cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tanka crvena linija
Kritike
Na vebsajtu Rotten Tomatoes, film ima 80% rejting, na osnovu 94 recenzije i prosječnom ocjenom od 7.2 / 10. Zaključni konsenzus kritičara na internetu glasi: "Tanka crvena linija je hrabri filozofski film iz Drugog svjetskog rata sa ogromnom glumačkom ekipom zvijezda kakve se samo poželjeti mogu." Na vebsajtu Metacritic, film ima prosjek 78 od mogućih 100 poena, na osnovu osvrta 32 kritičara, što ukazuje na "većinom povoljne kritike".
Mutacijska stopa
Osnova
Različite genetičke varijante istog gena unutar vrste nazivaju se aleli ili alelogeni, stoga nova mutacija može stvoriti novi alel. U populacijskoj genetici, svaki alel je karakteriziran koeficijentom selekcije, koji mjeri očekivanu promjenu frekvencije alela tokom vremena. Koeficijent prirodnog odabiranja može biti negativan, što odgovara očekivanom smanjenju, pozitivan, što odgovara očekivanom povećanju, ili nula, što odgovara neočekivanoj promjeni. Distribucija fitnesnih efekata novih mutacija važan je parametar u populacionoj genetici i predmet je opsežnog istraživanja. Iako su mjerenja ove distribucije u prošlosti bila nedosljedna, danas se općenito smatra da je većina mutacija blago štetna, da mnoge imaju mali uticaj na kondiciju organizma, a da neke mogu biti povoljne.
Zbog prirodne selekcije, nepovoljne mutacije će obično biti eliminirane iz populacije, dok se povoljne promjene općenito zadržavaju za sljedeću generaciju, a neutralne promjene se akumuliraju brzinom kojom se stvaraju mutacijama. Ovaj proces se odvija reprodukcijom. U određenoj generaciji 'najbolji' opstaju s većom vjerovatnoćom, prenoseći svoje gene na svoje potomstvo. Znak promjene ove vjerovatnoće definira mutacije kao korisne, neutralne ili štetne za organizme.
252 Clementina
252 Clementina je značajan asteroid iz glavnog asteroidnog pojasa, ali o njemu ima malo podataka.
Mutacijska stopa
Mjerenje
Jedan od načina za mjerenje stope mutacije je test fluktuacije, također poznat kao Luria-Delbrückov eksperiment. Ovaj eksperiment je pokazao da se mutacije bakterija javljaju u odsustvu selekcije umjesto njenog prisustva.
Ovo je vrlo važno za stope mutacija jer dokazuje eksperimentalno da se mutacije mogu pojaviti bez selekcije kao komponente — u stvari, mutacija i selekcija su potpuno različite evolucijske sile. Stoga se mutacije dešavaju nasumično u svim organizmima (iako različite sekvence DNK mogu imati različite sklonosti mutaciji; vidi dolje).
252 Clementina
Otkrio ga je Henri Joseph Anastase Perrotin 11. oktobra 1885. u Nici.
Mutacijska stopa
Mjerenje
Najčešće mjerena klasa mutacija su supstitucije, jer ih je relativno lahko izmjeriti standardnim analizama podataka o sekvenci DNK. Međutim, zamjene imaju bitno drugačiju stopu mutacije (10−8 do 10−9 po generaciji za većinu ćelijskih organizama) od drugih klasa mutacija, koje su često mnogo veće ( ~10−3 po generaciji za ekspanziju/kontrakciju satelitske DNK ).
Stope supstitucija
Mnoga mjesta u genomu organizma mogu prihvatiti mutacije sa malim fitnes efektima. Ove lokacije se obično nazivaju neutralnim lokacijama. Teorijski, mutacije bez selekcije postaju fiksirane između organizama tačno uz stopu mutacije. Fiksne sinonimne mutacije, tj. sinonimne supstitucije, su promjene sekvence gena koje ne mijenjaju protein koji taj gen proizvodi. Često se koriste kao procjene te stope mutacija, uprkos činjenici da neke sinonimne mutacije imaju efekte fitnesa. Kao primjer, stope mutacija su direktno zaključene iz čitavih sekvenci genoma eksperimentalno evoluiranih repliciranih linija "Escherichia coli" B.
Linije akumuliranja mutacija
Posebno radno intenzivan način karakterizacije stope mutacije je linija akumulacije mutacija.
