cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veliki ilirski ustanak
7. godina n. e.
Prije početka zime Tiberije je odlučio da se dvije legije vrate u Meziju (vjerovatno u Naisus - Niš) radi spriječavanja upada Dačana, tri legije su se vratile u Sirmium a preostalih pet je ostalo sa njim u Sisciji.
8. godine n. e.
mini|300px|Treća godina: Panonska plemena su poražena.
Dio rimske vojske stacionirane oko Siscije se brzo pokrenuo ka istoku i negdje u dolini rijeke Bosne odnijela novu pobjedu nad pobunjenim Panoncima. Tiberije je bio strpljiv i oprezan strateg što mu je uz oskudice na strani neprijatelja i izdaje naročito pospješene potkupljivanjem, osiguralo polaganu ali sigurnu pobjedu (Tiberije je jasno koristio strategije spržene zemlje" i divide et impera''). Za ustanike je vjerovatno bila najporaznija predaja Batona koji je predvodio Breuke. Baton Dezitijatski je saznao za to, zarobio je svog imenjaka i sa svojim savjetnicima donio odluku da se on pogubi. Istovremeno je uspio ponovo pridobiti Panonce za nastavak borbe. No, rimske snage pristigle iz Sirmiuma ponovo odnose pobjedu.
Baton je tada donio odluku da se povuče u planine na jugu. Zatvorio je sve prilaze ka Bosni a Rimljani su u međuvremenu konačno porazili Breuke.
Tiberije je tokom zime pažljivo isplanirao djelovanje na teškom bosanskom terenu rasporedivši svoje vojskovođe tako da su držali pobunjeničke teritorije pod okruženjem a on sam se vratio u Rim kako bi podnio izveštaj Avgustu.
9. godina n. e.
S početkom godine, sukobi su nastavljeni. Germanikus se istako vojnom vještinom i hrabrošću tokom vođenja usješnih akcija i osvajanjem utvrđenja Splono (moguće Pljevlja) i Raetinum. Ostali generali su imali sličan uspjeh osvojivši Seretium no, pobunjeno stanovništvo se još uvijek nije sasvim predavalo.
Zato je August odlučio da ponovo pošelje Tiberija u Dalmaciju i rat konačno privede kraju. Tiberije je podijelio vojsku u tri dijela:
Tu je bila i četvrta grupa, pod komandom guvernera Dalmacije koji je "čistio" obalu od ustanika. Dakle, Tiberije se polako približavao Andretiumu dok su pred nastupom rimskih snaga padala posljednja uporišta ustanika, neka u borbi a neka i bez borbe. Andretium je stavljen pod opsadu koja je zaključena dugom i teškom bitkom pod njegovim zidinama i Batonovom predajom.
Rimski trijumf
Za ovu pobjedu Tiberije je još jednom proglašen imperatorom i skupa sa Germanikusom počašćen ceremonijom trijumf. Tiberije je trijumf proslavio 23. X 12. god. n. e. ili 16. I 13. god. n. e. Taj trijumf spominju Velej Paterkul, i s manje detalja Svetonije i Kasije Dion. Prikaz Tiberijevog trijumfa imamo i na kameji od oniksa, uobičajeno nazvanoj Gemma Augustea.
Rimski pjesnik Publije Ovidije Nazon (Publius Ovidius Naso 43. god. p. n. e. – 17/18. god. n. e.), u svojim djelima Tuga (Tristia) i svome pismu Germaniku (Epistulae ex Ponto) detaljno opisuje dešavanja povezana s tadašnjom provincijom Ilirikom i balkanskim svijetom. Opis same proslave trijumfa je slikovit i tom prilikom Ovidije spominje Batona Dezitijatskog koji je kao najvrijedniji ratni zarobljenik sproveden u trijumfu zajedno sa ostalim ustaničkim vođama, okovanim za vratom, i koji su pomilovani. Ovidije daje čitav niz podataka o prikazima zarobljenika, osvojenih utvrda (oppida), s prikazima čak ljudi u njima, rijeka i planina pobijeđene zemlje i borbi u gustim šumama.
Napomene
Neobična je bila rimska politika prema Iliriji, Ilirija bila je tako blizu a Rim je tek nakon Velikog ilirskog ustanka efektivno pacifikovao ovo područje i ostvario punu kontrolu nad njim. Prije toga Rim je već bio osvojio daleke krajeve na oba kraja Mediterana. Osim toga, bilo je poznato da Ilirija ima veliko rudno bogatstvo i druge važne resurse. Prije Ustanka, Rim se zadovoljavao kontrolom tek nad istočnom obalom Jadrana i uskim pojasom zaleđa.
Dati period bio je nepovoljan za Rim; bilo je pobune u Africi, piraterije u morima oko Sardinije, nedostatak novca i sl. Nakon Ustanka i teškog poraza u Teutoburškoj šumi, Rim je izgubio svaku volju za dalju ekspanziju prema sjevernoj i centralnoj Evropi.
Uništavanja po cijeloj Iiriji tokom sukoba su bila ogromna i ostavila su teške posljedice na stanovništvo. Ipak, nakon prestanka sukoba Rim nije vršio odmazdu ni masovno porobljavanje preživjelih. Nakon Ustanka Rim vodi pravedniju politiku i mudriju upravu u Ilirikumu i uspostavlja drugačiju administrativnu podjelu razdvojivši provinciju na dvije; Panoniju i Dalmaciju.
Crvenouha kornjača
Crvenouha kornjača je poluvodena kornjača porijeklom iz Sjedinjenih Američkih Država. Ova vrsta je jedna od najčešćih reptila držanih kao kućni ljubimci. Za crvenouhe kornjače se vežu jedne od najpogubnijih zabluda kada je u pitanju briga za kućne ljubimce. Neupućenost trgovaca dovela je do pojave besmislenog imena - kalifornijska kornjača.
Glamočevići
Glamočevići su naseljeno mjesto u općini Čajniče, Bosna i Hercegovina.
Crvenouha kornjača
Izgled
Ova vrsta kornjača ime je dobila po crvenoj ili narančastoj prugi koja se nalazi iza očiju, a čija boja u rijetkim slučajevima može biti blijeda do te mjere da je neprimjetna. Oklop mlade kornjače je svijetlozelene boje, čija gornja strana (karapaks) posjeduje jasno izražene rožnate pločice, dok je donja strana (plastron) prošarana tamnim mrljama nepravilnog oblika. Kako kornjače stare, boja njihovog oklopa prelazi u izrazito tamnu nijansu zelene boje, koja sakrije pruge na plastronu i učini rožante pločice manje upadljivima. Oblik oklopa je ovalan i simetričan.
Ulogu zuba, koje crvenouhe kornjače nemaju, zamjenjuje snažan kljun koji koristi za ubijanje i komadanje hrane. Nos se nalazi na samom vrhu glave kako bi kornjači omogućio da diše iznad površine, bez opasnosti od predatora. Noge su tanke i završavaju kandžama, koje služe za kopanje, držanje hrane i udvaranje.
