cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biosenzor
Biološki biosenzori
Biološki biosenzori često uključuju genetički modificirani oblik prirodnog proteina ili enzima. Protein je konfiguriran da detektira određeni analit, a signal koji je uslijedio očitava se instrumentom za detekciju kao što je fluorometar ili luminometar. Primjer nedavno razvijenog biosenzora je onaj za detekciju citosolne koncentracije analita cAMP-a (ciklički adenozin-monofosfat), drugog glasnika uključenog u ćelijsku signalizaciju koju pokreću ligandi u interakciji s receptorima na ćelijskoj membrani. Slični sistemi stvoreni su za proučavanje ćelijskih odgovora na prirodne ligande ili ksenobiotike (toksine ili inhibitore malih molekula). Takve "testove" obično koriste farmaceutske i biotehnološke kompanije u razvoju otkrića lijekova. Većina cAMP testova u sadašnjoj upotrebi zahtevaju lizu ćelija prije merenja cAMP-a. Biosenzor živih ćelija za cAMP može se koristiti u neliziranim ćelijama uz dodatnu prednost višestrukog čitanja za proučavanje kinetike odgovora receptora.
Nanobiosenzori koriste imobiliziranu bioreceptorsku sondu koja je selektivna za ciljne molekule analita. Nanomaterijali su izuzetno osjetljivi hemijski i biološki senzori. Materijali nanorazmjera pokazuju jedinstvena svojstva. Njihov veliki omjer površine i volumena može postići brze i jeftine reakcije, koristeći različite dizajne.
DNK biosenzori
DNK može biti analit biosenzora, detektiran na posebne načine, ali se može koristiti i kao dio biosenzora ili, teorijski, čak i kao cijeli biosenzor. Postoje mnoge tehnike za otkrivanje DNK, što je obično sredstvo za otkrivanje organizama koji imaju tu određenu DNK. Također se mogu koristiti DNK sekvence, kao što je gore opisano. Ali postoje pristupi koji su okrenuti budućnosti, gdje se DNK može sintetizirati da zadrži enzime u biološkom, stabilnom gelu. Ostale primjene su dizajn aptamera, sekvenci DNK koje imaju specifičan oblik da vežu željenu molekulu. Najinovativniji procesi za ovo koriste DNK origami, stvarajući sekvence koje se savijaju u predvidljivu strukturu koja je korisna za detekciju.
Kreiran je i prototip senzora za detekciju DNK životinja iz usisavanog zraka, "eDNK u zraku".
Nanoantene napravljene od DNK – novi tip nano-razmjera optičkih antena mogu se pričvrstiti na proteine i proizvoditi signal putem fluorescencije kada obavljaju svoje biološke funkcije, posebno za različite konformacijske promjene.
Biosenzor na bazi grafena
Grafen je dvodimenzijska supstanca na bazi ugljika sa vrhunskim optičkim, električnim, mehaničkim, termičkim i mehaničkim svojstvima. Sposobnost apsorpcije i imobilizacije različitih proteina, posebno nekih sa strukturama ugljičnog prstena, pokazala je da je grafen odličan kandidat za biosenzorski pretvarač. Kao rezultat toga, istraženi su razni biosenzori na bazi grafena i razvijeni u novije vrijeme.
Romeo Mitrović
Romeo Mitrović (Tuzla, 12. juli 1979.) je bosanskohercegovački nogometaš.
Nastupao je za FK Slobodu, NK Osijek, NK Dinamo Zagreb i Zrinjski Mostar. Od 29. juna 2008. godine brani mrežu mađarskog Kecskemétija.
Karijera
Ovaj golman svoju karijeru je započeo u rodnoj Tuzli, u tamošnjoj FK Slobodi. Nakon Slobode otišao je u Hrvatsku gdje je nastupao za NK Osijek, a bio je i u zagrebačkom Dinamu. 2004 godine dolazi u redove plemića gdje u sezoni 2004/2005 sa Zrinjskim osvaja naslov prvaka BiH. Te sezone postaje prvi golman Zrinjskog i ljubimac mostarske publike. Nekoliko puta se spekuliralo o njegovom odlasku iz Zrinjskog, no to se nije dogodilo. Nastupao je i za mladu reprezentaciju BiH, a za nogometnu reprezentaciju BiH nastupao je 7 puta. Romeo Mitrović je, 4. juna 2008 godine, sa Zrinjskim osvojio Nogometni kup Bosne i Hercegovine.
The Rolling Stones
300p|mini|The Rolling Stones
NGC 3606
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
The Rolling Stones
The Rolling Stones je britanska rock grupa koja je postala poznata u 60-ima, a djeluje i danas.
Kao i mnoge britanske rock grupe nastala je pod uticajem američkog bluesa i ranog rock'n'rolla. Sredinom 60-ih su bili, nakon Beatlesa, drugi najpopularniji band u svijetu. Bili su poznati i kao pobunjenički band, s imageom loših momaka. Od početaka ih se povezivalo s drogom i alkoholom. Početna postava The Rolling Stonesa bila je: Bill Wyman, Brian Jones, Charlie Watts, Keith Richards i naravno Mick Jagger. Originalna postava mijenala se mnogo puta, ali su od 1961. pa do danas u njoj prisutni Mick Jagger, Keith Richards i Charlie Watts. Od 1975. s njima na gitari svira i Ron Wood.
Robert Golob
Robert Golob (rođen 23. januara 1967) slovenski je biznismen i političar, aktuelni je premijer Slovenije. On je predsjednik stranke Pokret Sloboda koja je na nacionalnim izborima u aprilu 2022. pobijedila Slovensku demokratsku stranku koju je predvodio premijer Janez Janša.
Rani život i obrazovanje
Golob je doktorirao elektrotehniku na Univerzitetu u Ljubljani 1994. Nakon studija, bio je postdoktorski Fulbright stipendist u Sjedinjenim Državama na Tehnološkom institutu Georgia u Atlanti.
Poslovna karijera
Godine 2004. Golob je suosnovao kompaniju za trgovinu energijom GEN-I, koja je pod kontrolom države,  i gdje je ostao predsjednik do 2021.
Politička karijera
Između maja 1999. i juna 2000. Golob je bio državni sekretar u Ministarstvu ekonomije u vladi koju je predvodio premijer Janez Drnovšek iz Liberalno-demokratske partije. Godine 2002. izabran je u Gradsko vijeće Nove Gorice, na kojoj je dužnosti od tada. Golob se 2011. godine pridružio stranci Pozitivna Slovenija koju je osnovao gradonačelnik Ljubljane Zoran Janković. U periodu 2013–14., uz rastuće tenzije unutar stranke između njenog osnivača i predsjednika Zorana Jankovića i premijerke Alenke Bratušek, Golob je igrao posredničku ulogu između dvije frakcije. Konačnim raskidom unutar stranke u aprilu 2014. godine ulazi u otcijepljenu Stranku Alenke Bratušek (SAB), postajući jedan od njenih potpredsjednika. Nakon lošeg učinka SAB-a na kasnijim izborima 2014. godine, osvojivši samo četiri mandata, udaljio se od politike na nacionalnom nivou, ostajući aktivan samo na lokalnom nivou u općini Nova Gorica; predsjedavao je kvartovskom skupštinom Kromberk - Loke između 2010. i 2014. godine, ostajući jedan od njenih članova do 2022.
