cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rogatica
Osmansko doba
Mahale su se obično u to doba formirale oko džamija pa tako imamo prve mahale u Rogatici i to: Sinan vojvodinu mahalu, Oruč-aginu mahalu, Husein-begovu mahalu i Carevu mahalu ili Hangariju kako su je još zvali. Početkom 16. vijeka Čelebi Pazar dobija prvo javno kupatilo sa toplom i hladnom vodom - hamam. Izgrađen je vodovod, kojim je dio čaršije dobio pitku vodu. Na česmama ispred džamija muslimani su uzimali abdest, a putnici dobronamjernici kao i ostalo stanovništvo moglo se tu osvježiti i napiti hladne vode. Već 1528. godine Rogatica ima čaršiju koju čine: zanatske radnje, dućani, karavan-saraji, a nedugo zatim musafirhane, mektebi i napokon medresa. Dućani u čaršiji rađeni su na tradicionalni način. Bilo je dućana i na dvije etaže.
Rogatička čaršija bila je koncentrisana u jednoj ulici sa dućanima po jedan, dva ili više pod jednim krovom. Mnoge od objekata je izgradio poznati legator Husein-beg Arnautović. Čaršiju na desnoj i mahale na lijevoj obali Rakitnice još u tom vijeku spajaju dvije kamene ćuprije Kanarska ćuprija i Donja ćuprija. U tom periodu podignute su i prve džamije. Uz njih nastaju mahale kao i djelovi grada za stanovanje, za razliku od čaršije u kojoj se obavlja poslovni i javni život. U to doba u čaršiji egzistiraju zanatlije kao što su sabljari, kožari, krojači, kovači, nalbanti, aščije, pekari, berberi, abadžije i dr. U 16. vijeku sagrađeno je nekoliko džamija:
Tekijska, Oručagina, Arnaudija, Careva džamija, Sudžaudinova ili Čaršijska džamija, Serhadija i druge. U tom periodu sagrađena je i medresa koja se nalazila kraj Čaršijske džamije. Sagrađena su i četiri mekteba i to uz džamije Arnaudiju, Tekijsku, Carevu i u Gračanici. U viševjekovnom periodu osmanlijske uprave Rogatica se razvila u značajnu orijentalnu varoš i postala sjedište kadiluka.
U tom periodu kadiluk je dao više ličnosti koje su u Osmanskom carstvu vršile visoke funkcije, pomenuću samo tri velika vezira: Sinan-paša Borovinčić, Ali-paša Pračić, Mehmed-paša Sokolović. Trebalo bi dosta prostora da se spomenu sve kadije i muftije, vojskovođe, begovi, ajani i drugi učeni i značajni ljudi koje je iznjedrila Rogatica i njegova okolina.
Austro-Ugarsko doba
U toku austrougarske vladavine, počev od 1878. godine, mijenja se struktura stanovništva u Rogatici. Prvo se doseljava nekoliko jevrejskih porodica i trgovaca drugih nacionalnosti, austrougarskih oficira i činovnika, a sa okolnih sela u čaršiju se naseljavaju Srbi.
U pregledu mjesta i statistici stanovništva u Bosni i Hercegovini objavljenom na njemačkom jeziku 1880. predstavljeni su rezultati prvog popisa, koji je Austro-Ugarska monarhija organizirala i medu kojim nalazimo sljedeće podatke: Rogatica 1879. ima 1.831 stanovnika, 444 kuće i 471 stan. Vjerska struktura stanovništva je izgledala ovako:
Opet se vjeruje da su većina stanovništva bili domaći Bošnjaci. Rogatica se kao urbano naselje tada nalazila na 28. mjestu u Bosni.
Sa austrougarskom upravom u ovaj kraj, kao i u cijelu Bosnu prodire i evropska kultura. Ona se najprije očituje u uvođenju latinčnog pisma u javnom saobraćaju, u odlasku sve većeg broja mladih ljudi na školovanje u razne evropske univerzitetske centre. Tako se medu prvim Bošnjacima koji su stekli visoko evropsko obrazovanje bili i Rogatičani. Među njima je svakako najpoznatiji ljekar dr. Avdibeg Bukvica. Od 1883. godine u Rogatici radi prvi civilni doktor.
U tom periodu sagrađeni su mnogi objekti. Tako su vojne jedinice 1879. god. izvršile potpunu rekonstrukciju puta Sarajevo-Rogatica-Višegrad u dužini 148 km. Odmah iza toga izgrađen je put Rogatica-Goražde 26 km. Na Borikama (www.borike.info) je 1895. god. osnovana ergela za uzgoj konja i to bosansko-brdske i arapske pasmine. Tokom 1905/1906. izgraden je moderni vodovod u dužini od 4 km. Iz strateških razloga izgrađena je i istočno-bosanska pruga koja je dobrim djelom prolazila kroz područje tadašnjeg rogatičkog sreza. U 1906. godini izgrađen je i put do Mesica u dužini od 9 km. Iza 1908. godine izgrađena je i gradska kanalizacija. U krugu vojnih baraka na ulazu u grad izgrađena je dvospratna zgrada vojne kasarne.
1900. godine u Rogatici niče prva pilana za preradu drveta Bećir-age Čapljića. U Kovanju nadomak Rogatice počinje sa radom ciglana Nur-bega Brankovića.
U samom gradu svojim vanjskim izgledom i ljepotom posebno su se isticale kuće Hadži Nurudin ef. Hafizovića i Suljage Vajzovića.
Na čelu gradske općine u Rogatici nalazio se popularni gradonačelnik dr. hadži Ahmed-beg Bukvica.
Prema popisu iz 1910. rogatički srez imao je oko 1.400 kmetovskih porodica.
U monografiji Rogatice, po popisu koji je 1910. godine izvršila austrougarska admistracija od 699 zemljoposjedničkih porodica u ovom ataru:
Bez ozira na sve, bošnjačko stanovništvo je bilo nepovjerljivo prema Austro-Ugarskoj tako da se znatan broj Bošnjaka ovog kraja iseljava prema Turskoj, Sarajevu i centralnoj Bosni, a naročito je to došlo do izražaja u vremenu od 1914-1918. godine.
Kalabrija
mini|desno|Lokacija regije na karti Italije Kalabrija najjužnija je regija u Italiji, koja leži na kontinentu. Kalabrija na sjeveru graniči s regijom Basilicata, na zapadu sa Tirenskim morem, a na istoku s Jonskim morem. Glavni grad regije je Catanzaro dok je najmnogoljudniji grad i sjedište vijeća regije Reggio Calabria. Kalabrija zauzima površinu od oko 15.080 km2, na kojoj živi oko 2.050.000 stanovnika.
Rogatica
Između dva svjetska rata
Agrarnom "reformom" 1920. godine kraljevina SHS, a kasnije Jugoslavija nasilno mjenja strukturu vlasništva razvlašćujući Bošnjake i uvodeći u posjed srpsko stanovništvo.
