cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilirski ratovi
Tok rata
Gencije je sakupio vojsku od 15.000 boraza kod Lješa. Krenuo je 10 km. prema Dirahiji i počeo napadati Basaniju, grad pod rimskom kontrolom. Njegov polubrat Kavarancije je sa 1.000 vojnika i 50 konjanika krenuo prema nepoznatim Kavima. Rimska vojska od 30.000 vojnika pod Lucijem Anicijem Galom bila je stacionirana u Apoloniji, gdje je na njihovoj strani bilo i 2000 Partina sa 200 konjanika. Iliri su napali i sa mornaricom. Borba se završila povlačenjem Ilira do utvrđenog Skadra, gdje je Gencije očekivao pomoć brata Kavarancija. Kad mu je brat uhvaćen, zajedno sa ženom i djecom, Gencije se predao, nakon trajanja rata od 30 dana. Odveden je u Rim. , zajedno sa kraljevskom riznicom u kojoj je bilo: 27 funti zlata, 19 funti srebra, 13.000 denara i 120.000 ilirskog srebrnog novca.
Ilirska flota, oko 220 brodova predata je Krfu, Apoloniji i Epidamnu (Drač). Nakon što je sproveden u trijumfu, interniran je u prvo u grad Spoletium, a onda u Iguvium/Gubbium u Umbriji gdje je i umro.
Posljedice
Ilirija je najzad osvojena 168. p. n. e, i nakon 40 godina borbi, postala rimska provincija. Bila je to prva teritorija koju se Rimljani preoteli od Ilira i sa te obale nastaviće se daljnja rimska osvajanja cijelog Balkana. Podijeljena je, po Anicijevoj formuli, na tri oblasti:
Nakon pobjede nad Gencijem, Lucije Anicije Galo je u Skadru sazvao 167. god. p. n. e. veliki sabor domorodačkih poglavara i predstavnika. Odlukom rimskog senata svi su oni ostali slobodni i immunes (oslobođeni poreza). Isti status su dobili i Daorsi, zato što su tokom borbe prešli na rimsku stranu. U odluci o miru ne spominju se Ardijejci, pleme za koje se vežu nastanak i istoriju ilirskog kraljevstva.
Pax Romana
Tokom Trećeg makedonskog rata, u kojem je Treći ilirski rat bio njegov dio, rimska vojska je u Iliriji i sjevernom Epiru uništila 70 zajednica i 150.000ljudi odvela u ropstvo, a krajolik opustošen. Posljedice su se osjećale duboko u rimski period. Ljudi su preživljavali u selima i među ruševinama. Ipak, trebalo je još tačno 177 godina da se ilirska plemena sa Balkanskog poluostrva u potpunosti potčine. I njih će zadesiti ista sudbina velike pustoši.
NGC 1886
NGC 1886 (također poznat kao ESO 487-2, IRAS 05197-2351, MCG -4-13-13 i PGC 17174) je galaksija koja je udaljena oko 81 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zec. Najveći prečnik je 3,10 (73 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (9 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Frank Muller 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vojtanovići
Vojtanovići (Voitanovići, Gojtanovići) srednjovjekovna vlastela sa područja župe Dračevice. Voitanovići su bili vazali vojvode Sandalja Hranića i njegovog nasljednika Stjepana Vukčića iz roda Kosače.
Prvi poznati među njima je Brajak Voitanović, pomenut 1378. Augusta 1419. Dubrovčani primaju za svoje građane braću Vukca i Radosava Voitanovića. Braća obećavaju da će biti vjerni prijatelji i da će činiti svako dobro Dubrovniku, ukoliko to neće biti nasuprot interesima njihovog seniora Sandalja Hranića. Radosava Voitanovića nalazimo i septembra 1430. Pribilježeno je da je vratio dug Gleđu Radosaliću u iznosu od 5 perpera i 4 groša. Njegovi nasljednici su Bogdan, Sanko i Obrad pomenuti 1451. Uz njih je pomenut i Radič Voitanović, vjerovatno Radosavov brat, sa svojim sinom Radonjom.
Dvorac Opeka
250 px|desno|mini|Dvorac Opeka Dvorac Opeka nalazi se u općini Vinica, Varaždinska županija, sjeverna Hrvatska. Smješten podno maceljske šume, u sjevernom dijelu Hrvatskog zagorja, okružen je velikim i bogatim arboretumom površine od oko 65 hektara.
Izgrađen je u baroknom stilu u drugoj polovini 17. vijeka. Njegovi gospodari bili su grofovi iz porodica Keglević, Nadaždi i Drašković, a 1853. godine kupio ga je grof Marko Bombelles. U posjedu njegove porodice dvorac je bio sve do 1945. Danas je u vrlo lošem, ruševnom stanju.
Rebeka
Rebeka (također Rebekka ili Rebecca (hebrejski רבקה, jidiš Rivkah) je biblijska ličnost iz Starog zavjeta, žena Isaakova (Ishakova) i majka Jakobova (Jakubova). Priča o Rebeki je ispričana u knjizi o Postanku (Geneza).
Rebeka dugo vremena nije mogla imati djecu, ali je nakon toga dobila blizance. Trudnoća je teška jer se dva djeteta stalno svađaju u njenoj utrobi. Bog se u snu obraća Rebeki i govori joj kako će njena dva djeteta biti začetnici dva naroda i kako će stariji biti sluga mlađeg. Rebeka rađa Isava i Jakuba ali po onome što joj je rekao Bog, nagovori Ibrahima da svoj blagoslov da Jakubu a ne Isavu.
Rebeka je sahranjena pored svog muža u grobnici patrijarha u Hebronu.
Markarjanov lanac
mini|desno|400px|Markarjanov lanac Markarjanov lanac je niz Galaksija u središtu skupa Virgo. Naziv "lanac" je dobio zbog toga što su, gledano iz naše perspektive, galaksije poredane u luku. Lanac je ime dobio po armenskom astrofizičaru Markarjanu koji je prvi uočio neobičan raspored galaksija 1960. godine.
Sedam galaksija u lancu imaju sličan smjer i brzinu kretanja ali je njihov poredak slučajan i nastao je kao posljedica perspektive.
Približna lokacija Markarjanovog lanca je RA 12h27m, DEC +13°10'.
Williams FW43
Williams FW43 jest Formula 1 trkaći automobil kojeg je dizajnirao Williams za takmičenje u prvenstvu Formule 1 za sezonu 2020. Vozili su ga Nicholas Latifi i George Russell.
Williams Racing svoj bolid je predstavio 17. februara 2020.
ERS (Energy Recovery System)
Integrirani hibridni ERS preko jedinice generatora motora, radilice u kombinaciji s električnim MGU-K, turbopunjač u kombinaciji s električnim MGU-H.