Kada mu je 2021. prestao mandat predsjednika GEN-I, a nakon što nije dobio još jedan, Golob je odlučio da se ponovo aktivno uključi u politiku. U januaru 2022. godine postao je predsjednik vanparlamentarne stranke zelenih Z.Dej i preimenovao stranku u Pokret Sloboda.
Dana 24. aprila 2022. godine, na slovenačkim parlamentarnim izborima 2022, Pokret Sloboda je dobio najviše glasova i, prema nezvaničnim rezultatima, osvojio 41 mjesto u Narodnoj skupštini od 90 mjesta.
Günter Grass
Günter Wilhelm Grass (Gdanjsk-Wrzeszcz, Slobodni grad Danzig (danas Poljska), 16. oktobar 1927. - Lübeck, Njemačka, 13. april 2015.) bio je jedan od najznačanijih savremenih njemačkih književnika, 20-og stoljeća. Knjige su mu prevedene u mnoge svjetske jezike. Dobitnik je Nobelove nagrade za književnost 1999. godine. Bavio se i grafikom, kiparstvom i slikarstvom. Grassovo literarno djelo i uloga kao autora i političkog intelektualca, predmet su mnogih istraživanja i prisutna su u svjetskim medijima. Od 1961-2005. godine podržavao je njemačke SPD političare kao što su Willy Brandt, Gerhard Schröder i Heide Simonis, svoja je umjetnička djela vezivao za aktualnu politiku, a politička je mišljenja javno ispoljavao. Grassova središnja motivacija, bila je gubitak zavičajnog Gdanjska i suočavanje sa nacionalsocijalističkom prošlošću, o čemu piše u mnogim svojim djelima. Tek 2006. godine samoobznanjeno članstvo u Waffen-SS, dovelo je do gubitka povjerenja javnosti i dileme o preispitivanju Grassa, kao moralne instance Njemačke. Umro je od infekcije u Lübecku.
Porijeklo
Günter Grass (u vrijeme svog rođenja pisano kao "Graß"), bio je sin protestantskog trgovca namirnicama Wilhelma Grassa (1899-1979.) i majke Helene Grass (rođ. Knoff, 1898-1954.) katoličko-kašupskog porijekla. Imao je jednu sestru Waltraud, rođenu 1930. godine. Djetinjstvo je proveo u Gdanjsku, koji je tada pripadao Slobodnom gradu Danzigu. Roditelji su mu držali trgovinu sa prehrambenim artiklima u gdanjskom okrugu Wrzeszcz (tada: ). Živio je u malom dvosobnom stanu, koji nije imao kupatilo. Zbog jakog uticaja svoje religiozne majke, Grass je služio kao ministrant u katoličkoj crkvi, a pođao je gimnaziju Conradinum. U ranoj mladosti je postao oduševljen nacionalsocijalističkom ideologijom, mada sa Hitlerjugendom nije bio oduševljen.
Djetinjstvo i mladost
mini|desno|Kuća u kojoj je prije Drugog svjetskog rata živio Günter Grass mini|Zarobljenički akti Güntera Grassa
Za vrijeme Drugog svjetskog rata, Grass se sa 15 godina dobrovoljno prijavio u Wehrmacht, po vlastitim navodima, iz nezadovoljstva prema porodici. Nakon služenja kao pomoćnik u jedinicama protuzračne odbrane, te obavezne službe u tzv. Radnoj službi rajha, 10. novembra 1944. godine sa 17 godina, određena mu je služba u 10. oklopnoj diviziji "Frundsberg" Waffen-SS-a. Nakon ranjavanja 20. aprila 1949. godine kod Spremberga, Grass pada 8. maja 1945 kod Mariánskih Lázni, (danas u Češkoj) u zarobljeništvo i sve do 24. aprila 1946. godine ostaje u američkom zarobljeništvu. Nije potvrđeno, da se kao ratni zarobljenik u američkoj bazi za saslušavanje zarobljenika Bad Aibling Station susreo sa Josephom Ratzingerom. Grass se u toku saslušanja jasno izjasnio o svojoj pripadnosti Waffen-SS-u. U biografiji objavljenoj 2006. godine, tvrdi se da je od 1944. služio kao pomoćnik na protivavionskom topu, a nakon toga mobilisan kao vojnik u Wehrmachtu. U svom autobiografskom djelu Dok ljuštim luk iz 2006. godine Grass je napisao, da se dobrovoljno javio u Wehrmacht, a nakon toga je pozvan sa 17 godina na služenje u Waffen-SS-u.
Od oktobra 2014. u kući Güntera Grassa u Lübecku postavljena je izložba "Grass kao vojnik". U ovoj multimedijalnoj instalaciji prikazan je put divizije Waffen-SS u kojoj je Grass služio, njegovi akti iz američkog zarobljeništva, fotografije iz mladosti u uniformi Reichsarbeitsdiensta (RAD). U jednoj vitrini prikazani su originalni rukopisi iz njegovog romana Dok ljuštim luk, koji prikazuju spisateljski proces razvoja romana. Osim toga su izložene i bilješke njemačkog izdavača i člana njemačkog P.E.N. Centra Klausa Wagenbacha iz 1963. godine u kojima je pribilježeno, da mu je Grass još 1963. godine priznao članstvo i službu u Waffen-SS-u.
Obrazovanje i privatni život
Nakon zarobljeništva, Grass 1947/48. završava praktikum kao kamenorezac u Düsseldorfu. Od 1948-52. studira grafiku i kiparstvo na Umjetničkoj akademiji u Düsseldorfu. Za život zarađuje, zajedno sa, kasnije poznatim njemačkim slikarom, Herbertom Zangsom radeći kao portir u lokalu Csikós u Andreasstraße u düsseldorferskoj četvrti Altstadt. Grass je kasnije Zangsa, koji je kao i Grass bio vojnik u ratu, opisao u svom romanu Limeni bubanj, kao slikara Lankesa. Dalje je studirao od 1953-56. na Fakultetu likovnih umjetnosti u Berlinu, kao student kipara Karla Hartunga. Nakon toga živi do 1959. godine u Parizu. 1960. se godine seli u Berlin-Friedenau, gdje je živio sve do 1972. Između 1972-87. živio je u Wewelsflethu u njemačkoj pokrajini Schleswig-Holstein.