Kalabrija
Od Sicilije je odvojena Mesinskim prolazom, koji je na najužem dijelu širok 3,2km.
Rogatica
Između dva svjetska rata
Zemljište oduzeto od veleposjednika-begova trebalo je pravedno dodjeliti svim bezemljašima, a medu njima je bilo i Bošnjaka. To kraljevina SHS nije učinila, nego je svu oduzetu zemlju dodjelila isključivo srpskom stanovništvu.
Od 1919. pa do 1949. godine Rogatički srez se prostirao na 1.465,25 km2 i obuhvatao je područja sadašnjih općina Rogatica i Sokolac te djelove općina Han Pijesak (Podžeplje), Videgradske općine (Međeđa), Goraždanske općine (Ustiprača) i Paljanske općine (Hrenovica i Prača).
1919. godine u Kukavicama kod Rogatice otpočela je eksploatacija ugljenokopa, a naročito to dolazi do izražaja od 1923. god. U 1928. god. napravljena je i žičara koja je ugalj direktno transportovala na željezničku stanicu u Mesiće.
U Rogatici je građanska škola otvorena 1926. god., a mreža osnovnih škola se proširuje.
U to doba u Rogatici je bilo:
186 zanatskih radnji, 79 trgovinskih radnji te 68 ugostiteljska objekta
Rogatica, nekadašnji Čelebi Pazar, otkako je postala bila je bošnjacko naselje. Takav svoj identitet, sačuvala je i do agresije.
Drugi svjetski rat
Raspad Kraljevine Jugoslavije Rogatica je dočekala kao srednje razvijena bosanska varoš sa dosta trgovina, zanatskih i ugostiteljskih objekata, nekoliko industriskih objekata i građanskom školom.
Ovdje je isto tako važno posjetiti na činjenicu da se vec 1941. godine znatan broj Bošnjaka iz Rogatice i rogatičkih sela priključio u NOB-u. Da je u jesen te godine od njih formirana Muslimanska četa, a docnije i Muslimanski bataljon u okviru Romanijskog partizanskog odreda da bi se, nedugo poslije toga, uključili u Šestu istočnobosansku brigadu i na kraju u proslavljenu Šesnaestu muslimansku udarnu brigadu. Ovdje treba spomenuti samo neke od legendarnih boraca ovog kraja, Narodne heroje Ragiba Džindu i Sulju Jahića, te ostale ništa manje hrabre borce Ćamila i Rasima Džindu, Muju Hodžića-Crnog, Ragiba Nalbantića, Rusmira Gorušanina, Mehmed, Arif i Asim Hodžic, Suljo Pleho, Hamed Mešanović, Agan Zagorića, Sejfo i Agan Durmišević, Rasim Žunić, Ramo Golić, Abdulah Detlić, Salko Alispahić, Ahmed i Fehim Hafizović, Muhidin Šahinpašić, Adem Akšamija, Muris Branković, Ahmed Jamaković i mnogi drugi….
I dok su Bošnjaci tako učestvovali u borbama širom Bosne i Hercegovine i štitili narod od fašizma i domaćih izdajnika, istovremeno su ubijani i zastrašivani civili u i oko Rogatice, tako da se skoro svo stanovništvo našlo u muhadžirluku, gorjela su bošnjačka sela oko Rogatice i pljačkala se imovina Bošnjaka. Iz Drugog svjetskog rata treba pomenuti podatak, da je od ukupno 136 rogatičkih sela potpuno spaljeno 77, a djelimično 42. Od predratnih hiljadu stambenih objekata u gradu, kraj II svjetskog rata "uspravno" je dočekalo svega 45. Broj stanovnika u gradu 9. maja 1945. bilo je svega 67. Od ukupno 7 džamija u gradu Rogatica kraj II svjetskog rata dočekale su samo dvije i to. Arnautovića džamija i Čaršijska džamija.
Geografija
Rogatica se nalazi u južnom djelu istočne Bosne. Smještena je u kotlini duž lijeve i desne obale rijeke Rakitnice i leži na nadmorskoj visini od 525 metara. Njenu kotlinu sa sjeverozapada zatvara brdo Ljun, a sa istoka i jugoistoka redom brda Crven, Tmor i Zasada. Rogatica je središte sliva rijeke Rakitnice a u širem smislu i srednjeg toka rijeke Prače. Sa istoka Rogatici gravitira područje koje se prostore do rijeke Žepe i rijeke Drine na Slapu, dok se prema sjeverozapadu njena gravitaciona zona prostire do Han Stjenica i velike visoravni Glasinac.
Rogatičku kotlinu presijeca rijeka Rakitnica, čiji se izvor nalazi na visini od 800 m ispod Stupnog dola. Istočno od sela Rakitnice ona prima potok Bereg, a u samom gradu dva potoka, Toplik i Gračanicu.
Ovaj kraj je pretežno srednjeplaninski. Od čitave površine rogatičke općine, koja zaprema 66,437 ha, 20% zemljišta otpada na visinu od 500 m, dok je 80% planinsko zemljište sa visinom između 800 i 1900 m. Planine su na istočnoj, jugozapadnoj i sjevernoj strani a među njima su najveće Devetak 1 417, Sjemeć, Tmor, Bokšanica 1 254 i dr.
Na ovom prostoru, u dolini rijeke Prače, nalaze se i poznate pećine: Mračna pećina i Govještica
Središnja godišnja temperatura je 11 °C. Maksimalna temperatura u mjesecu julu dostiže 35 °C, a minimalna u januaru do -28 °C.Godišnja količina oborina kreće se od 700 do 800 mm u samom gradu, dok se na susjednim planinama penje do 1 500 mm.
Susjedne općine Rogatici su: Goražde, Rudo, Višegrad, Srebrenica, Vlasenica, Han Pijesak, Sokolac i Pale. Sve do agresije područje općine Rogatica zauzimalo je površinu 664,37 km2.
Stanovništvo
Po popisu stanovništva iz 1991. godine, općina Rogatica imala je 21.978 stanovnika, raspoređenih u 119 naselja. Poslije potpisivanja Dejtonskog sporazuma, općina Rogatica je, gotovo u cjelini, ušla u sastav Republike Srpske. U sastav Federacije Bosne i Hercegovine ušlo je naseljeno mjesto Bulozi i dio naseljenog mjesta Vražalice.
Kultura
mini|desno|250px|Nekropola sa stećcima Borak (Han-stjenički plato)
Berthe Morisot
Berthe Morisot (14. januar 1841 – 2. mart 1895) bila je francuska slikarka i grafičarka, predstavnica impresionizma.
Život i djelo
Berthe Morisot je rođena u bogatoj porodici i imala je privatne satove iz slikanja i crtanja. Već 1864. godine izlagala je na slavnom pariskom Salonu. Učila je slikarstvo kod velikana romantičarskog pejzaža i barbizonske škole, Corota, međutim, odbijala je konvencionalni stil svojih učitelja te odlučila slikati u impresionističkom stilu. Presudan uticaj na njeno slikarstvo imalo je poznanstvo sa Monetom, a poslije sa Renoirom i sa Manetom koji joj je postao učitelj i bliski prijatelj. Poslije se udala za njegovog brata Eugènea.