Kod svih vrsta porodice Trachemys vrijedi isti spolni dimorfizam. Ženke su uglavnom veće i krupnije od mužjaka, sa blago ispupčenim plastronom. Ženke narastu do 25 cm, a mužjaci do 15 cm u dužinu. Mužjaci posjeduju izrazito dugačke kandže i deblji, te duži rep čija je kloaka bliža kraju repa.
Porijeklo i raširenost
mini|Crvenouhe kornjače sa [[Kostarika|Kostarike na sunčanju]] Crvenouhe kornjače se, kao domaće vrste, pronalaze u svim slatki, mirnim i toplim vodama u predjelu koji se pruža od rijeke Misisipi do Meksičkog zaljeva. Tu spadaju jezera, bare, močvare, rukavci i kanali. Njihova staništa su često gusto obrasla vodenim biljem, koje čini veliki dio ishrane odraslih kornjača. Preferiraju tiha područja sa osunčanim suhim mjestima nedaleko od vode, kao što su kamenjima i plutajuće grane. Često se može vidjeti više kornjača koje se zajedno sunčaju na kamenjima i panjevima, ponekad i jedna na drugoj. Divlje kornjače napuštaju vodu na duže vrijeme samo kada traže novu baru, a ženke će izlaziti još da bi pronašle povoljno mjesto na kojem će položiti jaja.
Kako raste potražnja za crvenouhim kornjačama, tako raste i njihov habitat u prirodi. Stalnom rastu populacije kornjača u predjelima gdje one nisu domaće vrste pridonosi neupućenost ljudi koji svoje ljubimce puštaju u lokalne vode. Crvenouhe kornjače danas nije teško pronaći u svim tropskim i suptropskim vodama bilo gdje na svijetu, što u većini slučajeva predstavlja opasnost po lokalne gmazove. Na Balkanu, naprimjer, ugrožena domaća vrsta barske kornjače je u indirektnoj opasnosti od mnogobrojnijih crvenouhih kornjača, sa kojima se bore za hranu i stanište.
Kao kućni ljubimci
Mladi, u prosjeku 5 cm dugi primjerci crvenouhih kornjača se prodaju i predstavljaju kao idealni kućni ljubimci za djecu širom svijeta. Suprotno mitu prema kojem je za život kornjače potrebna samo plastična posuda sa palmicom i kutija sušenih crvića, crvenouhe kornjače traže bar neke osnovne životne uslove.
Kornjačama se mora omogućiti vodeni prostor, u kojem obavljaju sve životne funkcije, i suhi prostor, koji je važan za sunčanje i takav način sinteze vitamina D. Minimalna veličina takvoga akvaterarijuma je 250 l, a optimalna veličina akvaterarijuma koji naseljava jedna odrasla ženka iznosi 400 l. Plitke plastične posude ne pružaju kornjači dovoljno mjesta za plivanje, a u njih nije moguće postaviti ni, za zdravlje kornjače neophodan, filter i grijač. Obavezno je omogućiti im i pravilno osvijetljenje UVA-UVB neonkom.
Kornjače ne proizvode pljuvačku, te im se stoga hrana mora ostavljati u vodi. Gutanje hrane na suhom je kornjačama nemoguće i uzrokuje gušenje.
Jedan od osnovnih uslova za gajenje crvenouhih kornjača je grijana voda. Minimalna temperatura na kojoj će vitalni organi kornjače normalno funkcionisati iznosi 24 °C, a najviša koju mogu bez posljedica podnijeti iznosi 30 °C. Pri naglom padu temperature zimi, crvenouhe kornjače prelaze u stanje hibernacije i zakopavaju se u mulj na dnu bare. U akvarijumima se ne mogu omogućiti uslovi za hibernaciju, niti temperatura padne dovoljno nisko da bi kornjače započele zimski san. Ukoliko kornjače borave u vodi temperature ispod 23 °C, smanjit će aktivnost i izgubiti apetit, oboljeti i naposljetku uginuti.
Razmnožavanje
Parenje crvenouhih kornjača odvija se pod vodom, obično između marta i jula. Udvaranje mužjaka ženki očituje se treperenjem kandži prednjih nogu ispred ženkinih očiju. Ako ženka prihvati mužjaka, potonut će na dno, a mužjak će je pratiti. Ženka koja ne prihvata mužjaka može postati agresivna prema njemu. Ponekad će mužjaci kandžama treperiti ispred drugih mužjaka, ali to je samo znak upozorenja. mini|desno|300px|Jaje crvenouhe kornjače Hibernacija i pravilna ishrana su neophodni da bi ženka proizvela jajašca. Ženka koja u sebi nosi oplođena jaja provest će prve dane sunčajući se da bi ugrijala jaja, a zatim će uznemireno krenuti u potragu za mjestom na koje će položiti jaja. Mjesto za polaganje jaja mora ispunjavati određene uslove da bi ga ženka izabrala, a među najvažnijima su vlažnost i temperatura. Poslije poleganja ženka napušta gnijezdo. Zavisno od temparature, jaja se izlegu dva do tri mjeseca nakon poleganja. Mladunci probijaju ljusku jajeta rožićem na glavi koji otpada nedugo poslije. Mladi mogu odlučiti da u ljuski provedu nekoliko dana, ili čak nekoliko mjeseci ukoliko se izlegu zimi. Kada je odluče napustiti još uvijek će imati malu žumanjčanu kesicu na plastronu, koja se ne smije uklanjati.
Spolno zrele ženke koje nikada nsiu bile sa mužjakom mogu izbacivati neoplođena jaja u vodu. Ona najčešće završe pojedena od strane iste ženke ili drugih kornjača. Čak i oplođena jaja mogu se naći u vodi, što se najčešće dešava kada ženka ne pronađe povoljno mjesto za poleganje. Jaja se neće nikada izleći u vodi, pa ih je potrebno odmah izvaditi i staviti u inkubator. Pri tom se mora voditi računa da jaja ostanu u prvobitnom položaju - embrij će uginuti ako se okrenu.
Bolesti
Najčešće bolesti i nepravilnosti nastale nepravilnim održavanjem akvaterarijuma su:
Neki simptomi se vlasnicima mogu učiniti zabrinjavajućim, a zapravo su bezopasni i sasvim normalni. Tu spada i ljuštenje rožnatih pločica, što je normalan proces rasta kornjače.
Vanjski linkovi
Hrvatska stranica o kornjačama
Fuzija vezikula
Fuzija vezikula je spajanje vezikule s drugim vezikulama ili dijelom ćelijske membrane. U potonjem slučaju, to je krajnja faza lučenja iz sekretornih vezikula, gdje se njihov sadržaj izbacuje iz ćelije putem egzocitoze. Vezikule se također mogu spojiti s drugim odjelima ciljnih ćelijaa, kao što je lizosom. Egzocitoza nastaje kada se sekrecijske vezikule prolazno spajaju i vežu na bazi struktura u obliku čaše na ćelijskoj plazmamembrani zvanoj porosom, univerzalni sekrecijski mehanizam u ćelijama. Fuzija vezikula može zavisiti od SNARE proteina u prisustvu povećane unutarćelijske koncentracije kalcija (Ca2+).