Sa švicarskom studenticom baleta Annom Margaretom Schwarz, oženio se 1954. godine i s njom je imao četvero djece. Vrijeme od početka 1956. do početka 1960. provodi u Parizu gdje piše svoj prvi roman Limeni bubanj. U Parizu 1957. se rađaju blizanci Franz i Raoul, 1961, nakon povratka u Berlin, kćerka Laura, a 1965. sin Bruno. 1972. godine razvodi se od Anne Schwarz. Iz veze sa slikaricom i arhitekticom Veronikom Schröter ima kćerku Helene Grass, njemačku glumicu rođenu 1974. Sa lektoricom Ingrid Krüger, dobija 1979. sina Neleta Krüger. Iste se godine po drugi put ženi sa organisticom Ute Grunert, koja je već imala dva sina iz prošlog braka. U autobiografskom romanu iz 2008. godine Die Box, piše o svojoj osmero djece, računajući šestero svojih i dvoje od Ute. Od augusta 1986. do januara 1987. godine sa Utom Grunert živio je u Kalkuti u Indiji
Stvaralačko doba i politička aktivnost
mini|links|Grass, predsjednik njemačke Vlade [[Willy Brandtsa ženom Rut, 1970.]] Prve izložbe plastike i grafike Grass ima 1956/57. godine u Stuttgartu i Berlinu, kada ujedno i počinje sa svojim literarnim stvaralaštvom. 1956. godine debitira kao pjesnik, a 1957. kao dramaturg i libretist za baletne predstave. Do 1958. godine stvara uglavnom manja prozna djela, pripovjetke i pozorišne komade, koje Grass određuje kao poetski i apsurdni teatar.
Sa svojim prvim romanom Limeni bubanj, 1959. godine, počinje njegovi veliki stvaralački literarni period. Roman, od kojeg je kasnije snimljenfilm Limeni bubanj u režiji Volkera Schlöndorffa predstavlja dio njemačke historije: Opisuje pet decenija od 1899. godine do osnivanja Savezne Republike Njemačke. U ovom djelu tematizira kolektivnu prisilu prema njemačkom narodu, od strane nacista, za vrijeme Trećeg rajha. Težište romana je njegova kritika nedovršene obrade ovog vremena od strane njemačkih historičara.
U stanu Grassovog susjeda i prijatelja Uwea Johnsona u Friedenauu, koji se za to vrijeme nalazi u New Yorku, sastaju se i u njemu žive od 19. februara članovi, te godine osnovane, Komune I, politički vanparplamentarne opozicije studentskog pokreta. Stan se sastojao od njegovog ateljea i radnog stana, kog je pored drugog stana unajmio Ulrichu Enzensbergeru. O osnivanju komune Johnson je saznao iz novina. U tom je stanu planiran tzv. Puding-atentat na američkog potpredsjednika Huberta H. Humphreya. Plan je od strane policije razotkriven i nije proveden, ali je pobudio veliko interesovanje u njemačkim medijima. Na molbu Johnsona, Grass je organizirao uz pomoć policije iseljavanje Komune ist stana.
Na jednoj literaturnoj prezentaciji Grassa na Njemačkom evangelističkom crkvenom danu 1969. godine u Stuttgartu, jedan je pripadnik SS-a uzimanjem cijankalija izvršio samoubistvo. U eseju Tagebuch einer Schnecke, opisuje oca novinarke i politikologa Ute Scheub, kao Manfred Augsta.
Na jednoj prezentaciji njemačke kulture u Tel Avivu 1971. godine Grassa je primila tadašnja izraelska predsjednica vlade Golda Meir.
U svom političkom životu Grass je podržavao Socijaldemokratsku partiju Njemačke (SPD), a od 1982. je postao i njen član. 1965. godine objavio je džepnu knjigu dich singe ich demokratie – loblied auf willy, o njemačkom političaru Willyju Brandtu, kog je upoznao 1961. Nakon toga sa nekoliko poznatih književnika osniva pokret Wahlkontor deutscher Schriftsteller. Pobjedom Brandta na izborima, Grass se razočarava, jer mu Brandt nije dodijelio nikakvu političku zadaću. Nakon diskusije o pitanjima pobačaja i zahtjeva za ukidanje člana 218. Kaznenog zakona Njemačke, kojim se kažnjava izvršilac pobačaja, Grass iz protesta prema držanju njemačkih biskupa, istupa iz crkve. Svojim kontradiktornim političkim stavovima, protivi se čak i unutar SPD-a. Tako se u februaru 1990. protivio ujedinjenju Njemačke, te se zalagao za jedan vid konfederacije dviju njemačkih zemalja, u kojoj bi se istočnom dijelu dala mogućnost privrednog i političkog oporavka.
Iz protesta prema tzv. Azil-kompromisu, u kojem se ograničavaju prava na politički azil, te prihvaćanja ovog kompromisa od strane SPD-a, Grass istupa iz partije 1992. godine. Mada se i dalje zalaže za socijaldemokratske ideje i političare, a 2005. godine podržava ministricu vlade Schleswig-Holsteina Heide Simonis i zalaže se za ponovno uvođenje Poreza na imovinu, posebno za one sa visokih prihodima.
Kao suosnivač Saveza njemačkih književnika, Grass je kritikovao politiku udruženja, koja je pod predsjedavanjem Bernta Engelmanna, bila prilično kritički naklonjena diktatorima u zemljama Istočne Evrope. Na jednoj konferenciji Saveza 24-26. septembra 1987. izabran je u predsjedništvo, ali već nakon kongresa u Stuttgartu 1988. napušta udruženje zajedno sa cjelokupnim predsjedništvom, zbog diskusije o alternativama u medijskom pristupu, te o neuvažavanjem prijedloga o stvaranju samostalnog sindikata pisaca. Sa Grassom je udruženje napustila predsjednica Anna Jonas i još oko 50 drugih književnika.
Od 1968. godine Grass izabran je za člana P.E.N. Centra Njemačke, čiji počasni predsjednik postaje 2009.
Sa džez muzičarom Günterom Sommerom od 1985. godine izdao je više nosača zvuka, na kojima uz njegovu muziku čita iz svojih djela.
Grass je podržavao tzv. Akciju 1:1, njemačkog udruženja homoseksualaca, za ravnopravnost u ostvarenju prava na partnerstvo.
Potpisnik je Frankfurtske deklaracije o pravopisnoj formi, kojom se grupa njemačkih književnika protivi i poziva na bojkot pravopisne reforme njemačkog jezika iz 1996. godine. U kasnijim djelima Grass koristi i dalje stari pravopis. 2005. osnovao je literaturni krug Lübeck 05, kom između ostalih pripadaju Thomas Brussig, Michael Kumpfmüller, Katja Lange-Müller, Benjamin Lebert, Eva Menasse, Matthias Politycki, Tilman Spengler i Burkhard Spinnen.
1997. godine osnovao je Zadužbinu Otto Pankok u sjećanje na svog bivšeg učitelja, za podršku Sintija i Roma. Zalagao se i protiv atomske energije, učestvovanjem na jednoj literaturnoj prezentaciji u nuklearnoj elektrani Krümmel u aprilu 2011.