Varijacije stope mutacija
Stope mutacija razlikuju se između vrsta, pa čak i između različitih regija genoma jedne vrste. Ove različite stope supstitucije nukleotida mjere se u supstitucijama (fiksne mutacije) po paru baza po generaciji. Naprimjer, mutacije u intergenskoj ili nekodirajućoj DNK[] imaju tendenciju da se akumuliraju brže od mutacija u DNK koja se aktivno koristi u organizmu (ekspresija gena). To nije nužno zbog veće stope mutacija, već zbog nižih nivoa pročišćavajuće selekcije. Region koji mutira predvidljivom brzinom je kandidat da se upotrebi kao molekulski sat.
Ako se pretpostavi da je stopa neutralnih mutacija u sekvenci konstantna (kao sat), i ako je većina razlika između vrsta neutralna, a ne adaptivna, tada se broj razlika između dvije različite vrste može koristiti za procjenu koliko su davno dvije vrste divergirale. U stvari, stopa mutacije organizma može se promijeniti kao odgovor na stres iz okoline. Naprimjer, ultraljubičasto zračenje oštećuje DNK, što može dovesti do pokušaja ćelije da izvrši popravak DNK, što može rezultirati greškama.
Stopa za druge oblike mutacije također se uveliko razlikuje od tačkaste mutacije. Pojedinačni mikrosatelitni lokus često ima stopu mutacije reda veličine 10−4, iako se to može uveliko razlikovati s dužinom.
Općenito, stopa mutacija u jednoćelijskim eukariotima (i bakterijama) je otprilike 0,003 mutacije po genomu, po generaciji ćelije. Međutim, neke vrste, posebno cilijate iz roda Paramecium imaju neobično nisku stopu mutacija. Naprimjer, Paramecium tetraurelia ima stopu mutacije supstitucije baze od ~2 × 10−11 po lokusu, po diobi ćelije. Ovo je najniža stopa mutacija uočena u prirodi do sada, oko 75 puta niža nego kod drugih eukariota sa sličnom veličinom genoma, a čak 10 puta niža nego kod većine prokariota. Niska stopa mutacije u Parameciumu objašnjena je njegovim transkripcijski tihim germ-linijama jedrima, što je u skladu s hipotezom da je vjernost replikacije veća pri nižoj razini ekspresije gena.
Mutacijski spektar
Mutacijski spektar organizma je brzina kojom se različiti tipovi mutacija javljaju na različitim lpkusima u genomu. Spektar mutacije je bitan jer sama stopa daje vrlo nepotpunu sliku onoga što se dešava u genomu. Naprimjer, mutacije se mogu pojaviti istom brzinom u dvije loze, ali sama stopa ne bi govorila da li su sve mutacije bile zamjene baza u jednoj liniji i sve velike preraspodjele u drugoj. Čak i unutar baznih supstitucija, spektar još uvijek može biti informativan jer se tranzicijska supstitucija razlikuje od transverzijske. Spektar mutacija takođe omogućava da se zna da li se mutacije dešavaju u kodirajućim ili nekodirajućim regijama. Postoji sistematska razlika u stopama za tranzicija (alfa) i transverzija (beta).
Evolucija
Teorija o evoluciji stopa mutacija identifikuje tri glavne uključene sile: stvaranje štetnijih mutacija sa većom mutacijom, stvaranje povoljnijih mutacija sa većom mutacijom i metaboličke troškove i smanjene stope replikacije koje su potrebne da bi se spriječile mutacije. Na osnovu relativnog značaja koji se pripisuje svakoj evolucijskoj sili, dolazi se do različitih zaključaka. Optimalna stopa mutacije organizama može se odrediti kompromisom između troškova visoke stope mutacije, kao što su štetne mutacije i metabolički troškovi održavanja sistema za smanjenje stope mutacija (kao što je povećanje ekspresije enzima za popravak DNK. ili, kako su naglasili Bernstein et al. imaju povećanu potrošnju energije za popravku, kodiranje za dodatne genske proizvode i/ili sporiju replikaciju). Drugo, veće stope mutacija povećavaju stopu korisnih mutacija, a evolucija može spriječiti smanjenje stope mutacija, kako bi se održale optimalne stope adaptacije. Kao takva, hipermutacija omogućuje nekim ćelijama da se brzo prilagode promjenjivim uvjetima kako bi se izbjeglo izumiranje cijele populacije. Konačno, prirodna selekcija možda neće uspjeti optimizirati stopu mutacije zbog relativno malih koristi od snižavanja njihove stope, pa je stoga opažena stopa mutacija proizvod neutralnih procesa.
