Sarajevo_Remake
Stav jazz kritičara:
"Ono što odmah postaje jasno, već nakon prvog preslušavanja ploče, jeste činjenica da album Sarajevo Remake zvuči i doima se krajnje kompaktno - koliko autorski, toliko i izvođački. Prevladava jedan melankolični, lirski ugođaj koji, kao da je, kod Sinana Alimanovića i njegovih saradnika rezultat dugogodišnjeg sazrijevanja i, rekao bih čak, džezističkog odrastanja. Bilo da se radi o preradi znanih standarda, ili o originalnim viđenjima melodija uzetih iz narodne muzičke tradicije ili pak, hard - bop temama, autorski i izvođački vokabular je jedinstven. Drugim riječima - originalan, a to je upravo ono što dobar džez odvaja od pokušaja da se svira dobar džez. Stvar više nije samo u činjenici da će neke uzeti elemente neke sevdalinke ( melodijske, harmonske, ritmičke ), nego kako će ih rasporediti u nekom novom ključu koji jeste džezistički, i to u najboljem smislu te riječi. Otuda kompleksna razrada u svim kompozicijama u kojima je na prvom mjestu struktura izvedbi, arhitektonika djela koja je više od pukog sabiranja osnovnih značajki savremene improvizovane muzike. U tome i jeste ona fina granica između rutine i školkog i originalnog pristupa materiji, koja u izvedbama Sinana Alimanovića i njegovog kvinteta dobija onu finu koprenu ličnog. Treba se samo prisjetiti da se sevdalinka Snijeg pade na behar, na voće već nalazila u mapi Indexa i da ju je otpjevao veliki, sada pokojni Davorin Popović, ali da je ovo sada nešto potpuno drugačije. Tek se naslućuju konture nečega što je nekada bila jedna od pjesama u izvedbi Indexa, recimo neparna metrička struktura ili upotreba glasova i "clap - handa" da bi se odredio ritmički obrazac, ali sve ostalo je dato kroz jednu potpuno drugačiju optiku.Sinan Alimanović se voli koristiti obligatima koje donose pojedini instrumenti i izmjenjivati sola sa čvrsto napisanim chorusima, tako da cijeli ansambl diše kao jedan tim u kome nema prvog i zadnjeg čovjeka i gdje cjelina daje više od pukog zbrajanja kvaliteta pojedinca. Slobodan Bodo Kovačević će u solu citirati i sevdalinku Moj dilbere, dok će se klavir i truba izmjenjivati u solističkim dijelovima. Cijela izvedba je data u valovima, u stalnim usponima i padovima tenzije, sa finim dinamičkim i melodijskim nijansiranjima, profinjeno i muzički zrelo. Slična se atmosfera provlači kroz još jednu reinterpretaciju sevdalinke, one pod nazivom Kraj tanana šadrvana ( tekst, odnosno poeziju velikog njemačkog pjesnika Heinricha Heinea je svojedobno preveo čuveni bošnjački pjesnik Safet beg Redžepašić - Bašagić, a onda je nastala jedna od najljepših sevdalinki, a da joj se autor muzike ne zna ) izvedena u duetu, a po uzoru na savremeni ekspresionistički pristup klaviru Keitha Jarretta sa lelujavim kontrabasom Dinka Šimunovića i stalnim "arpeggima" klavira. Lirizam je naglašen, jedna melankolična atmosfera koja kao da savremenim izražajnim sredstvima donosi nutrinu poruke te sevdalinke. Ta melankolična atmosfera provlači se i kroz izvedbu poznate šansone "Uvelo lišće", koju će džezisti prihvatiti kao dio temeljnog repertoara, izvedenu u triju sa solima kontrabasa na kome je cijela izvedba, dok u srugom dijelu trio ulazi u snažan swing. Jedna od najljepših džez balada A Child Is Born, kornetista, svirača na krilnom rogu i vođe velikog orkestra, ali prevashodno izvanrednog kompozitora i aranžera Thad Jonesa, jednog od trojice braće poznatih jazz solista, ponovo je prilika da se iskaže prevashodno duh kolektivne svirke u kojoj svi dišu istim dahom. Otvara je klavir uz ritam sekciju u kojoj Faik Lačević svira metlicama, nakon eksponiranja teme ponavlja je gitara, dok se tek u srednjem dijelu pridružuje prekrasnim melodijama Georgi Dimitrovski na krilnici, a u drugom dijelu i sa trubom sa denferom, što naglašava koprenastu, lirsku atmosferu cijele izvedbe. Klavir je sav u harmonskim razradama i lijeno nabacanim akordima, da bi tek povremeno preuzeo ulogu solističkog instrumenta. Opet strahovita doza one melankolije koja se provlači kroz cijelu ploču i daje joj definitivnu boju. Karizmatski trubač i vođa malih sastava Miles Davis napisao je temu Solar u trenutku kada je u drugoj polovici šezdesetih počeo surađivati sa mladim, talentiranim džez solistima i ona će ostati trajno na repertoaru mnogih savremenih malih sastava. Dodir sa modalnim džezom i njegov karakteristični osjećaj za melodije u toj su kompoziciji naglašeni i kao stvoreni za kvintet Sinana Alimanovića. Truba sa denferom Georgija Dimitrovskog donosi temu, da bi se potom krenulo u improvizaciju sa naglašenim "grooveom" i sa snažnim potiskom ritam sekcije, dok u drugom dijelu gitara Slobodana Kovačevića dobija prostor za improvizaciju, a onda i kontrabas u up tempu. Na koncu preuzima je klavir Sinana Alimanovića, a potom prostor dobijaju iznova kontrabas i bubnjevi. Zavrašava je truba sa denferom u najboljem stilu Miles Davisa. U triju je odsvirana i poznata sevdalinka Bentbaša. Dok ritam sekcija svira i ponavlja ritmičke figure, Alimanović na klaviru gradi slojevitu strukturu izvedbe. Atmosfera je "bluesy" pomalo melankolična sa finim lirskim detaljima i izvanrednim, rekli bismo čak bujnim pijanizmom, koji tek povremeno bljesne, da bi se vratio smirenoj atmosferi.