Do smrti Günter Grass živio je u Behlendorfu okrugu Kreis Herzogtum Lauenburg u blizini Ratzeburga i oko 25 km južno od Lübecka. U Lübecku se nalazi Günter-Grass-Haus, u kojem se nalazi veći dio njegovih literarnih i umjetničkih djela.
Uloga Grassa kao političkog pisca
Intencija Grassovih djela je između ostalih pisanje protiv zaborava, te gubitak njegovog zavičaja Gdanjska. Njegova djela tematiziraju nacionalsocijalizam i njegove posljedice na modernu Njemačku. Takođe, djela koja se tematski tiču poslijeratnog doba (kao npr. u noveli Im Krebsgang iz 2002. godine), gdje povezuje teme zaborava i krivice, preispituje tačnost kroz osobna sjećanja, (npr.u romanu Štakorica) i istovremeno postavlja pitanja o kolektivnom zaboravu. U obrazloženju Nobelovog komiteta, navodi se da je on "...u svojim djelima tamnom fabulom, iscrtao lice historije." Književna kritičarka Rebecca Braun konstatira, da on u svojim djelima i političkim spisima, nakon 1970. godine uspostavlja tendenciju stalne prisutnosti u javnim medijima i da svjesno svoja djela prilagođava svojim zamislima i trenutnoj političkoj situaciji. Slično komentariše njegova djela Monika Shafi, da on besprekidnom tendencijom ugrađuje svoje autobiografske poglede, ali ih i istovremeno sakriva.
U spisu Cambrigde Companion to Günter Grass, Stuart Taberners nalazi jednu neprekidnu demokratsku težnju, kao pokušaj potiskivanja oduševljenja nacionalsocijalizmom u svojoj mladosti. Kao javna ličnost, prenosi svoja osobna iskustva, na zakazivanje čitavog njemačkog naroda, ali izbjegava jasno i jednostrano gledište riječima: As with all of Grass’s work, and testament to the essentially democratic tenor of his literary texts, artistic endeavours, essays and speeches, Peeling the Onion tenders an invitation to its reader to think in shades of grey rather than in black and white.
Romani, drame, pripovjetke
Roman Limeni bubanj (1959) napisan je slikovitim jezikom glavnog junaka infantilnog Oskara Matzeratha, koji iz svoje dječije perspektive opisuje svijet odraslih i uz pomoć svog limenog bubnja, može opisati događaje u kojima nije direktno učestvovao, kao npr. rođenje svoje majke. Sa Limenim bubnjem, gdje literarno prvi put konfrontira historijske događaje sa nadrealno-grotesknim slikovitim jezikom, Grass upravo iznalazi svoj stvaralački stil. Kao jedan od prvih pisaca na njemačkom jeziku, koristi direktnu konfrontaciju sa stvarnim zbivanjima Drugog svjetskog rata i smišljeno povezuje historijske činjenice. Time i njegov zavičaj Kašubija nalazi mjesto u svjetskoj literaturi.
Grass je za ovaj roman, nakon čitanja još neobjavljenih rukopisa, 1958. godine dobio nagradu Grupe 47, čiji je član postao 1957. Žiri koji dodjeljuje književnu nagradu Bremena, predložio je 1960. roman za glavnu nagradu, ali je to od gradskog senata Bremena odbijeno. Te i slijedeće godine književna nagrada nije uopće dodijeljena. Njemački režiser Volker Schlöndorff snimio je film Limeni bubanj 1979. godine, koji je snimljen u produkciji tadašnjeg jugoslavenskog Jadran filma.
Drugu knjigu o Gdanjsku za vrijeme Drugog svjetskog rata Mačka i miš, napisao je 1961. godine u kojem opisuje priču o mladiću Joachimu Mahlkeu. Knjiga je izazvala skandal uglavnom zbog dijela u kojem piše o onaniji, a ministar rada, socijalne skrbi i zdravstva Hessena je zahtijevao da se novela zbog nemoralnog sadržaja indicira. Nakon protesta javnosti i drugih pisaca, zahtjev je povučen. Dvije godine kasnije piše Pseće godine, zadnju knjigu tzv. Gdanjske trilogije
Svoju najpoznatiju dramu Die Plebejer proben den Aufstand objavio je 1966. godine. U njoj obrađuje radničku pobunu 17. juna 1953. godine u Demokratskoj republici Njemačkoj i ulogu marksističkog intelektualca. Glavni lik "Šef" je prepoznatljiv po osobinama Bertolta Brechta. Tumačenju drame i njenom reduciranju, kao protubrehtovskoj, Grass se protivio. 1968. godine objavljuje knjigu Briefe über die Grenze, zbirku dijaloga između njega i češkog pisca Pavela Kohouta o temi Praškog proljeća.
U romanu Lokalna anestezija, objavljenom 1969. godine, pisac svoje anarhističke i socijaldemokratske političke poglede dijeli na više osoba. Glavni junak je zubar, koji se sukobljava sa aktuelnim problemima. Ovo je i prvi put da piše o aktuelnim studentskim pokretima, te da se odvaja od svojih historijskih tema. Knjiga je u SAD-u euforično primjena, dok su kritike u Njemačkoj bile prilično suzdržane. Nakon izlaska pripovjetke Dnevnik jednog puža 1972, koja opisuje izbornu borbu za Njemački parlament 1969. godine, Grass se privremeno povlači iz političkog djelovanja.
Romanom Lumbur, objavljenim 1977. postaje poznat kao epičar. Dvije godine kasnije objavljuje priču Sastanak u Telgteu, sa sadržajem iz baroknog vremena 1647. godine, kada se u vrijema pregovora o Westfalskom miru, sastaje nekoliko pjesnika. Sastanak se odvija po principima 300 godina kasnije održavanih sastanaka Grupe 47, osnovane od Hansa Wernera Richtera. Priča je njemu i posvećena. Prva rečenica iz romana je 2007. godine od prominentnog literarnog žirija, proglašena najljepšom prvom rečenicom njemačke literature.
Putovanje u Aziju, ga 1980. godine inspirira za pisanje narativnog djela Plodovi mašte i razmišljanja ili Nijemci izumiru, u kojem se ponovo dotiče aktuelnih poltičkih dešavanja. Osam godina kasnije slijedi prozno djelo Štakorica, po kojem je 1997. godine snimljen film u režiji Martina Buchhorna, ali se Grass od od ovog filma ogradio. U pripovjetci Zloguke žabe iz 1992, piše o potrebnom izmirenju podijeljene Njemačke, kao i izmirenju Njemaca između sebe.