Kotorsko
Kotorsko je naseljeno mjesto u gradu Doboju, Bosna i Hercegovina.
Mutacijska stopa
Evolucija
Visoka stopa mutacije HIV-a (virus ljudske imunodeficijencije) od 3 x 10−5 po bazi i generaciji, zajedno sa kratkim ciklusom replikacije, dovodi do visoke antigene varijabilnosti, što omogućava izbjegavanje imunskog odgovora imunskog sistema.
Kotorsko
Geografija
Naselje Kotorsko se nalazi na niskom, dugom i širokom podnožju planine Krnjin koja se blago i razgranato spušta u prostranu dolinu rijeke Bosne sa njene lijeve strane, izmedu rječice Foče (Lipice) i Veličanke. Ovaj kraj se odlikuje prirodnim ljepotama i blagom klimom.
Historija
Ime Kotorsko nastalo je od riječi Kotor, što u prijevodu sa starogrčkog i latinskog jezika znači utvrda ili utvrđeni grad. Nakon propasti Kotora nastalo je Kotorsko Naselje, ali se riječ Naselje izgubilo, pa je ostala samo riječ Kotorsko, kao pridjevska imenica.
Prvi pisani spomen Kotor je u knjizi "Popis Imperije" Bizantijskog cara Porfirogeneta iz 931. i 960. godine.
Na ovom području su živjela plemena Ilira, Panona, Kelta, Bogumila.
Turci dolaze najvjerovatnije između 1512. (Tešanj, Gračanica) i 1536. (Modriča). Dolaskom Turaka većinsko stanovništvo postaje muslimansko. Kotorsko se razvija u ruralno i zanatsko naselje, koje više ne doseže razvoj grada, nego je i selo i kasaba. Stradavalo je u ratovima i obnavljano. Iz tog perioda imamo i dva pisana spomenika:
Jedan je nišan iz 1597. godine najstariji na ovom i širem području sa porukom:
"Allah je jedan, a Muhamed je njegov vjerovjesnik".
Drugi je kamenom zidani kabur iz 1776. godine u džamijskom haremu donje džamije sa isklesanim natpisom:
Na geografskoj karti iz 1680. godine na mjestu Kotorska piše naziv KOTOR, kao i na jednoj drugoj iz 1718. godine piše KOTOR. I Filip Lastrić 1776. godine u knjizi "Pregled starina Bosanske provincije" navodi među tvrđavama i gradovima i Kotorsko.
Kotorsko je stradalo od Mađara 1415. godine (Car Sigmund) i 1717. godine (General Petraš).
Inače čuvaju se usmena predanja o Kotorsku sa 7 pa i 13 džamija. Tragovi temelja su se mogli naći sve do nedavno na Musalama-dva, Pobrđu, Lišinovića Brdu i Malim Mezarlucima. Nije razjašnjeno da li se radilo o istovremenom postojanju ili u nekom vremenskom toku. Međutim sigurno da je Kotorsko bilo značajno naselje, da je imalo vodovod od keramičkih cijevi, mektebe i medrese, najmanje dva džemata, da je bilo administrativni centar.
Kotorani su se borili pod zastavom Turske, Austrougarske i u narodnooslobodilačkom ratu 1941-1945, o čemu svjedoči i spomenik NOB. U ratu 1992. godine od strane JNA, paravojnih formacija Srbije i Crne Gore i domaćih nacionalista, poginulo je ili nestalo 68 osoba, cjelokupno stanovništvo je protjerano, a mjesto gotovo potpuno uništeno, kako građevine tako i infrastruktura.
Od 2000. godine bilježi se značajan povratak mještana u ovo veliko dobojsko naselje na obodu Posavine. Tako da su, osim privatnih objekata i privatnih radnji i lokala, u Kotorskom obnovljeni: obje predratne džamije, nogometni klub "Borac", dom kulture, škola, ulična rasvjeta, partizanski spomenik ... Od septembra 2016. godine, u prostorima nekadašnje fabrike "Enterijer" u Kotorskom, počela je sa radom fabrika suncokretovog ulja.
