cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marantaceae
Raspršivanje sjemena
Arilatno sjeme Marantaceae uglavnom raznose ptice i sisari. U Amazoniji, cvrčci i mravi važni su sekundarni rasipršivači.
Fitohemija
U biljkama iz porodice Marantaceae može se naći ruzmarinska kiselina, kao u  vrstam rodova  Maranta (Maranta leuconeura, Maranta depressa) i Thalia ( Thalia geniculata''.
Upotreba
Najpoznatija vrsta u poroi jici je puba pupa (Maranta arundinacea), biljka Kariba, koja se uzgaja u dijelovima Kariba, Australazije i podsaharske Afrike, zbog svog lahko probavljivog škroba, poznatog kao streličasti korijen. Komercijalno se uzgaja u Zapadnoj Indiji i tropskoj Americi. Calathea lutea ima žilave, izdržljive listove koji se koriste za izradu vodootpornih košara, a u Karibima] i Srednjoj Americi, njegovo lišće koristi se za krovište. Dvije meksičke vrste – C. macrosepala i C. violacea – imaju cvjetove koji se kuhaju i koriste kao povrće, a iz Zapadne Indije i tropske Amerike, poznat je kao slatki korijen zbog svojih jestivih gomolja.
Schumannianthus dichotomus koristi se za tkanje prostirki za upotrebu na podovima i krevetima.
Piljužići (Tešanj)
Piljužići su naseljeno mjesto u općini Tešanj, Bosna i Hercegovina.
Računar
Prije 20. vijeka
Mnoga mehanička pomagala za proračun i mjerenje izgrađena su za astronomsku i navigacijsku upotrebu. Planisfera je bila nebeska karta koju je izumio Ebu Rahim el-Biruni u ranom 11. vijeku. Astrolab je izumljen u helenističkom svijetu u 1. ili 2. vijeku prije nove ere. Kombinacija planisfere i dioptre, astrolaba je bila efektivan analogni računar sposoban da razradi nekoliko različitih vrsta problema u sferičnoj astronomiji. Astrolabu koji je imao mehanički računarski kalendar i zupčanike, izumio je Abi Bakr iz Isfahana, Perzija 1235. godine. Ebu Rahim el-Biruni je oko 1000. godine izmislio prvi mehanički usmjeren lunisolarni kalendarski astrolab, što je predstavljalo ranu mehaničku mašinu sposobnu da procesira informaciju.
Proporcionalni kompas, računski instrument koji se koristio za rješavanje problema u proporciji, trigonometriji, množenju i dijeljenju i za različite funkcije, poput kvadrata i korijena, razvijen je u kasnom 16. vijeku i pronašao je primjenu u oružju, geodetici i plovidbi.
Planimetar je bio ručni instrument za izračunavanje površine zatvorenih oblika.
Logaritmar izumljen je oko 1620-1630, ubrzo nakon objavljivanja koncepta logaritma. To je analogni ručno upravljani računar za obavljanje množenja i dijeljenja. Kasnije je unaprijeđivan pa su dodate vage koje su pružale recipročne, kvadratne i četvrtaste korijene, kao i transcendentalne funkcije kao što su logaritmi i eksponencije, kružna i hiperbolička trigonometrija i druge funkcije. I dalje se koristi za brzo izvršavanje rutinskih izračuna.
1770-ih, Pierre Jaquet-Droz, švicarski urar, napravio je mehaničku lutku (automat) koja je mogla pisati držeći olovku. Mijenjanjem broja i redoslijeda njegovih unutrašnjih točkića mogla su se proizvesti različita slova, a samim tim i različite poruke. Lutka se nalazi u Muzeju umjetnosti i historije u Neuchâtelu, Švicarska i dalje radi.
Mašina za predviđanje plime i oseke koju je 1872. godine izmislio Sir William Thomson bila je od velike koristi za plovidbu u plitkim vodama.
Diferencijalni analizator, mehanički analogni računar dizajniran za rješavanje diferencijalnih jednadžbi integracijom, koristio je mehanizme kotača i diska za izvođenje integracije. Godine 1876. lord Kelvin već je raspravljao o mogućoj konstrukciji takvih kalkulatora, ali nije uspio. Pojačivač zakretnog momenta bio je napredak koji je omogućio ovim mašinama da rade. Počev od 1920-ih, Vannevar Bush i drugi su razvili mehaničke diferencijalne analizatore.
Prvi računski uređaj
mini|Dio [[Diferencijalna mašina|diferencijalne mašine Charles Babbage-a]] Charles Babbage, engleski inženjer mehanike i polimat, načinio je koncept programabilnog računara. Smatra se "ocem računara" jer je izumio prvi mehanički računar početkom 19. vijeka. Nakon rada na revolucionarnoj diferencijalnoj mašini, koja je pomagala u navigacijskim proračunima, 1833. shvatio je da je moguć dizajn koji će imati opću namjenu, a to je bila analitička mašina. Unos programa i podataka trebao je biti dostavljen mašini putem bušenih kartica. Za izlaz, mašina bi imala pisač, ploter i zvono. Mašina će također moći bušiti brojeve na karticama koje će kasnije čitati. Analitička mašina je uključivala aritmetičku logičku jedinicu, upravljanje tokom u obliku kondicionalnog grananja i petlji, te integrisanu memoriju, što je prvi dizajn za računar opće namjene koji bi se mogao opisati kao Turing potpun.
Analogni računari
lijevo|mini|Dizajn treće mašine za predviđanje plime i oseke, [[William Thomson|Sir William Thomson, 1879–81]] Tokom prve polovine 20. vijeka, mnoge su naučne računarske potrebe su zadovoljila znatno uznapredovani analogni računari. Međutim, oni nisu bili programibilni i općenito nedostajala im je svestranost i tačnost modernih digitalnih računala. Prvi moderni analogni računar bio je stroj za predviđanje plime, koji je izumio Sir William Thomson 1872. godine.
Vrhunac analognih računara je dostignut diferencijalnim analizatorom, kojeg su 1927. napravili H. L. Hazen i Vannevar Bush na MIT-u. Mašinu su usavršili uz pomoć mehaničkih integratora Jamesa Thomsona i pojačivača zakretnog momenta koje je izumio HW Nieman. Desetak ovih uređaja izgrađeno je prije nego što je njihova zastarjelost postala očita. 1950-tih se pojavljuju prva digitalni računari koja će označiti kraj većini analognih računarskih mašina.