Svoj poslijednji roman Široko polje izašao je 1995. Radnja se dešava u Berlinu između gradnje Berlinskog zida i njemačkog ujedinjenja, i jedna je panorama njemačke historije od revolucije iz 1848. godine do sadašnjosti. Roman je ostao upamćen sa upečatljivom frazom o Istočnoj Njemačkoj: "Živjeli smo u udobnoj diktaturi". Za ovu politički jako diskutiranu knjigu, Grass je dobio nagradu Hans-Fallada.
Pripadnost Waffen-SS-u
Grass je od 1942 dobrovoljno bio pripadnik SS-Waffen, kao i Luftwaffenhelfer.
Nagrade
250px|mini|desno|Günter Grass sa [[Zapadna Njemačka|zapadnonjemačkim kancelarom Willijem Brandtom, 1972.]] Günter Grass je za svoja djela dobio na desetine nagrada i priznanja. Svakako, najveća nagrada za književnika je Nobelova nagrada za književnost koju je ovaj pisac dobio 1999. godine. Njegova literatura se obično smatra kao dio njemačkog umjetničkog pokreta poznat kao Vergangenheitsbewältigung, što bi prevedeno na bosanski jezik značilo kao pokret za "suočavanje s prošlošću".
1965. godine, Grass je dobio Nagradu Georg Büchner a 1993. izabran je za počasnog član britanskog Kraljevskog društva za književnost. Godine 1995. dobio je Nagradu Hermann Kesten.
Predstavnici grada Bremena osnovali su Fondaciju Günter Grass sa ciljem centralnog prikupljanja svih njegovih njegovih brojnih radova, a posebno njegovih ličnih govora, videa i filmova. U Kući Güntera Grassa koja se nalazi u Lübecku, nalazi se arhiva i biblioteka kao i izložba njegovih crteža i skulptura.
56.
Godina 56. (LVI) bila je prestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Saturnina i Scipiona (ili, rjeđe, godina 809. Ab urbe condita). Oznaka 56 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Vikoč
Vikoč je naseljeno mjesto u općini Foča, Bosna i Hercegovina.
Tripoli
Tripoli (broj stanovnika 1.5 miliona),, je glavni grad Libije. Grad je smješten na sjeverozapadu zemlje, na samoj granici s pustinjom, na stjenovitoj površini koja zalazi u Sredozemno more formirajući zaljev. Grad su osnovali Feničani u 7. vijeku p. n. e., koji su ga prvobitno nazvali Oea. Pozicija mu je 32°54'8" sjeverno i 13°11'9" istočno.
Tripoli je najveći grad, glavna morska luka i najveći trgovački i proizvodni centar u Libiji. Također je sjedište vlade, kao i Al-Fateh univerziteta. Zahvaljujući dugoj historiji mnogo je značajnih arheoloških lokacija u gradu. Klima je tipična sredozemna, sa vrućim suhim ljetima, blago hladnim zimama i osrednjim padavinama.
Grad su bombardovale američke snage 1986. zbog optužbi da Libija podržava terorizam (u konkretnom slučaju Libija nije htjela predati dvojicu osumnjičenih za bombaški napad na avion). Sankcije Ujedinjenih Nacija su prestale 2003. i poslije toga je promet luke Tripoli značajno porastao, što je pozitivno uticalo na gradsku ekonomiju.
Osnivanje
Grad je osnovan u 7. vijeku p. n. e. Iz ruku osnivača, Feničana, prešao je u vlast Cyrenaica, od kojih su ga oteli Kartagenjani. Dalje je potpao pod vlast Rimljana, koji ga uključuju u svoju provinciju Afrika i daju mu ime Regija Syrtica. Početkom 3. vijeka postaje poznata kao Regija Tripolitana (i uključuje tri grada Sabratu, Oeau i Leptis, koja su povezana) i dobija status zasebne provincije, pod Septimus Severusom, koji je bio porijeklom iz Leptisa.
Kao i ostatak sjeverne Afrike, zauzimaju ga muslimani, početkom 8. vijeka. Kao osmanlijska provincija (vilajet) Tripoli (uključujući zasebnu pokrajinu-sandžak Cyrenaciu) pokriva južnu obalu Sredozemlja između Tunisa i Egipta. Osim samog grada, oblast uključuje Cyrenaciu, lanac oaza u Aujila depresiji, Fezzan i oaze Ghadames i Ghat, sve to razdvojeno pješčanom i kamenitom pustom zemljom.
1714. vladajući paša, Ahmed Karamanli, preuzeo je titulu bega, i izborio jednu vrstu djelimične nezavisnosti od sultana. Ovakav slijed događaja je nastavljen i za vrijeme vladavine njegovih potomaka, a sve to povezano sa drskim gusarenjem i različitim ucjenama, sve do 1835. kada je Osmanlijsko carstvo (Porta) ponovo preuzelo unutrašnje stvari i postavilo svog namjesnika. Novi turski paša, sa ograničenim ovlastima, je bio razočaran, i na kraju je država od od te oblasti uspostavila vilajet.
Tripolitanski rat
Početkom 19. vijeka kraljevstvo Tripolija je, zbog svog praktikovanja gusarstva, dva puta ratovalo sa Sjedinjenim Američkim Državama.
U maju 1801. paša je zahtijevao od Sjedinjenih Država da uvećaju danak koji su plaćale od 1796. za zaštitu njihovih trgovaca, na 83.000$. Zahtjev je bio odbijen, i pomorske snage su bile poslane iz Sjedinjenih Država da blokiraju Tripoli. Rat je potrajao četiri godine. Amerikanci 1803. gube fregatu "Philadelphia", komandanta (kapetana William Bainbridgea), a cijela posada biva zarobljena.
Najslikovitiji incident u ratu desio se kada je William Eaton poveo ekspediciju sa ciljem da svrgne pašu i zamijeni ga njegovim starijim bratom koji je živio u egzilu, i koji je obećao da će u slučaju da dođe na vlast ispuniti sve zahtjeve Sjedinjenih Država. Eaton je na čelu raznovrsnog skupa od 500 ljudi marširao pustinjom sve od Alexandrije i, uz pomoć američkih brodova, uspio zauzeti Dernu. Ubrzo zatim (3. juna 1805.) mir je bio zaključen, paša je odustao od svojih zahtjeva, ali je dobio 60.000$ na ime otkupa za zarobljene Amerikance.
1815. uzimajući ranije uvrede kao razlog, kapetani Captains Bainbridge i Stephen Decatur, na čelu američke eskadre, ponovo su posjetili Tripoli i prisilili pašu da se povinuje američkim zahtjevima.
Prevlast Turske
1835. osmanlijski Turci su nadvladali u lokalnom građanskom ratu i uspjeli ponovo uspostaviti svoju prevlast. Poslije tog datuma Tripoli je bio pod neposrednom vlašću Porte. Ustanci 1842. i 1844. završili su neuspjehom.