Potpuni spisak rezultata u Formuli 1
(Legenda) (Utrke u podebljanim slovima označavaju najbolju startnu poziciju, dok utrke u kurzivu označavaju najbrži krug utrke) * Sezona u toku
Nekropola stećaka Boljuni
Nekropola stećaka Boljuni nalazi se u naselju Bjelojevići, 15 kilometara od Stoca, prema Hutovom blatu, Bosna i Hercegovina. Na području Boljuna živjeli su pripadnici donjevlaškog plemena Boljuna, naročito na području Bjelojevića. Početak nekropole potječe iz druge polovine 14, najveći je dio stećaka iz 15, a mlađi stećci pripadaju 16. stoljeću.
Opis
Prema oblicima najviše je sanduka (176), potom ploča (82), pa sljemenjaka (12) i četiri krstače. Od tog su broja ukrašena 92 stećka (34%). Na boljunskim stećcima najčešći je ukras krst, a potom povijena lozica s trolistom, štit s mačem, kao i rozete, potom razne bordure, polumjesec, scene lova, turniri, kola itd. Izvorni motivi Boljuna jesu lav, žena s djetetom u naručju, stilizirane rozete, fantastične životinje u vidu guštera i kolo s kolovođom koji jaše na jelenu.
Natpisi
Po mnogim segmentima proučavanja stećaka, ova nekropola spada u najzanimljivije. S 19 očuvanih natpisa zauzima najznačajnije mjesto među nekropolama u Bosni i Hercegovini. Boljunski su natpisi pisani narodnim jezikom s elementima crkvenoslavenskog književnog jezika. Pismo je Ćirilica.
Tu se nalazi grob čuvenog vojskovođe Vlatka Vukovića Kosače, gospodara Huma i vojskovođe bosanskog kralja Tvrtka I., koji je prvi pobijedio Osmanlije kod Bileće 27. kolovoza 1388. godine, te sudjelovao kao vojskovođa u bici na Kosovu polju 1389. i preminuo 1392. godine. Na njegovom grobu uklesano je:
Pošto je spomenik pisao Semorad, stećak u obliku krstače na kojem je natpis, podignut je naknadno, kao uzglavni spomenik uz ploču postavljenu ranije.
Na nadgrobnoj kamenoj ploči je i natpis:
Vrijedno je spomenuti i stećak Bogavca i Taraha Boljunovića, umrlih prije 1477, koji ima ukrase na svim uspravnim stranama i natpise na istočnoj i zapadnoj strani:
Zanimljiv je stećak sa likom majke koja u naručju drži dijete. Na ovoj nekropoli djelovala su dvojica istaknutih umjetnika: Grubač i Semorad. Smatra se da su Boljuni bili važan klesarski, tj. umjetnički centar.
Nacionalni spomenik
Historijsko područje nekropola stećaka Boljuni I i II proglašeno je nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine.
Svjetska baština
Nekropola Boljuni nalazi se na listi 28 srednjovjekovnih nekropola stećaka koje su 2016. godine proglašene Svjetskom baštinom UNESCO-a. Na listi su 20 nekropole u Bosni i Hercegovini, po 3 u Srbiji i Crnoj Gori, a 2 u Hrvatskoj. U obrazloženju se, između ostalog, navodi:
Radio Sarajevo je 13.10.21. objavio:
Nažalost, još jedan vandalistički čin u Stocu. Razvaljene su info-table i ograde na UNESCO lokalitetu Boljuni koje je postavila JU Radimlja Stolac.
Fotografije
Marinko Šutalo, na čelu nevladine organizacije Neveš, predstavio je javnosti nekropolu stećaka Boljuni kroz fotomonografiju.
Legija
Rimska legija (od lat. legio, prema glagolu legere, "držati se skupa") bila je osnovna jedinica rimske kopnene vojske. Legionar je bio vojnik - pripadnik legije.
Savremeni ekvivalent legije kao vojne jedinice po veličini, odnosnu broju pripadnika, bi otprilike bila jedna brigada. Jedna legija se obično teritorijalno vezivala za jednu rimsku provinciju u kojoj se brinula za njenu bezbjednost i vojnu odbranu, no značajan je broj i primjera mobilnosti legija što je bilo naročito izraženo tokom rimskih vojnih kampanja i ratova. Tako je npr. legija pod nazivom Legio VI Ferrata pratila Cezara (100-44. godine p. n. e.) od Galije, preko Hispanije i Balkana do Egipta, a nakon njegovog ubistva služila je i u područjima koja danas nose ime Mala Azija i Bliski istok. Rimska vojska je brojala oko 60 legija u vremenu uspona i oko 18 legija u vrijeme kriza. S prelaskom Rimske Republike u Rimsku Imperiju, rimska vojska je profesionalizovana a struktura legije je pretrpjela velike promjene.
Smatra se da je Rim ukupno formirao nekoliko stotina legija a do danas je identifikano njih oko 50, sa njihovim nazivima, datumima formiranja i raspuštanja, simbolima, bitkama u kojima su učestvovale i područjima gdje su bile raspoređene.
mini|350px|Rekonstrukcija: Legija na paradi mini|350px|Savremena rekonstrukcija izgleda rimskih vojnika. Mogu se uočiti šljem sa štitnicima za obraze i oklop od pokretljivih segmenata.
Prva epoha (VIII-VI stoljeće p. n. e.)
U početku su sastav legija činili isključivo neoženjeni građani Rima stari od 17 do 46 godina koji su mogli priuštiti troškove naoružavanja. Legije su se formirale s početkom godišnjih vojnih kampanja i u sastavu su imale oko 3.000 pješaka i 300 konjanika. koji su bili podijeljeni u grupe od po 1000 pješaka i 100 konjanika. Pojedinačne formacije pješaka i konjanika imale su svoje komandire; tribunus militum za pješake i tribuni celerum za konjanike. Basileus (kralj na grčkom jeziku) je bio komandant legije i između ostalog, odgovoran za njeno raspuštanje nakon vojne kampanje u datoj godini. Legije su se tada borile uglavnom u zbijenoj formaciji falange. Ovakva je formacija bila uspješna na ravnom terenu ali ne i na brdovito-planinskom, pa je zbog toga rimska vojska trpjela poraze u borbama protiv Samnita na terenu današnje centralne Italije). Značajne taktičko-formacijske promjene su morale biti primijenjene kako bi legija bila vojno efikasna i na takvim terenima. Rim je brzo uviđao svoje slabosti i žurno nalazio rješenja ne ustručavajući se ni od preuzimanja taktike, modela i inovacija svojih protivnnika.
Reforma Servija Tulija (polovina VI stoljeća p. n. e.)