Elektromehanički
Do 1938. Ratna mornarica Sjedinjenih Država razvila je elektromehanički analogni računar dovoljno mali da se može koristiti u podmornici. Torpedo Data Computer je pomoću trigonometrije riješio problem ispaljivanja torpeda na pokretnu metu. Tokom Drugog svjetskog rata slični uređaji razvijeni su i u ostalim zemljama. lijevo|mini|Replika [[Konrad Zuse|Zuse Z3, prvi potpuno automatizirani digitalni (elektromehanički) računar.]] Rani digitalni računari su bili elektromehanički; električni prekidači pokretali su mehaničke releje da bi izvršili proračun. Bili su prilično spori, ali brzo su počeli da se pojavljuju mnogo brži potpuno električni računari, prvobitno napravljeni od vakuumskih cijevi. Z2, kojeg je stvorio njemački inženjer Konrad Zuse 1939. godine, bio je jedan od najranijih primjera elektromehaničkog relejnog računara.
1941. Zuse napravio Z3, prvi elektromehanički programabilni, potpuno automatski digitalni računar. Z3 je izgrađen sa 2000 releja, implementirao je 22 bitne riječi na taktnoj frekvenciji od oko 5–10 Hz. Programski kod se unosio na bušenim filmovima dok su podaci mogli sadržavati 64 riječi ili biti utipkani direktno sa tastature. Umjesto decimalnog sistema koji je teško primjenjiv (koji se koristio u ranijem dizajnu Charlesa Babbage-a), korištenje binarnog sistema značilo je da su Zuseove mašine bile puno jednostavnije za napraviti. Z3 je bio Turing potpun.
Vakuumske cijevi i digitalni elektronički sklopovi
Elementi sa elektroničkim krugovima ubrzo su zamijenili svoje mehaničke i elektromehaničke ekvivalente, a istovremeno digitalni proračun zamijenio je analogni. Inženjer Tommy Flowers je 1930-ih počeo je istraživati moguće korištenje elektronike za telefonsku centralu. Eksperimentalna oprema koju je izgradio 1934. godine puštena je u rad pet godina kasnije, pretvarajući dio mreže telefonske centrale u elektronički sistem za obradu podataka, koristeći hiljade vakuumskih cijevi. U SAD, John Vincent Atanasoff i Clifford E. Berry sa Državnog univerziteta Iowa razvili su i testirali Atanasoff-Berry Computer (ABC) 1942. Ovaj dizajn je također bio potpuno elektronički i koristio je oko 300 vakuumskih cijevi.
Tokom Drugog svjetskog rata, Britanci u parku Bletchley postigli su brojne uspjehe u razbijanju šifriranih njemačkih vojnih komunikacija. Kako bi probili sofisticiraniji njemački stroj Lorenz SZ 40/42, koji se koristio za jako bitnu komunikaciju, Max Newman i kolege su zadužili Flowers-a da napravi Colossus. Od početka februara 1943. godine proveo je jedanaest mjeseci dizajnirajući i gradeći prvi Colossus. Nakon funkcionalnog testa u decembru 1943, otpremljen je u Bletchley Park, gdje je dostavljen 18. januara 1944. a svoju prvu poruku presreo je 5. februara. Colossus je bio prvi svjetski elektronski digitalni programibilni računar. Koristio je velik broj vakuumskih cijevi. Imao je unos pomoću papirne trake i mogao je biti konfigurisan za izvođenje različitih logičkih operacija sa svojim podacima, ali nije bio Turing potpun.mini|[[ENIAC je bio prvi elektronički Turing potpun uređaj i vršio je balističke proračune.|alt=]] ENIAC je bio prvi elektronički programibilni računar izgrađen u SAD-u. Iako je ENIAC bio sličan Colossusu, bio je mnogo brži, fleksibilniji i bio je Turing potpun. Programeri ENIAC-a bile su žene, njih šest, često zajednički poznatih kao "djevojke ENIAC-a".
Mogao je sabrati ili oduzeti 5000 puta u sekundi, hiljadu puta brže od bilo koje druge mašine. Također je imao module za množenje, dijeljenje i uvrštavanje korijena. Izgrađen pod rukovodstvom John Mauchlya i J. Presper Eckerta na Univerzitetu u Pensilvaniji, razvoj i izgradnja ENIAC-a trajali su od 1943. do pune operacije krajem 1945. godine. Mašina je bila ogromna, teška 30 tona, koristila je 200 kilovata električne snage i sadržavala je preko 18.000 vakuumskih cijevi, 1.500 releja i stotine hiljada otpornika, kondenzatora i induktora.
Koncept modernog računara
Princip savremenog računara predložio je Alan Turing u svom seminarskom radu iz 1936. godine. On je predložio jednostavan uređaj koji je nazvao "Univerzalna računska mašina" i koji danas znamo kao univerzalna Turingova mašina. Dokazao je da je takva mašina sposobna izračunati sve što se da izračunati izvršavajući upute (program) pohranjene na traci, omogućujući tako da se stroj može programirati. Glavni koncept Turingovog dizajna je pohranjeni program, gdje su sva uputstva za računanje pohranjena u memoriji. Turingove mašine do danas su glavni predmet proučavanja u teoriji računanja.
Pohranjeni programi
Rane računarske mašine imale su fiksne programe. Promjena njegove funkcije zahtijevala je ponovno ožičavanje i restrukturiranje mašine. Računar sa pohranjenim programom uključuje dizajnirani set instrukcija i može u memoriju pohraniti skup uputa (program) koji detaljno opisuje računanje. Teoretsku osnovu za računar sa pohranjenim programom postavio je Alan Turing u svom radu iz 1936. godine. On se 1945. pridružio Nacionalnoj fizičkoj laboratoriji u Velikoj Britaniji i započeo rad na razvoju elektroničkog digitalnog računara sa pohranjenim programom. Njegovo rad iz 1945. "Predloženi elektronički kalkulator" bilo je prva specifikacija takvog uređaja. John von Neumann sa Univerziteta u Pennsylvaniji također je objavio svoj Prvi Nacrt izvještaja o EDVAC-u iz 1945.
Manchester Baby bio je prvi računar sa pohranjenim programom na svijetu. Izgradili su ga Frederic C. Williams, Tom Kilburn i Geoff Tootill, a svoj prvi program izveli su 21. juna 1948. Iako se prema standardima svog vremena računar smatrao "malim i primitivnim", to je bila prva radna mašina koja je sadržavala sve elemente neophodne za moderno elektroničko računalo. Čim se ovaj projekat pokazao uspješnim, vrlo brzo je napravljen prvi upotrebljivi računar Manchester Mark 1. Grace Hopper je prva je osoba koja je razvila kompajler za programski jezik.
