistočno od Osredaka i Malog Cvjetnića od kojih ga dijeli planina Vučijak i uvala Kordina Draga. Na zapadu su Lički Osreci i Dugopolj i rijeka Una. Od Bosanskog Grahova s juga dijeli ga kosa planine Ujilice i njen niži dio Lijeska od sela Tiškovac. Na istoku su vrhovi Metle i Bobare koji dijele selo od Kamenice. Prostor sela je kamenito, neravno i bezvodno tlo. Tek mjestimično ima obradivog zemljišta i bez kamena. Vode su Točak Dolovski, Jasikovac i Kruškovac. Jasikovac nije živa voda. Mještani su davno sa konjima utabali zemljište, učinili ga nepropusnim i tako je nastalo manje jezero za napajanje stoke. Samo je jedan izvor po imenu Točak, ali on snabdjeva samo dio sela.
Nikola Nikić
Nikola Nikić (rođen 7. januara 1956. u Modriči, FNRJ) bosanskohercegovački je nogometni trener, bivši igrač i bivši selektor reprezentacije Bosne i Hercegovine U-21 te TOŠK-a iz Tešnja. Trenutno je trener Bratstva iz Gračanice.
Igračka karijera
Karijeru je počeo u Modriči nakon čega je prešao u NK Zvijezdu Gradačac. Kao dobar napadač bio je blizu prelaska u NK Čelik Zenica ali se u zadnjem trenutku predomišlja i prelazi u FK Željezničar Sarajevo 1979. godine. U svojih pet sezona u klubu postao je jedan od najvažnijih igrača Željezničara zbog svoje brzine i dobrog osjećaja za gol. Godine 1985. prelazi u Aris u Grčkoj gdje je igrao do 1987. godine nakon čega se vraća u Željezničar. Igračku karijeru završava u Modriči sredinom devedesetih godina.
Najveći uspjeh u karijeri mu je bilo polufinale UEFA Cupa 1985. godine kada je Željezničar pod vodstvom Ivice Osima izbačen od strane mađarskog Videotona. Dobre igre iz tog perioda su mu omogućile angažman u Grčkoj.
IC 2484
IC 2484 (također poznat kao ESO 261-?8) je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Jedro. Ovaj objekat je zapisao Lewis Swift 22. januara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ćatići (Banovići)
Ćatići su naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Ćatići, Kapetanovo Brdo i Smajilovići.
Antigona (Sofoklo)
mini|desno|Antigona pred mrtvim Polinikom, slika Nikiforosa Lytrasa, 1865. Antigona (Ἀντιγόνη) Tragedija grčkog književnika Sofokla, izvedena prvi put oko 442 pr. Kr. Radnja zasnovana na mitovima o sudbini Edipova roda, a obrađuje temeljni zaplet kada Edipova kći Antigona, unatočoj izravnoj zapovjedi Kreonta, vladara Tebe, pokapa brata Polinika koji je u sukobu s bratom Eteoklom i ujakom Kreontom pokušao zauzeti Tebu, pri čemu je ubijen. Kreont ne želi prekršiti vlastitu zapovjed jer vjeruje da je u bitnom interesu države da Antigona bude živa zazidana u grobnicu. Prorok Tirezija, međutim, tvrdi kako bogovi to ne odobravaju, pa Kreont naloži otvaranje grobnice, ali kad se Antigona već bila objesila. Kreontov sin Hemon, kojemu je ona bila zaručnica, tada se ubije, a ubije se i Kreontova žena Euridika kada čuje za udes sina i njegove zaručnice. Takav je zaplet oblikovan izuzetnom vještinom, a napetost je dijlozima pojačana do konačne suprotnosti između dosljednosti Kreonta kao političkog vladara i Antigonina uvjerenja da ljubav i poštivanje tradicije čine najviše vrjednosti. U neminovnom sukobu ova dva načela izvrsno se ocrtavaju i karakterne osobine likova, pa je mitska priča samo temelj i svojevrsna pozadina Sofoklova dramaturškog umijeća.