Okidači
Podražaji koji pokreću fuziju vezikula djeluju povećanjem unutarćelijskog Ca2+.
Modelni sistemi
Modelni sistemi koji se sastoje od jednog fosfolipida ili mješavine proučavali su fizički hemičari. Kardiolipin nalazi se uglavnom u mitohondrijskim membranama, a ioni kalcija imaju važnu ulogu u respiratornim procesima posredovanim mitohondrijama. Uključene snage su pretpostavljene da objasne ovaj proces u smislu nukleacije za aglomeraciju manjih supramolekulskih entiteta ili fazne promjene u strukturi biomembrana.
Fuzija sinapsnog rascjepa
U fuziji sinapsnih vezikula, vezikula mora biti unutar nekoliko nanometara od ciljne membrane da bi proces fuzije započeo. Ova bliskost omogućava ćelijskoj membrani i vezikuli da razmjenjuju lipide, što je posredovano određenim proteinima za uklanjanje vode koja dolazi između formiranja spoja. Kada je vezikula u poziciji, mora sačekati dok Ca 2+ uđe u ćeliju širenjem akcijskog potencijala do presinapsne membrane. Ca 2+ vezuje se za specifične proteine, od kojih je jedan sinaptotagmin, u neuronima što pokreće potpunu fuziju vezikule sa ciljnom membranom.
Smatra se također da SNARE proteini pomažu u posredovanju koja je membrana meta čijih vezikula.
SNARE protein I formiranje pora
Sklapanje SNARE-ova u "trans" komplekse vjerovatno premošćuje suprotne lipidne dvoslojeve membrana koje pripadaju ćeliji i sekrecijskim granulama, dovodeći ih u blizinu i indukujući njihovu fuziju. Priliv kalcija u ćeliju pokreće završetak reakcije sklapanja, koja je posredovana interakcijom između navodnog senzora kalcija, sinaptotagmina sa membranskim lipidima i/ili djelomično sastavljenim SNARE kompleksom.
Prema hipotezi o "zatvaraču", složeni sklop počinje na N-terminalnim dijelovima SNARE motiva i nastavlja se prema C-terminalima koji učvršćuju proteine u interakciji u membranama. Formiranje "trans"-SNARE kompleksa odvija se preko intermedijarnog kompleksa sastavljenog od SNAP-25 i sintaksina-1, koji kasnije prihvata sinaptobrevin-2 (citirani izotipovi sintaksina i sinaptobrevina učestvuju u oslobađanju neuromedijatora).
Na osnovu stabilnosti rezultujućeg cis-SNARE kompleksa, postulirano je da energija oslobođena tokom procesa sklapanja služi kao sredstvo za prevazilaženje odbojnih sila između membrana. Postoji nekoliko modela koji predlažu objašnjenje sljedećeg koraka – formiranja drške i fuzijskih pora, ali o tačnoj prirodi ovih procesa se i dalje raspravlja. Dva najistaknutija modela formiranja fuzijskih pora su teorije fuzijskih pora obloženih lipidima i proteinima.
Teorija spajanja pora obloženih lipidima
Jedan mogući model za formiranje fuzijskih pora je teorija pora lipidnih linija. U ovom modelu, nakon što su membrane dovedene u dovoljno bliski razmak preko mehanizma "zatvarača" kompleksa SNARE, fuzija membrane dolazi spontano. Pokazalo se da kada se dvije membrane dovedu na kritičnu udaljenost, moguće je da se hidrofilne lipidne grupe jedne membrane spoje sa suprotnom membranom. U modelu fuzijskih pora obloženih lipidima, SNARE kompleks djeluje kao skela, povlačeći membranu, uzrokujući nabiranje obje membrane, tako da mogu dostići kritičnu udaljenost za fuziju. Kako se dvije membrane počnu spajati, stvara se drška obložena lipidima, koja se radijalno širi prema van kako fuzija napreduje.
Dok su pore obložene lipidima moguće i mogu postići sva ista svojstva koja se primjećuju u ranom formiranju pora, ne postoji dovoljno podataka koji bi dokazali da je to jedini način formiranja. Još uvijek ne postoji predloženi mehanizam za međućelijsku regulaciju za fluktuaciju pora obloženih lipidima, i one bi imale znatno teže vrijeme da proizvedu efekte poput "poljubi se i bježi", u poređenju sa svojim analozima obloženim proteinima. Efikasnost pora obloženih lipidima bi takođe u velikoj meri zavisila od sastava obje membrane, a njen uspeh ili neuspeh bi mogao veoma varirati sa promjenama u elastičnosti i krutosti.
Teorija fuzijskih pora obloženih proteinom
Drugi mogući model za formiranje fuzijskih pora je teorija pora obloženih proteinima. U ovom modelu, nakon aktivacije sinaptotagmina kalcijem, nekoliko SNARE skompleksa spaja se da formira prstenastu strukturu, pri čemu sinaptobrevin formira pore u membrani vezikula, a sintaksin formira pore u ćelijskoj membrani. Kako se početna pora širi, uključuje lipide iz oba dvosloja, što na kraju rezultira potpunom fuzijom dvije membrane. SNARE kompleks ima mnogo aktivniju ulogu u teoriji pora obloženih proteinima; budući da se pore u početku u potpunosti sastoje od SNARE proteina, pore se lahko mogu podvrgnuti međućelijskoj regulaciji, čineći fluktuaciju i mehanizme "poljubi i bježi" lahko dostupnim.
U obje teorije, funkcija SNARE kompleksa ostaje uglavnom nepromijenjena, a cijeli SNARE kompleks je neophodan za pokretanje fuzije. Međutim, dokazano je da je in vitro sintaksin per se dovoljan za pokretanje spontane kalcij nezavisne fuzije sinapsnih ih vezikula koje sadrže v-SNARE. Ovo sugerira da je egzocitoza neurona zavisna od Ca2+ sinaptotagminskog dvostrukog regulatora, u odsustvu iona Ca2+ da inhibira dinamiku SNARE, dok je u prisustvu Ca<sup href="action potencijal">2+ iona da djeluju kao agonist u procesu membranske fuzije.
Hipoteza poljubi i beži
Kod sinapsnih vezikula, neki neurohemičari su sugerirali da se vezikule povremeno možda neće u potpunosti spojiti sa presinapsnim membranama u oslobađanju neurotransmitera u sinapsni rascjep. Kontroverza leži u tome da li se endocitoza uvijek javlja u reformiranju vezikula, nakon oslobađanja neurotransmitera. Drugi predloženi mehanizam za oslobađanje sadržaja vezikula u vanćelijsku tečnost naziva se fuzija poljubi i beži.