Mark 1 je zauzvrat brzo postao prototip za Ferranti Mark 1, prvi komercijalno dostupan računar opće namjene.
Tranzistori
Koncept unipolarnih tranzistora prvi je predložio je Julius Edgar Lilienfeld 1925. godine. John Bardeen i Walter Brattain, dok su radili pod William Shockley-em u Bell Labsu, izgradili su prvi radeći tranzistor. Od 1955. pa nadalje, tranzistori su zamijenili vakuumske cijevi u računarima, što je rezultiralo "drugom generacijom" računara. U usporedbi s vakuumskim cijevima, tranzistori imaju brojne prednosti: manji su i manji su potrošači od vakuumskih cijevi.
Na Unverzitetu u Manchesteru, tim pod vodstvom Tom Kilburn-a dizajnirao je i izgradio mašinu koristeći tranzistore umjesto vakuumskih cijevi. Prvi tranzistorski računar postao je operativan 1953, a druga verzija je završena u aprilu 1955. godine. Međutim, mašina je koristila nešto malo vakuumskih cijevi, tako da nije bio potpuni tranzistorski računar. Prvi potpuno tranzistorski računar je Harwell CADET iz 1955. desno|mini|[[MOSFET, prikazuje vrata (G), kućište (B), izvor (S) i odvod (D) terminale. Kapija je odvojena od tijela izolacijskim slojem (roza).]] Metal-oksidni-poluvodič tranzistor sa efektom polja (MOSFET), poznat i kao MOS tranzistor, su izmislili Mohamed M. Atalla i Dawon Kahng u Bell Labsu, 1959. To je bio prvi zaista kompaktni tranzistor koji je mogao biti minijaturisan i masovno proizveden za široku upotrebu. S velikom nadogradivošću, i mnogo nižom potrošnjom energije i većom gustoćom od bipolarnih spojnih tranzistora, MOSFET je omogućio izgradnju integrisanih kola visoke gustoće. MOSFET je kasnije doveo do revolucije mikroračunara, i postao pokretačka snaga računarske revolucije. Taj se tranzistor najviše koristi u računarima, i osnovni je dio digitalne elektronike.
Integralna kola
Sljedeći veliki napredak u računarskoj snazi došao je s pojavom integralnih kola (IC). Ideju o integralnom kolu prvi je zamislio radarski naučnik, Geoffrey WA Dummer. On je predstavio prvi javni opis integralnog kola 7. maja 1952.
Prva funkcionalna integralna kola izumili su Jack Kilby iz kompanije Texas Instruments i Robert Noyce iz kompanije Fairchild Semiconductor. Kilby je zabilježio svoje početne ideje o integriranom krugu u julu 1958, uspješno demonstrirajući prvi radni integrirani primjer 12. septembra 1958.
Razvoj MOS integralnog kola doveo je do pronalaska mikroprocesora, i najavio je ekspanziju u komercijalnoj i ličnoj upotrebi računara. Prvi mikroprocesor s jednim čipom bio je Intel 4004, kojeg je dizajnirao Federico Faggin sa svojom MOS tehnologijom sa silikonskim vratima, zajedno s Ted Hoffom, Masatoshi Shimaom i Stanley Mazorom u Intelu. Početkom 1970-ih, MOS IC tehnologija omogućila je integraciju više od 10.000 tranzistora na jednom čipu.
Mobilni računari
Prvi mobilni računari bili su teški, a IBM 5100 od 22 kilograma je rani primjer. Kasniji prenosivi prenosnici poput Osborne 1 i Compaq Portable bili su znatno lakši. Prvi laptopi, kao što je Grid Compass, imali su bateriju i uz kontinuiranu minijaturizaciju računskih resursa i napretka u trajanju baterija, prenosni računari su postali popularniji 2000-ih. Isti razvoj omogućio je proizvođačima da integrišu računarske resurse u mobilne telefone do ranih 2000-ih.
Ovi pametni telefoni i tableti rade na različitim operativnim sistemima i 2010-ih postali su dominantni računski uređaj na tržištu. Pokreće ih sistem na čipu, koji su kompletni računari na mikročipu veličine novčića.
Osnovni principi
Rad računara može biti zasnovan na kretanju mehaničkih dijelova, elektrona, fotona, kvantnih čestica ili neke druge fizičke pojave. Iako se računari mogu izgraditi na mnogim postojećim tehnologijama, gotovo svi današnji modeli sadrže u sebi elektroničke komponente. Kod većine današnjih računara zadati problemi se u biti rješavaju pretvaranjem svih relevantnih informacija u matematičke relacije korištenjem binarnog sistema (nula i jedan).
Nakon što računar izvrši izračunavanje zadanog problema, rezultat se prikazuje na korisniku (čovjeku) pristupačan način; preko signalnih lampi, LED displeja, monitora, štampača i drugi. Računar prosto manipulira tokovima elektrona kojima, na svojoj osnovnoj razini funkcionisanja - tranzistoru, dodjeljuje logičke vrijednosti nula ili jedan, odnosno, stanju "nema napona" ili "ima napona". Do sada nam nije poznat način kojim bi se uspješno imitiralo ljudsko razmišljanje ili samosvjesnost.
Binarni ili decimalni?
Važan korak naprijed u razvoju digitalnog računarstva bilo je uvođenje binarnog sistema za unutrašnje numeričke procese. Ovim je prestala potreba za kompleksnim izvršnim mehanizmima koje su računari zasnovani na drugim numeričkim sistemima, decimalnom ili heksadecimalnom, zahtijevali. Usvajanje binarnog sistema rezultiralo je pojednostavljenjem konstruktivnih rješenja kod implementacije aritmetičkih funkcija i logičkih operacija, znači, i pojednostavljenjem sklopova i komponenata samog računara.
Mogućnost programiranja
Mogućnost da se računar programira i opremi nizom izvršnih instrukcija bez potrebe za fizičko-konstruktivnim izmjenama, osnovna je funkcionalna karakteristika većine računara. Ova osobina je značajno unaprijeđena njihovim razvojem do stepena na kojem su bili sposobni kontrolirati redoslijed izvršavanja instrukcija na osnovu podataka dobivenih tokom samog vršenja određenog programa. Ovo konstruktivno unaprijeđenje je još više pojednostavljeno uvođenjem (v. prethodnu cjelinu) binarne aritmetike kojom se mogu predstaviti različite logičke operacije.