Antigona se drži vrhunskim ostvaranjem svjetske književnosti, a o važnosti i značenju njezine tematike govore i brojne, često različite interpretacije, kao i drame koje su je prerađivale i prilagođavale drugim vremenima, od kojih je izuzetno vrijedna istoimena drama francuskoga književnika J. Anouilha, izvedena 1944., koja radnju smješta u okvire okupirane Francuske u doba Drugoga svjetskog rata.
Sadržaj
Likovi:
Antigona je kćer Edipa i njegove majke, te djevojka Kreontovog sina Hemona. Ona predstavlja tragičnog junaka koji se bori za pravdu i moralne zakone. Njena dva brata, Polinik i Eteoklo, sukobili su se u ratu i poginuli. Ona je pokopala Polinika, iako je kralj Kreont naredio da ne smije biti pokopan (zbog njegovog povoda vojske na Tebu). Ona nije marila ni za Polinikov čin, a niti za kraljev proglas, te je postupila po božijem (etičnom) zakonu. Njena zla sudbina samo je nastavak loših događaja u njenoj porodici, koji počinju s ocem Edipom. Ona je posrednik sukoba božijeg i ljudskog. Uprkos smrtnoj presudi, ne kaje se zbog svog čina, a svojim idealima ostaje vjerna do kraja.
Kreont je tebanski kralj koji je dao proglas zabrane pokopa Polinika, te osuđuje Antigonu i Izmenu na smrt. Ne popušta u svojoj odluci, iako ga mnogi odgovaraju i predviđaju zlo. Kada na kraju uviđa svoju grubu grešku, pokušava se iskupiti, no stvari su već krenule u pogrešnom smjeru, te mu žena i sin počine samoubistvo. On je također dosljedan svojim idealima, tvrdoglav, ali dobar kralj koji je svojom hrabrošću i upornošću došao na čelo Tebe.
Ismena, Antigonina sestra, kćerka Edipa i Jokaste, nije željela pokopati Polinika, te odgovara Antigonu od toga. Kada dolazi kod kralja, iz straha od smrti plače, no želi podijeliti krivicu s Antigonom iako nije kriva. Kreont je uprkos svemu stavlja u tamnicu da dijeli (sudbinu) presudu s Antigonom. Ona se ne bori ni za božanske zakone, etiku, niti za državne zakone. Nema hrabrosti, te ne želi sebi praviti nikakve probleme zbog umrlog brata i njegovih prava.
Hemon je Kreontov sin i Antigonin vjerenik. Jako ga pogađa očevo nerazumijevanje, te počinjava samoubistvo u mržnji prema ocu i tuzi prema Antigoni. Euridika, žena Kreontova, majka Hemona, počinjava samoubistvo nakon spoznaje o Hemonovoj smrti.
Tiresija je mudar prorok, koji je mnogo puta pomogao Kreontu, pokušava ga odgovoriti od presude, te mu proriče smrt. Kreont se zbog njegovog proroštva dvoumi, no ne posustaje u naumu.
Zbor čine tebanski starješine, čija starost (kojom ih Sofoklo često opisuje) predstavlja mudrost i iskustvo. On (neutralno, sa strane) komentira događaje, daje savjete likovima, razgovara s njima, te opisuje prošle događaje.
Sažetak radnje
Prvi čin
Razgovor Antigone i Izmene predočava nam njihova stajališta i Antigoninu namjeru (da pokopa Polinika unatoč kraljevoj zabrani). U stajaćoj pjesmi zbor pjeva o Poliniku i njegovom pohodu na Tebu.
Drugi čin Kreont daje proglas (da Polinik ne smije biti pokopan) i obrazlaže povode njegova davanja.
Treći čin Dolazi stražar dovodeći Antigonu i obavještava o njenom činu. Antigona obrazlaže motive i povod svog postupka, a Kreont joj objašnjava svoje stajalište i uvjerava je da je u krivu. Dolazi Izmena te razgovara s Antigonom. U stasimu zbor opisuje zlo i zlu sudbinu Antigoninu.
Četvrti čin Dolazi Hemon kod oca Kreonta te ga pokušava uvjeriti da je u krivu. U stajaćoj pjesmi zbor pjeva o ljubavi.