Italijanski i engleski period do nezavisnosti
Italija je dugo smatrala da Tripoli leži unutar njene zone uticaja, i da ima pravo da obezbijedi red u državi. Pod izgovorom zaštite svojih građana u Tripoliju od turske vlade, Italija je 29. septembra 1911. objavila rat Turskoj i objavila svoju namjeru da aneksira Tripoli. Dana 1. oktobra 1911. u bici kod Prevese, u evropskom dijelu Turske, tri turske lađe su uništene. Nakon toga sklopljen je ugovor u Lausanni, Turska je priznala italijanski suverenitet nad teritorijem Tripolija, sve dok je halifi bilo dozvoljeno da bude vrhovni religijski autoritet.
Schmalkalden
Schmalkalden je grad u distriktu Schmalkalden-Meiningen u jugozapadnom dijelu njemačke pokrajine Tiringije. Nalazi se na južnim obroncima Tirinške šume na obali rijeke Schmalkalde, pritoke rijeke Werra. Po podacima od 31. decembra 2009. godine, grad je imao 20.231 stanovnika.
Rezultati nogometne reprezentacije Jugoslavije na svjetskim prvenstvima
Nogometna reprezentacija Jugoslavije je na svjetskim prvenstvima učestvovala ukupno osam puta gdje je najbolji rezultat zabilježila na prvenstvima odigranih 1930. i 1962. dospijevši do polufinala. Deitantski nastup Jugoslavija je imala u Urugvaju na prvom svjetskom prvenstvu, dok je posljednji put nastupila u Italiji 1990, te nakon raspada Socijalističke federativne republike Jugoslavije 1992. više se ne takmiči na prvenstvima svijeta.
Tripoli
Italijanski i engleski period do nezavisnosti
Tripoli je bio pod kontrolom Italije sve do 1943. kada su ga okupirale britanske snage koje su ga držale do nezavisnosti Libije 1951.
NGC 420
NGC 420 (također poznat kao MCG 5-3-83, PGC 4320 i UGC 752) je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Ribe. Ovaj objekat je zapisao John Frederick William Herschel 12. septembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Krist Novoselić
mini|desno|Krist Novoselić Krist Anthony Novoselić II (rođen u Comptonu, SAD, 16. maja 1965) američki je muzičar hrvatskog porijekla. Najpoznatiji je kao basist grunge grupe Nirvana.
Kratko vrijeme je živio u Zadru kod svojih rođaka 1980., gdje je pohađao gimnaziju. Zajedno s Kurt Cobainom je osnivač grupe Nirvana, koji je izvršio veliki utjecaj na rock muziku 90-tih godina 20. vijeka. Nakon tragične smrti Cobaina i raspada Nirvane Novoselic je povremeno nastupao i s drugim grupama. Trenutno se bavi politikom u SAD-u.
Armando Marenzi
Armando Marenzi (16. mart 1966.) je hrvatski nogometni trener i bivši nogometaš italijanskih korijena. Rođen je 16. Marta 1966 godine. Igrao je za HNK Šibenik, FK Spartak, SC Avignon, PAE Panaserriakos ( Grcka ) i HŠK Zrinjski.
Nogometna Karijera
Marenzi je karijeru započeo u Šibeniku i igrao je za taj klub 25 godina (računavši mlade dane, nastupe u juniorima i kadetima), zatim odlazi u najvecem transferu tadasnje Druge Federativne lige FK Spartak Subotica sa golmanom Varvodicem te 1989 ulaze u Prvu ligu. Nedugo zatim odlazi u inozemstvo 1992 potpisuje u Francuskoj za SC Avignon i ostaje do 1995. !996 transferiran je u grcki PAE Panaserriakos gdje igra PRVU GRCKU ligu do 1997 kada se vraca u HNK Sibenik. 2001. godine dolazi u HŠK Zrinjski. Marenzi se cijelom razdoblju u kojem je nastupao za Zrinjski borio svojom odličnom igrom za plemićki dres, a sa svojim iskustvom pomagao je mladima koji su u to vrijeme igrali u Zrinjskom. Kao pravi vođa i kapiten Zrinjskog svojim saigračima je pomagao u svakom pogledu. U sezonama 2001/2002 i 2002/2003 bio je najbolji strijelac kluba. Prema navijačima bio je više nego korektan i često je u svojim nastupima kako na radiju tako i na televiziji hvalio Ultrase. To mu je donijelo trofej "Filip Šunjić - Pipa" najboljeg igrača Zrinjskog u sezoni 2002/2003 Premijer lige BiH. Navijački trofej za najboljeg igrača sezone se tada nazivao "Zrinjevac", a Marenziju ga je dodijelio tada istaknuti član Ultrasa, Filip Šunjić - Pipa. "Pipa" je tragično poginuo u decembru 2003. godine, a 2004. godine trofej Zrinjevac je preimenovan u trofej "Filip Šunjić - Pipa". Tokom igranja u dresu Zrinjskog, od navijača i simpatizera tog mostarskog kluba, dobio je nadimak "nebeski skakač".
Trenerska Karijera
Bio je trener lokalnih šibenskih niželigaša HNK "SOSK", HNK "Krka" te 2010. zamjenjuje Stanka Mršića u HNK "Primorac" Biograd na Moru. Istu godinu zavrsava na 5. mjestu te iducu ostvaruje najveci uspjeh kluba 2. mjesto u 3HNL.
BSK "Zmaj" Blato je 2012. , takodjer 3. liga gdje ostvaruje najbolji rezultat kluba, 2. mjesto u 3. HNL.
Iduća destinacija je Grčka 2013., PAE "Niki" Volou gdje ostvaruje 1. mjesto u 3. Gamma Ethniki liga
HNK "Hajduk" Split
Pod povecalom zbog takvih rezultata postaje trenerom U-14 (Pioniri)  HNK "Hajduk" Split  2014. godine, te postepeno napreduje U-16 (Kadeti) gdje zavrsava na 2. mjestu 1.HNL i U -18 (Juniori).
2016. u svibnju postaje treneru Hari Vukas pomocni trener prve momcadi HNK "Hajduk" Split te ostvaruju 3. mjesto i ulazak u Europa League.
Od 2018. je menader RNK "SPLIT" Split. U prvoj sezoni je ostvario ostanak u ligi sa juniorima, te 2019. 2. mjesto u 3. HNL ligi.
Najbolji igrači iz Akademije u njegovim momčadima
• Nikola Vlašić (CSKAMoskva)               • Andrija Balić (Udinese)                 • Domagoj Bradarić (LOSC Lille)                  • Ante Palaversa (Manchester City)                 • Josip Maganjic (AC Fiorentina)
• Karlo Letica (FC Club Brugge)             • Lorenzo Šimić (Sampdoria)          • Leon Kreković (HNK HAJDUK)                  • Jakov Blagaic (HNK HAJDUK)                      • Boris Rapaic (Inter Milan)
Aristolochiaceae
Aristolochiaceae je porodica cvjetnica iz reda Piperales, sa sedam rodova u pet potporodica i ukupno oko 400 poznatih vrsta. Tipski rod je Aristolochia L.