IC 1613
IC 1613 (također poznat kao IRAS 01025+0153, MCG 0-3-70, PGC 3844 i UGC 668) je nepravilna galaksija i nalazi se u sazviježđu Kit. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf u septembru 1906. godine.
Bakr-babina džamija
Bakr-babina džamija je sarajevska džamija koja se nalazi pored arheološkog parka Atmejdan, na lijevoj obali rijeke Miljacke. U kompleksu Bakr-babine džamije nalazili su se sljedeći objekti: medresa hadži Ismaila ef. Misrije, kutubhana (biblioteka) Abdullaha ef. Kantamirije i česme uz Bakr-babinu džamiju. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 25. do 31. januara 2005. godine donijela je odluku, kojom se arheološko područje Atmejdan u Sarajevu, proglašava nacionalnim spomenikom Bosne i Hercegovine.
Kompleks Bakr-babine džamije
Džamiju je sagradio sarajevski trgovac hadži Alija Bakr-baba 1544. godine na Atmejdanu. Pored džamije je sagradio i mekteb. U tom periodu Bakr-babina džamija je bila jedna od najljepših i najvećih sarajevskih džamija sa kamenom munarom. Prilikom pohoda Eugena Savojskog na Sarajevo u oktobru 1697. godine, džamija je u potpunosti izgorjela. Godine 1700. džamiju je obnovio stanovnik ove mahale hadži Mehmed Medbesarović. Početkom 19. stoljeća ovaj prostor gubi na značaju, a odmah iza Austrougarske okupacije 1878. godine, džamija je pretvorena u vojno skladište i budući da nije održavana, čitava džamija zajedno sa mektebom je porušena 1895. godine. Uz džamiju je ostalo jedino groblje, koje je ekshumirano 1939. godine. Sačuvali su se natpisi sljedećih nišana: Munla-Zulfikar (1762/63), kaligraf Misrija Hasan-efendija (1769/70), Abdulah-efendija Kantamirija (1774/75), Munla-Mustafa (1774/75, unuk Kantamirije), Hadži-Abdulah Hadžiabdagić (1795/96), Serdengečdija Tola Salih-aga (1808/09), Muharem-aga Očaktan (1810/11). Džamija je obnovljena i svečano otvorena 27. juna 2011. godine.
Medresa hadži Ismaila Misrije
Na istočnoj strani džamije pored groblja, nalazila se medresa koju je izgradio hadži Ismail Misrija 1741/42. godine. Medresa se sastojala od predavaonice (dershane) i deset prostorija za učenike. Za izdržavanje medrese Misrija je ostavio nekoliko hiljada akči novca i jedan han u Mačkovcu. Kasnije je i muderis Abdulah ef. Kantamirija uvakufio svoju kuću u Magodi i odredio da se od prihoda jedan dio troši za njegovu biblioteku, a drugi za medresu i njegove učenike. Hadži Mehmed ef. Goro je za medresu ostavio 10000 akči novca. Medresa je uništena prije Drugog svjetskog rata. U ovoj medresi je tokom stoljeća nastalo više djela različite literarne prirode, a posebno se ističu brojni prijepisi. Među najznačajnijim rukopisima je Arapsko-turski riječnik od Osmana ef. Džumhura iz 1713. godine. Misrijina medresa bila je jedna od najznačajnijih u Sarajevu tokom 18. i 19. stoljeća.
mini|280px|Mezarje uz Bakr-babinu džamiju
Biblioteka (kutubhana) Abdulah ef. Kantamirije
Na Atmejdanu, prekoputa medrese i džamije, u neposrednoj blizini Ćumurije mosta, Abdulah ef. Kantamirija je podigao 1774/75. godine biblioteku (kutubhanu). Njegova biblitoteka je bila jedna od tri javne orijentalne biblioteke u Sarajevu za vrijeme osmanske vladavine. Abdulah ef. Kantamirija, sin Ahmedov, je bio muderis Misrijine medrese, vaiz (propovjednik) i baš-katib (generalni sekretar) u mehkemi (sudnica). Bavio se i prepisivanjem knjiga. Živjeo je u Jakub-pašinoj mahali u Sarajevu (danas Alifakovac). Umro je 1774/75. godine i sahranjen uz Bakr-babinu džamiju. Zgrada biblioteke porušena je 1897. godine, a knjige su prenesene u Osman Šahidijinu biblioteku, a potom u Gazi Husrev-begovu biblioteku.
