cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jana Gana Mana
Tekst himne
Jaya Jaya Jaya, Jaya He
Benito Pérez Galdós
Dok se njegove drame smatraju manje uspješnima od njegovih romana, njegovo djelo Realidad iz 1892. je važan u historiji realizma u španskom pozorištu.
Muzej Galdós u Las Palmasu, Gran Canaria, predstavlja portret ovog pisca koji je naslikao Joaquín Sorolla.
4. februar
4. februar / veljača (4. 2) jest 35. dan godine po gregorijanskom kalendaru. Do kraja godine ima još 330 dana (331 u prestupnoj godini).
Muza
mini|350p|[[Baldassare Peruzzi: Muze]]
Muze (grčki Μοῦσα, Moũsa; Μοῖσα, Moĩsa ili Μῶσα, Mȭsa: muza), u grčkoj mitologiji božice zaštitnice pjesnika te umjetničkih i znanstvenih disciplina, kćeri Zeusa i Mnemozine. Sama riječ nepoznate je etimologije (najvjerojatnije dolazi od korijena men- koji označava sjećanje i mišljenje), a s njome su povezani pojmovi muzike (tà mousiká, tj. mousikḗ tékhnē: umijeće pod pokroviteljstvom muza) i muzeja (tὸ Mouseĩon, lat. museum: sjedište muza). Najvjerojatnije su u izvornoj tradiciji bile tri, ali naposljetku se uvriježio broj od devet muza. Rođene na području Pijerije podno Olimpa, prebivale su u gaju na gori Helikonu u Beotiji, gdje su ih posebno poštovali. Mjesto muza i Apolonov kult bili su i gora Parnas s pripadnim izvorom Kastalijom; zbog povezanosti s gorskim izvorima držalo ih se i nimfama.
Vjerovalo se da muze nadahnjuju slikare, muzičare pjesnike, a sama riječ muza koristi se u prenesenom značenju za onoga ko nadahnjuje umjetnika.
Porijeklo
Prema Heziodovoj Teogoniji, Muze su kćeri Zeusa, kralja bogova, i Mnemozine, božice pamćenja. Alkmen i Mimnermo govore da su Muze kćeri Urana i Geje. Pauzanije tvrdi da su postojala dva naraštaja Muza - prve su Muze kćeri Urana i Geje, a druge su kćeri Zeusa i Mnemozine. Još je postojalo jedno vjerovanje da su Harmonijine kćeri, no to je u kontradikciji s mitom u kojem plešu na Harmonijinu vjenčanju s Kadmejom.
Nazivlje
Bile su vodene nimfe, povezane s helikonskim i pirenskim izvorom, znane i kao Pieride. Rimljani su imali nešto slično u nimfama Kamenama (izvor Camenae). Posebno su ih štovali u Beotiji, kod Helikona, u Delfima i na Parnasu, gdje je Apolon postao poznat kao vođa muza - Apollon Mousagetes.
Muze su se ponekad nazivale Aganipidama jer su se vezale uz izvor Aganipe. Još su dva izvora - Hipokren i Piren - bila važna za Muze. Još jedan naziv za Muze bio je Korikide ili korikijske nimfe prema Korikijskoj špilji na Parnasu.
Grčka riječ mousa označava pjesmu. Kod Pindara "nositi Muzu" znači "pjevati pjesmu". Riječ vjerovatno potječe iz praindoeuropskog korijena men- od kojeg su nastale riječi poput muzika, memorija, mentalan. Pri tome  mousike (muzika, muzika) = umjetnost Muza. Druga je vjerovatnoća da potječe od korijena mont- = planina, budući da su živjele na brdu Helikonu.
Mitologija
mini|Izvorne Muze, [[4. vijek p. n. e. ]]
Muze
Prema Pauzaniju, postojale su tri izvorne Muze - Aoida (grč. Αοιδη = pjesma, glas), Meleta (grč. Μελετη = vježba, prilika) i Mnema (grč. Μνήμη = sjećanje), tzv. starije Muze. U Delfima su poštovane kao Neta, Mesi i Hipata, što su ujedno i imena triju žica lire. Poslije je pridružena i četvrta Muza - Arha (Arche).
mini|[[Frans Floris: Atina i Muze, 1560. ]] mini|[[Hans Rottenhammer: Minerva (Atina) i Muze, 1603. ]]
Ovo je kanonskih devet "mlađih Muza":
mini|[[Andrea Mantegna: Parnas, 1497. ]]
Poznata metoda za pamćenje imena muza naziva se "TUM PECCET". U renesansi prikazivane su s navedenim atributima.
Platon je klasičnu pjesnikinju Sapfu s otoka Lezba prozvao desetom Muzom zbog svoje slave i darovitosti.
Mitologija
Muze sjede blizu Zeusova trona te pjevaju o njegovoj moći, historiji svijeta i herojima.
Invokacije
<i> O junaku mi kazuj, o Muzo, o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju
(...)
I nama, Zeusova kćeri, pripovjedi o tome svemu!
</i>
NGC 878
NGC 878 (također poznat kao ESO 478-22, IRAS 02156-2336, MCG -4-6-21 i PGC 8771) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 521 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 0,80 (121 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (76 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Cercozoa
Cercozoa je grupa jednoćelijskih eukariota. Nemaju zajedničke morfološke karakteristike na mikroskopskom nivou, a definirani su molekularnim filogenijama pomoću rRNK i aktina ili poliubikvitina.
Obilježja
Ova grupa uključuje većinu amoeboida i flagelata koji se hrane pomoću filoznih pseudopodija. Mogu biti ograničeni na dio ćelijske površine, ali nikada ne postoje istinski citostom (ćelijska usta) ili usta kao što je to pronađeno u mnogim drugim protozoama. Imaju različite oblike pa se pokazalo da ih je teško definirati u pogledu strukturnih obilježja, iako njihovu jedinstvost snažno podržavaju genetička istraživanja. Cercozoa su usko povezane sa Foraminifera i Radiolaria, ameboidima koji obično imaju složene ljušture, te zajedno s njima tvore supergrupu koja se zove Rhizaria.
Cercozoa je raznolika skupina koja uključuje ameboidne, bičaste i amoebobičaste organizme koji nastanjuju tlo, slatku vodu i morska staništa, kao planktonski i bentoski oblici. U stvari su toliko uobičajene u tlu da mogu predstavljati polovinu biomase protista u ovim ekosistemima. Većina su heterotrofi, koji se hrane organskim česticama, bakterijama i drugim protistima, kao i nekim obligatnim parazitima. Njihove dvije grupe sadrže hloroplaste. Uopćno, to su biflagelati i / ili ameboidi s oblicima koji se razlikuju između bilateralnih, radijalnih i asimetričnih. Neki članovi poput roda Gromia mogu dostići nekoliko milimetara u promjeru, što je mnogo za jednoćelijski organizam. Ameboidi općenito imaju filopodije (naprimjer, Euglypha i Placocista), aksopodije (naprimjer, Clathrulina i Hedriocystis) a postoje i oblici sa lobopodijama (Partenskyella glossopodia).