Pohrana podataka
Tokom računskih operacija često je potrebno pohraniti međuvrijednosti ("dva pišem a jedan pamtim") koje će se upotrijebiti u daljem računanju. Performanse nekog računara su najčešće ograničene brzinom kojom se vrijednosti čitaju/zapisuju iz/u memoriju i njenim kapacitetom. Prvobitno je zamišljeno da se memorija koristi samo za pomenute međuvrijednosti, međutim, ubrzo su se i sami programi počeli pohranjivati na ovaj način i to se uveliko primjenjuje kod današnjih kompjutera.
Hardver
Iako se tehnologija izrade računara značajno izmijenila od vremena prvih elektroničkih modela sagrađenih u četrdesetim godinama 20. vijeka, još uvijek je većina današnjih rješenja zasnovano na von Neumannovoj arhitekturi. Ta arhitektura podrazumijeva računar kao sklop sastavljen od četiri glavna dijela: Aritmetičko-logička jedinica, kontrolna jedinica, memorija i ulazni i izlazni sklopovi (, I/O). Ovi dijelovi su međusobno povezani sabirnicom. Svi su obično pogonjeni vremenskim uređajem (programator, sat, generator takta), mada i drugi "događaji" mogu pogoniti kontrolne sklopove.
Memorija
alt=|mini|300x300piksel|Općeniti prikaz računarskih dijelova <ol> <li>[[Skener <li>Centralni procesor <li>Radna memorija <li>Proširujuće kartice <li>Napojna jedinica <li>Optički uređaji Dodatne kartice <li>Hard disk <li>Matična ploča <li>Zvučnici <li>Monitor <li>Softver <li>Aplikativni softver <li>Tastatura <li>Miš <li>Vanjski hard disk <li>Pisač
</ol>]]Ovdje se podrazumijeva da je memorija niz obrojčanih/numerisanih ćelija, od kojih svaka sadrži djelić informacije. Informacija može biti instrukcija kojom se računaru zadaje neki zadatak. Ćelija može sadržavati i podatak koji je potreban računaru da bi izvršio neku instrukciju. U svakom slučaju, bilo koja od ćelija može sadržavati djelić informacije koji u datom trenutku može predstavljati podatak a već u sljedećem - instrukciju. Znači, sadržaj memorijskih ćelija se neprestano mijenja.
Veličina svake ćelije i njihov broj, razlikuje se od računara do računara a i tehnologije izrade tokom njihovog razvoja su bile bitno različite. Tako smo imali elektromehaničke memorije - releje, cijevi ispunjene živom u kojima su se stvarali zvučni pulsevi, matrice stalnih/trajnih magneta, pojedinačnih tranzistora, sve do integralnih kola sa više miliona diskretnih i aktivnih elemenata.
Procesor
Procesor je elektronički sklop koji može izvršavati računarske programe. Ovako široka definicija se može primijeniti i na rane računare koji su postojali mnogo prije nego što je izraz "CPU" dobio široku primjenu. Pojam i skraćenica se koriste u računarskoj industriji od 1960-ih.
Oblik, arhitektura i primjena procesora su pretrpjeli ogromne promjene od vremena prvih primjeraka ali je njihovo osnovno funkcioniranje ostalo približno isto.
Prvi procesori su bili rađeni po narudžbi kao dio većeg računara i ponekad su bili jedini primjerci svoje vrste. Međutim, izraditi samo jedan procesor ili tek nekoliko primjeraka namijenjenih samo određenoj aplikaciji bilo je skupo te je to otvorilo put za masovnu proizvodnju procesora koji imaju višestruku primjenu. Tranzistori, a zatim i integralna kola, omogućili su minijaturizaciju procesora i danas se ugrađuju u veliki broj uređaja: automobile, mobilne telefone, dječje igračke i slično.
Artimetičko-logička jedinica jest sklop koji vrši osnovne aritmetičke operacije (sabiranje, oduzimanje), logičke operacije (i, ili, ne) i upoređivanje, kao na primjer da li se sadržaj dva bajta podudara.
Kontrolna jedinica vodi računa o tome koji bajtovi u memoriji sadrže instrukciju koju računar trenutno obrađuje, određuje koje operacije će ALU izvršavati, nalazi informacije u memoriji koje su potrebne za te operacije i prenosi rezultate na odgovarajuća memorijska mjesta. Kada je to obavljeno, kontrolna jedinica ide na narednu instrukciju (obično smještenu na sljedećem memorijskom mjestu) ukoliko instrukcija ne govori računaru da je sljedeća instrukcija smještena negdje drugo. Kada se poziva na memoriju, data instrukcija može na različite načine odrediti odgovarajuću memorijsku adresu. Uz to, neke matične ploče podržavaju dva ili više procesora. Takve obično nalazimo kod servera.
Ulaz i izlaz
Putem ulaza i izlaza (I/O), računar dobija informacije iz vanjskog svijeta i šalje rezultate natrag. Postoji širok spektar I/O uređaja; od običnih tastatura, preko miševa, monitora, disketnih pogona, CD/DVD (optičkih) pogona, štampača, sve do skenera i kamera.
Zajednička osobina svih ulaznih jedinica je da pretvaraju informacije određene vrste u podatke koji dalje mogu biti obrađeni u digitalnom sistemu računara. Nasuprot tome, izlazne jedinice pretvaraju podatke u informacije koje korisnik računara može razumjeti. U ovom slučaju, digitalni sistem računara predstavlja sistem za obradu podataka. mini|desno|200p|[[Integrirano kolo|Integrirana kola su srž svakog računara]] 200p|mini|desno|[[Laptop je prenosni računar, bitno smanjenih dimenzija ali i često manjih mogućnosti i brzine za razliku od stolnog PC računara]]
Instrukcije
Računarske instrukcije nisu bogate kao što je ljudski jezik. Računar poznaje samo ograničen broj jasno definiranih i jednostavnih instrukcija. Evo nekoliko primjera: "kopirati sadržaj ćelije 7 u ćeliju 19", "ako je sadržaj ćelije 999 veći od 1, slijedeća instrukcija se nalazi u ćeliji 100", "sadržaj ćelije 6 oduzeti sadržaju ćelije 33 a rezultat upisati u ćeliju 50".
Instrukcije su u računaru predstavljene binarnim sistemom brojeva. Operacija "kopiraj" je kod Intelovih mikroprocesora u binarnom sistemu predstavljena ovako: 10110000. Određeni niz instrukcija koje određeni kompjuter može razumjeti naziva se mašinski jezik. U stvarnosti, ljudi ne stvaraju instrukcije direktno u mašinskom jeziku već koriste programske jezike koje se prevode u mašinski jezik putem posebnih računarskih programa "prevodilaca" i kompajlera. Neki programski jezici su veoma bliski mašinskom jeziku, kao što je Assembler a drugi, kao Prolog, zasnovani su na apstraktnim principima koji imaju malo sličnosti sa stvarnim operacijama unutar računara.