Peti čin Antigona pjeva tužaljku o svom životu te razmišlja o svojoj sudbini i idealima. U stasimu zbor opisuje druge nesretnike u grčkim mitovima.
Šesti čin Dolazak proroka Tiresije u Kreontov dvor te mu proriče nesreću, no Kreont ne popušta. U razgovoru Kreonta i Zbora, Kreont uviđa da je u krivu te odlazi osloboditi Antigonu. Stasim opisuje Tebu i okolicu te zbor moli Zeusa za pomoć u nevolji.
Sedmi čin Glasnik nam objavljuje Hemonovu smrt te potom smrt Euridike. Još se prikazuje Kreontovo žaljenje te ljutnja na nesklonost bogova.
IC 829
IC 829 (također poznat kao MCG -2-33-37 i PGC 43663) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 227 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Gavran. Najveći prečnik je 0,70 (46 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (40 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 13. maja 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Šipovljani
Šipovljani su naseljeno mjesto u općini Drvar, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Ime sela potiče od mnoštva šipaka. Selo je razbijenog tipa i dijeli se na krajeve: Nagrađe, Vaganac, Drobnjak, Pod Brinom, Zavođe, Grana, Podovi (Nad Brinom), Uvale (Potkoritnjača).
Historija
Na teritoriji Šipovljana se nalaze arheološki tragovi iz raznih perioda. Na prvom mjestu treba spomenutu  gradinu na istoimenom brdu, odmah povrh brda Visuća. Utvrđeno je da se ispod te gradine nalazilo manje rimsko naselje, jer su arheolozi registrovali "rimsko groblja" sa upotrebom ranijih rimskih spolija.
Tu je i srednjovekovni Visuć grad, podignut na strmoj kamenitoj litici, još uvijek je dobro očuvan. Istorijski izvori ne spominju grad pod tim imenom, ali se zato spominje grad Unac. Na Raljevinama, takođe pored grada Visuća, ima Crkvina, gdje se raspoznaju temelji omanje crkve. I u sklopu, na Ocrkavlju, bila je nekada crkva sa dosta zida i obrušenog kamena. Kad je narod na tom mjestu htio podići novu crkvu, spahija Osmanbeg Kulenović je zabranio gradnju, a sav stari kamen odvezao i ozidao njime svoj čardak.
NGC 4084
NGC 4084 (također poznat kao MCG 4-29-14 i PGC 38272) je kompaktna galaksija koja je udaljena oko 311 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,60 (54 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 26. aprila 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vojska Azerbejdžana
Azerbejdžanske oružane snage su ponovo uspostavljene u skladu sa Zakonom Republike Azerbejdžan o Oružanim snagama od 9. oktobra 1991. Azerbejdžanska Demokratska Republika (ADR-a) je prvobitno formirala svoje oružane snage 26. juna 1918. Međutim, ove snage su raspuštene nakon što je Azerbejdžan pripojen Sovjetskom Savezu. Nakon što je Sovjetski Savez raspušten 1991-92 oružane snage su bile reformisane, i ponovo osnovane. Oružane snage imaju tri grane: Kopnena vojska, Vazduhoplovstvo i zrakoplovna odbrambrana i mornarica. Povezane snage su azerbejdžanski Nacionalne garde, unutrašnje snage Azerbejdžana, i Državnu graničnu službu, koja može biti uključeni u državnu odbranu kada je to potrebno. Azerbejdžan ima svoje odbrambenu industriju, koja proizvodi malokalibarsko oružje. U budućnosti, Azerbejdžan se nada da će početi izgradnju tenkova, oklopnih vozila, vojnih aviona i vojnih helikoptera.