Iako većina oblika ima dva biča, obično vrtložeći različito (jedan usmjeren prema naprijed, a drugi prema natrag), neki članovi imaju jedan ili četiri. Bičevi omogućavaju plivanje ovim planktonskim organizmima i olakšavaju brntoskim oblicima lokomociju klizanjem (puzeći po supstratu). Neke grupe imaju gole ćelije, dok druge imaju endoskelete ili omotače od krljušti, testa, teka ili ćelijske zidove (od jednog ili više slojeva), naprimjer, Gromia, Ebriida, Imbricatea i Thecofilosea. Kod krutih oblika, pseudopodije izlaze kroz otvor ljušturice i aktivno se koriste za fagocitozu. Većina cerkozoa su jednoćelijski i jednojedinični, ali postoje i višejedinični oblici ili plazmodiji. Kinetosom su citoskeletom povezani sajedom, a neki imaju mikrotijela i ekstrusome. Većina ima mitohondrije s cjevastim grebenima, iako drugi mogu imati i druge vrste grbrbenova. Vrste koje naseljavaju slatku vodu ili tlo često imaju kontraktilne vakuole. Neke vrste mogu formirati ciste
Hloroplasti sa hlorofilima a i b nalaze se u dvije grupe, Chlorarachnea i Paulinella kromatofora. Hloroplasti iz Chlorarachnea okruženi su s četiri membrane i imaju nukleomorf, pa bi mogli biti posljedica sekundarne endosimbioze sa zelenim algama. Slučaj P. chromatophora je vrlo poseban: nedavna istraživanja pokazuju da su njeni hloroplasti rezultat primarne endosimbioze sa cijanobakterijama. To je jedini poznati slučaj porijekla hloroplasta putem primarne endosimbioze, osim onog kojim su nattale je stvorio Archaeplastida.
Endomyxa
Potkoljeno Endomyxa sastoji se od nekoliko skupina slobodno živećih ameboida, fagotrofa ili parazita.
Monadofilosa
Potkoljeno Monadofilosa ima mnogo filoznih ameba (naprimjer, Euglyphida, Thecofilosea) i brojnih zooflagelata, uglavnom pokretnih puzanjem po supstratu i često s jakim pseudopodijama, često filopodijskim.
Reticulofilosa
Potkoljeno Reticulofilosa obuhvata hlorofitne alge kao i pseudoheliozoe koja hvataju plijen pomoču  aksopodija.
Filogenija
Pretpostavljeno je da su Reticulofilosa paraSlikatska grupa, uspostavljajući slijedeće odnose (Bass et al. 2005-2009)ː
Studije zasnovane na proučavanju 18S rDNK, otkrivaju da Endomyxa nije  kladus i Phaeodaria postavljaju kao sestrinsku grupu ostatka Monadofilosa.
Nekoliko nedavnih studija sugerira da su Cercozoa paraSlikatska grupa, u vezi s Retaria i potvrđuje parafiliju Endomyxa, dobijajući slijedeće vezeː
Bitka kod Artemizija
Trodnevna pomorska bitka 480. p. n. e., kod rta Artemizij, između udruženih grčkih gradova i Perzije na početku Grčko-perzijskih ratova. Vođena je u isto vrijeme kad i bitka kod Termopila.
Udružena grčka flota iz gotovo svih gradova krenula je u susret Perzijancima kod rta Artemizij. Grke je predvodio Temistoklo. Grci su željeli bitku i time da daju vremena stanovnicima otoka Eubeja da se evakuiraju. Perzijanci su poslali oko 200 brodova južno od Eubeje. Time su htjeli zatvoriti Grcima prolaz i uhvatiti ih u klopku. Grci su od doušnika saznali za plan i poslali svoju flotu u susret perzijskoj. Iako su bili brojčano slabiji, Grci su u prvom boju pobijedili. Glavni razlog su bili pojačani kljunovi na grčkim brodovima. Grci su zarobili 30 perzijskih brodova. Ostali perzijski brodovi su se povukli, ali su nastavili kružiti oko Eubeje. Međutim, zahvatilo ih je veliko nevrijeme iste noći i nanijelo im velike gubitke.
Sutradan je Grcima stiglo pojačanje od još 53 broda pa su grci na prepad uništili nekoliko perzijskih brodova u izviđanju. Trećeg dana, navodno 11. augusta, došlo je do velike bitke. Perzijanci su pokušali iskoristiti brojčanu prednost u brodovima i napravili borbenu formaciju u obliku polukruga. Cilj je bio onemogućiti Grke na povlačenje. Grci su zauzeli odbrambenu formaciju, također polukrug. Zbog brojnosti perzijski brodovi nisu imali dovoljno prostora za manevar. Nakon neodlučnog boja obje su se strane ponovno povukle. Nakon toga Grci saznaju o porazu Leonide I. kod Termopila pa se grčka flota povukla.
Gubici iz ove trodnevne bitke nisu poznati. Ipak, Grci su trećeg dana imali poprilične gubitke, bili su konstantno brojčano slabiji, pa bi se morali povući i da nisu saznali za poraz kod Termopila. Grčke snage se bile, prema Herodotu, 333 brodova, a perzijske oko 500 (?) brodova.
1255.
Godina 1255. (MCCLV) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. Oznaka 1255. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Efor
Efor, sin Demofilov, rođen je u Kimi, eolskoj Maloj Aziji, između 408. i 405. god. Dvaput je dolazio u Atinu i slušao Isokrata. Napisao je Opću historiju (Ίστορίη κοινών πράξεων) u trideset knjiga, i to od povratka Heraklovaca kao prvog utvrđenog događaja sve do opsjedanja Perinta (god. 340). Što se djelo završavalo baš tim događajem, koji nije podesan da se njime završi takvo djelo, čini se da se tako dogodilo zbog piščeve smrti. Da je pisac duže poživio, jamačno bi djelo bilo drukčije završeno, jer on je doživio cijelu vladavinu Filipovu i Aleksandrov polazak u Aziju. Da pisac djelo nije dovršio, vidi se i otuda što je poslije njegove smrti tridesetu knjigu napisao njegov sin Demofil (Diod. XVI 14, 3; Athen. VI 232).