Berthe Morisot se, poput Mary Cassatt, specijalizirala za nježno slikanje porodičnog života i morskih krajolika laganim potezima kista. Za razliku od drugih impresionista nije koristila tipične kratke, isprekidane poteze kistom, već je zadržala svoju nježnu, peperjastu tehniku.
Kampanija
mini|desno|Lokacija regije na karti Italije Kampanija jest regija u Italiji, smještena na južnoj obali obali Tirenskog mora. Na sjeverozapadu regija graniči sa regijom Lacio, na istoku je Apulija, a jugoistočno Basilicata. Glavni grad regije je Napulj. Kampanija zauzima površinu od oko 13.595 km2, na kojoj živi oko 6 miliona stanovnika, koji uglavnom nastanjuju područje oko grada Napulja. Sastoji se od provincija Avellino, Benevento, Caserta, Napulj i Salerno.
STX4
Sintaksin-4 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom STX4 sa hromosoma 16.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 297 aminokiselina, a molekulska težina 34.180 Da.
Interakcije
Pokazalo se da je STX4 u interakciji sa:
Prozor-Rama
Prozor-Rama je naseljeno mjesto i središte istoimene općine na sjeveru Hercegovine u južnom dijelu Bosne i Hercegovine.
Historija
Na području Prozora i doline Rame se nalaze mnoga arheološka nalazišta: na Velikoj Gradini na Vrelu Rame nađen je čitav komplet modela kućnog namještaja izrađenog od gline, koji je vjerovatno služio kao dječije igračke, a vjerno reproducira peć, sto, stolice i dr.
Srednjovjekovna Bosna
Grad je najvjerovatnije nastao izgradnjom utvrđenja oko kojeg se kasnije razvilo predgrađe, ustvari gradsko naselje, a koje je još prije pada Bosne pod osmanlijsku vlast postalo poznato trgovište. U Prozoru je tokom 15. i početka 16. vijeka jaka privredna djelatnost. Trgovci ovog mjesta javljaju se kao dužnici u Splitu i Dubrovniku. Januara 1449.godine spominje se u jednom ugovoru Vukić Vukašinović iz Prozora (de Prosor partium Bosne). On se zadužio kod Splićanina Nikole Karipića na iznos od 17 dukata. Za njega se kao jemci javljaju Vukmir Silčić i Vukić Pričić iz Prozora. Maja 1449.godine spominju se Vukoslav Bek i Živitko Pribilović iz Prozora. Oni se kod vlastelina Petra Antonija zadužuju na iznos od 21 dukata u tkaninama. Istoga dana Ivan Hirinović iz Prozora se kod istog kreditora zadužio na iznos od 41 dukata. Novembra 1470. Ivan Miočinović iz Prozora i Jurko Lizuliepić iz Fojnice uz jemstvo Paskoja Razića zadužuju se kod Marinka Rajkovića iz Dubrovnika na 190 dukata. Februara 1509. Radoje Radihnić iz Prozora zadužio se kod Franciska Vukosalića na iznos od 130 dukata. Iste je obećao vratiti u sljedećim terminima: 60 dukata za dva mjeseca, a ostatak duga za šest mjeseci. Trećeg septembra tekuće godine kreditor je izvjestio da je dug isplaćen u potpunosti.
Osmanlijsko doba
Osmanlije su zauzele staru župu Ramu s gradom Prozorom u ljeto 1463. godine. U oktobru iste godine Vladislav Hercegović Kosača ju je oslobodio, pa mu je ugarski kralj Matija Korvin 6. decembra 1463. darovao Prozor, kao nagradu za pomoć u borbama koje je kralj tada vodio u Bosni. Od tada pa do 1469. godine nema joj spomena u izvorima. Godine 1469. Rama se javlja kao nahija u kadiluku Neretva, a njen grad Prozor kao tvrđava sa posadom. Prema predaji sultan Mehmed Fatih (1451-1481) je najkasnije osvojio prozorski grad.
Austrougarsko doba
Prozor je u vrijeme austrougarske okupacije imao 845 stanovnika, a čitav srez 9.419. Prozor je pod novom vlašću bio sjedište sreza, a zatim i općine.
Drugi svjetski rat
Za vrijeme Drugog svjetskog rata veliki broj stanovnika je ubijen, a sam grad je bio potpuno razrušen i uništen. Tokom rata, Prozor je bio tri puta oslobađan od strane partizana. Bitka po kojoj je Prozor ostao poznat u historiji je Bitka za ranjenike. Najpoznatije naređenje Josipa Broza Tita bilo je: Prozor noćas mora pasti.
Geografija
alt=Panoramski pogled na Ramsko jezero|mini|Panoramski pogled na Ramsko jezero Danas nema ušća Rame, a gotovo je nestala i rijeka Rama, čiji je gornji tok prekrilo Ramsko jezero, a donji tok i ušće Jablaničko jezero. Područje današnje prozorske općine uokvireno je visokim i teško prohodnim planinama (Makljen, Raduša, Vran, Ljubuša, Čvrsnica). Posebno je nepristupačan vrletni masiv planine Čvrsnice, koji ovaj kraj okružuje sa njegove južne strane. Nešto prohodnije i niže planine su prema zapadu i sjeveru, pa su se tuda protezali glavni putevi koji su ovaj kraj povezali sa drugim mjestima. Uz vodene tokove, pogotovo rijeke Rame, bile su smještene ne baš brojne i prostrane, ali vrlo plodne doline, od kojih je najveća i najplodnija bila ona u gornjem toku Rame. Danas, skoro čitavu ovu dolinu prekriva Ramsko jezero. Konfiguracija tla prozorske općine uvjetovala je da se neka njegova sela nalaze na svega 300, pa i manje, a neka iznad 900 metara nadmorske visine. Klimatski uvjeti nisu surovi zahvaljujući uticaju sredozemne klime, koja prodire dolinom rijeke Neretve i Rame. Zbog toga je čitava ovaj kraj vrlo prijatan i pitom i od pamtivjeka bio privlačan za čovjekovo stanište.
Grb Melille
mini|desno|200px|Grb Melille Grb Melille kombinuje elemente starijih grbova kao npr. Castile i Leona. Sastoji se od štita pred kojeg se nalaze Herkulovi stubovi, stari naziv za Gibraltarski moreuz. Na donjoj traci se nalazi tekst "Non plus ultra", a na gornjoj "Praeferre Patriam Liberis Parentem Decet".
IC 1925
IC 1925 (također poznat kao ESO 200-21, IC 1929 i PGC 12799) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 623 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 0,80 (145 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (109 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 14. oktobra 1898. godine.
Carigradski mir (1897)
Carigradski mir je bio sporazum između Osmanlijskog Carstva i Kraljevine Grčke potpisan 4. decembra 1897. godine nakon grčko-turskog rata (1897).