Česme uz Bakr-babinu džamiju
mini|280px|Obostrana česma h.hfz Halid ef. Hadžimulića. Kompleks Bakr-babine džamije imao je nekoliko česmi. Desno od ulaza u harem nalazila se čifte-česma (dupla česma) koja je bila uzidana u dvorišni zid. U dvorištu džamije se nalazilo šest česmi, te jedna u Misrijinoj medresi. Sve navedene česme bile su u funkciji do 1878. godine. U Zborniku Muhamed Enveri ef. Kadića (XIV, str. 18/II) nalazi se prijepis natpisa koji je bio uzidan u jednu od česmi Bakr-babine džamije. Sačuvani natpis ima formu pjesme koja je napisana na turskom jeziku i sastoji se od 8 stihova: “Divna li je ova jedinstvena česma, izvor života (Abi-hajat),
Dostojna je da se prispodobi sa izvorom Kevser (vrelo u raju)
Bila je zapuštena i ostavljena da u njezino korito kaplje voda kao suze siročeta.
Sva njezina okolina je bila u dobrom stanju, a ona ruševina, pa ima li ko da se smiluje ovom siročetu.
Kada je za ovo čuo prvi aga (bašaga) grada, uzburka se more njegove dobrote zbog plača česme.
Pa dovede vodu sa izvora i prosu svoju dobrotu za dušu Mustafinu.
Dok se dobrotvorova duša napaja blagodatima (dobrotom)
Kao da je žednim učenicima medrese stigao sam Hidr,
A šta tek da kažemo kad će se njegova duša napojiti rajskim selsebilom
I kad voda Kevser dođe u rajski šadrvan.
Vehbijo, uz napajanje svijeta, izeci joj kronogram:
''Provrela je voda života i stigla na Atmejdan. ''
Godina 1212.” (1797/98) mini|337x337piksel|Unutrašnjost Bakr-babine džamije Natpis se odnosi na obnovu česme, ali ne zna se kada je prvobitna česa sagrađena. Sarajevski ljetopisac Mula Mustafa Bašeskija je zabilježio 1766/67. godine da je hadži Ibrahim Tolo sagradio česmu na Atmejdanu u koju je doveo vodu sa vrela Pjenkovac koje se nalazilo na Bentbaši.
Turbe hadži hafiza Halida ef. Hadžimulića
mini|337x337piksel|Unutrašnjost Bakr-babine džamije 2 U haremu Bakr-babine džamije 2013. godine izgrađeno je turbe hadži hafiz Halidu ef. Hadžimuliću. On je bio začetnik ideje o ponovnoj gradnji Bakr-babine džamije. Turbe je otvorenog tipa, dimenzija 4x4 metra, napravljeno u betonskoj žardinjeri visine do 90 cm. Nišani su postavljeni u žardinjeru, a obrada je od kamena hreše i mermera bijele boje. Kucanje bejtova Mesnevije po fasadi žardinjere radilo se kao reljef. Rasvjeta je indirektna sa direktnim dijelovima iz ćoškova.
Površinska normala
mini|desno|Poligon i njegove dvije normale. desno|mini|Normala na površinu u tački je isto što i normala na tangentnu ravan te površine u toj istoj tački. Površinska normala, ili jednostavno normala, na ravnu površinu je vektor koji je okomit na tu površinu. Normala na neravnu površinu u tački P je površini je vektor okomit na tangentnu ravan te površine u tački P. Riječ "normala" se koristi i kao pridjev: linija normalna na ravan, normalna komponenta sile, normalni vektor, i td. Koncept normalnosti uopćuje se u ortogonalnosti.
Izračunavanje površinske normale
Za poligon (kao što je trougao), površinska normala može se izračunati kao vektorski proizvod dvije (neparalelne) ivice poligona.
Za ravan datu jednačinom ax+by+cz=d, vektor (a, b, c) je normala. Za ravan datu jednačinom r = a + αb + βc, gdje je a vektor kojim se dolazi do ravni, a b i c su neparalelni vektori koji leže u ravni, normala na ravan definisana je sa b × c (vektorski proizvod vektora koji leže u ravni).