U doba monarhije, pod Servijem Tulijom kao šestim kraljem Rima, sprovedena je reforma kojom je stanovništvo na osnovu popisa podijeljeno u 5 klasa prema prihodima koji su ostvarivali i prema tome, sposobnosti vojnog opremanja:
Period poslije pobjede nad Samnitima (IV-III stoljeće p. n. e.)
mini|desno|400px|Raspored trupa u legiji. Na krilima je konjica.
U vrijeme Republike, prvobitno su legionari bili razvrstavani po tipu u tri glavne grupe i tri pomoćne.
Glavne: Pomoćne:
Kasnije su leves i rorarii prerasli u velites. Svaka legija sastojala se, između ostalog, od 30 manipola: 10 hastata + 10 principes + 10 triarii, a leves i velites su bili raspoređeni po manipolama.
Grupe su se razlikovale prema ratničkom iskustvu njihovih pripadnika i prema ekonomskoj moći. U Rimskoj Republici, barem u početku, svaki vojnik morao je sam nabavljati svoju opremu. U pješadiji su triarii bili najbolje opremljeni a accensi, budući iz pete klase građana, najslabije.
Leves (kasnije prerasli u velites), iz četvrte klase, bili su lagano naoružani lukom i strijelom ili kopljima i praćkama. Njihova oprema nije bila kvalitetna i nisu imali gotovo nikakvu zaštitu. Nisu bili organizovani u posebne jedinice već integrisani po manipolama.
Ni velites nisu imali oklop ali su raspolagali donekle boljom opremom; imali su drvene okrugle štitove, promjera oko 90 cm, manja koplja, kratak mač i bodež. Bili su prepoznatljivi po vučjoj koži koju su nosili na leđima i vučjom glavom na vrhu šljema.
Formacije teške pješadije:
Pored njih, tu su bili i rorarii i accensi; ovi prvi su bili mladi i neiskusni vojnici, loše opremljeni, bili su rezerva i popunjavali su eventualne praznine u formacijama nastalim tokom borbi. Accensi su bili još siromašniji i, ako su učestvovali u borbi, koristili su praćke i kamenje. Ipak, najčešće su služili oficirima kao posilni. Zapravo, oni su bili vojno-historijski ostaci nekadašnje četvrte i pete linije kod hoplita. Triarii, rorarii i accensi su bili organizovani u 3 manipole od po 180 vojnika.
Pomoćne trupe su imale okrugli štit za razliku od prethodno opisanih trupa koje su imale četvrtaste. Imali su drugorazednu ulogu u vojskama starih Rimljana.
Taktika borbe od IV do II stoljeća p. n. e.
mini|200px|Savremena rekonstrukcija izgleda rimskog legionara. Prikazan je legionar sa štitom, šljemom, kopljem pilum i oklopom lorica segmentata.
U čvrstoj, željeznoj disciplini i hrabrosti vojnika ležala je prava snaga rimskih legija. U borbi su vojnici bili poredani u tri linije: u prvoj liniji su bili hastati i oni su morali podnijeti prvi udarac neprijatelja; u drugoj liniji su bili principes; a u trećoj triarii, najiskusniji i najjači veterani koji su ulazili u borbu u kritičnim momentima ili da odbiju napad neprijateljske konjice. Equites, rimska konjica, je bila raspoređena na krilima kako bi mogla zaći iza neprijateljskih redova ili uništiti neprijatelja kad su mu razbijene formacije. Leves i velites su ometali neprijatelja na početku bitke, ispitujući njegovu moć ili da ga primoraju na blisku borbu. Za vrijeme Republike, legije su bile podijeljene ne manipole (parove centurija). Za vrijeme Imperije uvode se kohorte.
Velites iz prve linije, brzo su se kretali jer nisu imali oklop koji ih je sputavao, izazivali su neprijatelja bacanjem lakih kopalja i sl. a zatim bi se povlačili među redove oklopljenih klasa ili davali podršku konjanicima.
Hastati su zatim popunjavali prostor koji su prethodno držali velites. Imali su koplja koja su bacali na neprijatelja sa udaljenosti od 10 do 30 metara prije upuštanja u borbu prsa u prsa. Ako hastati ne bi napravili proboj, postupak se ponavljao sa principes. Rijetko se dešavalo da i triarii moraju učestvovati u boju, onda su koristili probojna koplja duga oko 3 metra i nastupali u redovima poput falange.
Tako je nastala latinska izreka Res ad Triarios rediit, što znači "stvar je povjerena triarijima", jer su stvari postale ozbiljne i igra se zadnjim adutom na raspolaganju.
Konjica i pomoćna pješadija
Konjicu su formirali equites i pomoćne jedinice Italika koji još činili i laku pješadiju i strijelce. Konjica je bila opremljena lagano, s okruglim štitom, dugim mačem i nekim od kopalja. U vrijeme Republike, legije su imale po 4200 legionara, podijeljenih u manipole od po 120-150 ljudi (hastati i principes) i po 60 triarija; konjica je bila podijeljena u turmae od po 30 konjanika kojima su komandovali decurioni.
Hijerarhija
Svakim je manipolom komandovao centurion izabran iz svoje jedinice - centurije. Bili su prepoznatljivi po većoj peruški na šljemu i "komandnim štapom". Najvažniji je bio komandant trijaria – primus vilus i jedan je od rijetkih koji je jahao konja tokom marša. Biran je kao najhrabriji i najvještiji vojnik. Štab je činilo 6 vojnih tribuna; jedan tribunus laticlavius i pet tribuni angusticlavi, a glavnokomandujući je bio legatus legionis.
Legija krajem II stoljeća p. n. e.
mini|200px|Oprema legionara u sjevernim provincijama oko 175. godine
Gaj Marije je sproveo vojnu reformu kojom je profesionalizovao rimsku vojsku i zaveo regrutaciju za sve građane dobrovoljce, kako Rimljane tako i Italike i nije pravio podjelu na klase i prihode. Iako Italici nisu imali posjede, njihovo prisustvo u vojsci Rima omogućilo je postizanje brojčane superiornosti u usporedbi sa skoro svim vojskama tog vremena. Naravno, brojnost nije bila jedina snaga rimske vojske; odlična obuka i neuništiva disciplina izazivali su strah i zavist tadašnjih civilizacija.
Gaius Marius je uveo i standardizaciju opreme (država je obezbjeđivala opremu za legionare) i povećao je broj vojnika u legiji na 4800 i uveo podjelu na kohorte. Nakon reforme, hastati, principes i triari postali su samo nazivi i ubrzo izčezli iz upotrebe. Sada su svi legionari nosili majicu/košulju ispletenu od željezne žice odnosno željeznih prstenova uvezanih u gustu mrežu, po dva piluma (koplja za proboj neprijateljskih štitova), kratki mač gladius (dug oko 70 cm, oštrog vrha, namijenjen probadanju neprijatelja), scutum (visoki štit koji je pokrivao tijelo od članaka do brade) i tradicionalni bodež - pugio.