Postoje neke indikacije da vezikule mogu formirati samo male pore u presinapsnoj membrani, omogućavajući sadržaju da se kratko vrijeme oslobodi standardnom difuzijom, prije nego što se povuku natrag u presinapsnu ćeliju. Ovaj mehanizam može biti način da se zaobiđe endocitoza posredovana klatrinom. Također se predlaže da se vezikula ne mora vratiti u endosom da bi se ponovo napunila, iako nije u potpunosti shvaćeno kojim mehanizmom bi se ponovo napunila. Ovo ne isključuje punu fuziju vezikula, već samo navodi da oba mehanizma mogu djelovati u sinapsnim pukotinama.
Pokazalo se da se "poljubi se i bježi" javlja u endokrinim ćelijama, iako to nije direktno uočeno u sinapsnim prazninama.
Hardverska virtualizacija
Hardverska virtualizacija jest virtualizacija kompletne računarske platforme, određenih logičkih apstrakcija ili neke funkcionalnosti potrebne za pokretanje nekog operativnog sistema. Ovakva virtualizacija predstavlja apstraktnu računarsku platformu, gdje korisnički prostor uopće ne vidi hardverske karakteristike računara. Softver koji upravlja virtualizacijom se zove hipervizor ili "monitor virtualnih mašina" (VMM - na engleskom: virtual machine monitor).
Koncept
Platformska virtualizacija na određenom hardveru se izvodi pomoću host (domaćinskog) softvera koji za svoj gostujući softver stvara simulirano računarsko okruženje, virtualnu mašinu (VM). Gostujući softver se izvodi isto kao da je pokrenut na fizičkom hardveru. Pristup hardverskim resursima sistema (kao što su mrežni pristup, displej, tastatura i tvrdi disk) općenito se upravlja na restriktivnijem nivou od domaćinskog procesora i sistemske memorije. Gostujućim sistemima je često ograničen pristup određenim perifernim uređajima.
Potpuna virtualizacija
mini|Logički dijagram potpune virtualizacije. |alt=|393x393piksel U potpunoj virtualizaciji virtualna mašina simulira hardver kako bi omogućio gostujućem operativnom sistemu da se pokrene u potpunoj izolaciji.
Hardverski potpomognuta virtualizacija
U virtualizaciji potpomognutoj hardverom, hardver pruža arhitektonsku podršku koja olakšava rad hipervizora i omogućava pokretanje gostujućih OS-ova u izolaciji.
U 2005. i 2006. Intel (Intel VT) i AMD (AMD-V) su na svoje procesore dodali dodatnu hardversku podršku za virtualizaciju. Sun Microsystems (danas Oracle Corporation) dodao je slične karakteristike u svoje UltraSPARC T-Series procesore 2005. godine.
Virtualizacija na nivou operativnog sistema
U virtualizaciji na nivou operativnog sistema fizički server je virtualiziran na nivou operativnog sistema, što omogućava više izoliranih i sigurnih virtualiziranih servera da se pokreću na jednom fizičkom serveru.
Zastava Ugande
mini|200px|Zastava Ugande
Boje nose simboličko značenje: crna predstavlja narod Afrike, žuta Afričko sunce, a crvena, boja krvi kojom su svi Afrikanci povezani, predstavlja Afričko jedinstvo. Ptica je tu zbog svoje nježnosti i povezanosti sa vojnom značkom ugandske vojske.
Inteligencija
Riječ inteligencija potiče od latinske riječi inteligere i znači razumjeti, shvatiti. Postoje mnoge definicije inteligencije koje za sada ne definišu precizno inteligenciju kao psihičku funkciju. Mnogi autori se razilaze čak u razumijevanju suštine procesa inteligencije. Jedni definišu da je inteligencija sposobnost rješavanja novih problema i snalaženje u novonastalim situacijama, dok drugi pak smatraju da inteligencija obuhvata sposobnost apstraktnog razmišljanja, razumijevanje uzroka i posljedica nekog problema, sposobnost razlikovanja bitnog od nebitnog, sposobnost učenja i prilogođavanja nekom zadatom cilju. Poneki autori se skoncentrišu na sposobnost lakog i brzog učenja i sposobnost sticanja novih sposobnosti.
Ako se pokuša razvrstavanje različitih shvatanja inteligencije, onda bi se moglo uočiti nekoliko aspekta definisanja inteligencije, koji obuhvataju slijedeće osobine ličnosti:
Procjenjivanje inteligencije
U procjenjivanju inteligencije kao složene psihičke funkcije uzimaju se u obzir opća sposobnost ličnosti (G-faktor ili generalni faktor) i mnoge naročite sposobnosti (S-faktori ili specifični faktori). Inteligencija se ne određuje samo na osnovu izrazite karakteristike jedne određene sposobnosti, ako druge opće sposobnosti nisu prisutne. Tada se obično govori npr. o prosječnoj inteligenciji sa posebnom nadarenošću za neku određenu sposobnost. U ovakvim slučajevima se nerijetko sreće nešto niža inteligencija, nego što bi se možda čak očekivalo. Ovakvo razmatranje podjelom na glavni i na specifične faktore koji određuju inteligentnost osobe nailazi na kritike autora koji se zalažu za multifaktorijalnu teoriju inteligencije, koja u obzir uzima sve relevantne sposbnosti.
Za procese inteligencije potrebno je funkcionisanje i drugih psihičkih funkcija, kao što su svijest, opažanje, mišljenje, pamćenje, koje su neophodne za normalno odvijanje procesa inteligencije.
Po teoriji o naslijeđu razmatra se genetska uslovljenost u razvoju inteligencije. Pritom se navodi veliki značaj činilaca sredine koji aktiviraju genetsko naslijeđe i potom razvijaju inteligenciju do stepena određenog u genetskom kodu jedinke. Do ovih shvatanja došlo se dugogodišnjim proučavanjem razvoja inteligencije kod blizanaca koji su živeli u različitim sredinama zajedno ili odvojeno.
Vrijeme u kojem se razvija inteligencija je predmet rasprave i neslaganja među mnogim istraživačima. Dok jedni tvrde da se inteligencija razvija do 15-16 godine, drugi smatraju da se procesi razvoja privode kraju oko 24-25 godine života. Ima autora koji su stanovišta da se inteligencija, a naročito kod pojedinih osoba, razvija čak i poslije 50. godine života.
Mjerenje inteligencije
Mjerenje inteligencije se vrši primjenom testova inteligencije prilagođenih za određeni uzrast i populaciju i spada u domen rada psihologa. Rezultat testa je količnik inteligencije (IQ-Inteligentiae Quotient) koji se dobija dijeljenjem umne (mentalne) starosti dobivene testom (u mjesecima) i dobne ili kalendarske starosti (u mjesecima). Da bi se dobio praktičan broj, dobijeni rezultat se pomnoži sa brojem 100.