Ako je (po mogućnosti neravna) površina S parametrizovana sa sistemom krivolinijskih koordinata x(s, t), sa s i t kao realnim varijablama, tada je normala data sa vektorskim proizvodom parcijalnih derivacija
Ako je površina S data implicitno, kao skup tačaka (x, y, z) koje zadovoljavaju, tada je normala u tački (x, y, z) na površini data sa gradijentom
Ako površina nema tangentnu ravan u tački, one nema ni normalu u toj tački. Na primjer, konus nema normalu na svome vrhu, niti ima normaluduž ivice svoje baze. Međutim, normala na konus definisana je skoro svuda. Općenito, moguće je definisati normalu skoro svuda za površine koje su neprekidne po Lipschitzu.
Jedinstvenost normale
desno|mini|300px|Vektorsko polje normala na površinu. Normala na površinu nema jedinstven smijer; vektor koji pokazuje u suprotnom smijeru od površinske normale je, također, površinska normala. Za površinu koja je topološka granica skupa u tri dimenzije, mogu se razlikovati unutrašnja normala i vanjska normala, što može pomoći u definisanju normale na jedinstven način. Za orijentisanu površinu, površinska normala se obično određuje preko pravila desne ruke. Ako je normala napravljena kao vektorski proizvod tangentnih vektora (kao što je opisano u tekstu iznad), ona predstavlja pseudovektor.
Poales
Poales je veliki red of cvjetnica,  monokotiledona,  koji uključuje porodice biljaka kao što su Poaceae, Bromeliaceae i Cyperaceae. U okviru roda dosad je prepoznato 16 porodica.
Opis
thumb|190px|[[Billbergia pyramidalis, porodica Bromeliaceae]] Cvjetovi su obično mali, zatvoreni braktejama i raspoređeni u cvasti (osim kod tri vrste roda "Mayaca" "koje posjeduju vrlo reducirane, jednocvjetne cvjetove). Cvjetovi mnogih vrsta oprašuju se vjetrom; sjeme obično sadrži skrob.
Taksonomija
APG III sistem (2009) prihvata red unutar monokotiledona, kladusu zvanom Commelinide,  sa 16 porodica: • Anarthriaceae
• Bromeliaceae
• Cyperaceae
• Ecdeiocoleaceae
• Eriocaulaceae
• Flagellariaceae
• Joinvilleaceae
• Juncaceae
• Mayacaceae
• Poaceae
• Rapateaceae
• Restionaceae (incl. Centrolepidaceae)
• Thurniaceae
• Typhaceae
• Xyridaceae Raniji APG sistem (1998) usvojio je isti poredak, iako je upotrebljavao naziv "komelinoidi". Ne uključuje Bromeliaceae i Mayaceae, već je imao dodatne porodice Prioniaceae (sada uključena u Thurniaceae), Sparganiaceae (sada u Typhaceae) i Hydatellaceae (koji su sada premješteni iz monokotiledona; nedavno je otkriveno da su ranodivergirana loza cvjetnica). Morfološki zasnovan Cronquistov system nije uključivaored po imenu Poales, dodeljivanjem odgovarajućih porodica redovima Bromeliales, Cyperales, Hydatellales, Juncales, Restionales i Typhales. U ranom spisku sistema taksonomije biljaka, red koji uključuje porodicu trave nije bio po imenu Poales, već je imao opisno botaničko ime kao što su Graminales u Englerovom (ažuriranje 1964.) i Hutchinsonovom sistemu (prvo izdanje, prvi volumen, 1926.), Glumiflorae u Wettsteinovom sistemu (zadnji put revidirana 1935.) ili Glumaceae u Bentham- Hookerovom sistemu (treći volumen, 1883).
Evolucija i filogenija
Najraniji fosili pripisani Poales datiraju iz perioda kasne krede, prije oko milion godina, iako  neke studije (npr. Bremer, 2002) sugeriraju da se porijeklo grupe može proširiti do gotovo prije 115 miliona godina, vjerovatno u Južnoj Americi. Najraniji poznati fosili uključuju polen i plodove.
NGC 1786
NGC 1786 (također poznat kao ESO 56-SC39) je kuglasto zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 26. novembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Poales
Evolucija i filogenija
Filogenetski položaj Polasa unutar komelinida bilo je teško razriješiti, ali analiza korištenjem kompletne hlroplastne DNK našla je podršku da su  Polales sestrinska grupa Commelinales plus Zingiberales. Glavne loze unutar Poales nazivaju se bromelijadni, ciperidni, ksiridni, graminidni i restiidni kladus. Filogenetska analiza riješila je većinu odnosa unutar reda, ali je pronašla slabu podršku monofiliji za ciperidni kladus. Odnos između Centrolepidaceae i Restoniaceae unutar restiidnog kladusa ostaje nejasan; prvi se zapravo može ugraditi u drugi.