Arhitektura
Kod današnjih računara, aritmetičko-logička i kontrolna jedinica smješteni su na jednom integralnom kolu kojeg nazivamo centralna procesorska jedinica. Memorija računara smještena je na nekoliko malih integralnih kola pored centralnog procesora. Nesrazmjerno veliki dio ukupne mase računara zapravo je sadržan u sistemu napajanja električnom energijom.
Neki od većih računara razlikuju se od gore opisanog modela uglavnom po većem broju procesora i kontrolnih jedinica koji rade simultano. Dodajmo ovome da i neki računari, čija je isključiva namjena naučno istraživanje i računanje, imaju sasvim drugačiju arhitekturu i zbog drugačijeg, nestadardiziranog načina programiranja, nisu našli širu komercijalnu primjenu.
Softver
Računarski softver ili samo softver jest skup podataka ili računarskih instrukcija koje računaru govore kako treba da radi. U računarskoj nauci i softverskom inženjerstvu, računarski softver jeste sva informacija koju obrađuju računarski sistemi, programi i podaci. Računarski softver uključuje računarske programe, biblioteke i srodne neizvršive podatke, poput digitalnih medija. Računarski hardver i softver su usko povezani, i nije ih moguće koristiti samostalno.
Programski jezici
Postoji hiljade različitih programskih jezika. Neki su za općenitu upotrebu, dok su neki visoko specijalizirani za određenu namjenu.
Programi
Računarski programi su zapravo duge liste instrukcija koje računar treba izvršiti, nekad uključujući i tabele podataka. Mnogo računarskih programa sadrži milione instrukcija i mnogo njih se neprekidno ponavlja. Tipični moderni personalni računar može izvršiti nekoliko milijardi instrukcija u sekundi.
Operativni sistem
Da bi računar radio, barem jedan program mora biti neprestano u funkciji. Pod normalnim uslovima, taj program je operativni sistem. On odlučuje koji će program u datom trenutku biti izvršavan, koliko i kojih resursa će mu biti dodijeljeno (memorija, I/O). On također obezbjeđuje apstraktni omotač oko hardvera i programima dozvoljava pristup preko servisa kao što su kodovi koji omogućavaju programerima pisanje programa bez potrebe za poznavanjem intimnih detalja o svim priključenim uređajima. Većina operativnih sistema koji imaju te apstraktne omotače također imaju i standardiziran korisnički interfejs. Najzastupljeniji operativni sistemi su Windows, slobodni Linux i Apple-ov Mac OS.
Profesije i organizacije
Kako se upotreba računara raširila širom društva, sve je veći broj poslova koje uključuju računala. Potreba da računari dobro rade zajedno i da mogu razmijeniti informacije sa sobom donijela je potrebu mnogih organizacija.
Umrežavanje i Internet
mini|Vizualizacija dijela [[Rutiranje|rutiranja na Internetu|alt=]] Računari se koriste za koordiniranje informacija između više lokacija od 1950-ih. SAGE sistem američke vojske bio je prvi opsežni primjer takvog sistema, koji je doveo do velikog broja komercijalnih sistema posebne namjene, poput Sabrea. 1970-ih računarski inženjeri u istraživačkim institucijama širom Sjedinjenih Država počeli su povezivati svoje računare pomoću telekomunikacijske tehnologije. Projekt je finansirao ARPA (danas DARPA), a računarska mreža koju su napravili zvala se ARPANET.
Vremenom se mreža proširila izvan akademskih i vojnih institucija i postala je poznata kao Internet. U početku je bio dostupan prvenstveno ljudima koji rade u visokotehnološkim okruženjima, ali tokom 1990-ih širenje aplikacija poput e-pošte i World Wide Web-a, u kombinaciji s razvojem jeftinih, brzih mrežnih tehnologija poput Etherneta i ADSL-a, umrežavanje računara je postalo sveprisutno.
Budućnost
Trenutno se aktivno radi na novim vrstama tehnologije koje bi mogle rezultirati novom vrstom računara kao što su optički računari, DNK računari, neuronski računari i kvantni računari. Većina računara su univerzalna i mogu izračunati bilo koju računsku funkciju, a ograničena su samo njihovim memorijskim kapacitetom i radnom brzinom. Međutim, različiti dizajni računara mogu dati različite performanse za određene probleme; na primjer, kvantni računari mogu vrlo brzo probiti neke moderne algoritme šifriranja (Šorov algoritam).
Od svih apstraktnih mašina, kvantni računar ima najviše potencijala da revolucionira računarstvo.
Radijalne klipne pumpe
Radijalnu klipnu pumpu čini više cilindara koji su postavljeni radijalno, čije se ose sijeku u istoj tačci, i sve ose nalaze u jednoj ravni. Pumpa ima više cilindara sa klipovima koji su postavljeni radijalno, a klipovi se okreću oscilatorno-translatorno u odnosu na cilindarski blok i obrtno u odnosu na kućište. Obično je broj klipova neparan (5, 7 ili 9 ) zbog uravnoteženja Obrtanjem ulaznog kola obrće se cilindarski blok. Pošto je osa cilindarskog bloka ekscentrično postavljena u odnosu na kućišta klipovi se kreću pravolinijski oscilatorno. Pri kretanju u gornjoj polovini kruga klipovi uvlače radnu tečnost iz usisa, a u donjoj polovini je potiskuju kroz potis. Ove pumpe nisu samousisavajuće, pa stoga imaju poseban rezervoar kako bi se obezbijedio dovoljan pritisak tečnosti.
Podjela
Postoje dvije vrste radijalnih pumpi: pumpa sa rotorom i pumpa sa ekscentrom.
Osobine
Ove klipne pumpe rade sa vrlo visokim pritiscima (maksimalno 1000 bara), te imaju snagu do 3000kW. Pogodne su zbog niskog nivoa buke i zbog toga što nisu osjetljive na nečistoće. Garantuju dug radni vijek i visoku pozdanost u radu. Osim toga, postoji mogućnost regulisanja protoka promjenom ekscentriteta. U poređenju sa aksijalnim klipnim pumpama, radijalne klipne pumpe su većih dimenzija zbog radijalnog rasporeda klipova.
Koriste se za rad u teškim uslovima (npr. hidrauličkim sistemima presa). Mogu se koristiti u proizvodnji energije.
Podbablje (čvor)
Hrvatska:
Gmajna (Slovenj Gradec)
Gmajna je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Slovenj Gradec, regija Koruška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Slovenj Gradec.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Gmajna je imala 457 stanovnika.