Dakle, s reformom su velites, hastati, principes i triarii postali zastarjeli. Bitna inovacija bila je podjela legije na 10 kohorti sa po 6 centurija. Ovako je bilo lakše komandovati legijom a jedinice su bile kompaktnije.
Legionari su postali profesionalci kojima je država davala potrebnu opremu a uz nju su imali i torbu od kože u kojoj su nosili zalihe hrane za nekoliko dana (što im je davalo određenu autonomiju tokom marša) i alate za izgradnju logora, popravke, poljoprivredu (tokom ratova legija je mogla biti izolovana na neprijateljskoj teritoriji te sama obezbijediti hranu) I sl. Osam legionara (koji su činili najmanju jedinicu u rimskoj vojsci, tzv. contumbernium) dijelilo je jedan šator od kože i bio je prevožen na muli. Iako su ovako imali veću autonomiju, legionari su se kretali sporije zbog opterećenja mnogom opremom.
Imperijalna legija, velika reforma (kraj I stoljeća p. n. e.)
mini|300px|Struktura legije nakon reforme Oktavijana Avugusta
Oktavijan Avgust je uveo reformu kojom je promijenio strukturu legije i promijenio ukupan broj vojnika na 5.500, uglavnom pješaka, i po 120 konjanika. Imperijalna legija je bila podijeljena na 10 kohorti sa po 6 centurija. Prva kohorta je brojila 960 legionara (ostalih 9 po 480) i nosila je simbol Orao legije (aquila - aquilifer).
Hijerarhija je ostala ista kao u vrijeme Gaja Julija Cezara. Sada su pojedinačne kohorte nosile Signifer, ukrašeni štap presvučen u kožu lava i medvjeda, i po tome se raspoznavale. Oficiri su sada imali slijedeće činove:
Od drugih novina tu su i 9 kohorti koje su čuvale imperatora i njegovu porodicu (čuvena Pretorijanska garda) i stalne pomoćne trupe regrutovane u provincijama.
Legija u kasnom imperijalnom dobu
Neke od promjena u kasnom imperijalnom periodu uključivale su regrutovanje građana iz provincija van Italije (omogućeno im je i posjedovanje oficirskog statusa), mogli su se ženiti, broj konjanika se uvećao sa 120 na 750 itd.
S novim reformama srž legija se smanjila na 1500 ljudi. Ovo je doduše oslabilo njenu strukturu ali joj je dalo veću elastičnost i brzinu. Konstantin je povećao ukupan broj legija ali je smanjio broj legionara u njima radi spomenute fleksibilnosti i ograničenja mogućnosti za pobunu.
Comitatus su smještani u centar provincije, spremni na intervenciju u slučaju potrebe. U graničnim područjima bili su limitanei, lake trupe čiji je zadatak bio usporavanje neprijatelja dok ne stignu pojačanja.
Legije više nisu bile elitne jedinice koje su Rim učinile velikim, ali je nova situacija zahtijevala adaptaciju a Rim je uvijek brzo učio i prilagođavao se prilikama.
Odbrambeno oružje
Svo oružje i oprema koje su rimski legionari koristili u borbi neprestano su se usavršavali.
Oprema za odbranu:
Oružje za napad
Najčešće ofanzivno oružje koje su legionari koristili:
Podjela dužnosti i činovi u legijama
mini|200px|Rekonstrukcija: aquilifer; iza njega je signifer (vidi se samo simbolično koplje) a desno je cornicen (vidi se rog). mini|300px|Rekonstrukcija: na čelu kolone, s desna na lijevo: centurion, aquilifer, signifer i cornicen (zaklonjen iza signifera, vidi se savijeni rog). mini|200px|Rekonstrukcija: Signifer; vidi se mač, majica od mreže željeznih prstenova, vučja kožina.
Postojale su dvije kategorije legionara:
Činovi u legijama
Ovdje je dat raspored činova koji su postojali u periodu od I stoljeća p. n. e. do III stoljeća. Osnovna vojnička plata bila je 10 asa dnevno, tj. oko 225 denarii godišnje.
Centurioni
Centurioni u prvoj kohorti bili su najviši u svom rangu. U ostalim kohortama najviši je bio onaj koji je zapovijedao centurijom koja je zauzimala prvu borbenu liniju i tako redom. U običnoj kohorti centurije su prema prvenstvu bile ovako raspoređene:
Centurioni su dakle, svoje titule zauzimali prema starom rasporedu jedinica u legiji u tri linije. Svaka od tri linije bila dalje podijeljena na prednju i stražnju.
Kohorte su bile raspoređene po starješinstvu od 1. do 10. a centurije unutar njih od 1. do 6. (ukupno 59 centuriona plus primus pilus). Ovakav raspored određivao je i rang pojedinog centuriona; centurion prve centurije u prvoj kohorti bio je najviši a centurion šeste centurije u desetoj kohorti – najniži. Plata im je bila 10 osnovnih. Obični centurion iz tog vremena ekvivalent je današnjem činu kapetan.
Legionari su u početku primali oko 225 denarii godišnje, zatim 300 i 500, u zavisnosti od historijskog perioda. Ipak, nisu dobijali svu platu "na ruke". Određena suma se odbijala za troškove opremanja i ishrane. Nakon završetka "vojnog roka" svim legionarima je isplaćivano po 3000 denarii u vremenu Avgusta i/ili davan komad plodne zemlje. Kasnije su premije povećane na 5000 denarii.
Kantabrija
Kantabrija (španski Cantabria) je španska autonomna zajednica, koja obuhvća područje istoimene provincije (tzv. jednoprovincijalna autonomna zajednica). Smještena je na krajnjem sjeveru Španije i graniči na istoku s Baskijom (provincija Vizcaya), na jugu s Katiljom i Leónom (provincije León, Palencia i Burgos), na zapadu s Asturijom dok na sjeveru izlazi na obale Atlantskog okeana (leži na obali Biskajskog zaliva). Grad Santander je glavni grad ove autonomne zajednice.
Legija
Simboli
mini|250px|Aquila (orao), simbol legije. mini|250px|Vexilloid Rimske Imperije: crvena zastava sa natpisom SPQR, zlatnim vijencem i orlom mini|250px|Rimski signum, simbol vojničke zakletve legionara mini|250px|Formacija testudo
Aquila
Od 104. godine p. n. e. kod svih legija je u upotrebi aquila (orao) kao standardni simbol. Za nošenje ovog simbola bio je određen poseban vojnik – aquilifer. Bila je velika čast i odgovornost brinuti se i nositi orla legije a njegov gubitak značio je strašnu sramotu a često i kažnjavanje i raspuštanje legije.