Diverzitet
Vrstama su najbogatije četiri porodice, po brojevima koji slijede:
Eriocaulales
Eriocaulales je botaničko ime za red  cvjetnica. Objavio ga je Takenoshin Nakai. U Cronquistovom sistemu ime je upotrebljeno ui podrazredu Commelinidae. Red je tada imao samo jednu porodicu (1981):
APG IV sistem sada ove biljke naznačava u redu Poales.
Upotreba
Vrste roda Poales su ekonomski najvažniji red monokotiledona i možda najvažniji red biljaka uopće. Unutar reda, daleko najvažnija ekonomska porodica je porodica trava (Poaceae, sin. Gramineae), koja uključuje škrobne biljke, kao što su: ječam, kukuruz, proha, riža i pšenica,  kao i bambus (koji se uglavnom koristi strukturno, poput drveta, ali donekle i kao povrće), i nekoliko "začina" poput šećerne trske i limunske trave. Graminoidi, posebno trava, tipično su dominantni na otvorenim (u klimatima sa niskom vlagom, ali još neisušenim ili također opožarenim površinama) staništima poput prerija / stepa i savana i tako formiraju veliki udio krmiva za ispašu.
Hipokalemijska periodična paraliza
Hipokalemijska periodična paraliza (hipoKPP), također poznata kao porodična hipokalemijska periodična paraliza (FHPP), je rijetka, autosomno dominantna kanalopatija koju karakterizira slabost mišića ili paraliza kada dođe do pada nivoa kalija u krvi. Kod osoba s ovom mutacijom napadi ponekad počinju u mladalaštvu i najčešće se javljaju s pojedinačnim okidačima kao što su odmor nakon napornog vježbanja (napadi tokom vježbanja su rijetki), obroci s visokim sadržajem ugljikohidrata, obroci s visokim sadržajem natrija, nagle promjene temperature, pa čak i uzbuđenje, buka, treperenje svjetla, niske temperature i stres. Slabost može biti blaga i ograničena na određene mišićne grupe, ili teža paraliza cijelog tijela. Tokom napada, refleksi mogu biti smanjeni ili izostati. Napadi mogu trajati nekoliko sati ili potrajati nekoliko dana. Oporavak je obično iznenadan kada se dogodi, zbog oslobađanja kalija iz natečenih mišića dok se oporavljaju. Neki pacijenti mogu pasti u abortivni napad ili razviti hroničnu slabost mišića kasnije u životu. Neki ljudi razvijaju samo simptome periodične paralize zbog hipertireoze (previše aktivne tiroidne žlijezde). Ovaj entitet se razlikuje od testova funkcije štitnjače, a dijagnoza se umjesto toga naziva tireotoksična periodična paraliza.
Znakovi i simptomi
Hipokalemijska periodična paraliza je stanje koje uzrokuje epizode ekstremne mišićne slabosti, koje obično počinju u djetinjstvu ili adolescenciji. Najčešće ove epizode uključuju privremenu nemogućnost pokretanja mišića na rukama i nogama. Napadi izazivaju tešku slabost ili paralizu koja obično traje od nekoliko sati do dana. Neki ljudi mogu imati epizode skoro svaki dan, dok ih drugi doživljavaju sedmično, mjesečno ili samo rijetko. Napadi se mogu pojaviti bez upozorenja ili mogu biti izazvani faktorima kao što su odmor nakon vježbanja, virusna bolest ili određeni lijekovi. Često veliki obrok bogat ugljikohidratima ili jaka vežba uveče mogu izazvati napad nakon buđenja sledećeg jutra. Iako pogođeni pojedinci obično povrate svoju mišićnu snagu između napada, neki razviju upornu mišićnu slabost kasnije u životu.