Napomena: ''U 1993. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Slovenj Gradec.''
Golavabuka
Golavabuka je naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Slovenj Gradec, regija Koruška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Slovenj Gradec.
IC 1763
IC 1763 (također poznat kao ESO 414-20, MCG -5-5-25 i PGC 7514) je galaksija koja je udaljena oko 207 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,00 (60 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (48 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 10. oktobra 1897. godine.
Golavabuka
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Golavabuka je imala 198 stanovnika.
IC 1763
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kaligula
Gaj Julije Cezar August Germanik (latinski: Gaius Iulius Caesar Augustus Germanicus; 31. august 12. - 24. januar 41.), poznatiji kao Kaligula, je bio rimski car od 37. do 41. godine. Bio je član Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Kaligulin otac Germanik, nećak i usvojeni sin cara Tiberija, je bio uspješan general i jedan od najomiljenijih javnih ličnosti. Mladi Gaj je dobio nadimak "Kaligula" (vojnička čizmica), jer je pratio oca tokom njegove kampanje u Germaniji. Kada je Germanik umro 19. godine u Antiohiji, njegova supruga Agripina Starija se vratila sa šestoro djece u Rim, spremajući krvnu osvetu caru Tiberiju. Sukob je na kraju doveo do uništenja njene porodice, gdje je Kaligula jedini preživio. Kako bi prekinuo krvnu osvetu, Kaligula je prihvatio poziv da se pridruži caru 31. godine na otoku Kapriju, gdje se Tiberije povukao pet godina ranije. Nakon Tiberijeve smrti 37. godine, Kaligula je naslijedio svog strica kao rimski car.
Postoji nekoliko očuvanih izvora o vladavini cara Kaligule, u kojem je on opisan kao plemeniti i umjereni vladar u prvih šest mjeseci vladavine. Nakon toga, izvori se fokusiraju na njegovu okrutnost, sadizam, ekstravaganciju i seksualnu perverziju, predstavljajući ga kao ludog tiranina. Kaligula je radio na povećanju lične moći cara, za razliku od antibalansirajućih ovlasti u principatu. Poklanjao je mnogo pažnje na izgradnji dva akvadukta u Rimu: Aqua Claudia i Anio Novus. Tokom vladavine, carstvu je pripojio Mauritaniju. Početkom 41. godine, Kaligula je ubijen kao rezultat zavjere službenika pretorijanske garde, senatora i dvorjana u pokušaju vraćanja Rimske republike. Ovaj pokušaj je osujećen jer je Pretorijanska garda proglasila Kaligulinog ujaka Klaudija novim rimskim carem.
Rani život
Kaligula je rođen 31. augusta 12. godine u Ancijumu (današnji Anzio) kao treći od šestoro djece Germanika i Agripine Starije. Imao je dva starija brata, Nerona i Druza, i tri mlađe sestre Agripinu Mlađu, Juliju Druzilu i Juliju Livilu. Preko oca je bio bratanac budućeg cara Klaudija. Njegova majka Agripina Starija je bila kćerka istaknutog rimskog generala i bliskog prijatelja cara Augusta Marka Vipsanija Agripe i Augustove jedine kćerke Julije Starije. Tako je Kaligula bio potomak obje grane carske porodice; Julijevaca i Klaudijevaca.
Kao dječak od tri godine, Kaligula je pratio svog oca Germanika u pohodima na sjeveru Germanije. Vojnike je zabavljao prizor malog Kaligule odjevenog u malu vojničku uniformu, uključujući čizme i oklop. Ubrzo je dobio nadimak Kaligula što na latinskom znači čizmice, kao deminutiv malih čizmica koje je nosio. Pošto nije volio ovaj nadimak, njegovi savremenici ga najvjerovatnije nisu koristili u njegovom prisustvu.
Dolazak na vlast
Nakon Tiberijeve smrti 37. godine vlast je prešla na Germanikovog sina Gaja Julija Cezara, prozvanog Kaligula (Caligŭla »vojnička čizmica«) zbog toga što je živio među vojnicima u logorima rajnske vojske. Svoju vladavinu započeo je amnestijom svih onih koji su bili osuđeni pod Tiberijem, čije je odluke proglasio za nevažeće. Potkazivači su bili kažnjeni, a zakon o uvredi veličanstva prestao je da se primjenjuje.
Na zapadnim granicama Kaligula je pokušavao da ponovo krene putem osvajanja, ali njegov pohod protiv Germana nije doveo ni do kakvih bitnih rezultata. Ostali su neostvareni i njegovi planovi da jednu ekspediciju otpremi u Britaniju. U Judeji i Aleksandriji carevo nepoštovanje jevrejskih običaja gotovo je izazvalo ustanak.
Kaligulina tiranska vladavina (Odĕrint dum metuant, »Neka me mrze, samo dok me se plaše«, navodno je govorio) te dopuštanje robovima da potkazuju svoje gospodare izazvali su nezadovoljstvo, kako Senata, tako i komandnog osoblja pretorijanaca, a nije nedostajalo ni onih koji su mislili da je car duševno obolio. Protiv Kaligule sklopljena je zavjera i 41. godine n. e. ubio ga je pretorijanski vojni tribun Kasije Hereja.
Neron
Neron (Neron Klaudije Cezar August Germanik; 15. decembar 37 – 9. juni 68) bio je rimski car od 54. do 68. godine. Neron je svu svoju energiju usmjerio na diplomatiju, trgovinu i unapređenje kulturnog života, ali je prema historičaru Tacitu bio veoma kompulzivan i korumpiran. Naredio je izgradnju teatra na kojem je promovisao atletske igre. Tokom vladavine, njegov strašni general Korbulon je vodio uspješan rat protiv Partskog carstva, a njegov general Svetonije Paulin je slomio pobunu u Britaniji. Nakon toga je Neron zauzeo Bosporsku kraljevinu i započeo Prvi Rimsko-jevrejski rat.
Nakon velikog požara u Rimu 64. godine, Neron je započeo gradnju kompleksa palača, Domus Aurea. Nakon ustanka generala Vindeksa u Galiji i Galbe u Hispaniji, Neron je svrgnut sa prijestolja. Suočavajući se sa optužbom da je javni neprijatelj, izvršio je samoubistvo 9. juna 68. godine. Njegova smrt je završila vladavinu Julijevsko-Klaudijevske dinastije, započinjući građanski rat poznat kao Godina četiri cara. Njegova vladavina se često opisuje kao tiranija i ekstravagancija. Naredio je mnoga pogubljenja, među kojima i ubistvo svoje majke i polubrata Britanika.