Kao Teopompovo, i Eforovo delo imponira već svojom obimnošću: pisac je htio da Helenima napiše cijelu njihovu historiju, i on je u neku ruku postao ono što je za Rimljane bio Livije. On uzima u obzir sve države i zemlje u kojima su događaji za prosječnog Helena imali historijskog značaja. U historiji svoga vremena on je nalazio uniformnu, samo malo nijansiranu manifestaciju helenske prosječne kulture, i njegov racionalistički univerzalizam pojavljuje se kao prirodna posljedica općeg izjednačavanja u opadanju helenske prosvjete. Efor i njegov naraštaj osjećali su da se osnovi potonje historije ne postavljaju više u gradskim republikama, nego izvan njih. Pored univerzalizma, njegova historiografija, kao i tadašnja filozofija, nosi i obilježja etičke orijentiranosti: ona postaje pohvala i osuda ličnosti prema njenoj zasluzi.
Efor ne izlaže događaje u analističkom obliku gradske hronike, koji nimalo nije podesan za universalnu historiju, nego κατά γένος (Diod. V 1), tj. svaku knjigu izrađuje kao jednu cjelinu s jedinstvenim i zaokruženim sadržajem. On je prvi historičar ο kome znamo da je sam svoje djelo podijelio na knjige; svaka knjiga imala je svoj uvod (Diod. XVI 76, 5), tako da se mogla i posebno izdati, i to je bio veoma važan napredak u ekonomiji historiografije. Eforova naročita zasluga jeste u tome što je skupio i obradio svu stariju historiografsku književnost: služio se Ksantom i Helanikom; iz Herodota je gotovo doslovce uzimao pojedine partije, a služio se i Ktesijom, te je iz njega i popravljao Herodota; upotrebljavao je Tukidida i Ksenofonta, ali i atidografe i mnoge lokalne historičare. Osim toga, skupio je i obradio i stariju geografsku književnost, i zato će ga cijeniti geograf Strabon; IV knjiga po svom geografskom sadržaju dobila je ime Evropa.
Iako ističe važnost istinitog prikazivanja događaja (frg. 1 i 3 M), te je i bio cijenjen kao jedan od najsavjesnijih pisaca (Polyb. VI 45, XII 28; Joseph. S. Α. Ι 67), Efor odbacuje mogućnost potpune tačnosti u izlaganju prošlosti: „Koji ο onom što se u naše vrijeme dogodilo najtačnije govore, njih smatramo za najvjerodostojnije, a koji stare događaje tako pripovjedaju, za njih mislimo da su najmanje vjerodostojni, jer se ni svih djela ni većeg dijela govora čovjek ne može sjećati poslije toliko godina" (frg. 2). Το načelo je sasvim opravdano, ali se i prošlost može kritički izlagati i ocjenjivati kad se ne mjeri mjerom sadašnjosti, nego mjerom koja je njoj imanentna, a to je Eforu nedostajalo. Njemu i cijelom njegovu naraštaju nedostajahu ne samo veličina i trezvenost u političkom mišljenju nego i pronicljivost za razabiranje dubljih veza u velikim razvićima: iako su Peloponeski rat i racionalistička prosvijećenost rasturili predrasude klasne etike, Efor ipak događaje još ocjenjuje s gledišta građanskog morala. Dodajmo da je napisao još tri spisa: retorski spis Ο stilu (Περί λέξεως), Spis ο zavičaju (Έπιχώριος sc. λόγος) i Pronalasci (Ευρημάτων βιβλία β'), u kojima je riječ o počecima i začetnicima ljudske kulture.
Mačka (Franco Balkan)
"Mačka" je pjesma Franco Balkana i prvi je studijski singl sa albuma Superstar. Muziku i tekst potpisuje Franco Balkan, dok aranžman pjesme potpisuju Damir Bečić, Almir Ajanović i Peđa Hart. Pjesma je snimljena krajem 2018. u studiju Tempo Digital, dok su miks i mastering radili Damir Bečić i Almir Ajanović. Pjesma je objavljena 3. aprila 2019, a izdavač je Tempo Digital. Pjesma kroz tekst govori o djevojci visokog profila koju želi cijeli grad. Ona je zgodna, seksi, udata za bogatog muža i voli da koketira sa svima kada izađe u grad. Iako je svi žele, ona je nedodirljiva. Nosi skupu odjeću i putuje po egzotičnim destinacijama.
Videospot
Spot je radio Tempo Digital Video, a režirao ga je Adnan Avdić, dok je produkciju i fotografiju radio Vladan Gavrić. Spot je sniman digitalnom filmskom kamerom u 4K rezoluciji na nekoliko lokacija u Bosni i Hercegovini.
Satrić
Satrić je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrvace, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Satrić je imao 413 stanovnika.
Ja nemam snage da te ne volim
Ja nemam snage da te ne volim je naziv osmog studijskog albuma sarajevske pop grupe Hari Mata Hari. Sniman je tokom oktobra i novembra 1997. godine u J.M. Sound Studio u Zagrebu, a objavila ga je sarajevska izdavačka kuća In Takt Records iste godine. Muziku i tekstove za većinu pjesama na ovom albumu komponirao je pjevač i vođa grupe Hari Mata Hari Hajrudin Varešanović, osim pjesama "U pomoć" (muzika Mirsad Asotić), "Ne lomi me" (muzika Franjo Valentić), "Gdje si sada ljubavi" i "Nije čudo" (tekst Fahrudin Pecikoza). Na albumu se nalazi devet pjesama komponiranih u pop stilu sa mješavinom bržih i laganijih plesnih pjesama. Primjetan je mnogo manji utjecaj bosanskohercegovačke narodne muzike u pjesmama na ovom albumu, što je bila jedna od prepoznatljivih osobina muzičkog sastava Hari Mata Hari na njihovim prethodnim albumima. Izuzetak su prve dvije pjesme "'Ja nemam snage da te ne volim" i "U pomoć", koje su otpjevane i odsvirane u ranijem prepoznatljivom stilu.
Nicolae Ceaușescu
Nicolae Ceaușescu (26. januar 1918 – 25. decembar 1989) bio je predsjednik Rumunije, komunistički vođa zemlje od 1965. do njegovog uklanjanja i pogubljenja u 1989.
Početak karijere
Rodio se u naselju Scornicești, u okrugu Olt. Kad je imao 11 godina otišao je u Bukurešt da bude šegrt obućara.
Nakon komunističkog preokreta u Rumuniji 1947. godine, Ceaușescu je bio Gheorghiu-Dejov ministar poljoprivrede te kasnije zamjenik ministra oružanih snaga. Narednih godina penjao se na partijskoj ljestvici sve do drugog najvišeg ranga partijske hijerarhije. U 1967. je učvrstio svoju vlast postajući predsjednik Državnog komiteta.
Vanjska politika
Vanjsku politiku Ceaușescua najviše karakterizira nastojanje da Rumunija smanjuje uticaj Sovjetskog Saveza. U 1960-im on je prekinuo aktivno učešće u Varšavskom paktu (iako Rumunija službeno nije istupila). Ceauşescuova Rumunija je jedina zemlja iz te organizacije koja nije učestvovala u invaziji na Čehoslovačku 1968. godine već je osudila intervenciju.