IQ = Mentalna Starost(mjeseci) : Kalendarska Starost(mjeseci) x 100
Ako je recimo testom postignuta mentalna starost od 54 mjeseci a dijete je staro 7 godina (ili 84 mjeseci), onda je njegov trenutni razvoj inteligencije na nivou dijeteta od 4,5 godine (54 mjeseci podijeljeno sa 12 mjeseci, to iznosi četiri i po godine). IQ bi iznosio 54 : 84 x 100 = 64,3. Imajući u vidu da se inteligencija još nalazi u fazi razvoja, konačan rezultat će naravno izgledati drugačije.
U zavisnosti od vrijednosti IQ, visina inteligencije se može podjeliti na nekoliko grupa:
Ako je oštećenje inteligencije nastalo kasnije kada je već inteligencija razvijena, onda se radi o demencijama.
Heritabilnost inteligencije
Primjenom gemelološkog i genealoškog metoda, davno jo dokazano da su mnoge kategorije abnormalno niske inteligencije najčešće nasljedne. Na toj osnovi je razvijena hipoteza da:
U većini dosadašnjih istraživanja je konstatovano da se heritabilnost (h) ovog svojstva.kreće od oko h=50 preko h=0,65 do h=0,85, što znači da oko 50%, odnosno 65% do 85% uočene promjenljivosti determiniraju nasljedni faktori. To “nasljeđivanje inteligencije”, međutim, ne znači da su umne mogućnosti svake ljudske individue upravo toliko određene već pri njenom začeću, nego samo opisuje pojavu da će pod istovjetnim uvjetima života i obrazovanja posmatranih osoba u posmatranoj grupi i dalje varirati u tom obimu.
Budući da je inteligencija komponovana od niza određenih sposobnosti, logično se pretpostavlja da pojedini geni (različitog reda i ranga) odgovarajuće poligenske serije kontroliraju pojedine funkcije moždanih ćelija i njihove veze sa senzornim organima i drugim dijelovima nervnog sistema. Takođe je nesumnjivo da u tom kompleksu djeluju i dodatni geni, uključujući i one koji mogu biti u vezi sa određenim specijalnim sposobnostima (koje so manifestuju nezavisno od stepena inteligencije). Imajući u vidu izložene činjenice, postaju jasnije i metodološke poteškoće u procjeni stepena inteligencije, posebno kada je riječ o odraslim osobama. Ni jedna od prihvatljivih mjera u ovoj oblasti, naime, ne može se odnositi ne inteligenciju u cjelini, nego samo na njene parcijalno testirane komponente. Otuda i potiču i dodatni problemi u proučavanju odgovarajućih relacija, između roditelja i potomaka.
Demografija Visokog
mini|200p|Grb općine Visoko Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Visoko imala je 46.160 stanovnika, raspoređenih u 88 naselja.
Popis 1991.
ukupno: 46.160
Popis 1981.
ukupno: 40.901
Popis 1971.
ukupno: 35.503
Demografske karakteristike
Prema popisu iz 1991. godine općina Visoko imala je 46.160 stanovnika što na površini od 231 km2 dostiže 197,32 stanovnika na km2. Od toga na gradsko područje otpada 14.140 stanovnika ili 30%, a na vangradska područja 31.990 stanovnika ili 69,4%. Prema procjenama općinskih organa iz 2005. godine općina danas broji 40.276 stanovnika, gdje 29% otpada na gradsko područje, a 71% na ruralno. općini Visoko prema procjenama danas živi 96% Bošnjaka, 2% Srba, 1% Hrvata, te 1% Ostalih. Sa gustom naseljenosti od 173 stanovnika/km2, Visoko se ubraja u gušće naseljene sredine u Federaciji.
2005
Prema procjenama općinskih organa iz 2005. godine općina broji 40.276 stanovnika, gdje 29% otpada na gradsko područje, a 71% na ruralno.
U općini Visoko prema procjenama živi 96% Bošnjaka, 2% Srba, 1% Hrvata, te 1% Ostalih. Sa gustom naseljenosti od 173 stanovnika/km2, Visoko se ubraja u gušće naseljene sredine u Federaciji.
Nacionalni sastav po naseljenim mjestima, 1991.
Apsolutna etnička većina:
Utočište Mont Park
Utočište Mont Park (Mont Park Asylum) je bila psihijatrijska bolnica smještena u Macleod-u, bloku grada Banyule-a koji je dio  Melburna u  Australiji. Zatvoreno je kasnih 1990-ih. Smješteno na velikom komadu zemlje, Mont Park je izgrađen tokom državne politike odvođenja u bolnice mentalno bolesnih i umobolnih u ranom 20. vijeku. Kompleks je opsluživao teretni ogranak, pruga Mont Park railway.
Prazno zemljište je iskorišteno za osnivanje Univerziteta La Trobe 1967. Danas je lokacija gdje je smješten Springthorpe Housing Development. Dio stare bolnice je preuzeo Univerzitet La Trobe za Fakultet za menadžment (Graduate School of Management/Business).
Mont Park je bio usko povezan sa Repatrijacijskom psihijatrijskom bolnicom Plenty Valley (Plenty Valley Repatriation Psychiatric Hospital) i Psihijatrijskom bolnicom Larundel (Larundel Psychiatric Hospital), koje su obadvije zatvorene kasnih 1990-ih. Njihove lokacije su također prenamijenjene.
Mutne duše
Zgrade Mont Park-a su 2004. iskorištene za dokumentarac Mutne duše - litijska revolucija (Troubled Minds - The Lithium Revolution) koji je oslikao dr. John Cade-ovo otkriće upotrebe litija kod mentalnih bolesti
NGC 5046
NGC 5046 (također poznat kao MCG -3-34-35 i PGC 46141) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 102 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,80 (24 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Singleton Holden 17. maja 1881. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Regina Prinzessin von Sachsen-Meiningen
Regina Prinzessin von Sachsen-Meiningen (puno ime: Regina Helene Elizabeth Margarete; 6. januar 1925 - 3. februar 2010) je bila supruga Otta von Habsburg, pretendenta austrijskog, mađarskog, i češkog trona. Kao takva je bila titularna carica Austrije, te titularna kraljica Mađarske, Češke, Hrvatske, itd.
Rođena je u Würzburgu kao najmlađa od četvero djece rođenih iz braka Georga, princa od Sasko-Meiningena (titularnog vojvode Sasko-Meiningena) i grofice Klare Marije von Korff. Regina je bila jedino dijete svojih roditelja koje je imalo djecu; jedan brat je poginuo sa dvadeset godina, a drugi je postao monah. Njena jedina sestra je umrla sa tri mjeseca prije Regininog rođenja.
Dana 2. novembra 2005. godine imala je potres mozga i odvezena u bolnicu u Nancyu. Do 22. februara 2006. godine se oporavila dovoljno da bi toga dana učestvovala u premještanju posmrtnih ostataka svoje majke i poginulog brata u dvorište crkve Heldburg. Posmrtni ostaci njenoga oca su premješteni u proljeće 2007. godine. Umrla je 3. februara 2010. godine.