Kantabrija
Geografija
Kantabrija je regija koju obilježava planinski reljef te blizina mora. Rijeke su kratke i brze zahvaljujući planinskom reljefu. Površina ove regije iznos 5.321 km2.
Stanovništvo
Prema popisu iz 2003. godine Kantabrija ima 549.690 stanovnika, što ukupno predstavlja 1,29% ukupnog stanovništa Španije. Gustoća naseljenosti iznosi 103,31 stan./km2. Očekivana životna dob je 75 godina za muškarce i 83 godine života za žene.
Legija
Imago
U vrijeme Rimske Imperije, legije su stvarale i čvrstu vezu sa svojim vrhovnim vođom, Imperatorom. Svaka legija imala je još jedno posebno zaduženje – nošenje simboličnog štapa na čijem vrhu se nalazio imago, mala skulptura sa likom imperatora, pontifex maximusa. Legionar koji je imao ovo zaduženje zvao se imaginifer.
Kantabrija
Stanovništvo
Glavnina stanovništva naseljena je u priobalnoj zoni, posebno u glavnom gradu Santanderu, koji broji 183.955 stanovnika (2005).
Legija
Vexillum ili signum
Legije su imale i svoja imena i ambleme koji su bili istaknuti na predmetima koje su zvali vexillum ili signum. Legionar zadužen za njeno nošenje zvao se vexilifer. Nisu bile rijetke situacije kada se dio legije trebao odvojiti i pridružiti nekoj drugoj jedinici. Tada ti dijelovi legije nisu nosili orla legije već samo vexillum pa su prema tome takve odvojene jedinice zvane vexillationes. Minijaturni vexillumi postavljeni na srebrnom postolju dodijeljivani su zaslužnim legionarima po odlasku u neku drugu jedinicu ili penziju.
Kantabrija
Uprava
Statut autonomije Kantabrije usvojen je 11. januara 1982. godine.
Legija
Vijenci
Za zasluge u vojsci dodjeljivana su različita odlikovanja pod nazivom Coronae (vijenci) jer su imala oblik vijenaca napravljenih od grančica sa lišćem lovora ili izrađena od metala.
Slijedi pregled tih odlikovanja:
Kantabrija
Uprava
Parlament Kantabrije je predstavničko i najviše tijelo autonomije i stanovnika Kantabrije. Trenutno se sastoji od 39 zastupnika izabranih na temelju općeg i jednakog prava glasa na slobodnim izborima tajnim glasovanjem. Glavne funkcije Parlamenta su: vršenje zakonodavne vlasti, donošenje prorčuna, nadzirati Vladu te druge funkcije koje mu dodjeljuje španski Ustav, Statut, zakoni i drugi propisi.
Legija
Nagrade
Polibije piše da su generali vršili smotru trupa nakon bitaka tokom kojih su se pojedini legionari posebno istakli svojom hrabrošću, požrtvovanjem i vještinom te takve legionare pozivali da istupe ispred svih i onda bi im se obraćali svečanim govorom u kome su veoma pohvalno isticali njihove zasluge te bi im se nakon toga uručivale nagrade i priznanja:
Kantabrija
Uprava
Predsjednik autonomne zajednice predstavlja autonomnu zajednicu, brine se za normano funkcioniranje vlast u zajednici, te usmjerava i koordinira rad tijela zajednice. Predsjednika bira Parlament iz redova svojih članova, na temelju prethodnog dogovora političkih stranaka zastupljenih u njemu, a formalno ga imenuje španski kralj.
Legija
Nagrade
Materijalne nagrade
Kantabrija
Uprava
Vlada Kantabrije vrši izvršnu vlast u Kantabriji. Vladu čine predsjednike autonomije, potpredsjednik i vijećnici koje imenuje predsjednik.
Legija
Nagrade
Imperijalne parade
Kantabrija
Uprava
Trenutno dužnost predsjednika autonomije vrši Miguel Ángel Revilla.
Legija
Faktori uspjeha legija
mini|200px|Savremena rekonstrukcija izgleda rimskog vojnika. Na slici je prikazan tipičan ubodni potez mačem gladius dok je legionar zaklonjen iza štita.
Kantabrija
Uprava
Službeni jezik autonomnoj zajednici je španski jezik. Zajednica ima svoju zastavu, grb i himnu.
Legija
Uloga legija u politici
Rimska vojska uvijek je bila usko povezana sa rimskim političkim sistemom. Ekonomski status Rimljana imao je značajan uticaj na njihov politički i vojni status. U vladajućoj klasi oduvijek je postojalo nadmetanje, senatori su nastojali biti izabrani kao konzuli koje se biralo svake godine i to samo po dvojica. Konzuli su vodili državu i vojne kampanje u područjima koja bi im bila dodijeljena. Na raspolaganju im je bila vojska i često su je koristili za ostvarivanje svojih političkih ambicija. Vrijeme kasne Republike i rane Imperije bilo je posebno burno, vlast u Rimu se osvajala ili gubila uz podršku vojske.
Mladi Rimski plemići koji su imali političkih ambicija provodili bi određeno vrijeme na službi u rimskoj vojsci čime su dokazivali svoju lojalnost i ispunjavali svoju dužnost prema državi a to im je olakšavalo uspon u vlasti. Krajnji efekat bio je taj što je vojničko iskustvo postalo najvažniji adut u usponu ka vrhu vlasti a legije postale sredstvo za postizanje političkih ciljeva unutar države umjesto njenog jačanja, odbrane i daljih osvajanja.
Kantabrija
Uprava
Kantabrija se dijeli na 102 općine, te u novije vrijeme i na okruge.
Legija
Uloga legija u politici
U vrijeme Prvog Trijumvirata, zajedničke vladavine Cezara, Pompeja i Krasusa, svaki od njih je vojnim uspjesima jačao svoj politički uticaj i status u društvu. Krasus je bio izuzetno bogat i sam je finansirao šest legija. Pompej je s druge strane bio skromnog porijekla ali je postigao nevjerovatne vojne pobjede. Nakon raspada trijumvirata Cezar je poveo svoje legije na Rim iz sasvim ličnih razloga, slijedeći svog generala legije su išle protiv svoje države!
Kantabrija
Kultura i obrazovanje
Od prirodnih spomenika treba spomenuti pećine Altamira, El Soplao, Valle, Pendo, Pasiega, las Monedas, park prirode Cabárceno, ekopark Trasmiera.