Rumunija je također bila prva zemlja istočnog bloka koja je imala službene odnose s Evropskom zajednicom (od 1974). U 1984. ona je bila jedna od tri komunističkih zemalja (ostale su bile Jugoslavija i Kina) koje su poslale svoje reprezentacije na Olimpijadu u Los Angeles. Rumunija je bila jedina članica Varšavskog pakta koja nije prekinula odnose s Izraelom nakon trećeg arapsko-izraelskog rata 1967. godine.
Zbog takvog spretnog maneviranja između dva bloka, zemlje Zapada su Ceauşescuu progledali kroz prste kad je bila riječ o njegovoj totalitarnoj vlasti koja je grubo uskraćivala ljudska prava.
Spisak bizantijskih careva
Ovo je spisak bizantijskih careva od utemeljenja Carigrada 330. godine, koja označava konvencionalni početak Istočnog Rimskog Carstva ili Bizantije, pa sve do pada 1453. godine.
Prvi bizantijski car bio je Konstantin I Veliki, prvi kršćanski car, koji je obnovio Carigrad. On je Rim zamijenio Carigradom sa kršćanstvom kao državnom religijom.
Svi bizantijski carevi smatrali su se kao rimski carevi. Termin "bizantijski" skovala je zapadna historiografija u 16. stoljeću. Upotreba naziva "rimski car" postala je sporna nakon papskog krunisanja franačkog kralja Karla kao cara Svetog Rimskog Carstva 25. decembra 800. godine.
Teodozijeva dinastija
right|thumb|Novčić s Teodosijevim likom, prvim biznatskim carom
Justinijanova dinastija
mini|Justinian I Veliki
Makedonska dinastija
thumb|right|Carica Zoe (Zoja)
Dinastija Komnen
mini|Manuel I Komnen
Milju visoka kula
Milju visoka kula (Arapskiبرج الميل&), također nazvan Kraljevski toranj, je neboder koji se gradi u Džeddi, Saudijska Arabija. Prvobitno predviđen da bude jednu milju (1,600 m; 5,280 stopa) visok, bio bi najviša zgrada, ikad napravljena. Međutim, zbog geografskih nepovoljnosti, plan je da zgrada bude 1008 metara visine (dvije trećine milje).Toranj će imati konferencijske dvorane i maloprodajne prostore, kao i hotel s pet zvjezdica, kancelarije i luksuzni stambeni prostor.
Projekat vrijedan 1,23 milijardi američkih dolara (početni proračun), centralni dio zajednice blizu obale, kojeg je predložila Kingdom Holding Company, kompanija sa sjedištem u Rijadu, a u vlasništvu Al-Waleed bin Talal-a.
Grad koji će biti sagrađen oko Milju visoke kule će se prostirati na 23 miliona kvadratnih metara (ukupna investicija vrijednosti 26,6 milijardi američkih dolara). Grad će biti u mogućnosti da udomi 80.000 stanovnika, uvećano za posjetioce prodajnih i zabavnih sadržaja.
U skladu sa starijim planovima, projektanti ovog tornja će biti Omrania and Associates, u saradnji s američkom kompanijom Pickard Chilton.
NGC 47
NGC 47 (također poznat kao IRAS 00119-0726, MCG -1-1-55, NGC 58 i PGC 967) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 262 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 2,30 (175 hiljada sg) a najmanji 2,1 uglovnih minuta (160 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
5. februar
5. februar / veljača (5. 2) jest 36. dan godine po gregorijanskom kalendaru. Do kraja godine ima još 329 dana (330 u prestupnoj godini).
NGC 1669
NGC 1669 (također poznat kao ESO 84-38, IRAS 04428-6553 i PGC 15871) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 256 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Najveći prečnik je 0,80 (60 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (30 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 20. decembra 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 6112
NGC 6112 (također poznat kao MCG 6-36-17 i PGC 57762) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 428 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sjeverna kruna. Najveći prečnik je 1,00 (125 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (100 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 7. jula 1880. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Velika nagrada Abu Dhabija 2017.
Velika nagrada Abu Dhabija 2017. (službeno poznata kao "2017 FORMULA 1 ETIHAD AIRWAYS ABU DHABI GRAND PRIX") automobilska je trka Formule 1 koja se održala 26. novembra 2017. na stazi Yas Marina Circuit u Jas Marini, u Abu Dhabiju. Ovo je bila dvadeseta trka u sezoni 2017. i ujedno i 9. trka za Veliku nagradu Abu Dhabija.
Valtteri Bottas osvojio je četvrtu pol poziciju u karijeri. Vozač Mercedesa Valtteri Bottas ostvario je treću pobjedu u karijeri, drugo mjesto zauzeo je timski kolege Lewis Hamilton i treće mjesto osvojio je vozač Ferrarija Sebastian Vettel.
Prvi trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na prvom treningu.
Drugi trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na drugom treningu.
Treći trening
Vrijeme koje su postigli prvih pet vozača na trećem treningu.
Astrolab
mini|desno|Astrolab iz 16. vijeka Astrolab je historijski astronomski instrument koji su koristili klasični astronomi. To je bio glavni navigacijski instrument do otkrića sekstanta u 18. vijeku. Između ostalog, koristio se za određivanje i predviđanje položaja Sunca, Mjeseca, planeta i zvijezda; određivanje mjesnog vremena iz zadane geografske dužine i obrnuto; mjerništvo; i za triangulaciju. Astrolozi islamskog svijeta i evropskih naroda koristili su se astrolabima za izradu horoskopa.
IC 1456
IC 1456 (također poznat kao PGC 948407) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 350 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Najveći prečnik je 0,70 (71 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (20 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 2. novembra 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 7602
NGC 7602 (također poznat kao MCG 3-59-34 i PGC 71019) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 542 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Najveći prečnik je 0,60 (95 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (95 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 3. novembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bitka kod Agrigenta
mini|300p|Položaj Agrigenta Bitka kod Agrigenta (Sicilija, 261. p. n. e. ) bila je prva bitka Prvog punskog rata. To je bio sukob između Kartage i Rimske Republike. Bitka je počela poslije velike opsade, koja je počela 262. p. n. e.. U bici pobjeđuje Rimska Republika i počinje kontrolirati Siciliju, kao važnu žitnicu.
Opsada Agrigenta
Rimljani šalju cijelu armiju na Siciliju 262. p. n. e.. Armijom zapovijedaju dva konzula, Lucije Postumije Magel i Kvint Mamilije Vitul. Armija je imala 4 legije i ukupno 40.000 ljudi. Sirakuza je bila rimski saveznik i podržavala je rimski pohod. Armija je krenula u julu prema Agrigentu na jugozapadnoj obali Sicilije. U Agrigentu je bio lokalni garnizon, kojim zapovijeda Hanibal Gisko. Agrigent je trebao biti baza za veliku armiju, za koju se očekivalo da dođe iz Kartage.