Kopnena vojska
mini|lijevo|Vojnici Azerbejdžana sa zastavom mini|lijevo|RSZO Smerč Azerbejdžanska Kopnena vojska broja 85.000 pripadnika, i 2.500 ljudi iz Nacionalne garde. Nacionalna Garda je također deo kopnene vojske. Pored toga, tu su 300.000 bivših službenika koji su imali vojnu službu u posljednjih petnaest godina. U kopnenu vojsku se još ubrajaju i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova, koji broje 12 000 pripadnika, i pripadnici Državne granične službe, koja broji 5 000 pripadnika. Azerbejdžan je potpisao brojne ugovore, da bi ojačajao svoje oružane snage, i trenirao svoje vojnike uz pomoć Turske. Azerbejdžan je također implementirao novi organizacioni stil, kako bi modernizovao svoju vojsku. Tokom posljednjih 15 godina, Azerbejdžan se pripremio za moguću vojnu akciju protiv jermenskih snaga u Nagorni Karabahu.
Vazduhoplovstvo
mini|lijevo|MiG-29 mini|lijevo|S-75 Dvina Azerbejdžansko zrakoplovstvo i zrakoplovna odbrana broji 8.000 pripadnika, 106 aviona i 35 helikoptera. Azerbejdžan ima četiri glavne vazdušne baze. Vazduhoplovstvo koristi MiG-21, MiG-23, Su-24, Su-25, MiG-29 i Il-76 (transportni avioni). Takođe, Azerbejdžan je zainteresovan za kupovinu modela JF-17 od Kine i Pakistana. Azerbejdžanske helikopterske snage su koncentrisane u vazdušnoj bazi Baku Kala. Sastoje se od jednog puka sa oko 14 - 15 helikoptera tipova Mi-24, 12-13 Mi-8 i 7 Mi-2.
Protivavionska odbrana
Azerbejdžan poseduje raketni i radarski sistemi namenjeni za odbranu vazdušnog prostora. Takođe, u Azerbejdžanu se nalazi Sovjetski radara za rano upozoravanje. Radarska stanica ima domet do 6.000 kilometara, i bio je dizajniran da otkrije interkontinentalne balističke rakete lansire od Indijskog okeana.
Obuka i obrazovanje
Azerbejdžanski piloti se prvo školuju u Azerbejdžanskoj zrakoplovnoj školi, a potom svoje veštine pokazuju u operativnim jedinicama. Azerbejdžan je imao razmena iskustava sa Turskom, Ukrajina, SAD, i jedanim brojem zemalja članica NATO alijanse. Turska zrakoplovna škola ima veliku ulogu u obuci azerbejdžanskih vojnih pilota. Azerbejdžanski piloti se također obučenavaju i u Ukrajinskoj školi.
Mornarica
Mornarica Azerbejdžanske vojske broji oko 2 200 pripadnika. Mornarica SAD pomogla je osnivanje Azerbejdžanske mornarice. Tu je i dogovor da se obezbedi podrška SAD za obnavljanje Azerbejdžanskih brodova u Kaspijskom moru. Godine 2006, Vlada SAD donirala je 3 motornih čamaca azerbejdžanskoj mornarici. U 2007 godini, sporazum između Azerbejdžanske mornarice i američke vojne firme je raskinut. U sporazumu se navodilo da će Azerbejdžanska mornarica biti opremljena naprednim laserskim sistemom.
Specijalne jedinice
Azerbejdžanska mornarica održava specijalne jedinice. Jedna od takvih jedinica su Tigrovi, koji se obučavaju za rat.
Nikola Kovač
Nikola Kovač bio je jugoslavenski i bosanskohercegovački esejist, prevodilac, književni i likovni kritičar. Rođen je 1936. u Pločicama (Konavle). Diplomirao je romanistiku na Filozofskom fakultetu u Sarajevu, gdje je i radio kao redovni profesor. Također je predavao na Univerzitetu "Džemal Bijedić" u Mostaru. Objavio je niz djela, a za svoj rad odlikovan je mnogim nagradama, među kojima su i Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva, nagrada izdavača "Svjetlost", te odlikovanja Republike Italije i Francuske Republike. Tokom rata u Bosni i Hercegovini obavljao je i dužnost ambasadora Bosne i Hercegovine u Francuskoj.