Legija
Uloga legija u politici
Pompej je dao do znanja da će kazniti Cezara na povratku u Rim i cijeli je Senat bio na Pompejevoj strani. Iz ovoga je jasno da su Cezarovi postupci bili shvaćeni kao napad na državu a ne na Pompeja. Dalje, Cezar je svoju moć bazirao na lojalnim legijama koje su sa njime učestvovale u više uspješnih vojnih pohoda. Nakon što je porazio Pompeja, Cezar nije vratio moć državi, već je uzurpirao postavši diktator i imenovavši svog rođaka Oktavijana za nasljednika - potpuno neustavno i tako označio kraj Republike. Oktavijan će kasnije postati prvi imperator.
Kantabrija
Kultura i obrazovanje
Kantabrija je bogata i arhitektonskim spomenicima. Neki od poznatijih muzeja su: Kantabrijski Pomorski Muzej, Etnografski muzej Kantabrije, Muzej umjetnosti, Prahistorijski muzej, Muzej prirode u Carrejou, i drugi.
U Kantabriji postoje tri univerziteta: Univerzitet Kantabrije, Međunarodni univerzitet Menéndez Pelayo i Nacionalni univerzitet za učenje na daljinu.
Legija
Uloga legija u politici
Sve ovo je u III stoljeću proizvelo duboke posljedice na vojnu i državnu organizaciju Rima; provincije su podijeljene na više manjih kako bi se umanjila moć u rukama pojedinih guvernera. Na kraju, Imperija je i uništena zbog lojalnosti trupa njihovim komandantima umjesto državi: 476. godine Odoakar je postavljen za zapovjednika trupa stranaca (foederati) u Rimu, uklonio je imperatora a sebe proglasio Kraljem Italije.
Legije i njihov razmještaj oko 80. godine
400px|mini|Logori rimskih legija, 80. godina
Dalmacija i Panonija
mini|300px|Položaj provincije Dalmacije u Rimskoj imperiji oko 116. godine (označena tamno-crvenom bojom).
Rimljani su došli na granice područja Ilirije u III-II stoljeću p. n. e. i postepeno prodirali dalje, u unutrašnjost teritorija naseljenim ilirskim plemenima. 167. godine p. n. e. južna Ilirija postaje autonomni rimski protektorat. Prvo spominjanje provincije Ilirikum nalazimo 27. godine p. n. e. kada potpada pod imperijalnu kontrolu. Ipak, Iliri ne miruju i 6. godine p. n. e. podižu ustanak i vode rat protiv Rima koji konačno gube 9. godine (Batonov ustanak). Tada se Ilirikum dijeli na dvije provincije: Dalmaciju i Panoniju. Veći dio teritorije današnje BiH postalo je dijelom rimske provincije Dalmacije. Sjeverni dio BiH nalazio se u provinciji Panonija koja je tada pokrivala i sjeveroistočnu teritoriju današnje Republike Hrvatske i južni dio teritorije današnje Republike Mađarske. U rimskoj provinciji Dalmaciji naselili su se kolonizatori iz Italije, Afrike, Španije, Galije, Njemačke, Grčke, Male Azije, Sirije, Palestine i Egipta. Svoja naselja izgradili su uglavnom na priobalnom području, uz Jadransko more, ali pronađeni su tragovi njihovog prisustva i u kontinentalnom dijelu zapadnog Balkana.
Polovinom II stoljeća, na ovom području naselili su se i brojni veterani rimske vojske. Naime, nakon služenja u rimskoj vojsci, legionari su imali pravo na penziju koje je mogla biti isplaćena u novci ili u vidu dodjele plodne zemlje (za kojom je tada postojala velika potražnja) u nekoj od rimskih kolonija/provincija.
Od legionara do rimskih imperatora
I nekoliko rimskih imperatora imali su ilirsko porijeklo: Gaius Messius Quintus Decius rođen u Budalia, sadašnji Martinci, Srbija, u blizini Sirmiuma (Sremska Mitrovica); Lucius Domitius Aurelianus, iz Sirmiuma; Gaius Aurelius Valerius Diocletianus, iz Salone (Solin kod Splita, Hrvatska); Marcus Aurelius Valerius Maximianus Herculius (Sirmium); Flavius Valerius Aurelius Constantinus (Naissus – Niš); Flavius Iovianus (Singidunum – Beograd), Flavius Gratianus (Sirmium).
Rimske legije na području Ilirije
mini|centar|400px|Karta prikazuje razmještaj rimskih legija oko 125. godine.
Bosanskohercegovački pješadijski regiment
mini|200px|Značka [[Četvrti bosanskohercegovački pješadijski regiment|4. bh regimenta]] Bosanskohercegovački pješadijski regiment poznatiji kao Bošnjački regiment bila je elitna jedinica u vojsci Austrougarske monarhije sa posebnim privilegijama. Jedinica je imala zasebnu uniformu, te su regimenti imali zasebne brojeve unutar austrougarske vojske.
Historija
mini|Posjeta [[Karlo, car Austrije|cara Karla Bošnjackim jedinicama]] mini|Bosanskohercegovački pješadijski regiment Nakon što je 1878. godine Bosna i Hercegovina došla pod upravu Austrougarske monarhije, postepeno je formirano 12 streljačkih bataljona, između 1885. i 1892. godine iz kojih su 1. januara 1894. godine nastale četiri pješadijske regimente:
Svaki regiment je imao 4 bataljona od kojih su 1, 2. i 4. odlazili u garnizonski grad, dok je 3. bataljon ostajao u glavnom gradu svog okruga. 1903. godine formiran je i jedan streljački bataljon, a nakon aneksije Bosne i Hercegovine 1908. godine osnovane su i druge jedinice i bataljoni. Početkom rata 1915. godine osnovana je 5, a u toku rata još i 6, 7. i 8 regimenta. Bosanskohercegovačke jedinice su bile raspoređivane na frontovima širom Austrougarske monarhije. Neke od njih bile su na Galiciji, Soči, Piavi, Karpatima i regionu Alpa. U ratu su Bošnjačke regimente imale napadačku ulogu i smatrale su se jednim od najelitnijih jedinica austruogarske vojske. Vojna zakletva Bošnjaka glasila je:"Zaklinjem se Bogu Svemogućem da ću biti odan Njegovom Veličanstvu caru i kralju Franzu Josephu Prvom i da ću slijediti sva naređenja meni predpostavljenih i viših, čak i u životnoj opasnosti" Od svih regimenti posebna pažnja se pridaje Drugoj bošnjačkoj regimenti koja je u toku rata dobila 42 zlatne medalje i tako slovila za najodlikovaniju jedinicu u austrougarskoj vojsci. Zlatna medalja je bila najviše odlikovanje u austrougarskoj vojsci. Odlikovanja i ordenje su inače bili u obliku raznih križeva, dok su odlikovanja dodjeljivana Bošnjacima iz poštovanja prema njima bila posebnog oblika.