Na vijesti o dolasku rimske vojske Hanibal Gisko se zabarikadirao prethodno se snabdjevši namirnicama iz okoline. Time je pripremio grad za opsadu i mogao je čekati pomoć iz Kartage. Rimljani toga doba nisu raspolagali opsadnim spravama, tako da je jedini način osvajanja grada bila blokada. Blokiraju Agrigent i čekaju da se grad nakon dovoljno dugo vremena preda zbog gladi.
Poslije nekoliko mjeseci opsade blokada se počela osjećati po gradu, pa Hanibal traži hitnu pomoć Kartage. Dolazi pojačanje zime 262-261. p. n. e. pod vodstvom Hanoa. Pojačanje se sastojalo od 50.000 ljudi, 6.000 konjanika i 60 ratnih slonova. Poslije nekoliko manjih okršaja sa Rimljanima, Hano dolazi blizu Rimljana želeći sukob, ali Rimljani izbjegavaju bitku. Time Rimljani dolaze u poziciju da su opkoljeni. Rimske linije snabdijevanja sa Sirakuzom su prekinute.
Bitka kod Agrigenta
Opkoljeni Rimljani sa prekinutim snabdjevanjem iz Sirakuze nalaze se u lošoj poziciji. Rizikuju da umru od gladi, pa se stoga odlučuju za bitku. Međutim Hano odbija borbu, nadajući se da će pomoću gladi lakše pobijediti Rimljane. Ali unutar Agrigenta situacija je još lošija. Hanibal šalje dimne signale tražeći pomoć, pa su Kartaginjani bili prisiljeni da prihvate bitku. Detalje bitke različito opisuju različiti izvori.
Hano je rasporedio kartaginjansku pješadiju u dva reda sa slonovima i pojačanjima u drugoj liniji, a sa konjicom na krilima. Bitka je dugo trajala i Rimljani uspijevaju da probiju prednji red Kartaginjana. To izaziva paniku u pozadini pa kartaginjanske rezerve bježe iz bitke. Rimljani pobjeđuju, a konjica uspjeva da zarobi nekoliko slonova. Kartaginjani, opkoljeni garnizon i Hanibal  uspijevaju da pobjegnu.
Posljedice
Rimljani zauzimaju Agrigent i svo stanovništvo prodaju u roblje. Dva konzula su bili pobjednici, ali nisu nagrađeni trijumfalnim povratkom (vjerovatno jer Hanibalovi garnizon uspijevaju pobjeći).
Poslije 261. p. n. e. Rimska Republika kontroliše najveći dio Sicilije i time osigurava žito za sebe. To je bila prva velika bitka van Italije, što je Rimljanima dalo polet.
Modra rijeka (album)
Modra rijeka je konceptualni muzički album sarajevske rok grupe Indexi, osmišljen oko niza pjesama iz poetskih zbirki Maka Dizdara, poznatog bosanskohercegovačkog pjesnika.
Uvod
Poslije punih 16 godina rada, Indexi su u septembru 1978. godine objavili prvi studijski autorski album. Do tada su snimili 22 singla i tri kompilacijske zbirke.
Osnovni podaci o albumu
Na stihove Maka Dizdara iz poetskih zbirki "Kameni spavač" i "Modra rijeka", muziku su napisali gitarista Slobodan "Bodo" Kovačević i bas gitarista Fadil Redžić. Nimalo jednostavno nije uklopiti metriku pjesničkih stihova iz drukčijeg vremena, ambijenta i izričaja, kakav je Makov, u moderne rock aranžmane. Ali, pokazalo se, ne i za Indexe – oni su sa ovom svojom poetsko-muzičkom avanturom sami sebi stavili krunu na glavu.
Osnovni podaci o albumu glase: Album je sniman u studiju Jugotona u Zagrebu, tokom januara, sa skromnih sto radnih sati na raspolaganju, uz samo jedan prekid – da se proslavi rođenje kćerke Sanje Fadila Redžića. Indexima su se na snimanju pridružili Tihomir Pop Asanović, koji je svirao solo orgulje, te Ranko Rihtman na solo klaviru. Muzičku produkciju zajednički potpisuju Nikola Borota Radovan i Indexi, dok su aranžmane radili Slobodan Kovačević, Fadil Redžić i Ranko Rihtman.
Konceptualnom ugođaju pridonijeli su i veliki zagrebački glumac Fabijan Šovagović, koji je na albumu kazivao stihove Maka Dizdara "Modra rijeka" i "Zapis o zemlji", te slavni sarajevski slikar Mersad Berber, kao autor umjetničke slike koju je Dragan S. Stefanović iskoristio za dizajniranje omota, s istančanim osjećajem prilagođenim duhu muzičke i poetske priče. Nakon završenog snimanja, miksanje je obavljeno narednog mjeseca u Barbarossa Tonstudiju u Münchenu.
Popis pjesama
Trajanje: 43:37
O pjesmama
mini|Indexi,postava iz 1978. Prvi studijski album Indexa je kompaktno, jedinstveno djelo, sačinjeno od osam poglavlja, osam pjesama, kroz koje se, svaku od njih, kao nit što ih povezuje od početka do kraja, provlači zvuk klavira/klavijatura i diskretni kolorit gudača.
Album otvara i zatvara tema "Modra rijeka", urađena iz dvije različite vizure. U ovim i svih ostalih šest kompozicija mogla se očekivati naglašenija uloga gitare Slobodana Bode Kovačevića, koji je svojim solažama izrazito bojio sve dotadašnje složenije radove (Dvojnik, Negdje na kraju u zatišju, Plima, Ugasila je plamen, Hej ti).
No, jedini istaknutiji solo, vrlo dojmljiv naravno, dogodio se u pjesmi "More" (još jedna dugosvirajuća 11-minutna tema Indexa), ali, neočekivano – na akustičnoj gitari. Samo još dva, tek diskretna i nježna sola na njegovoj čuvenoj električnoj gitari događaju se ispod Davorinovog glasa u pjesmi "Slovo o čovjeku", te drugi sličan između dvije strofe pjesme "Pustinja".