Aerodrom "Atatürk" Istanbul
Aerodrom Atatürk (ranije Međunarodni aerodrom Yeşilköy) (IATA: IST, ICAO: LTBA) jest međunarodni aerodrom u Istanbulu. Nazvan je po osnivaču moderne Turske i njenom prvom predsjedniku, Mustafi Kemalu Atatürku. Danas je najveći aerodrom u Turskoj. Nalazi se u evropskom dijelu Istanbula. S više od 60 miliona putnika u 2015. godini spada među 15 najprometnijih aerodroma u svijetu po broju putnika. Također je bio treći najprometniji aerodrom u Evropi, odmah nakon Heathrowa u Londonu i "Charles de Gaullea" u Parizu, a ispred aerodroma u Frankfurtu.
Karl Habsburg-Lothringen
Karl Habsburg-Lothringen (puno ime: Karl Thomas Robert Maria Franziskus Georg Bahnam; rođen 11. januara 1961) je titularni car i nadvojvoda Austrije i kralja Mađarske, Češke, Hrvatske, Slavonije, i Dalmacije.
Asuman Baytop
Dr. Asuman Baytop (27. mart 1920 - 18. februar 2015) bila je turska botaničarka, kolekcionarka biljaka, farmakolog i edukator poznata po svojim istraživanjima o ljekovitim svojstvima flore Turske. Godine 1964. osnovala je Odsjek za farmaceutsku botaniku na "Univerzitetu u Istanbulu" i uspostavila Herbarij odsjeka, kojem je doprinijela sa preko 23.000 primjeraka. Također je poznata po opisivanju nekoliko vrsta šafrana, a vrste Allium baytopiorum i Colchicum baytopiorum su nazvane u njenu čast. Bila je udata za kolegu botaničara Turhana Baytopa. Standardna autorska skraćenica A. Baytop se koristi za označavanje ove osobe kao autora kada se navodi botanički naziv.
Karl Habsburg-Lothringen
Karl je od 1987. godine osnivač i predsjednik organizacije Paneurope-Austria. Dana 13. oktobra 1996. godine izabran je za člana Evropskog parlamenta (Austrijska narodna stranka). Od 19. januara 2002. godine je generalni direktor Organizacije nepredstavljenih nacija i naroda. Neko vrijeme je vodio i televizijski kviz po imenu Who-is-Who.
Asuman Baytop
Život
Rođena je 1920. godine u Istanbulu,
Osnovnu i srednju školu završila je u Francuskoj ženskoj školi "Sainte-Pulchérie" i srednjoj školi "Şişli Terakki". Diplomirala je na Univerzitetu u Istanbulu, na Farmaceutskom fakultetu 1943. godine.
Radila je kao pomoćnik Alfreda Heilbronna. U Cirihu je nastavila školovanje na Farmaceutskoj školi ETH. Doktorirala je pod mentorstvom Hansa Flücka. Nakon povratka na Farmaceutski fakultet "Univerziteta u Istanbulu" u junu 1949. zaposlena je na Odsjeku farmakognozije kao asistent. Univerzitetu je donirala 601 uzorak biljaka prikupljenih u Švicarskoj. Vanredni profesor je postala 1952., a slijedeće godine se udala za Turhana Baytopa. U zvanje profesora unapređena je 1963. Godinu dana kasnije postala je direktor katedre za farmaceutsku botaniku. U kasnijim godinama, vodila je akademske studije i objavljivala knjige o flori Turske.
Pripremila je atlas koji je omogućio anatomski identifikaciju biljnih lijekova. Ispitujući biljne vrste u različitim regijama Turske, pokušala je utvrditi njihove dobrobiti i medicinske upotrebe i odrediti njihova lokalna imena. Predstavila je šest projekata TUBITAK-u između 1968.-1986. U periodu od 1959. do 1982. godine bila je mentor na 8 doktorata. Objavila je katalog ISTE (3 st.). Bila je član i predsjednik uređivačkog odbora Farmaceutskog fakulteta od 1965. do 1989. godine.
Karl Habsburg-Lothringen
Nadvojvoda Karl živi u Salzburgu od 1981. godine. Dana 31. januara 1993. godine oženio je baronicu Francesce Thyssen-Bornemisza, koja je od tada nadvojvotkinja Francesca od Austrije. Sa njom ima troje djece.
NGC 2052
NGC 2052 (također poznat kao ESO 56-EN176) je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 1954
IC 1954 (također poznat kao ESO 200-36, IRAS 03300-5204 i PGC 13090) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 49 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 3,00 (43 hiljade sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Robert Thorburn Ayton Innes 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gložin
Gložin je naseljeno mjesto u općini Čajniče, Bosna i Hercegovina.
NGC 6478
NGC 6478 (također poznat kao IRAS 17474+5110, MCG 9-29-32, PGC 60896 i UGC 10998) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 311 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 0,90 (82 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (63 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 30. maja 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Francesca von Habsburg
Njena Carska i Kraljevska Visost Nadvojvotkinja Francesca od Austrije (puno ime: Francesca Anne Dolores; rođena 7. juna 1958) je austrijska kolekcionarka umjetnina i titularna nadvojvotkinja po braku.
Rođena je kao baronica Francesca von Thyssen-Bornemisza de Kászon et Impérfalva. Roditelji su joj bili baron Hans Heinrich Thyssen-Bornemisza i Fione Frances Elaine Campbell-Walter, treće od pet njegovih supruga. Njena porodica je poznata po tradicionalnom interesu za očuvanje umjetnina.
Obrazovana je u Institutu Le Rosey u Švicarskoj i dvije godine je pohađala Central Saint Martins College of Art and Design. Nakon napuštanja koledža radila je kao glumica, pjevačica i model. Tokom deset godina nakon napuštanja koledža živjela je u Ujedinjenom Kraljevstvu, New Yorku i Los Angelesu prije nego što se preselila u Lugano da bi postala kustos očeve kolekcije umjetničkih djela.
Francesca je danas vodeća ličnost u svijetu umjetnosti i posjeduje vlastitu kolekciju umjetnina sa preko tri hiljade djela.
Od 31. januara 1993. godine udata je za nadvojvodu Karla od Austrije i nosi titulu austrijske nadvojvotkinje i češke, mađarske i hrvatske princeze. Sa nadvojvodom Karlom ima sina i dvije kćeri. Karl i Francesca trenutno žive odvojeno.
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1961.
Svjetsko prvenstvo u biatlonu 1961. bilo je treće svjetsko prvenstvo u biatlonu u muškoj konkurenciji, koje se održalo 25. februara 1961. u švedskom gradu Umeu. Održana je samo jedna utrka na 20 km, za koju su dodjeljene medalje. Rezultati u ekipnoj konkurenciji dobijeni su sabiranjem najboljih vremena takmičara iz država, koje se imale tri predstavnika. Ovi rezultati su bili nezvanični i medalje nisu dodijeljene. Štafetne utrke su postale dio zvaničnog programa tek na svjetskim prvenstvima od 1966. godine.