Uniforma
mini|130px|Uniforma vojnika Bosanskohercegovački pješadijski regiment razlikovao se od svih ostalih jedinica austrougarske vojske po svojoj uniformi. Oficirska uniforma se sastojala od svijetloplavog kaputa sa crvenom kragnom i žutim dugmadima, a od 1894. godine na uniformi se nalazio i broj regimente. Donji dio se sastojao od svjetloplavih pantalona i plavosivog ogrtača, te se na glavi nalazio "crveni fes sa plavim čuperkom" kao najmarkantniji dio Bošnjačke regimente. Ako oficir ne bi bio Bošnjak onda je na glavi nosio standardnu austrougarsku oficirsku kapu umjesto fesa. Obični vojnici imali su također svijetloplavu uniformu, u donjem djelu su nosili čakšire u obliku širokih pantalona te su na glavi imali crveni fes. 1896. godine napravljena je zanemariva promjena u kojem je plavi čuperak na fesu zamjenjen crnim. Vojnici streljačkog bataljona imali su drukčiju uniformu. Oficiri i kadeti nosilu su istu uniformu kao tirolski carski strijelci, dok su obični vojnici nosili sivu uniformu, sa sivim fesom. Kod žandamerijskom korpusa posebno je upadljiv bio šešir sa crnom perjanicom.
Oružje
mini|Gewehr Mannlicher M 1890 Do 1886. godine korištena je repetirajuća puška kalibra 11 mm, dok je puška iz 1890. godine, sistem Mannlicher imala kalibar 8 mm. Šanžer je sadržavo pet metaka sa središnjim paljenjem. Domet tih pušaka iznosio je 2000 m. Pored pušaka u borbi su rado koristili noževe i buzdovane. U borbi prsa u prsa bili su nepobjedivi. U Drugoj bošnjačkoj regimenti bilo je vojnika koji uopšte nisu nosili puške, nego samo bombe, noževe ili buzdovane. I neke druge jedinice austrougarske vojske koristile su buzdovane, međutim to je bilo uobičajno oružje Bošnjaka.
U čast bosanskohercegovačkom pješadijskom regimentu
mini|Spomenik u Logu pod Mangratom, bošnjački infanterista (lijevo) i carski strijelac Početkom mjeseca juna, svake godine na vojnom groblju u malom mjestu Lebring, pored Graza, u Austriji, obilježava se godišnjica bitke na Monte Meletti u Južnom Tirolu, gdje su ukopani i Bošnjaci iz Druge regimente. Održavanje ove proslave počelo je 1917. godine, godinu dana nakon osvajanja planine Monte Meletta, za koje su najzaslužniji Bošnjaci i održava se sve do danas. Prekid je doživjela samo u toku nacističkog režima.
Spomen ploče i ulica
Danas u Grazu u čast Drugoj bošnjačkoj regimenti postoji jedna spomen ploča, te jedna ulica nosi naziv "Zweierbosniakengasse" ("Ulica Druge Bošnjačke"). Također i u Beču u Armijskom historijskom muzeju postoji jedna spomen ploča podignuta 1929. godine. U septembru 1996. godine italijani i austrijanci podigli su spomen ploču Bošnjacima na mjestu najvećeg italijanskog vojnog poraza, na planini Monte Melleti.
Spomenik
U čast Četvrtoj bošnjačkoj regimenti podignut je spomenik u Logu pod Mangratom na istočnom obronku Rombona. U granitu je isklesan carski strijelac i bošnjački infanterista sa fesom koji se obazire prema Rombonu. Spomenik je napravio Ladislav Kofranek, kipar iz Praga.
Greben
Danas u Italiji, četiri kilometra sjeverno od Gorice, jedan visinski neprohodni greben nosi naziv "Posso del Bosniako". U vrijeme borbi na Soči, Bošnjaci su herojski branili taj greben i dugo sprječavali italijanskim trupama pristup gradu Gorici. U spomen tih nemilosrdnih bitaka, taj visinski greben nazvan je "Posso del Bosniako".
Marš
U čast Bošnjačkim regimentama, a posebno drugoj, Eduard Wagnes je 1895. godine komponovao vojni marš "Die Bosniaken kommen"
Škofi
Škofi su naseljeno mjesto u sastavu općine Komen, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Bosanskohercegovački pješadijski regiment
Knjige
mini|200px|"Des Kaisers Bosniaken" |mini|150px|"Bosniak" Na ovu temu napisan je veliki broj knjiga. Neke od njih su:
Škofi
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazili su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Škofi su imali 8 stanovnika.
Žena kojoj sam čitao (film)
Žena kojoj sam čitao jest film u američko-njemačkoj koprodukciji režisera Stephena Daldryja. Snimljen je 2008. u Njemačkoj po scenariju Davida Harea i romanu Bernharda Schlinka. Počeo se prikazivati u američkim kinima 10. decembra 2008. Britanska glumica Kate Winslet dobila je Oscara za najbolju glavnu žensku ulogu.
Roman-Koš
Roman-Koš je najviši vrh Krimskih planina, koje se nalaze u masivu Babugan-Jajla. Nalazi se na visini 1.545 m, a sastavljen je od krečnjaka.
Postoje dvije verzije podrijetla imena "Roman-Koš". Prvi kaže da ime ima indo-arijske korijene i označava gornji zastoj ili gornji mir. Drugi, da je naziv krimskotatarskog porijekla i označava šumski pašnjak pastira. Neki izvori, poput vojnih karata 1980-ih, ukazuju na tačniju geodetsku nadmorsku visinu od 1.547 m, ali u zavičajnoj i popularnoj literaturi postoji nadmorska visina od 1.545 m.
Danas se Roman-Koš nalazi na području Krimskog rezervata prirode. Službeno, ulaz u rezervat je zabranjen. Na južnim padinama planine izvire rijeka Putamiš.
Politički sistemi
Teorijski osnov predstavničkog sistema nastao je u 18. vijeku, u djelima Monteskjea (“U duhu zakona”), Loka, Rusoa, Hobsa i drugih. Vizija predstavničkog sistema stvorena je na bazi teorijske kritike “starog režima” kao sistema monokratije zasnovanog na apsolutnoj vlasti monarha. Istaknuti su principi suvereniteta nacije i podjele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Podjela vlasti treba osigurati sprečavanje zloupotrebe. Ovlaštenja pojedinih organa vlasti potrebno je konstituisati tako da “vlast zaustavlja vlast”, kako je istakao Monteskje u djelu “U duhu zakona”.
Politički sistem kao praksa razvija se spontano, usporedo sa razvojem društvenih i političkih događaja tokom posljednja 2 vijeka. Razvoj teorije političkog sistema ide sporije nego sama praktična afirmacija tog sistema.