Opis
Aristolohije su uglavnom višegodišnje, zeljaste biljke, grmovi ili lijane. Mrežasti, srcoliki jednostavni Listovi su rašireni, rastući naizmenično duž stabljike na lisnoj peteljci stabljici. Rubovi su obično cjeloviti. Ne postoje stipule. Cvjetovi su neobični, velikih do srednjih dimenzija, a rastu u osovinama listova. Imaju bilateralnu (dvostranou) ili radijalnu simetriju.
Ekologija
Neki leptiri, kao što je lastavičin repak, na polažu jaja na listove vrsta roda Aristolochia, a larve se hrane se biljkom, ali na njih ne utiče toksin, koji zatim štiti odrasle leptire od predatora.
Klasifikacija
Aristolochiaceae su magnoliide, bazna grupa angiospermi koje nisu dio velikih kategorija monokotiledona ili eudikotiledona. Prema APG IV APG IV (2016), priključene su bivše porodice Hydnoraceae i Lactoridaceae, jer bi njihovo isključenje aristolohije ostavilo kao klasičnu parafiletsku grupu. Neke novije klasifikacijske sheme, poput ažuriranja Grupe za filogeniju angiospermi svrstavaju porodicu Aristolochiaceae u red Piperales, ali je i dalje prilično uobičajeno, iako dopunjena, da se ponekad veže s nekim drugim porodicama u njihov posebni red (Aristolochiales).
Filogenija
Na razini roda, u kladogramu Aristolochiaceae mogu se razlikovati četiri sklopa:
Fosilni zapisi
Najstariji fosilni ostaci listova su od † Aristolochites dentata iz kasne krede u Nebraski, Sjedinjene Države. Nađen je i polen †  Aristolochiacidites viluiensis, iz gornje krede sibirskih sedimenata Fosilno drvo poznato je i iz Indije, od prije nekih 66 miliona godina. Fosili listova  Aristolochia  poznati su iz ranih i kasnih tercijarnih naslaga u zemaljama Sjeverne Amerike i kasnih tercijarnih područja Abhazije, Ukrajine i Poljske. Ostaci fosilnih listova †  Aristolochia austriaca opisani su iz kasnomiocenskih sedimenta nalazišta Pellendorfu Bečkom bazenu, u Austrija. †  A. austriaca  najsličnija je postojećim mediteranskim vrstama A. rotunda i A. baetica,
57.
Godina 57. (LVII) bila je obična godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Cezara i Pizoa (ili, rjeđe, godina 810. Ab urbe condita). Oznaka 57 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
IC 338
IC 338 (također poznat kao MCG 0-10-7 i PGC 13373) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 265 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Bik. Najveći prečnik je 0,80 (62 hiljade sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 13. oktobra 1891. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Jednostavne mašine
Jednostavna mašina koristi jednu primijenjenu silu da izvrši rad protiv jedne sile opterećenja. Zanemarujući gubitke zbog trenja, rad na teretu jednak je radu primijenjene sile. Mašina može povećati količinu izlazne sile, po cijenu proporcionalnog smanjenja udaljenosti koju pomiče teret. Omjer izlazne i primijenjene sile naziva se mehanička prednost.
Iako su i dalje od velike važnosti u mehanici i primijenjenoj nauci, moderna mehanika je pomaknula dalje od pogleda na jednostavne mašine kao krajnje građevne blokove od kojih se sve mašine sastoje, a koje su nastale u renesansi kao neoklasično pojačanje starogrčkih tekstova. . Velika raznolikost i sofisticiranost modernih mašinskih veza, koje su nastale tokom industrijske revolucije, neadekvatno je opisana u ovih šest jednostavnih kategorija. Različiti post-renesansni autori su sastavili proširene liste "jednostavnih mašina", često koristeći termine kao što su osnovne mašine, složene mašine, ili mašinski elementi kako bi ih razlikovali od klasičnih jednostavnih mašina iznad. Do kasnih 1800-ih, Franz Reuleaux je identifikovao stotine mašinskih elemenata, nazivajući ih jednostavnim mašinama. Moderna teorija mašina analizira mašine kao kinematičke lance sastavljene od elementarnih veza koje se nazivaju kinematičkim parovima.
Esad Karađozović
Esad Karađozović je rođen 28. novembra 1918. godine u Sarajevu. Po završetku osnovne škole jednu godinu pohađa Gazi-Husrev-begovu medresu, a tokom druge godine prelazi u Prvu mušku realnu gimnaziju gdje je i maturirao 1939. godine. Iste godine, odlazi sa svojim drugovima, Husrefom Bašagićem, Eminom Granovom i Asafom Serdarevićem u Beograd na studij medicine. Po izbijanju Drugog svjetskog rata, 1941. godine, vraća se u Sarajevo, a kasnije odlazi u Zagreb i nastavlja studij. Studij prekida zbog odlaska u vojsku.
U svim prilikama borio se za duhovno osvješćenje muslimana sa ovih prostora. Svojim ponašanjem i izgledom postao je poznat i svojim ideološkim protivnicima, komunistički orijentiranom omladinom, prvenstveno među studentima u Gajretovom domu u Beogradu odnosno studentskom domu u Zagrebu. Po završetku rata i dolasku komunista na vlast pokušao otići u inostranstvo.
Dugo se nije znalo da li je uspio prijeći granicu, te su mnogi njegovi drugovi iz organizacije smatrali da je u Egiptu gdje se nastoji povezati sa osobama i grupama mladomuslimanskih ideala, međutim, naknadno je ustanovljeno da je ubijen od strane komunista prilikom tog prelaska.
Esad je kao jedan od najstarijih u organizaciji u tom periodu bio jedan od njenih osnivača i ideologa. Najviše se isticao svojim djelovanjem na mlade članove, praktičnim životom u islamu, predavanjima "O kvalitetu islamske čistoće", "Međusobni uticaj sistema i naravi", "Majka svih zala", "Zašto ne svinjetinu?", "Snaga i energija Muhammeda a.s.", "Problem našeg pada" i druge. Jedan od njegovih najznačajnijih pisanih radova je članak "Čovjeka trebamo" koji je među osnovnim tekstovima za ideološku izgradnju pripadnika mladomuslimanskog pokreta. Svoju viziju o ulozi muslimana iskazao je u pjesmi - koračnici "Zeleni se bajrak nad nama vije" koja se smatrala jednom vrstom himne organizacije "Mladi Muslimani".
NGC 2126
NGC 2126 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Kočijaš. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. novembra 1787. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kurban-bajram
Kurban bajram (arapski: عيد الأضحى Eid ul-Adha; turski: Kurban Bayramı) ili Hadži-bajram je islamski praznik prinošenja žrtve, najznačajniji islamski blagdan. On dolazi dva mjeseca i deset dana nakon ramazana. Kurban-bajram traje četiri dana.