Stav prema Bosni i Hercegovini
"U višenacionalnoj zajednici Bosne i Hercegovine koncept separatizma, nastao i ojačan ratnim nasiljem i progonom stanovništva, apsurdan je i neodrživ. Apsurdan, jer se protivi činjenicama vjekovnog koegzistiranja i međusobnog uvažavanja različitih vjera i tradicija; neodrživ, jer moderna Evropa nalaže saradnju i razmjenu među državama i narodima bez obzira na njihovo porijeklo i uvjerenja. Pitanje je kako će se separatisti dogovarati i sporazumijevati sa strancima ako to nisu u stanju sa sunarodnicima istog porijekla i jezika."
Gornji Bučik
Gornji Bučik je naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Gornji Bučik, Krešići, Lugovići i Saletovići.
Edo
Edo (danasnji Tokio) je ime nekad nevažnog ribarskog grada (luke), koji je 1603. pod šogunom Tokugave Iejasu (1543-1616) proglašen glavnim gradom šogunata. Službeni glavni grad i careva rezidencija (praktički tada bez vlade) je bio i dalje Kyoto. Zato je doba u kojem su vladali šoguni Tokugawa dobilo ime Edo-period (1603-1867).
Car Mutsuhito (Meiji-period) odredio je Edo kao službeni glavni grad i preimenovao ga 1868. u Tokyo (prevedeno istočni glavni grad).
Vidovo Selo
Vidovo Selo je naseljeno mjesto u općini Drvar, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Sa zapada su mu granice Jadovnik i Misije, sa zapada i sjevera potok Visućica. Na istoku je nizina naselje Mokronoge i na jugu pašnjak Grab prema selu Mrđama. Selo je razbijenog tipa sa četiri grupe kuća: Musići, Gradina, Trnjak i Bujadinica. U naselju ima nekoliko izvora vode.
Historija
U naselju nema tragova ranijih naseljavanja. Arheolog Arthur Evans u svojoj knjizi "Ilirska pisma" (IV pismo) opisuje ovo naselje.
NGC 1312
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 7065A
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Carica Ciksi
Ciksi ili Ci Hsi (29. novembar 1835 - 15. novembar 1908) je bila kineska carica čiju je vladavinu obilježilo propadanje Kine, zbog čega se smatra de facto posljednjim kineskim vladarem.
Godine 1861. je izvela državni udar nakon koga je postala de facto vladaricom Kine. Za vrijeme njene vladavine Kina je poražena u ratu s Japanom 1894-95. godine, izgubila nominalni suverenitet nad Korejom, te bila prisiljena na niz ponižavajućih ugovora koji su izazvali kratkotrajni bokserski ustanak. Ciksi je bila konzervativna i do posljednjeg trenutka se opirala se reformatorima koje su htjeli modernizirati Kinu i učiniti je sposobnom da se odupre zapadnom pritisku. Tri godine nakon njene smrti Kina je postala republika.
Biografija
Tačno porijeklo Cixi se ne zna, ali većina biografa smatra da joj je otac bio niži činovnik Huizheng.
Kao kćerka mandžurijskog službenika Huizhenga došla je u Zabranjeni grad, 1851. godine. U septembru iste godine učestvovala je u izboru za konkubinu cara Ksijanfenga i bila je jedna od rijetkih djevojaka koje su tada izabrali.
Godine 1856. rodila je caru sina, jedinog muškog nasljednika, te je tako od konkubine postala carska pratilja.
Za vrijeme drugog opijumskog rata, 1860. godine, britanske i francuske snage napale su Bejing i pokorile ga. Čuvši za ovo car se ozbiljno razbolio i umro 22. augusta 1861. godine. Ciksi se tada, zajedno sa caricom Sijan, carevom glavnom suprugom, uzdigla do ranka carice udovice.
Tutorstvo nad Ciksijinim sinom je carica Sijan povjerila novoosnovanom komitetu, a ne Ciksi. Dok nije uspjela povratiti svoje mjesto na dvoru, Ciksi je oko sebe okupila nekoliko značajnih ministara. Prilika za vraćanje na tron joj se pružila po povratku u Bejing kada je javno objavila protivljenje caričinom komitetu i dokument u kojem je navela njihove prevare. Uspjelo joj je uhapsiti sve članove komiteta i odlučila je pogubiti trojicu od njih. Od tada njena uloga na dvoru raste.