U političkom sistemu, za razliku od ustavnog prava, bitno je područje odnosa društva prema procesu državnog odlučivanja ili odlučivanja unutar države. Naravno, radi se o savremenom društvu koje je prožeto mnoštvom najrazličitijih interesa i asocijacija koje stoje iza tih interesa.
Politički sistem javlja se na bazi praktične kritike predstavničkog sistema i njegove idealno zamišljenje sheme. Prostor za razvoj političkog sistema stvoren je kada se uvidjelo da zakon, koji je zamišljen kao izraz opće volje, nije saglasan sa stvarnim interesima građanina kao pojedinca.
Da bi se shvatio i izložio politički sistem, potrebno je u prvi plan staviti odnos ustava prema društvu kao cjelini, na način koji će obuhvatiti sve njegove ekonomske, kulturne, historijske, ideološke, tehničke i druge elemente. Na taj način se pokazuje da je politički sistem zapravo ukupna socijalna struktura u mjeri u kojoj je uključena u procese modernog političkog odlučivanja. Politički sistem kao nauka mora izraziti jedinstvo djelovanja svih aktera u stvaranju političkih odluka.
Politički sistem obuhvata sve agense političkog života, bez obzira na stepen ili motiv njihovog uticaja. U svakom slučaju, politički sistem predstavlja skup društvenih i političkih institucija koji je uvijek širi od države. Pojam političkog sistema redovno obuhvata i sve institucije, organizacije i asocijacije koje se formiraju u samom društvu i koji vrše određeni uticaj na donošenje i primjenu državnih odluka (zakona i podzakonskih akata). Ustvari, politički sistem u cjelini obuhvata sve institucije, organizacije i udruženja koji vrše određene uticaje na procese državnog odlučivanja odnosno procese stvaranja i ostvarivanja prava.
Dok ustavni sistem predstavlja skup ustavom utvrđenih institucija i odnosa, te predstavlja pretežno pravnu kategoriju, dotle politički sistem uz državu, obuhvata i skup političkih institucija koje ustavni sistem dozvoljava, ali ih ne spominje.
Definicije nastale u okviru tzv. Američke sistemske škole u svojoj osnovi sadrže povezanost inputa i autputa. Iz sfere društva prema procesima političkog udruživanja neprekidno se upućuju različita traženja u svrhu ostvarivanja određenih ciljeva. Država putem svojih odluka daje autoritativne odgovore na ta traženja. Jedan od najvažnijih predstavnika ove škole je D. Easton.
Prema definiciji M. Duverget-a, politički sistem je zapravo cjelina društvenog sistema posmatrana u njenim političkim aspektima.
NGC 167
NGC 167 (također poznat kao ESO 473-29, IRAS 00328-2339, MCG -4-2-22 i PGC 2122) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 176 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kit. Najveći prečnik je 1,00 (51 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (36 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Peking
Peking (na kineskom: 北京, Běijīng - sjeverna prijestolnica) jest glavni grad Narodne Republike Kine (NRK). Sa 14,5 miliona stanovnika, drugi je najveći grad u Kini, iza Šangaja. Uz Tianjin, Šangaj i Čungćing jedna je od četiri gradske oblasti koje su pod direktnom kontrolom Centralne vlade. Peking je veliki saobraćajni centar s obzirom na veliki broj pruga, puteva i autoputeva koji ulaze i izlaze iz njega u svim pravcima. Također je i politički, kulturni i obrazovni centar NRK, dok su Šangaj i Hong Kong značajniji ekonomski centri od Pekinga. Peking je bio domaćin Ljetnih olimpijskih igara 2008.
Historija
Paleolitski homo sapiens je također živio ovdje prije oko 27.000 godina. U blizini Pekinga su do 1000. godina prije nove ere postojali gradovi, kao i glavni grad države Jan, jedne od zaraćenih strana u Periodu zaraćenih država, Ji je osnovan na mjestu današnjeg Pekinga.
Nakon pada države Jan, potonje dinastije Ćin, Han i Jin su postavili lokalne prefekture u ovoj oblasti.[5] Za vrijeme dinastije Tang, Peking je postao štab fanjaškog jiedušija, vojnog upravitelja sadašnje sjeverne hebejske oblasti. An Lušan je odavde poveo ustanak An Ši 775. godine.
Srednjevjekovni period
Godine 936. kasna dinastija Jin (936-947) iz sjeverne Kine je izgubila svoje sjeverne teritorije, uključujući današnji Peking, kada ih je anektirao kitanski vladar Deguan. Godine 938. dinastija Lijao je osnovala novu prijestolnicu Nanking (Južna prestolnica). Jurčenska dinastija Jin je zauzela teritoriju dinastije Lijao i 1153. prenijela svoju prijestolnicu u Nanking i promenila mu ime u Džungdu.[5] Džungdu se nalazio u području oko današnjeg Tijeningsija, jugozapadno od današnjeg Pekinga. Neke od najstarijih građevina koje danas postoje u Pekingu, uključujući džamiju Nijuđije i hram Tijening, potiču iz vremena dinastije Lijao.
Mongoli su spalili Džungdu do temelja 1215. i ponovo ga izgradili godine 1267. severno od prestonice Jina. U pripremama za osvajanje cijele Kine, osnivač dinastije Juan Kublaj Kan je podigao grad Kanbalik i učinio ga svojom prijestolnicom. Izgradnja grada je završena 1293. Kanova odluka je umnogome poboljšala status grada koji se nalazio na sjevernim granicama Kine. Kanbalik se nalazio sjeverno od centra današnjeg Pekinga. Centar mu se nalazio na mjestu gde je sada sjeverni dio 2. kružnog puta, a prostirao se na sjever do između 3. i 4. kružnog puta.
Period dinastija Ming i Qing
mini|lijevo|Ugaona kula Zabranjenog grada, koja se nalazi u centru Pekinga. Nakon pada dinastije Yuan 1368. godine, grad je obnovila dinastija Ming, a prefektura Shuntien je osnovana u području oko grada. Godine 1403., treći car iz dinastije Ming Yugnle premjestio je glavni grad Minga iz Nankinga u Peking. Za vrijeme dinastije Ming, Peking je dobio svoj današnji oblik, a Ming zidovi su služili kao gradske zidine Pekinga sve do modernog doba, kada su srušene a na njihovom mjestu izgrađen 2. autoput.
Smatra se da je Peking bio najveći grad na svijetu od 1425. do 1650. i od 1710. do 1825. godine. Danas je 17. najveći grad na svijetu.
mini|desno|250p|Zabranjeni grad i Dvorana savršene harmonije, pogled sa Kapije savršene harmonije