IC 1925
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Carigradski mir (1897)
Pozadina
Ostrvo Kreta je bilo dio Osmanlijskog carstva, ali je imalo pretežno krišćansko stanovništvo koje je govorilo grčki i koje se više puta bunilo da bi postiglo uniju sa Grčkom. Tokom jedne takve pobune, 2. februara 1897. godine grčke trupe su se iskrcale na Kretu kako bi pripojile ostrvo. To je dovelo do izbijanja takozvanog 30-dnevnog rata između Osmanlijskog carstva i Grčke. Borbe se uglavnom vodile u Tesaliji i Epiru. U Tesaliji je nadmoćnija osmanlijska vojska kojom je komandovao Edhem-paša porazila Grke i zauzela mnogo teritorije. Grčka je tražila mir, a velike evropske sile su intervenisale da primoraju osmanlijsku vladu da vrati većinu zemalja okupiranih tokom rata i da da autonomiju Kreti.
Sporazum
Mirovni pregovori počeli su 21. oktobra 1897. godine, a sporazum je potpisan 4. decembra 1897. Uslovi su bili:
Posljedice
Iako je osmanlijska vojska pobijedila na terenu, Osmanlijsko carstvo nije imalo koristi od pobjede. Vladavina nad Kretom se pokazala potpuno neefikasnom i Kreta je jednostrano proglasila uniju sa Grčkom 1908. godine. To je formalizovano nakon Balkanskih ratova, kada se ostrvo pridružilo Grčkoj 1. decembra 1913. godine. U razmjeni stanovništva između Grčke i Turske 1923. godine, muslimansko stanovništvo s ostrva je prebačeno u Tursku.
Tophanski sporazum
Tophanski sporazum bio je sporazum između Kneževine Bugarske i Osmanlijskog Carstva potpisan 5. aprila 1886. tokom ambasadorske konferencije u Istanbulu. Sporazum je dobio ime po istanbulskom naselju Tophane, koje se nalazi u okrugu Beyoğlu, gdje je sporazum potpisan.
Sporazum, koji su potpisali osmanlijski veliki vezir Mehmed Kamil-paša i bugarski ministar vanjskih poslova Ilija Canov, te ambasadori velikih sila, priznao je princa Bugarske (u to vrijeme Aleksandra Batenberga) kao generalnog guvernera autonomne Osmanlijske pokrajine Istočne Rumelije. Na taj način, de facto ujedinjenje Bugarske koje se dogodilo 18. septembra 1885, je priznato i de jure.
Kao kompenzaciju, Osmanlijsko Carstvo je dobilo područje oko Kardžalija, kao i Republiku Tamraš, ukupne površine od 1.640 km2. Ovim ugovorom teritorija ujedinjene Bugarske postala je 94.345 km2. Bugarska je kasnije povratila zemlje izgubljene ovim sporazumom nakon pobjede u Prvom balkanskom ratu (1912–1913).
NGC 3511
NGC 3511 (također poznat kao ESO 502-13, IRAS 11009-2248, MCG -4-26-20, PGC 33385 i UGCA 223) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 51 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pehar. Najveći prečnik je 6,00 (89 hiljada sg) a najmanji 2,1 uglovnih minuta (31 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 21. decembra 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lucius Malfoy
Lucius Malfoy je fiktivni lik iz romana o Harry Potteru i vjeran je smrtonoša. U knjizi Harry Potter i Odaja tajni podmetnuo je Ginny Weasley dnevnik Toma Riddlea (ne znajući da je to horkruks), u kotlić. Dnevnik je bio uspomena na Riddla i crpio je moć iz Ginny Weasley kako bi njegova budućnost (Lord Voldemort) opet oživjela da ga sam Harry Potter nije spriječio. Lucius Malfoy otac je Draca Malfoya, Harryevog najvećeg hogwartskog neprijatelja. Malfoy je oduvijek bio opsjednut čistokrvnošću i nije podržavao mutnjake (pogrdno ime za čarobnjaka iz bezjačke porodice). U četvrtom nastavku se otkriva da je Malfoy bio smrtonoša iako mu niko nije vjerovao jer su optužbe protiv njega odbačene. U petom nastavku romana on završava u Azkabanu, čarobnjačkom zatvoru okruženom dementorima. U šestom nastavku romana Draco Malfoy postaje smrtonoša kojem je zadatak bio ubiti Albusa Dumbledora. Tokom školskih dana, Malfoy je bio jedan od najboljih prijatelja Toma Riddlea, a kasnije zalagao da makne Dumbldorea iz škole, što mu i poseže za rukom kada ucijeni dvanaest guvernera u Harry Potteru i Odaji Tajni.
Cavaller de la mort Smrtijed Figuren der Harry-Potter-Romane Death Eater Kuolonsyöjät Univers de Harry Potter Halálfaló Familien Malfang Śmierciożercy Familjen Malfoy
Nagrada "Tin Ujević"
Nagrada "Tin Ujević" je nagrada koja se dodjeljuje za doprinose u hrvatskom pjesništvu. Smatra se najprestižnijom nagradom u hrvatskom pjesništvu. Ime nosi u čast hrvatskog pjesnika Tina Ujevića. Nagrada je utemeljena 1980. godine. Dodjeljuje ju Društvo hrvatskih književnika od 1981. Do 1993. nagrada se dodjeljivala u Zagrebu, a od 1993. u Ujevićevu rodnom Vrgorcu, 5. jula, na dan njegova rođenja, na vrgoračkoj manifestaciji "S Tinom u Vrgorcu".
Citati
Citat (lat. citare = pozvati, sazvati, imenovati, napominjati) je tuđica koja označava komad teksta ili izreke koji su doslovno preneseni iz drugog spisa ili govora (navod).
Citiranjem se ostvaruje nekoliko ciljeva:
Lazio
mini|desno|Lokacija regije na karti Italije Lazio je regija u Italiji, smještena u središnjem dijelu Italije, na centralnoj rivijeri Tirenskog mora. Najvažniji i glavni grad regije je Rim. Tokom antike pod pojmom "Lazio" podrazumijevao se tek pravougaoni prostor između rijeke Tiber, Sabinjanskih brda, Sinuesse i Tirenskog mora. Regija Lazio danas se proteže od sjeverozapada ka jugoistoku zemlje. Na sjeveru Lazio graniči s regijama Toskana, Umbrija i Marche, na istoku su Abruzzo i Molise, a na jugu Kampanija. Lazio zauzima površinu od oko 17.203 km2, na kojoj živi oko 5.100.000 stanovnika, koji uglavnom nastanjuju područje grada Rima i okolicu. Regija se sastoji od provincija Frosinone, Latina, Rieti, Rim i Viterbo.