Za ovaj blagdan očevi i majke bogato daruju svoju djecu i najmlađu rodbinu, a žene pripremaju bogat ručak za goste.
Muslimani Bajram dočekuju u svojim domovima, a u zoru odlaze u džamije na sabah-namaz, čekaju izlazak sunca i klanjaju bajram-namaz. Slijedi čestitanje. Zatim odlaze na mezarja, te se potom vraćaju u svoje domove gdje su pripreme za žrtvu Kurbana po pravilima šerijata.
Klanje kurbana
mini|desno|250px|Rezanje kurbanskog mesa u [[Pakistanu]] Klanje kurbana, (žrtvovanje) prisutno je kroz sve svjetske kulture i civilizacije. Sama simbolika kurban bajrama temelji se žrtvi i bogobojaznosti. Žrtvu koju je Ibrahim trebao prinijeti teško bi mogao učini bilo ko bez čvrste vjere. Za tu bogobojaznost koju je pokazao Bog je Abrahama (Ibrahima ) izdigao kao pravog Njegovog prijatelja, i obećao mu bogatu zemlju i veliko potomstvo. Danas sve tri velike civilizacije, zapadna kao kršćanska, jevrejska i islamska imaju zajedničkog praoca Adema, a od Ibrahima koju spominju i Stari Zavjet i Kur'an još bližeg srodnika. Sama svrha kurbana je ponovo proživjeti oslobođenje zarobljavanjem sebe Božijom riječju, Njegovom voljom i Zakonom. To se najbolje vidi za vrijeme hadždža, kada se kurban bajram slavi, u vrijeme najčvršće ujedinjenosti ljudskih duša oko zajedničkog cilja, događaja koji predstavlja jedistvenu sliku jednakosti i bratstva na Zemlji.
Via Dinarica
mini|Krajolik duž Bijele staze u blizini [[Maglića, najviše planine u Bosni i Hercegovini]] mini|Mapa staza mini|Bijela staza počinje u [[Razdrto (Postojna)|Razdrtom u Sloveniji, u podnožju visoravni Nanos (u pozadini)]] Via Dinarica jest mreža dugih pješačkih staza u Dinaridima. Sastoji se od Bijele, Plave i Zelene staze. Počinje u Sloveniji i prolazi kroz Hrvatsku, Bosnu i Hercegovinu, Crnu Goru, Srbiju, Kosovo i Albaniju.
Projekt je pokrenut 2010. s ciljem promocije i razvoja turizma na zapadnom Balkanu. Zaključno s 2020. godinom, Zelena i Plava staza još su u razvoju.
Bijela staza
Ovo je glavna staza i duga je 1260,8 km. Prati glavni greben Dinarida i uz nju su najviši vrhovi država kroz koje prolazi, osim Slovenije. Počinje upravo u Sloveniji, u Razdrtom, u podnožju visoravni Nanos, i ugrubo prati planine Veliku Kapelu, Velebit i Dinaru u Hrvatskoj. U bosanskohercegovačkom dijelu prolazi kroz Hercegovinu, a zatim kroz planine u centralnoj Crnoj Gori. Završava se u dolini Valbone u Prokletijama, na sjeveru Albanije.
Plava staza
Fokusira se na obalu Jadranskog mora, ostrva, poluostrva te nešto niže planine smještene u tom području.
Zelena staza
Prolazi kroz zelenu i bujno obraslu unutrašnjost navedenih država (npr., kroz Liku u Hrvatskoj i područja u srednjoj Bosni), na istočnim padinama Dinarida. Posljednji dio prolazi kroz zapadnu i južnu Srbiju.
Sezamska kost
Sezamska lost ili sezamoidna kost – u anatomiji – je, manje ili više, usamljena kost unutar tetive ili mišića. Ime je izvedeno iz latinske riječi "sesamum" (=sjeme susama), zbog (obično) njihove male veličine. Ove kosti se često formiraju i kao odgovor na naprezanje mišića/tetiva.
Sezamske kosti djeluje kao kaiš koji se pruža glatkom  površinom tetive i klizi,  povećavajući  njenu sposobnost za prijenos funkcionalnosti i snage mišića
Struktura
Sezamske kosti se nalaze širom tijela,  kao u: thumb|right|200px| Sezamska kost iznad metatarzofalangnog zgloba  palca  lijeve noge odrasle žene
Ostale životinje
U anatomiji konja, termin  sezamoidna kost se odnosi na dvije takve kosti na leđima  metakarpoflangnih / metatarzofalangnih zglobova u oba stražnja ekstremiteta i potkoljenici. Strogo gledajući, to treba nazvati proksimalnom sezamskom kosti, dok čunastu kost treba zvati  distalna sezamska kost. Čašica je također oblik sezamska kosti u konja.
Divovska i crvena panda, imaju radijalnu sezamoidnu kost  je veću nego u istom kosti srodni  primati (majmun nosonja, npr.). To je prije svega koštana podrška za jastuk iznad nje, dopuštajući ostalim prstima hvatanje bambusa, dok ga jedu. Pandin palac često se navodi kao klasični primjer eksptacije, gdje je osobina evoluirala  za  jednu svrhu: da upravlja drugogom. and the red panda,
IC 934
IC 934 (također poznat kao IC 936) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 949 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,20 (55 hiljada sg) a najmanji 0,1 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Edward Emerson Barnard u juna 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
58.
Godina 58. (LVIII) bila je obična godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, bila je poznata kao godina konzulstva Cezara i Mesale (ili, rjeđe, godina 811. Ab urbe condita). Oznaka 58 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je Anno Domini kalendarska era u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Nijaz Omerović
Nijaz Omerović,(rođen 21.juna 1955,) u BiH. Akademski slikar, književnik i publicista. Diplomirao na Akademiji Likovnih Umjetnosti u Sarajevu.
Djela
Godine 1984. uradio seriju grafika o Gračanici, koja je štampana u više grafičkih mapa i štampana kao kalendar 1985. godine.
Godine 1991. grafike "Zapisi o Herceg Bosni", koje su štampane i kao kalendar, koji je doživio tri reprint izdanja.
Tokom rata u BiH (1992-1995.) uradio ciklus grafika "Hronika o Bosni", plakate i tri dokumentarno-esejistička filma: "Po Bosni biseri", "Bosna tamni vilajet ili Svjetlo u tmini", i "Traktat zla". 1996. godine je uradio grafičku mapu "Atlantida", inspiriranu ravnodušnošću Zapada prema tragediji u BiH, koja je iste godine je promovirana zajedno sa "Hronikom o Bosni" na izlozbi u Formii u Italiji. Godinu dana nakon toga te grafike zajedno sa novim slikama iz ciklusa "Historija iluzija" predstavlja u gradu San Mauro u Italiji, a godine 1999. na izložbi u Sarajevu.
Nakon toga do 2005. godine uradio ciklus slika "Savremenici" i "Dijalog civilizacija".