Godine 1875. njen sin umire, a neki smatraju da je počinio samubistvo zbog nesretne ljubavi. Ciksi na mjesto novog cara postavlja svog trogodišnjeg rođaka. Sve odluke je donosila ona sama ili u savjetu sa politički nezainteresovanom caricom Sijan sve do njene iznenadne smrti 1881. godine. mini|lijevo|250px|Carica Ciksi Čak i kada je caru bilo devetnaest godina i kada je preuzeo vlast, Ciksi je i dalje uticala na njegove odluke. Njen najznačajniji doprinos je stodnevna reforma koje je trebala unaprijediti Kinu na razne načine, prvenstveno politički, pravno i socijalno. Tokom te reforme tadašnji car se povukao sa prijestolja i prepustio Ciksi svu vlast. Međutim, reforma nije uspjela u potpunosti jer je Kina još uvijek bila pod uticajem Konfučija i njegove misli.
Godine 1898. u Kini je izbio bokserski ustanak kojeg je Cixi formalno podržala smatrajući da će tako postići mir. Međutim u ovom trenutku su napale združene snage Zapadnjaka, pokorile Peking i ušli u Zabranjeni grad. Slabo opremljena vojska Kine se nije mogla oduprijeti i Cixi je bila primorana da potpiše dozvolu za prisustvo stranih sila u zemlji.
Ciksi je umrla 15. novembra 1908. nakon što je za svog nasljednika postavila Pujija. Sahranjena je u Istočnoj carevoj grobnici, pored cara Ksijanfenga i njegove prve žene.
Naslijeđe
Tradicionalni pogled na vladavinu carice Ciksi je smatra despotom i tiraninom. Međutim, postoji i druga grupa autora koja smatra da su njeni postupci bili racionalni i razumne reakcije na situaciju u kojoj se tada nalazila Kina. Neke grupe ističu i uticaj sredine i Konfučijanskog stava raširenog u to doba da uticajne žene donose probleme i da im se ne smije vjerovati. Međutim dok su ostale žene iz tog perioda stekle naklonost savremenih historičara i kritičara, negativna slika o Ciksi još postoji.
Demokrit
mini|Demokrit Demokrit je bio predsokratovski grčki filozof (rođen u Abderi-Trakiji 460-370. p. n. e.). Bio je Leukipov učenik i zajedno sa njim je začetnik ideje da su sve stvari sačinjene od raznih neunuštivih i nedjeljivih elemenata koje su zvali "atomi". Ne moguće je znati koje su ideje prvobitno bile Demokritove a koje Leukipove. Demokrit je i prvi poznati filozof koji je shvatio da je ono što mi nazivamo Mliječni put ustvari svjetlost dalekih zvijezda. Drugi filozofi, uključujući kasnije i Aristotela, su debatovali protiv tih tvrdnji. Demokrit je bio jedan od prvih ljudi koji je predpostavio da je svemir sačinjen od mnogo svjetova, od kojih su neki naseljeni:
"U nekim svjetovima nema Sunca i Mjeseca, u nekim su veći nego u našem svijetu, a u drugim ih ima više. U nekim dijelovima ima više svjetova, a u nekim manje (...); u nekim se rađaju, u drugim umiru. Neki svjetovi su lišeni živih bića ili bilo kakvih mirisa."
desno|mini|Hendrick ter Brugghen, "Nasmijani Demokrit" (1628)
On je bio pionir matematike i geometrije. Ovo znamo radi citata iz njegovih djela (O prirodi, O geometriji, O tangentama, O mapama, O iracionalnim brojevima) u drugim djelima, jer većima njegovih djela nije preživila Srednji vijek. Aristotel nam kaže da je njegova teorija o materiji, često nazivama atomizam, bila reakcija na Parmenida, koji je opovrgavao postojanje kretanja, primijene, ili praznine. Parmenid je govorio da postojanje stvari dovodi do zaključka da one nisu nastale, jer ništa ne može nastati iz ničega (sve postoji oduvijek). Govorio je da je i kretanje ne moguće, jer nešto mora otići u prazninu a (pošto je identifikovao prazninu sa ništa) pošto praznina ne postoji ne može se u nju otići.