Vlašić
Geografija
Zbog pomenute pozicije, glavnina površine Vlašića je u nekoliko općina: Travnik, Kotor-Varoš, Skender Vakuf, Dobretići, Vitez i Zenica. Prostire se u pravcu jugoistok – sjeverozapad, Između linije Zenica –Travnik (jugoistok) i Kotor-Varoš – Skender Vakuf (sjeverozapad). Na njegove padine prelaze u nekoliko podvlašićkih platoa, od kojih su najprostraniji Vitovljanski, Korićanski i Imljanski, te Petrovo Polje. Turističkoj zaravni na Babanovcu (ispod Paljenika), od okolnih gradova, najbliži je Travnik.
Klima
Na užem području Vlašića klima je planinska, a u na nižim lokacijama riječnih dolina – umjereno kontinentalna. Prosječna zimska temperatura je 1 °C, dok prosječna ljetna temperatura iznosi 14,2 °C. U zimskom periodu, snježne padavine obiluju sa prosječnom pokrivenošću snijega do 5 mjeseci, koji ima visinu 1,5-2,1 metara. Padavinski režim je „ćudljiv“, jer ga karakteriziraju iznenadne i ekstremne promjene, posebno u proljeće,
Historija
Postoje različite legende o porijeklu imena Vlašić. Međutim, na samom Vlašiću još uvijek živi verzija po kojoj su Sunčeva i Mjesečeva majka poslale sedmoricu braće da donesu sreću i ljepotu iz dalekog svijeta. Šestorica se sretno vratiše, ali sedmi se zauvijek izgubio. Konačno, Mjesec ga pronađe na prelijepoj planini u koju se pretvorio.
Po drugoj varijanti, šestorica braće su se udvarala istoj ljepotici pa ljuto zavadili. Zamolili su Mjesečevu i Sunčevu majku da presudi. Ona odluči da ljepotica svima bude sestra, a njeno sedmo dijete. Legenda kaže da je tada nastalo sazviježđe Sedam Vlašića, koje se (za vedrih noći, od proljeća do jeseni) kristalno vidi sa planine Vlašić.
U lokalnom stanovništvu se također stoljećima prenosi prihvatljivo uvjerenje da je planina imenovana po čobanskim nomadima Vlasima (kako se nazivaju u Bosni). Oni su tu živjeli i uzgajali svoja stada od pada Rimskog Carstva i ostali do kraja 19. stoljeća.
Akademik Marko Vego i njegovi istomišljenici pretpostavljaju da su nomadski Vlasi ustvari romanizirani potomci starih Rimljana i drevnih ilirskih plemena. Oni su recepturu spravljanja vlašićkog sira doveo (jednog od zaštitnih znakova planine Vlašić) donijeli sa jednog od njihovih beskrajnih putovanja, oko 1000-te godine nove ere. Vlašićki sir je jedan od najboljih ovčjih sireva, koji se čuvaju u specijalnoj slanoj salamuri. Izvorno se siri svježe ovčije mlijeko, ali u novije vrijeme i uz primjese kravljeg. U oba slučaja, faza dozrijevanja mu traje oko tri mjeseca. Vlasi prenose tradiciju na stočare s okolnih planina. Danas, Vlašićki sir se proizvodi samo na kontroliranim pašnjacima i rekonstrukcijom recepte dobija svoj izvorno-tradicionalni kvalitet.
Pored Vlašićkog sira, postoje još dva vlašićka brenda: bosansko-hercegovački pas ovčar (popularni Tornjak) i ovca pramenka. Ovog psa su Vlasi selekcionirali više od 1000 godina, braneći ovce tokom ispaše. Vlašić je jedno od mjesta porijekla bosanskog planinskog psa Tornjaka (torni- acca = 'okrenuti ovdje, u starom neolatinsko-vlaškom jeziku), a selektiran je za čuvanje stoke od vukova i medvjeda. Vlašićka pramenka (divička i dubska) je izdanak bosanskih i hercegovačkih autohtonih pasmina ovaca.
Turizam
Vlašić je jedna od najposjećenijih trističkih destinacija u bosni i Hercegovini i okolnim zemljama.Vlašićka visoravan je visoka 1300 m, a poznata je po tradiciji spravljanja vlašićkog sira, kao i novijem turizmu na Babanovcu (1260 m n.v.), gdje se vremenom etablirao novi bosanski centar zimskog turizma, kojeg rado posjećuju i inozemni gosti.
Vlašić je i pogodan kraj za uzgoj pčela u ovom dijelu Evrope, a razvija se i seoski turizam.
NGC 6453
NGC 6453 (također poznat kao ESO 393-SC36) je kuglasto zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Škorpion. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. juna 1837. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2024
NGC 2024 je emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 1. januara 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Peter Handke
Peter Handke austrijski je književnik i prevodilac, dobitnik Nobelove nagrade za književnost 2019. Rođen je 6. decembra 1942. u Griffenu, malom mjestu u Koruškoj. Dobitnik je mnogih nagrada međunarodnog značaja i smatra se jednim od najvećih savremenih austrijskih književnika. Zbog svog angažmana prema ratu u Jugoslaviji bio je kritiziran u mnogim književnim krugovima, mada svoje reakcije uglavnom objavljuje u knjigama, izbjegavajući novinske i televizijske intervjue i posvećuje se pisanju o sukobima i nerazumjevanjima u politički podijeljenoj Evropi i Balkanu. Član je SANU, Akademije nauka i umjetnosti Republike Srpske od 2012. godine i Slovenske akademije nauka i umjetnosti. Od 1991. godine živi u mjestu Chaville 7 km udaljenom od Pariza u Francuskoj.
1945-48: Berlin i povratak u Griffen
Sa porodicom se preselio u berlinsku četvrt Pankow, koja je bila pod kotrolom sovjetske Crvene Armije, te većim dijelom bila porušena zbog ratnih zbivanja. Njegov otac nije mogao naći posao, a ni politička situacija nije ukazivala na bolju budućnost. Kratko prije Berlinske blokade 24. juna 1948. godine, četveročlana porodica (sestra Monika, rođena je 7. aprila 1948. godine), napušta Berlin i vraća se vozom u pravcu Griffena. Austrijsku granicu, zbog nedostataka dokumenata, prolaze ilegalno u kamionu. Ovo putovanje, ostavilo je na Petra duboke uspomene, koje je kasnije opisao u školskom radu 1957. godine.
1948-54: Školovanje u Griffenu
Zbog svog berlinskog akcenta, šestogodišnji Peter, teško uspostavlja kontakte sa svojim vršnjacima u Griffenu. Tako da se i danas vrlo rijetko koristi koruškim dijalektom njemačkog jezika. Porodica je preživljavala od socijalne pomoći, koju je njegov očuh uglavnom trošio na alkohol, što je urokovalo česte sukobe između njegovog očuha i majke. Napokon je očuh našao posao kod Petrovog ujaka Georga Suitza, mada u okruženju gdje su lokalni zemljoposjednici i crkva, držali većinu imovine, Handkeova porodica je i dalje živjela prilčno siromašno. Njegov život u idilično-seoskom okruženju, sa težištem na poslu, posjetu crkvi, šetnji, kolinju i kartanju, ostavili su trag u njegovom literarnom stvaralaštvu, koje je opisao u svom prvom romanu Stršljeni.