Vanjski linkovi
* Svi rezultati Svjetskih prvenstava u biatlonu
Muslimov Sahih
desno|mini|200px|Naslovna stranica knjige "Sahih Muslim" u izdanju na Bosanski jezik Sahih Muslim (Arapski صحيح مسلم) je jedna od najpriznatijih hadiskih zbirki na svijetu. Sabrao ju je Muslim ibn El-Hadžadž, učenik Imam Buharija. Druga je po "jačini", odmah nakon Sahih Buhari zbirke. Imam Muslim je u svome djelu "El-Musnedus Sahih", više poznato kao "Sahih Muslim" klasificirao hadise u tom djelu prema fikhskim poglavljima.
Broj Hadisa
Imam Muslim je na knjizi radio, kako bilježe mnogi autori, punih petnaest godina. . On je iz 300.000 hadisa koje je poznavao izabrao deset, a neki navode, dvanaest hiljada. Ako se odbiju hadisi koji se više puta ponavljaju u Sahihu onda taj broj ne prelazi četiri hiljade. Medutim, šejh Muhamed Fuad Abdul Baki, stavljajući brojeve uz svaki hadis iz njegovog Sahiha, ustanovio je da se radi o 3.033 hadisa koji se ne ponavljaju. Imam Muslim, govoreći o hadisima u svom Sahihu, kaže: "Nisam sve vjerodostojne hadise koje sam poznavao uvrstio u Sahih. Zabilježio sam u njemu samo one koji ispunjavaju kriterije autentičnosti kod svih hadiskih učenjaka". Nakon završetka Sahiha imam Muslim ga je dao na uvid svom savremeniku, ekspertu za Hadis i čuvenom hadiskom kritičaru, Ebu Zura El-Raziju da pregleda djelo i da svoju ocjenu. Sve hadise na koje je Ebu Zuraa imao primjedbu imam Muslim je izbacio, a ostavio samo hadise na koje nije bilo nikakve primjedbe. Zato imam Muslim i ističe: "Sve što sam uvrstio u svoj Sahih bilo je argumentirano, a i sve što sam izbacio iz njega učinjeno je argumentirano".
Davanje prednosi Buharijinoj nad Muslimovom zbirkom
Većina učenjaka preferira Buharijinu nad Muslimovom zbirkom zbog određenih elemenata koje ovom prilikom navodimo:
Komentari Muslimovog Sahiha
Koliki je značaj ove zbirke najbolje potvrđuje broj komentara na nju. Autor knjige "Kešfu zunun", navodi petnaest komentara na njegov Sahih, a Muvetik ibn Abdulah navodi 48 većih i skraćenih ko-mentara i rezimea ove zbirke. Najznačajniji je komentar imama En-Nevevija, koji se zove "El-Minhadž fi šerhi Sahihi Muslim", štampan u 18 dijelova i 9 tomova. Pored navedenog komentara, najpoznatiji i u svijetu najviše čitani, su:
Skraćene verzije Sahiha
Brojni autori su zbog značaja Sahiha pravili njegove skraćene verzije, tako što su izostavljali sened hadisa i hadise koji se tekstualno ponavljaju. Među najpoznatijim skraćenim verzijama su:
IC 257
IC 257 (također poznat kao MCG 8-6-11, PGC 10729 i UGC 2298) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 357 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Perzej. Najveći prečnik je 1,40 (145 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (83 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 6. septembra 1888. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ibn-Madžin Sunen
Sunen ibn Madže (arapski سُنن ابن ماجه‎) je jedna od 6 hadiskih kolekcija koju je sakupio autor Ebu Abdullah Muhammed ibn Jezid poznatiji kao "Ibn Madže". Zbirka sadrži 4.341 hadisa u 32 poglavlja. Mnogi od hadisa su poslije odbačeni, kao što su npr. neki hadisi o vrlinama grada Kazvina.
"Kutubu site"
Neki islamski učenjaci kao što su Ibn Haldun i Nevevi odbacuju ovaj sunen od šest najpriznatijih ("Kutubu site") i umjesto njega postavljaju Muveta od Imama Malika. Prvi koji je Ibn Madžin Sunen pridodao Sahihima Buharije i Muslima i Sunenima Ebu Davuda, Tirmizije i Nesaije, bio je islamski učenjak Ebu Fadl Muhamed ibn Tahir El-Makdisi, u knjizi "Atraful kutubi site". Nakon toga učinio je to i hafiz Abdul Ganij El-Makdisi u djelu "El-Kemalu fi esmai ridžali". Ibn Madže, kao i njegovi prethodnici, klasificira hadise prema fikhskim pitanjima. On je u Sunen uvrstio ukupno 4.341 hadisa. Od spomenutog broja 3.002 hadisa, u cjelosti ili jednim dijelom, spominju i autori preostalih zbirki nazvanih "El Kutubu site". U Sunenu ibn Madže se nalazi 1.339 hadisa koje uopće ne navode peterica spomenutih autora. Od tog broja: Obzirom da Ibn Madžin Sunen sadži najviše slabih, a posebno, veoma slabih predaja, on se, zbog toga, i smiješta na posljednje mjesto u rangiranju hadiskih zbirki iz "El Kutubu site". U odnosu na druge spomenute zbirke njegov Sunen izdvaja se sa predajama od  nekih  prenosilaca koji su optuženiza laž i krađu hadisa. Po nekim autorima u ovoj zbirci ima čak oko hiljadu slabih predaja. Značaj Sunena, pored ostalog, je i u tome, što hafiz Ibn Madže, iako navodi 3002 hadisa koji su spomenuli i autori preostalih pet zbirki, on ih, ne navodi sa istim lancem prenosilaca, nego dolazi sa novim, čime još više pojačava hadise iz prethodnih zbirki, čime potvrđuje vrijednost i značaj sopstvenog djela. Sunen je Ibn Madže podijelio na 32 knjige i 1.500 poglavlja. Ovo djelo poznato je po preciznom klasificiranju hadisa i hadiskih poglavlja. Poglavlja u ovoj zbirci vrlo su kratka. Obično nisu duža od nekoliko redaka. Rijetka su poglavlja koja prelaze više od jedne stranice.
Komentari Sunena
Neki od najpoznatijih komentara Sunena su:
Bošnjaci i Ibn Madžin Sunen
Mehmed Handžić je započeo svoj komentar na arapskom jeziku na spomenuto djelo, nazvavši ga: "Izharul behadže bu šerhi Sunen ibn Madže". Pronašao ga je Šefik Kurdić, u rukopisima Gazi Husrev-begove biblioteke pripremajući doktorsku disertaciju iz oblasti izučavanja hadisa u BiH od dolaska islama do kraja 20. vijeka. Handžićev komentar sadrži 118 rukom pisanih, velikih listova. Prije komentara Handžić donosi dva poglavlja. U prvom poglavlju navodi Ibn Madžinu biografiju, a u drugom govori o njegovom Sunenu, gdje analizira hadise i piše o najosnovnijim detaljima tog djela. Nakon dva uvodna poglavlja, Handžić arapskim jezikom, počinje komentar djela. Završio je 38 poglavlja. Navodeći 39. poglavlje koje tretira abdest, iz "Kitabu taharet" stao je na 118. listu rukopisa. Nepoznato je zbog čega je ovo djelo ostalo nedovršeno.