Bretton Woods (New Hampshire)
Bretton Woods je maleni grad u američkoj saveznoj državi New Hampshire. Grad je postao poznat zbog Međunarodne monetarne konferencije koja je održana u ovom gradu 22. jula 1944. kada su stvorene sljedeće organizacije: Međunarodni monetarni fond MMF i Međunarodna banka za obnovu i razvoj ili Svjetska Banka. Ove organizacije su stvorene s ciljem da se regulira sistem međunarodnih plaćanja i da se uopće reguliraju valutni i ekonomski odnosi u svijetu. Obje organizacije reguliraju međunarodna plaćanja i finansiranja, no MMF je više okrenut davanju kratkoročnih kredita za finansiranje neravnoteža u platnim bilancama zemalja članica, a Svjetska Banka na odobravanje dugoročnih kredita za finansiranje bazičnih razvojnih investicija. U radu konferencije u Bretton Woodsu učestvovalo je 44 zemalja, a danas MMF broji više od 170 zemalja članica, dok ih je nešto manje u Svjetskoj Banci. O radu MMF i SB odlučuju zemlje članice. Svaka zemlja ima glasa koliko uloži novaca pa tako najvažnije odluke donose 7 najbogatijih: SAD, Kanada, Japan, Velika Britanija, Francuska, Njemačka i Italija. No, SAD vrše ubjedljivo najveći uticaj u kontroli međunarodnih plaćanja. Ilustracije radi, američki dolar je postupno zauzimao svojstvo rezervne valute u Bretton Woodsovom monetarnom sistemu zamijenivši tako zlatnodevizni standard. 1971. prestaje funkcionirati monetarni sistem zasnovan u Bretton Woodsu, a razlozi za to su odliv kratkoročnog dolarskog kapitala u inostranstvo te održavanje visoke stope inflacije u SAD. Stoga predsjednik SAD 1971. ukida konvertibilnost dolara u zlato i uvodi dodatni porez na sav uvoz u SAD.
Modra rijeka (album)
O pjesmama
Od ukupno osam melodija na albumu, šest je komponirao Slobodan Kovačević i dvije Fadil Redžić - "Blago" i "Slovo o čovjeku".
"Modra rijeka" nije klasični rock album. Teško bismo ga nazvali i rock operom, kakav je bio "Gubec beg", prva domaća rock opera iz 1975. godine. Možda negdje u sredini i sasvim sigurno – jedinstven u domaćem rock izričaju.
Nimalo, dakle, komercijalan u smislu pitkih, radiofoničnih pjesama i pamtljivih pjevnih refrena, s teškim neparnim taktovima i još težim stihovima, "Modra rijeka" je ipak našla put do publike, koja je prihvatila odjednom ovakve, ozbiljne Indexe, nakon niza godina što ih oni ispuniše isključivo festivalskim veselim pjesmicama. Zbog toga će album, nakon premijernog objavljivanja u septembru 1978. godine, imati još dva reizdanja u Croatia Recordsu, 1995. i 1999.
Recenzije albuma
Recenzije su, bez iznimke, bile ispunjene hvalospjevima.
U jednoj od njih, beogradski novinar i rock kritičar Petar Peco Popović piše: "Zbunila me sasvim 'Modra rijeka'. Ti osumnjičeni, ti osporavani, ti zaboravljeni Indexi iz prošlosti su otišli korak i po u budućnost. 'Modra rijeka' nije samo ploča. To je kompletno delo pred kojim od ushićenja i sam budan sanjam. Nemoćan da se kajem što sam u te iste autore ponekad glasno sumnjao. Sve što je valjalo uraditi a da se ime Indexa vrati u visine poštovanja, bez greške je učinjeno."
Literatura
Literatura: U inat godinama, romansirana biografija Indexa
Rimska vojska
Rimska vojska je naziv za organiziranu grupu vojnih jedinica koje su u vrijeme antičkog Rima služile Kraljevstvu, Republici i kasnije Rimskom carstvu. U okviru carstva Rimska vojska je imala oko 180 000 vojnika i bila je najbolje organizirana vojna sila. Vrhunac po broju vojnika dostignut je nakon građanskog rata između Oktavijana i Marka Antonija kada je u 70 legija bilo oko 300 000 vojnika.
Struktura Rimske vojske
Najveća vojna jedinica u okviru Rimske vojske bila je legija (latinski: Legio) i potpuno popunjena brojila je 5120 vojnika. Cezareve legije bile su brojčano manje i brojale su po 4000 vojnika. Legija je nosila ime ili po rednom broju, ili po svome osnivaču. U galskom ratu je bila čuvena Cezareva deseta legija. Svaka se legija sastojala od 10 kohorti (Cohors), a kohorta od tri manipola (Manipulus). Još manja jedinica je bila centurija (Centuria). Ono što je centurija bila u pješadiji, to je bila turma (Turma), odnosno eskadron u konjici. Turma se sastojala od 30 konjanika. Još manja jedinica u konjici je bila dekurija (Decuria).
Sastav kopnene vojske
Glavni rod Rimske vojske su bile pješačka jedinica (peditatus) i konjica (equitatus). Vojsku je pratila i komora (impedimenta), a bilo je i pomoćnih jedinica (auxilia). Pored operativne vojske u vojsci je bilo i zanatlija (fabri).
Sastav mornarice
Rimska mornarica (classis) bila je slabo razvijena do Punskih ratova. Sastavljena uglavnom od brodova za patroliranje uz obalu nije mogla odgovoriti potrebama vojske. U okviru dvije glavne flote u Mediteranu, Classis Misenensis i Classis Ravennatis postojale su ratni brodovi (Navis Longa), brzi brodovi (Navis Liburna), teretni brodovi (Navis Oneraria) i izviđački brodovi (Navis Speculatoria). Prema broju vesala dijelile su se na dvoveslarke (Biremes), troveslarke (Triremes) itd.
Komandni lanac
mini|100px|Imitacija rimskog centuriona, oko [[70te|70. godine]] Na čelu Rimske vojske i mornarice nalazio se vrhovni imperator. Ovaj naziv su kasnije nosili i rimski carevi. Nešto niži rang od imperatora bio je vojvoda (Dux), koji je upravljao vojskom ili dijelom vojske. Viši oficiri su bili: Legati Militum i Tribuni Militum. Ovih drugih, tj. vojnih tribuna bilo je po šest u svakoj legiji. Niži oficiri su se zvali centurioni (Centurio) i njihovo je zvanje odgovaralo današnjim nižim oficirima ili podoficirima.
Zapovjednik konjice je nosio naziv Praefectus Equitum, a flote Praefectus Classis.
Oprema, oružje i bojne sprave
Glavno oružje rimske vojcke je bilo: kratki mač Gladius, koplje Pilum, strijela Sagitta i štit u obliku pravougaonika ili kruga Scutum.
Rimljani su pored lakog oružja poznavali i bojne sprave za izbacivanje strijela i kopalja - Catapulta i Ballista. Upotrebljavali su praćke (funda i tormentum).
Vojna oprema rimske vojske je uključivala šljem dok su na sebi su imali kaput bez rukava (Tunica) i kabanicu (Sagulum) kao i kratke hlačice (Bracae). Na prsima su imali oklope i štitnike (Thorax i Lorica) od kože i metala. Na nogama su im bile čizme (Caliga). Pored toga, svaki vojnik nosi sa sobom i hranu za izvjesno vrijeme kao i druge potrebne stvari.