13. septembra 1948. godine upisan je u osnovnu školu u Griffenu, koju je pohađao do 14. septembra 1952. godine. Nakon toga sve do 10. jula 1954. godine pohađa dva razreda srednje škole „Hauptschule für Knaben und Mädchen“ u kome su njegove ocjene bile između odličan (njem:sehr gut) i dobar (njem:gut). Nakon toga, na vlastitu inicijativu, prelazi u sjemenište Marianum u Maria Saalu, koje je bilo povezano sa katoličko-humanističkom gimnazijom Tanzenberg, tako što od svećenika sjemeništa dobija formulare za prijavu. Kako je školovanje u sjemeništu bilo uglavnom zamišljeno za buduće rimokatoličke svećenike, upis se vršio samo sa preporukom sveštenog lica. Na gimnaziji su također podučavali profesori humanističke tradicije i obrazovanja. Peter je 7. jula 1954. godine položio prijemni ispit, a zbog nepoznavanja latinskog jezika, upisan je ponovo u drugi razred.
1954-59: Internat u Tanzenbergu
Sa dvanaest godina, ubrzo nakon početka školovanja u Tanzenbergu, Handke piše svoj prvi rad pod naslovom ''Moj život - 2. dio''. U tih šesnaest stranica pokazuje svoje sklonost i nadarenost ka pisanju. Njegove ocjene u školi su i dalje nadprosječne. U gimnaziji pored općeg obrazovanja, bavi se latinskim, grčkim i engleskim jezikom, te jednu godinu italijanskim i slovenačkim jezikom, a dvije se godine podučava stenografiji. Od 1957. godine njegov razred preuzima profesor Dr. Reinhard Musar, koji mu predaje njemački i engleski jezik. Musar je otkrio Handkeov talent za pisanje, a Peter mu u zajedničkim šetnjama čita svoje tekstove. Profesor mu preporučuje mu da nakon škole studira pravo, jer u nekoliko mjeseci intenzivnog učenja pravnih činjenica, može si ostaviti dovoljno vremena za pisanje i bavljenje literaturom. Svoje prve literarne radove, objavio je u internatskom časopisu Fackel.
1961-65: Studij u Grazu
Nakon gimnazije studira pravo u Grazu, kog napušta na samom kraju, te se potpuno posvećuje literaturi, prevođenju, pisanju scenarija i režiji.
Kontroverze
Godine 1996., Handkeov putopis Eine winterliche Reise zu den Flüssen Donau, Save, Morawa und Drina oder Gerechtigkeit für Serbien (objavljen na engleskom pod naslovom A Journey to the Rivers: Justice for Serbia, u prijevodu Putovanje do rijeka: Pravda za Srbiju) izazvao je kontroverzu, jer je Handke prikazao Srbiju među žrtvama ratova nakon raspada SFRJ. U istom eseju Handke je također kritikovao zapadne medije zbog "pogrešnog predstavljanja uzroka i posljedica rata".
Sebastian Hammelehle je napisao da je Handkeov pogled na jugoslovenske ratove, koji je izazvao brojne kontroverze, vjerovatno romantiziran, ali da predstavlja stav pisca, a ne ratnog izvjestioca. Američki prevodilac Scott Abbott, koji je putovao s Handkeom kroz Jugoslaviju nakon čega su objavljeni brojni eseji, izjavio je da Handke Jugoslaviju smatra "nevjerovatnom, bogatom multikulturalnom državom kojoj je nedostajala vrsta nacionalizama kakve je vidio u Njemačkoj i Austriji". Abbott je dodao da je Handke na raspad zemlje gledao kao na nestanak utopije. Pregledom knjige Moravska noć, Joshua Cohen je izjavio da Handkeova Jugoslavija nije bila država, već simbol njega samog, simbol književnosti ili "evropskog romana". Volker Hage je napisao da je Moravska noć "izuzetno kozmopolitska" i povezana sa sadašnjošću, a da knjiga predstavlja autobiografski sažetak Handkeovog života kao pisca. Tanjil Rašid je primijetio da "Handkeovi romani, drame i memoari pokazuju zlo banalnosti".
NGC 5023
NGC 5023 (također poznat kao MCG 7-27-43, PGC 45849 i UGC 8286) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 19 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lovački psi. Najveći prečnik je 5,80 (31 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (4 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. aprila 1787. godine.
Peter Handke
Kontroverze
Međutim, osporavajući gorenavedena tumačenja njegovog rada kao pogrešno protumačena u engleskoj štampi, Handke je opisao genocid u Srebrenici kao "paklenu osvetu, vječnu sramotu za odgovorne bosanske Srbe". Ova zabrinutost zbog nepreciznosti i političke prirode jezika, nosi Handkeovo gledište. U intervjuu iz 2006. Handke je prokomentarisao zabrinutost zbog stereotipnog jezika medija koji "sve znaju", beskonačno reciklirajući riječi poput "beogradski kasapin".
NGC 5023
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Peter Handke
Kontroverze
Handkeovu književnu slavu zasjenila je njegova politika 2006. godine. Javna podrška pisca Slobodanu Miloševiću, bivšem predsjedniku Jugoslavije koji je te godine umro dok mu se sudi za genocid i ratne zločine, izazvala je kontroverzu nakon što je Handke govorio na njegovoj sahrani. Zbog toga je upravnik teatra Comédie-Française, Marcel Bozonnet, izbacio Handkeovu predstavu "Voyage au pays sonore ou L'art de la question" iz predstojećeg rasporeda 2007. godine. Ovaj događaj je ponovo izazvao glasove podrške i kritike. Renaud Donnedieu de Vabres, francuski ministar kulture, implicitno je kritikovao Bozonetov postupak u pismu upućenom njemu i odlučio pozvati Handkea u ministarstvo. Peticiju protiv cenzure njegovog djela potpisali su Emir Kusturica, Patrick Modiano (dobitnik Nobelove nagrade za književnost 2014.), Paul Nizon, Bulle Ogier, Luc Bondy i Handkeova sunarodnjakinja Elfriede Jelinek (dobitnica Nobelove nagrade za književnost 2004). Handke je naknadno izabran da primi nagradu Heinrich Heine te godine, iako ju je odbio prije nego mu je trebala biti oduzeta.
Tomislav Nikolić je 2013. godine, kao tadašnji srbijanski predsjednik, izrazio zahvalnost rekavši da se neki ljudi još uvijek sjećaju onih koji su stradali za hrišćanstvo, nagovještavajući da je Handke bio žrtva prezira zbog svojih stavova, na šta je Handke odgovorio sa objašnjenjem: "Nisam bio bilo čija žrtva, srpski narod je žrtva." Ovo je rečeno na svečanosti na kojoj je Handke dobio Zlatnu medalju za zasluge Republike Srbije.