NGC 1902
NGC 1902 (također poznat kao ESO 85-SC66) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. novembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Neron
Rani život
Lucije Domicije Neron (lat. Lucius Domitius Nero), sin Agripine i Gneja Domicija Ahenobarba, bio je rimski car od 54. do 68. godine. On je također posljednji potomak julijevsko-klaudijevske kuće. Na tron rimskog cara dovela ga je majka Agripina Mlađa nakon što je prethodno otrovala svoga muža, cara Klaudija (vladao 41. - 54.). Neron je nastavio politiku cara Tiberija (vladao 14. - 37.) - vodio je oštru borbu protiv rimske aristokracije (senatorskog staleža), a koja se protivila sužavanju prava Senata i jačanju carske vlasti. U početku je vladao umjereno zahvaljujući uticaju svojih savjetnika Seneke i pretorijanskog preferkta Bura i supruge Oktavije. Međutim uskoro se ispostavilo da je Neron svirep vlastodržac. U skladu s tim pogubio je mnoge ugledne Rimljanje i konfiscirao njihovu imovinu. Godine 55. dao je otrovati svoga brata Britanika. To je bio samo uvod u njegove zločine. Četiri godine kasnije (59.) otišao je tako daleko da je ubio čak i vlastitu majku (59. godine). Godine 62. ubio je Bura i suprugu Oktaviju da bi oženio svoju konkubinu Popeju Sabinu koju je također nekoliko godina kasnije ubio.
Oscar za najbolji originalni scenarij
Oscar za najbolji originalni scenarij (eng. Academy Award for Writing Original Screenplay) je Oscar za najbolji scenarij koji nije temeljen na prethodno objavljenom materijali. Prije 1940. postojao je Oscar za najbolju priču. Od iste godine te su dvije nagrade razdvojene u dvije kategorije. Počevši s dodjelom Oscara 1957. godine, dvije su kategorije kombinirane kako bi se odala počast samo scenariju.
Smederevo
Smederevo je grad u Srbiji, na desnoj obali Dunava, 46 km istočno od Beograda. Prema popisu iz 2011, grad ima 64.175, dok u općini živi oko 109.809 stanovnika. Grad je poznat po srednjovjekovnoj tvrđavi. Osnovao ga je 1430. tadašnji srpski vladar (despot) Đurađ Branković. Tada i postaje prijestonica s obzirom na to da je dotadašnja (Beograd) pala u ruke Ugarske. Spomenuti srednjovjekovni grad-tvrđava predstavlja najveću ravničarsku tvrđavu u Evropi.
NGC 7834
NGC 7834 (također poznat kao MCG 1-1-30, PGC 504 i UGC 49) jeste spiralna galaksija koja je udaljena oko 240 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 1,10 (77 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (56 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 29. novembra 1864. godine.
Vilinski konjici
thumb| Ogromni [[karbon|gornjekarbonski predak odonatza  Meganeura monyi , imao je raspon krila oko 680 mm, Muzej u Tuluzu]] Odonata ili vilini konjici su red letećih insekata, zvanih zmajske muhe ili damice.
Poput većine letećih insekata (Diptera, Coleoptera, Lepidoptera i Hymenoptera), evoluirali u ranom dijelu mezozojske ere. Njihovi prototipovi, džinovske karbonske zmajice, koje su se pojavile prije oko 325 miliona godina, više se ne uključuju u Odonata. Sada se zovu Protodonata ili Meganisoptera. Lahko je razlikovati dva podreda:
Sve Odonata imaju vodene larve zvane "nimfe", a sve one, i larve i odrasli, su mesožderi. Odrasli mogu letjeti, ali rijetko hodaju. Noge su im specijalizirane za hvatanje plijena. Gotovo su u cijelosti insektivori.
Etimologija i terminologija
Johan Christian Fabricius skovao je termin Odonata od starogrčkih riječi ὀδών - odṓn, ὀδούς - odoús = zub, očigledno zato što imaju zube u vilicama, iako većina insekata također ima takve čeljustima. Riječ "zmajice" koji se također ponekad koristi  engleskim jezičkom području, za označavanje svih Odonata, ali odonate  je ispravniji naziv za grupu kao cjelinu. Ljubitelji Odonata izbjegavaju nejasnoće pomoću izraza "prave zmajice" ili jednostavno Anisoptera kad se misli samo na Anisoptera. Predložen je i termin "ratnici". U ovom redu opisano je nešto oko 5.900 vrsta.
Veličina
Najveći dio današnjih odonata je centralnoamerička divovska Megaloprepus coerulatus (Zygoptera: Pseudostigmatidae) s rasponom krila od 191 mm. Najteži živi odonati su Tetracanthagyna plagiata (Anisoptera: Aeshnidae) sa rasponom krila od 165 mm i Petalura ingentissima (Anisoptera: Petaluridae) s dužinom tijela 117 mm (po nekima, 125 mm) i raspon krila 160 mm. Najduža postojeća odonata je neotropska helikopterska Mecistogaster linearis (Zygoptera: Pseudostigmatidae) s dužinom tijela 135 mm. Ponekad se za džinovsku havajsku  Anax strenuus (Anisoptera: Aeshnidae) tvrdi da je najveći živući ofonat s navodnim rasponom krila, od  190 mm, no čini se da je to mit jer su samo rasponi krila od 152 mm I naučno dokumentirani. Odonata i njihovi preci potiču iz jedne od najstarijih skupina krilatih insekata.
Fosili odonata i njihovih srodnika, uključujući paleozojske "džinovske zmajeve" poput Meganeuropsis permiana iz perms Sjeverne Amerike, dosegli su raspon krila do 71 cm  and a body length of 43 cm, making it the largest insect of all time. This insect belonged to the order Meganisoptera, the griffinflies, related to odonates but not part of the modern order Odonata in the restricted sense. They have one of the most complete fossil records going back 319 million years. Najmanji živi zmaj je Nannophya pygmaea (Anisoptera: Libellulidae) iz istočne Azije, dužine 15 mm i raspona krila od 20 mm. Najmanje damske (a ujedno i najmanje odonate) su vrste roda Agriocnemis '(Zygoptera: Coenagrionidae) sa rasponom krila od samo 17–18 mm.
Opis
thumb|left|upright|Mužjak Austrolestes annulosus, [[Zygoptera: Lestidae)]] thumb|right|Zmajski (gornji) i damski (donji) oblik krila i venecija thumb|200px|Facetno složene oči vilinskog konjica Ovi insekti imaju karakteristično velike zaobljene glave, sa većinom dobro razvijenim, složenim očima, noge koje olakšavaju hvatanje plijena (drugih insekata) u letu, dva para dugih, prozirnih krila koja se pokreću samostalno i izduženih trbuha. Imaju tri ocele i kratke antene. Usne šupljine nalaze se na donjoj strani glave i uključuju jednostavno žvakanje, pomoću mandibule, kod odraslih.