U bojne znakove spadali su: orao (Aquila) i zastava (Vexillum). Aquila je predstavljao lik orla, nasađen na visoku motku, a vexillum je bio komad crvena ili bijela platna, u formi zastave. Njih su nosili orlonoše (Aquiliferi) i zastavnici (Signiferi).
Ivan, kralj Češke
Ivan Luksemburški (luksemburški: Jang de Blannen; njemački: Johann der Blinde von Luxemburg; češki: Jan Lucemburský; 10 august 1296 - 26 august 1346) bio je kralj Češke od 1310. i grof Luksemburga od 1313. godine do 1346. godine. Kao najstariji sin cara Svetog rimskog carstva Henrika VII i njegove supruge Margarete Brabantske poznat je po tome što je slijep predvodio vojsku tokom bitke kod Kresija 1346. godine.
Rimska vojska
Taktika
mini|280px|Imitacija rimske vojske u formaciji testudo (kornjača) Legija se pred borbu postavljala u tri bojna reda (Acies). U prvom redu su bile četiri, a u druga dva po tri kohorte. Treći bojni red je obično predstavljao rezervu. Sa strana su bila krila (Cornua) i tu su se nalazile konjica i pomoćne grupe.
Kod kretanja vojske postojale su tri vrste marša: obični (Iter iustum), ubrzani (Iter magnum) i brzi (Iter maximum). U toku običnog marša vojska je prelazila između 25—30 kilometara na dan. Kod napada na gradove vojska se služila pokretljivim drvenim kulama na katove(Turres tabulatae), koje su bile na točkovima, zatim ovnovima (Arietes). To su bile debele drvene grede, koje su visile na lancima, a čiji je prednji dio od metala imao figuru ovna. Tom se gredom udaralo o zidove i nastojalo da se bedem provali. Na bedeme se jurišalo i pod štitovima, gdje je više vojnika stupalo u obliku kornjače (Testudo), a upotrebljavali su se i srpovi (Falces) za razvaljivanje zidova. Srpovi su služili i za kidanje konopa kojim su bili vezani jarboli.
Odlikovanja
Za zasluge u vojsci dijelila su se različita odlikovanja, a zvala su se vjenci (Coronae), jer su imala oblik vjenaca, koji su bili napravljeni od lišća ili kakva metala.
Ta odlikovanja su bila:
1. Corona castrensis - Dobivao ga je onaj vojnik koji se istakao pri opsadi logora. 2. Corona civica se davala onome ko spasi život rimskoga građanina. To odlikovanje je Cezar dobio kod opsade Mitilene. 3. Corona muralis je za onoga ko se uspne na neprijateljske zidove. 4. Corona navalis se davala kod pobjede na moru. 5. Corona obsidionalis je za onoga koji druge oslobodi od opsade. 6. Corona vallaris je odlikovanje koje vojnik zaslužuje ako prvi uđe u neprijateljski šanac.
Najveće odlikovanje bilo je Corona triumphalis. Njega je senat dodeljivao vojskovođi za pobjedu u ratu. To je bio vjenac od lovora, koji je prilikom trijumfa nosio pobjednik vozeći se na Kapitol u kočiji koju su vozili bjeli konji. Uz to je bio odjeven u šarenu togu (toga picta) i tuniku sa palmovim grančicama (tunica palmata). Takvu čast je Cezar docnije trajno prisvojio, pa se takvom odjećom koristio i kad nije bio nagrađen trijumfom. Manji se trijumf zvao ovacija (Ovatio). U njemu je pobjednik išao pješke ili je jahao na konju. Isluženi vojnici (veterani) su po odlasku iz vojske kao nagradu dobijali komad zemlje koju su obrađivali, i to im je služilo kao penzija.
Bulgogi
180px|mini|desno|Bulgogi serviran sa sesamom 180px|mini|desno|Bulgogi s gljivama, mladim lukom i povrćem
Bulgogi (doslovno prevedeno kao "vatreno meso") je jelo od mesa u korejskoj kuhinji. U Koreji se smatra prazničnim jelom. Naziv "vatreno meso" manje se odnosi na pikantnost jela, a više na pripremu na otvorenoj vatri. Osim klasične pripreme s junetinom, govedinom ili svinjetinom, postoje i varijante s peradi ili s ribom napuhačom, koja se onda priprema kao fugu. Jelo potječe iz sjevernih područja korejskog poluotoka, ali je vrlo popularno jelo u Južnoj Koreji, gdje se može naći posvuda, od luksuznih restorana do lokalnih supermarketa kao kompleti spremni za pripravu.
Etimologija
Bulgogi dolazi od korejske riječi bul-gogi, koja se sastoji od bul ("vatra") i gogi ("meso"). Složenica je izvedena iz dijalekta Pyongan, budući da je samo jelo specijalitet provincije Pyongan, sada u Sjevernoj Koreji. Nakon oslobađanja Korejskog poluotoka od japanske okupacije 1945, jelo je postalo popularno u Seoulu i drugim dijelovima Južne Koreje, a predstavile su ga izbjeglice iz Pyongana.
Sastojci
Za bulgogi se obično koristi goveđe meso koje se marinira u slatkoj marinadi od soja umaka, šećera, mladog luka i začina. Meso se obično odmah za stolom prvo nareže makazama na tanke kvadrate ili trakice veličine zalogaja, a zatim se također peče za stolom na roštilju. Ljuta i pikantna verzija sa svinjetinom (daeji bulgogi) dodatno je začinjena gočujangom (paleta od čilija), bijelim lukom, đumbirom i sezamovim uljem.
Priprema
Kad su komadi mesa ispečeni na roštilju, stavljaju se na list zelene salate i zarolaju u taj list salate zajedno sa soja umakom (ganjang), gočujangom, svježom salatom od kupusa, kimčijem, bijelim lukom ili drugim sastojcima po osobnoj želji. Prstima zamotana rolica se stavi u usta i pojede. Umjesto normalnih listova salate često se koriste i listovi sezama. Bulgogi se često jede jednostavno s rižom. Bulgogi gulaš, je opcija bez roštilja koja je posebno popularna zimi.
Župa Komska
U široj okolini Konjica, u ranije doba srednjeg vijeka, postojali su župa Neretva, župa Zagorje (kraj oko Bjelimića, sa lijeve strane rijeke Ljute) i dio Komska župa (odgovara približno današnjoj MZ Bjelimići). Najstariji spomen župe "Neretva" zabilježen je u Ljetopisu popa Dukljanina, pisanom polovinom 12. vijeka. Ona se prostirala između župa Rame i Koma. Prema Ljetopisu, osim ostalih župa, pripadala je oblasti Podgorja. Pretpostavlja se da je već polovinom 11. vijeka ova župa bila priključena bosanskoj državi. Od tada do dolaska bana Tvrtka na vlast 1353. godine imala je poseban status u bosanskoj državi (Anđelić, 1982, 108-110).