U februaru 2020. godine, Sima Avramović, predsjednik Komisije za odlikovanja Republike Srbije, objasnio je da je Handke odlikovan priznanjem Orden Karađorđeve zvezde za "posebne zasluge u predstavljanju Srbije i njenih građana", jer je "svesrdno branio srpsku istinu". Aktuelni predsednik Srbije Aleksandar Vučić uručio je nagrade povodom Dana državnosti Srbije.
Nagrade
Nobelova nagrada za književnost 2019.
Prevedena djela
Hronološki su navedena djela Petra Handkea, objavljena ili prevedena na bosanski, srpski i hrvatski jezik.
NFPA 704
mini|100px|Primjer jednog NFPA 704 znaka NFPA 704 je standard, koji je ustanovila američka Nacionalna agencija za zaštitu od požara (National Fire Protection Association). To je standardni sistem za identifikaciju opasnosti od materijala pri intervencijama kod nesreća.
Obilježavanje
NFPA 704 se obilježava sa četiri različite boje. Plava boja ukazuje na nivo opasnosti po zdravlje, crvena na zapaljivost, žuta na hemijsku reaktivnost, a bijela je za posebne kodove za jedinstvene opasnosti. Svaki od ovih nivoa je ocijenjen na skali od 0 do 4, pri čemu 0 predstavlja odsutnost opasnosti a 4 predstavlja veoma veliku opasnost.
NGC 322-2
NGC 322-2 (također poznat kao PGC 95427) je spiralna galaksija i nalazi se u sazviježđu Feniks.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Ligurija
Ligurija jest primorska regija u Italiji, smještena na sjeverozapadu zemlje. Pripada najmanjim italijanskim regijama. Na zapadu graniči sa Francuskom, na sjeveru sa regijama Piemont i Emilia-Romagna, te na istoku sa regijom Toskana. Na jugozapadu se nalazi Ligursko more, a zapravo zaljev Tirenskog mora. Glavni grad regije je Genova, a ostali važniji gradovi su: San Remo, Ventimiglia, Alassio, Imperia i Rapallo. Regija se sastoji od provincija: Genova, La Spezia, Imperia i Savona, a zauzima površinu od oko 5.410 km2, na kojoj živi oko 1,76 miliona stanovnika.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 2010 - grupa H
U grupi H, Svjetskog prvenstva u nogometu 2010. godine na izvlačenju 4. decembra 2009. godine u Cape Townu izvučene su reprezentacije Španije, Čilea, Švicarske i Hondurasa. Za nosioca grupe H je postavljena reprezentacija Španije. Pobjednik i drugoplasirani u grupi sastaju se u osmini finala protiv drugoplasiranog i pobjednika iz grupe G.
Utakmice
Utakmice se igraju u Durbanu, Nelspruitu, Johannesburgu, Port Elizabethu, Bloemfonteinu i Pretoriji. Vrijeme početka utakmice je po lokalnom vremenu, koje odgovara ljetnom srednjoevropskom vremenu.
Honduras - Čile
Ove se dvije nogometne reprezentacije, do sada, nisu susrele u međusobnim susretima, na dosadašnjim Svjetskim nogometnim prvenstvima.
Španija - Švicarska
Španija i Švicarska su se do sada susreli samo jednom na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1966. godine Španija je pobijedila 2:1.
Čile - Švicarska
Čile i Švicarska su se do sada susreli samo jednom na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1962. godine Čile je pobijedio 3:1.
Honduras - Španija
Honduras i Španija su se do sada jednom susreli na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu 1982. godine odigrali su nerješeno 1-1.
Španija - Čile
Španija i Čile su se do sada susreli samo jednom na Svjetskim nogometnim prvenstvima. Na Svjetskom prvenstvu u nogometu 1950. godine Španija je pobijedila 2:0.
Švicarska - Honduras
Ove se dvije nogometne reprezentacije, do sada, nisu susrele u međusobnim susretima, na dosadašnjim Svjetskim nogometnim prvenstvima.
Zastava Melille
mini|desno|300px|Zastava Melille
Zastava Melille je zastava španske enklave u Sjevernoj Africi, smještene na obali Sredozemnog mora na sjeveru Afrike i okružene Marokom. Zastava je modro plave boje sa grbom Melille u sredini, pored kojeg su dva stuba koji označuju Herkulove stubove, antički naziv za Gibraltarski moreuz. Stubovi su obavijeni latinskim natpisom "Non Plus Ultra". Sam izgled zastave regulisan je člankom 3. Statuta o autonomiji Melille, donesenim 13. marta 1995, dan prije nego što su Melilla i Ceuta postali autonomni španski gradovi.
Anis
Anis je ljekovita i začinska biljka. Spada u porodicu u kojoj su još i peršun, celer, komorač, kim i korijander.
Karakteristike
Anis je jednogodišnja biljka karakterističnog mirisa i slatkastog ukusa. Biljka je 25 do 60cm visoka. Listovi su srcoliki i nareckani, a listići na drškama su pretežno todjelno nazubljeni. Cvjeta malim, bijelim cvijetom od jula do septembra. Plodovi koji zriju u augustu i septembru, jajastog su oblika, 3mm dugi i prekriveni sivim dlačicama. Ne treba ga zamijeniti sa zvjezdastim anisom, koji dolazi iz Kine i ima slična svojstva, ali sa domaćim anisom nije u srodstvu.
Rasprostranjenost
Potiče iz istočnog Sredozemlja, ali se danas gaji u zemljama sa umjerenom klimom, naročito u južnoj Rusiji.
Upotreba
Upotrebljava se u proizvodnji likera i drugih alkoholnih pića, kao sambuca, raki, pastis ili anisette. Poznata je makedonska mastika. Miris i ukus dolaze od anethola, dok se destilacijom dobija anisol. Danas se koristi pri spravljanju peciva i kao dodatak slatkišima, naročito bonbonima. Anis je poznat i u industriji mirisa. Iskopine na Santorinu i Kreti iz XVI st. p. n. e. svjedoče o upotrebi anisa, kojim je začinjano vino. U VII st. p. n. e. poznat je kao miris, a Pitagora ga opisuje kao začin. Rimljani anisom upotpunjuju kolače. Destilatima anisa liječi se kašalj, grčevi i nadutost. Anis djeluje antibakterijski, potpomaže žljezde probavnog trakta. Za pripremu čaja, kašičicu anisa umješati u šolji vruće vode i ostaviti poklopljeno 10 min. Eterična ulja anisa bivaju preko pluća izbačena, te je sastavni dio čajeva protiv kašlja. Eterična ulja anisa mogu nadražiti kožu, a pogotovo kod osjetljivih osoba. Zbog preosjetljivosti poznate su alergijske reakcije. Spada u najvažnije biljne antibiotike. Anis se koristi i kao začin u kuhinji, gdje mu se ne gube vrijedni sastojci eteričnog ulja. Sjeme anisa djeluje antibakterijski, potiče izbacivanje sluzi i ublažava grčeve. Koristi se kod probavnih smetnji i katara dišnih putova. Moguće alergije.