Povelja kralja Stjepana Tomaša sinovima Ivanca Jurčinića iz 1459
Povelja kralja Stjepana Tomaša sinovima Ivanca Jurčinića iz 1459. predstavlja darovnicu (‘otvoreni list’) bosanskog kralja Stjepana Tomaša sinovima Ivanca Jurčinića iz 1459. u Šibeniku je pronašao ‘starinar pop Petar Kajić’. Kasnije se nalazila u posjedu direktora Zemaljske banke u Sarajevu Aleksandra Poljanića. Od 1945., kao ‘konfiskovana imovina’, nalazila se u Narodnoj banci Bosne i Hercegovine u Sarajevu sve do 1961., kada je slučajno otkrivena u jednom zaključanom i zaboravljenom bankarskom sefu. Od 1962. je u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sarajevu. Zavedena je pod inventarskim brojem 1246.
Pergament povelje je srednjeg kvaliteta. Širina povelje je: gore 29,8, a dolje 30,8 cm. Dužina je: lijevo 21,6, a desno 23 cm. Podvrnuta je pri dnu (sa lijeve strane 4,2, a sa desne 5,6 cm) i taj pregib je učvršćen crvenom svilom koja je, ispletena i omotana sa jednom čvršćom tankom i zanatski lijepo isprepletenom trakom bijele svile, pridržavala pečat. Pečat je na darovnici postojao ali nije sačuvan. Pisana je bosančicom, na unaprijed pisarski pripremljnoj podlozi. Na gornjem dijelu u sredini su znatno propali vanjski rubovi. Darovnicu su objavili Petar Kajić i Vid Vuletić Vukasović 1905. Primjetno je da je, od njenog prvog objavljivanja 1905., do danas, njeno stanje očuvanosti znatno pogoršano.
Poveljom kralj Stjepan Tomaš obavještava sinove Ivanca Jurčinića da su nagrađeni posjedima. Imajući u vidu zaslugu Ivanca Jurčinića, koji je u vrijeme kralja Tvrtka II Tvrtkovića. na Usori pomogao Stjepana Tomaša (kada nas izbavi rečeni Ivanac od velike teškoće kada nas bihu ustrilili pod Pećmi), kralj Stjepan Tomaš nagrađuje Ivančeve sinove, Pavla, Matiju i Jurja (darovasmo našim novim dobrovolnim darom) posjedom sela Gornje i Donje Vlasinje (tj. Vlasine i Nozdrvce u kotaru jajačkom) u baštinu. Kralj obećava da će istima, kada uđu u posjed i vjernu službu, sadržaj ove darovnice biti prepisan i zapečaćen velikim dvostrukim kraljevskim pečatom. Sadržaj darovnice potvrđuju svjedoci koi se tada pri nas naidoše dvorski knez Marko Dragišić, vojvoda Pavle Klešić ‘z bratiom’ i vojvoda Radič Mozolić. Povelja je pisana u Jezeru (kod Jajca) 19.2. 1459. Ime pisara povelje nije navedeno.
Pored vrijednih topografskih podataka povelja je interesantno svjedočanstvo o jednom od okršaja kralja Tvrtka II Tvrtkovića ‘na Usori’ u kojem je učestvovao i Stjepan Tomaš (i bio ‘ranjen’). U dovoljnoj mjeri nije bila predmetom modernijih analiza ili iskorištenosti, pa se vrlo rijetko sreće u literaturi.
Tekst povelje
VA IME BOŽE AM MI ŠTEFAN TOMAŠ MILOSTJU BOŽIOM KRAL SRBLEM BOSNI USORI SOLI PRIMORJU DONIM KRAEM I K TOMU DAMO VIDITI VSAKOMU KOMU JE PODOBA I PRED KOGA PRIDE OVI NAŠ OTVORENI LIST KAKO MI SMISLIVŠE SLUŽBU BIVŠEGA IVANCA JURČINIĆA KOJU NAM POSLUŽI U VRIME PRISVITLOGA GNA KRALA TVRTKA NA USORI KADA NAS IZBAVI REČENI IVANAC OD VELIKE TEŠKOĆE KADA NAS BIHU USTRILILI POD PEĆMI UČINISMO REČENOGA IVANCA SINOVOM PAVLU MATIJU I JURJU NIM I NIH OSTATKU MILOST NAŠU GOSPOCKU DASMO IM I DAROVASMO NAŠIM NOVIM DOBROVOLNIM DAROM SELO VLASINE DONE I GORNE TOI JEST VLASINE I NOZDRVCE U KOTARU JAJAČKOM SA VSIM PRISTOJANEM I DOHODCI I Z GOROM I S POLEM S VODAMI I S VODENICAMI SA SVIMI STARIMI I NOVIMI KOTARI I MEJAŠI DASMO I DAROVASMO ZA BAŠTINU VIKUVIČITU NIM I NIH POSLIDNIM I DA IM SE TOI NEMOZJE POREĆI NI PRITVORITI ZA NAS I ZA NAŠIH POSLIDNIH ZA NIEDNU ZGRIHU ODLOŽIV NEVIRE A ONI DA NAM PRAVO I VIRNO SLUŽE KAKO I INI PLEMENITI LUDI RUSAGA NAŠEGA BOSANSKOGA OD SVOIH BAŠTIN I TOMU DA ULIZU U DRŽANE KADA MOĆI BUDU BITI S NAŠU SLUŽBU I IOŠ UČINISMO ZGORU REČENIM SLUGAM NAŠIM PAVLU I MATIJU I JURJU OBITOVASMO IM SE DA IM HOĆEMO TAI LIST PRIPISATI I VELIKOM PEČATJU VISUĆOM OBISTRANOM ZAPEČATITI A TOMUI SVIDOCI DVORSKI DVORA NAŠEGA KNEZ MARKO DRAGIŠIĆ A OD VLASTEO KOI SE TADAI PRI NAS NAIDOŠE VOIVODA PAVAO KLEŠIĆ Z BRATIOM I VOIVODA RADIČ MOZOLIĆ PISANO NA EZERI MISECA FREVARA NA DEVETINADESETE DAN LIT GOSPODNIH 1450 I DEVETO TECIŠE
Andrea von Habsburg
Njena Carska i Kraljevska Visost Nadvojvotkinja Andrea, nasljedna grofica od Neipperga (puno ime: Andrea Maria; rođena 30. maja 1953) je najstarija od sedmero djece Otta von Habsburg i Regine od Sasko-Meiningena. Pored nepriznate nadvojvodske i grofovske titule, nosi također nepriznate titule princeze od Mađarske, Češke, Hrvatske, Slavonije, i Dalmacije.