Let u Odonata je tzv direktni let, s letnim mišićima koji su pričvršćeni direktno za krila; a ne indirektno, s mišićima koji se pričvršćuju na grudni koš, kao u Neoptera. To omogućava aktivnu kontrolu amplitude, frekvencije, ugla napada, pregiba i uvijanja svakog od četiri krila u potpunosti.
U većini porodica postoji struktura na prednjem rubu blizu vrha krila koja se zove pterostigma. Ona je zadebljala, ispunjena hemolimfom i često živopisno područje omeđeno venama. Funkcije pterostigme nisu u potpunosti poznate, ali najvjerovatnije ima aerodinamične efekte a može imati i vizuelnu funkciju. Veća masa na kraju krila može takođe smanjiti energiju potrebnu za pomicanje krila gore i dolje. Prava kombinacija krutosti krila i mase krila mogla bi smanjiti potrošnju energije pri letenju. Pterostigma se nalazi i među drugim insektima, poput pčela. Nimfe imaju zbijenija I kraća tijela od odraslih. Pored nedostatka krila, I oči su im manje, antene su duže, a glava manje pokretna nego u odraslih. Njihovi dijelovi usta su modificirani, tako da je labijum prilagođen jedinstvenom hvatajućem organu za pribavljanje plijena. Damske nimfe dišu ns vanjske škrge na abdomenu, dok nimfe zmajevki respiriraju kroz organ u rektumu.
thumb|upright|Vilini konjici u kopulacijskom “kolutu” Iako su uglavnom prilično slični, vilini konjici se međusobno razlikuju u nekoliko, lahko prepoznatljivih osobina. Svi su snažni letači, sa prilično robusnim tijelima i u mirovanju drže krila ili u stranu ili prema van ili prema dolje (ili čak pomalo prema naprijed). Damski su manje robusni, čak i prilično slabi u letu, a kada u mirovanju većina vrsta drži krila preklopljena na abdomenu (pogledajte fotografiju dolje, lijevo). Kod vilinih konjica oči zauzimaju veći dio glave, dodirujući (ili gotovo dodirujući) jedno drugo preko lica. Kod damskih, između očiju obično postoji jaz.
Ekologija i životni ciklus
thumb|right| Ovipozicijski let dva azurna para ([[Coenagrion puella)]] Odonati su vodeni ili poluvodni kao larve. Stoga se odrasli najčešće vide u blizini vodenih površina i često se opisuju kao vodeni insekti. Međutim, mnoge vrste sežu daleko od vode. Oni su mesožderi (ili tačnije Insektivori) čitav život, uglavnom se hrane sitnim insektima.
Mužjaci Odonata imaju složene genitalije, drugačije od onih nađenih kod drugih insekata. Uključuju hvatačke cerke za držanje ženke i sekundarni skup kopulacijskih organa na trbuhu, u kojem se zadržava sperme nakon što ih proizvede primarna genitalija. Kako bi se pario, mužjak hvata ženku za grudni koš ili glavu i savija trbuh tako da joj se genitalije mogu hvatati za kopulacijske organe koji drže spermu. Muški Odonati imaju kopulacijski organ na ventralnoj strani trbušnog segmenta 2 u kojem čuvaju spermu. Pare se držeći ženkinu glavu (Anisoptera) ili grudni koš (Zygoptera) kopčama smještenim na vrhu muškog trbuha; ženka savija trbuh prema naprijed kako bi dodirnula muški organ i primila spermu. To se naziva položajem "koluta" ili kotača.
Jaja se polažu u vodu ili na vegetaciju u blizini vode ili vlažnih mesta. Izlegu se u pronimfe koji žive od hranljivih sastojaka u jajetu. Zatim se razvijaju u instar, s otprilike 9–14 presvlačenja. Većina vrsta su grabljivice drugih vodenih organizama, uključujući I male ribe. nimfe rastu i izrastaju o odrasle, obično u sumrak ili zoru, u leteće mehke, nezrele odrasle jedinke, čija boja još nije razvijena. Ovi insekti se kasnije transformiraju u reproduktivno sposobne odrasle.
Odonati mogu biti dobri bioindikatori kvaliteta vode u Rijekama, jer za pravilan razvoj trebaju kvalitetnu vodu u ranom životu. Budući da se njihova prehrana u potpunosti sastoji od insekata, gustoća odonata je izravno proporcionalna populaciji plijena, a njihova brojnost ukazuje na obilje plijena u ispitivanom ekosistemu. Bogatstvo vrstama vaskularnih biljaka je također pozitivno povezano sa bogatstvom vrsta odonata u određenom staništu. To znači da na mjestu kao što je jezero, ako se nađe široka raznolikost odonanata, tada bi trebala biti prisutna i slična raznolikost biljaka. Ova korelacija nije uobičajena za sve bioindikatore, jer neki mogu djelovati kao pokazatelji za različite faktore okruženja, poput babarske žabe koja je bioindikator kvalitete vode zbog velike dužine vremena provedenog u vodi i oko nje.
Osim toga, odonati su vrlo osjetljivi na promjene prosječne temperature. Mnoge vrste prešle su na veće nadmorske visine i geografske širine dok globalna temperatura raste i staništa presušuju. Promjene u životnom ciklusu zabilježene u ubrzanom razvoju i manjom veličinom tijela odraslih, s porastom prosječne temperature. Kako se teritorij mnogih vrsta počinje preklapati, hibridizacija stopa onih koje obično ne dolaze u kontakt se povećava. Ako se globalne klimatske promjene nastave, mnoge Odonata počet će nestajati. Budući da su tako stari red i imaju tako potpune fosilne tragove, idealna su vrsta za proučavanje evolucije i prilagodbe insekata. Na primjer, oni su jedan od prvih insekata koji su razvili let i vjerovatno je da se ova osobina kod insekata evoluirala samo jednom, a gledajući kako let djeluje na odonate, ostatak leta se može mapirati.
Sistematika i taksonomija
Ovaj red uobičajeno je grupiran zajedno s majskim muhama i nekoliko izumrlih redova u grupi koja se zove "Paleoptera", ali ovo bi grupiranje moglo biti parafiletsko. Ono što oni dijele s leptirima je priroda kako su krila artikulirana I kako se drže u mirovanju (vidi let insekata za detaljnu raspravu).