Narodno vjerovanje
Peciva sa anisom su prinošena bogovima. Mlada ga je, na dan vjenčanja, dijelila gostima, a na selu je važio za afrodizijak. Služi i kao sredstvo za pripitomljavanje golubova i njhovo navikavanje na novo gnijezdo i jato.
Velika nagrada Velike Britanije
Višestruki pobjednici (vozači)
Podebljani vozač je i dalje aktivan u takmičenju Formule 1.
Višestruki pobjednici (konstruktori)
Podebljani konstruktori su i dalje aktivini u takmičenju Formule 1.
Šazilijski tarikat
Šazilijski tarikat je jedan od dvanaest temeljnih sufijskih tarikata. Osnovan je od strane Ebu-l-Hasana Eš-Šazilija iz Maroka u 13. stoljeću. Sljedbenici (arapski: muridi) ovog reda se nazivaju šazilije.
Historijski je ovaj red bio od velikog značaja i utjecaja u sjevernoj Africi i Egiptu. Među najpoznatije sljedbenike ovog reda navode se Ibn Ata Allah al-Iskandari, autor Hikama, Ahmad Zarruq, autor brojnih komentara i djela i Ahmad ibn Ajiba koji je također napisao brojne komentare i djela. U poeziji koja izražava ljubav prema Muhamedu uočljivi su doprinosi Muhammeda al-Jazulija, autora knjige "Dala'il al-Khayrat" i Busirija, autora čuvene pjesme, Qaṣīda al-Burda. Mnogi predavači sa univerziteta al-Azhar u Kairu također su sljedbenici ovog tarikata.
Postoji nekoliko ogranaka ovog reda. Jedan od njih čine Fassiyya, koji je rasprostranjen u Indiji, Šri Lanci, Pakistanu, Mauricijusu i Indoneziji. Ogranak Darqawi se može naći uglavnom u Maroku, te Darqawi Alawiyya koji potiče iz Alžira danas je rasprostranjen posebno u Siriji, Jordanu, Francuskoj i među mnogim zajednicama koje govore engleski jezik. Britanski naučnik Martin Lings napisao je opsežnu biografiju osnivača ovog ogranka Ahmada al-Alawija pod nazivom "Sufijski svetac 20. stoljeća".
Agidel
Agidel, prevedeno kao "bijela rijeka", od imena rijeke Belaja; je ruski grad u republici Baškortostanu u Privolškom federalnom okrugu sa 16.370 stanovnika po podacima iz 2010. godine.
Geografija
Grad se nalazi oko 1000 km zračne linije udaljen od Moskve, na sjeverozapadu Baškortostana, nedaleko od granice s Tatarstanom i 45 km južno od Neftekamska, na rijeci Belaji, koja se 25 km od grada ulijeva u rijeku Kamu.
Historija
Grad je nastao 1980. godine u slijedu izgradnje nuklearne centrale Baškirin, koja zbog raspada Sovjetskog Saveza nije izgrađena. Naselje je 1991. godine dobilo status grada.
Promet
Agidel je spojen sa oko 50 km udaljenom željezničkom prugom Kazanj – Jekaterinburg, te je udaljen oko 20 km od autoceste III u pravcu Perma i Jekaterinburg, kao i vodenim putom rijekom Belajom. Kamom i Volga do Kaspijskog jezera.
Emilia-Romagna
mini|desno|Lokacija regije na karti Italije Emilia-Romagna je regija u Italiji, smještena na sjeveru zemlje. Sastoji se od dvije historijske regije Emilia i Romagna. Granice regije određuje Jadransko more na istoku, rijeka Po na sjeveru i planinski lanac Apenina na jugu. Glavni grad regije je Bologna, historijsko, kulturno i privredno središte nacionalnog značaja. Regija se sastoji od provincija: Parma, Piacenza, Reggio Emilia, Modena, Rimini, Ferrara, Forlì, Cesena i Ravenna, a zauzima površinu od oko 22,123 km2, na kojoj živi oko 4.275.843 stanovnika. Emilia-Romagna jedna je od najrazvijenijih regija u Italiji, jer ima veoma razvijenu industriju, posebno prehrambenu (industrija mlijeka Parmalat) i automobilsku (Ferrari, motori Ducati), te turizam uz Jadransku obalu. Regija je poznata je i po svojoj karakterističnoj kuhinji.
Etimologija
Ime "Emilia-Romangna" ima korijene u starom Rimu. "Emilia" vuče korijen riječi od "via Emilia", važnog puta koji je povezivao Rim i sjever Italije. "Romagna" je iskrivljeni oblik od "Romània", kada je Ravenna bila glavni grad italijanskog dijela bizantskog imperija. Langobardi su po službenom nazivu carstva nazvali i okolno područje.
Književna nagrada V.B.Z.
V.B.Z. književna nagrada za najbolji neobjavljeni roman godine je književna nagrada za najbolji novi, originalni i neobjavljeni roman na hrvatskom jeziku i drugim štokavskim jezicima, te čakavskom i kajkavskom književnom jeziku. Nagrada se do­­djeljuje jednom godišnje. Natječaj je javan, rukopisi se predaju pod šifrom a najboljem romanu dodjeljuje se novčana nagrada u bruto iznosu od 100.000 kn.
Nakladnička kuća V.B.Z. 2002. po prvi put je raspisala Natječaj za najbolji neobjavljeni roman godine. Na Natječaj su pristigla 72 rukopisa a žiri je jednoglasno za pobjednika proglasio roman Živi i mrtvi Josipa Mlakića, koji je poslan pod šifrom Dim.
Hamurabi
desno|mini|350px|Babilon, 1792 - 1750. p. n. e.Hamurabi (o. 1810. p. n. e – o. 1750. p. n. e) bio je sedmi vladar Amoritske dinastije starog Babilona. Njegovo ime vežemo za golemu stelu u kamenu na kojoj je zapisan "Hamurabijev zakonik" - prvi pravni pisani zakonik u historiji.
Na prijestolje dolazi 1760. Njegova vladavina obilježena je briljantnom diplomacijom kao i vještim vojnim pobjedama. Ujedinio je rascjepkana kraljevstva od Perzijskog zaljeva do rijeke Habur i od Eufrata do Sredozemnog mora. Pobijedio je glavnog protivnika Rim-Sina, kao i kraljeve Elama, Maria i Ešnouna. Osobno je vodio i nadgledao kopanje kanala za navodnjavanje jer je shvaćao važnost tih radova za napredak kraljevstva. Uveo je red u javnu administraciju i vratio dignitet državnih službenika. Kao vjerski vođa, postavljanjem boga Marduka kao glavnog boga babilonskog panteona započinje eru monoteizma.
Za vladavine Hamurabija i njegovog sina Samsu-Iluna (1750. p. n. e – 1712. p. n. e) Babilon postiže vrhunac svoje vojne i kulturne moći. Vladao je gotovo cijelom Mezopotamijom. Općenito se smatra da je s Hamurabijem počeo uspon babilonske kulture.