Komskom župom je upravljala plemićka porodica Sankovići. Ta župa je bila jedan od njihovih glavnih posjeda. Pored zemljoradnje i stočarstva u Komskoj župi je bilo veoma razvijeno rudarstvo. Rudokopi su se nalazili na Kuli, te u Razićima i Dudlama. Stanovništvo se također bavilo lovom, ribolovom i pčelarstvom. Pojedina sela imala su zadatak da Sankoviće obezbjeđuju medom, ribom, divljači i slično. Tako je npr. selo Ribari dobilo naziv po tome što su njegovi žitelji lovili ribu za svoje gospodare. Plemićka porodica Sankovića je vodila krvave borbe sa drugim velikaškim porodicama - Radivojevići i Kosače.
Oko polovine 14. vijeka, tačnije nakon konačnog poraza Sankovića od strane Kosača, područje koje se nalazilo na lijevoj obali Neretve pripalo je Kosačama, a ono na desnoj obali rijeke „Kraljevoj zemlji“. Komska župa se dalje spominje 1. juna 1454. godine u povelji u kojoj Aragonsko-napuljski kralj Alfonzo V potvrđuje Hercegu Stjepanu Kosači po drugi put posjede velikog broja gradova, medu njima i "Kom sa svim što mu pripada".
Počevši od 1444. godine, Kom postaje opština, ili kotar i takav ostaje do 1454. godine. U posjedu Kosača Kom bio je sve do 1465. godine, što se može vidjeti iz jedne od bosanskih povelja. Iste godine jedan Dubrovčanin tuži dva brata - Milobrata i Radelja Dragovića, kmetove Jurja Cemerovića iz susjednog mjeste Veletina (Bjelimići) na osnovu toga što su ga opljačkali "ispod grada Koma u zemlji Hercegovoj".
U bliskoj budućnosti dolazi do prodora Osmanlija. Pomoćna osmanska vojska pod vođstvom Mahmut-paše Anđelovića u ljeto 1463. godine osvojila je obje Neretve i Kom. U protivakciji hercega Stjepana, od jula do septembra iste godine, oslobođena je tzv. humska Neretva, osim grada Borovca, i zapadni dio bosanske Neretve. Ovi krajevi su definitivno osvojeni sredinom 1465. godine prodorom bosanskog sandžak-bega Isa-bega Ishakovića u hercegovu zemlju (Anđelić, 1982, 110, 115-156)(2).
Atlantida
Atlantida je ostrvo legendarne drevne kulture, o čijem samom postojanju i lokaciji nema čvrstih dokaza. Prvi put Atlantidu spominje starogrčki filozof Platon, koji kaže da je ona razorena prirodnom katastrofom, najvjerovatnije potresom ili potopom.
To je navodno bilo više od 9 000 godina prije Platona.
Opis
U djelu "Critas", Platon opisuje rat između Atlanta i ostatka tadašnjeg svijeta. Navodno se dogodio 9 000 godina prije Platona i završen je prirodnom katastrofom.
Prema Platonu, Atlantida je bila veliki kontinent, veličine kao Libija i Azija zajedno. Nalazio se s "one strane Herkulovih stuba" (Gibraltar). To je bila plodna i bogata zemlja, koja je davala dvije žetve godišnje. Stanovništvo se bavilo poljoprivredom, stočarstvom i zanatima. Kopali su i topili rude. U izobilju je bilo zlata, najcjenjenijeg materijala. Raširen je bio i materijal "orihalk".
U sredini ostrva nalazila su se dva izvora; jedan s hladnom, a jedan s toplom vodom. Oko njih su stanovnici izgradili bazene za kupanje, od kojih su neki bili pokriveni. Postojalo je više gradova i tri pristraništa.
Zemljom je vladao Atlant uz pomoć 10 careva. Sastajali su se svakih 6 godina, donosili zakone i sudili.
Stanovništvo je uživalo u sreći i bogatstvu sve dok njihovi carevi nisu zaratili sa ostatkom svijeta. Atlantiđanima neprijateljsku vojsku predvodili su Jelini, a na njihovom čelu bijaše Atenjani. U strahovitoj bici Grci su odnijeli potpunu pobijedu i spriječili Atlantiđane da se prošire "s ove strane Herkulovih stuba".
Ostali antički autori impresionirani Atlantidom
i mnogi drugi.
Vučipolje
Bosna i Hercegovina:
Hrvatska
Sutilija (Seget Gornji)
Brdo je smješteno sa sjeverozapadne strane trogirskog Malog polja. Raslinje na njemu je vrlo oskudno, osim na samom vrhu, gdje se mjestimično nalazi drveće. Na sjeveroistočnom obronku brda postoji dubok majdan, koji se tamo nalazi još od rimskog doba, a u funkciji je i danas. Na području brda postoje lokalni putevi, a prema arheološkim nalazima uza zapadne obronke išao je starorimski put.
Sa Sutilije se pruža pogled na jug prema Trogiru, ostrvu Čiovu te dalje prema otvorenom moru i udaljenim ostrvima. Brdo je uključeno u turističke aranžmane pa tuda prolaze izletničke rute koje vode duž sela trogirske i segetske rivijere i zaleđe, kroz vinograde, maslinike i polja. One uključuju nekadašnji Napoleonov put i srednjovjekovnu crkvu svetog Ilije, koja se nalazi na vrhu Sutilije.
6. februar
6. februar / veljača (6. 2) jest 37. dan godine po gregorijanskom kalendaru. Do kraja godine ima još 328 dana (329 u prestupnoj godini).
Vučipolje (Hrvace)
280px|mini|Vučipolje, pogled na zaseok Brkljačići Vučipolje je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrvace, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazilo se u sastavu stare općine Sinj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Vučipolje je imalo 69 stanovnika.
Napomena: ''U 1869. i 1921. sadrži podatke za naselje Zasiok.''
7. februar
7. februar / veljača (7. 2) jest 38. dan godine po gregorijanskom kalendaru. Do kraja godine ima još 327 dana (328 u prestupnoj godini).
Astrologija
Na Zapadu je široko prihvaćen vrlo pojednostavljen pristup astrologiji pri čemu se ljudi dijele na dvanaest astroloških znakova - prema znaku u kojem se nalazi Sunce u trenutku rođenja; pa tako imamo 12 sunčevih znakova.
Horarna astrologija
Daje odgovor na konkretno pitanje. Astrološka karta se izrađuje prema vremenu i mjestu u trenutku u kojem je pitanje, jasno formulirano, postavljeno astrologu tj. on ga shvatio. Jednostavna i praktična, tumači se samo onaj dio karte koji je tematski obuhvaćen pitanjem. Uobičajeno je koristiti osnove i pravila tradicionalne astrologije te Regiomontanus sistem podjele kuća.