Genetika
Mutacije u sljedećim genima mogu uzrokovati hipokalemijsku periodičnu paralizu:
Povezanost sa KCNE3 (naponski-vezani kalijski kanal) je također opisana, ali se pokazala kao sporna, i isključeno iz definicije bolesti u OMIM. Akcijski potencijal iz centralnog nervnog sistema uzrokuju potencijal krajnje ploče na NMJ koji uzrokuje natrijev ion da uđe i depolarizuje mišićne ćelije. Ova depolarizacija se širi na T-tubule gdje pokreće ulazak iona kalcija preko Cav1.1, kao i iz sarkoplazmatskog retikuluma kroz povezani rijanodinski receptor RyR1. To uzrokuje kontrakciju (napinjanje) mišića. Depolarizacija završne motorne ploče uzrokuje da ioni kalija napuste mišićne ćelije, repolarizirajući mišić i zatvarajući kalcijske kanale. Kalcij se ispumpava iz kontraktilnog aparata i mišići se opuštaju. Mutacije koje mijenjaju uobičajenu strukturu i funkciju ovih kanala stoga remete regulaciju mišićne kontrakcije, što dovodi do epizoda teške mišićne slabosti ili paralize. Identifikovane su mutacije u argininskim ostacima koji čine senzor napona Nav1.4. Ovaj senzor napona sadrži alfa-heliks S4 svakog od četiri proteina transmembranskih domena (I-IV) i sadrži bazne ostatke koji dozvoljavaju samo ulazak pozitivnih iona natrija pri odgovarajućim naponima membrane, blokiranjem ili otvaranjem pora kanala. U Cav1.1, mutacije su takođe pronađene u domenima II i IV. Ove mutacije uzrokuju gubitak funkcije, tako da se kanali ne mogu normalno otvarati. Stoga kod pacijenata sa mutacijama u SCN4A ili CACNA1S kanalu ima smanjenu ekscitabilnost i signali iz centralnog nervnog sistema nisu u stanju da depolarizuju mišić. Kao posljedica toga, mišić se ne može efikasno kontrahirati (paraliza). Stanje je hipokalemijsko (manifestira se kada je kalij nizak; ne "uzrokuje hipokalemiju") jer će niska koncentracija vanćelijskih kalijskih iona uzrokovati da se mišić brže repolarizira na potencijal mirovanja, pa čak i ako dođe do provodljivosti kalcija, ne može biti održiv. Postaje teže dostići prag kalcija na kojem se mišić može kontrahirati, a čak i ako se to postigne, veća je vjerovatnoća da će se mišić opustiti. Zbog toga bi se ozbiljnost smanjila ako bi se koncentracije kalijevih iona održavale visoke. Mutacije u KCNJ2 dovode do hipokalemijske periodične paralize sa srčanim aritmijama zvanim Andersen-Tawil-ov sindrom. Nasuprot tome, hiperkalemijska periodična paraliza odnosi se na mutacije pojačanja funkcije u natrijskim kanalima koje održavaju depolarizaciju mišića i stoga su pogoršane visokim koncentracijama kalijevih iona. Ovo stanje se nasljeđuje po autosomno dominantnom obrascu (ali sa visokim udjelom sporadičnih slučajeva), što znači da je jedna kopija izmijenjenog gena u svakoj ćeliji dovoljna da izazove poremećaj.
Dijagnoza
Dijagnoza se može postići kroz specijalizirani oblik elektromiografskog (EMG) testiranja koji se naziva test dugog vježbanja. Ovaj test mjeri amplitudu nervnog odgovora (koji se naziva složeni mišićni akcijski potencijal ili CMAP) u trajanju od 40 do 50 minuta nakon nekoliko minuta vježbanja. Kod oboljelih pacijenata dolazi do progresivnog pada amplitude potencijala. Pored anamneze pacijenta ili izveštaja o niskom nivou kalija u serumu, normalnom ili niskom tokom napada, dugotrajni test vežbanja je dosadašnji standard za medicinsko testiranje. Genetička dijagnoza je često nepouzdana jer se testira samo nekoliko češćih lokacija gena, ali čak i uz opsežnije testiranje 20-37% ljudi s kliničkom dijagnozom hipokalemijske periodične paralize nema poznatu mutaciju u dva poznata gena. Standardno EMG testiranje ne može dijagnosticirati pacijenta osim ako nije u punom napadu u vrijeme testiranja. Provociranje napada vježbanjem i dijetom, a zatim probanje oralnog kalija može biti dijagnostičko, ali i opasno jer ovaj oblik PP ima alternativni oblik poznat kao hiperkalemijska periodična paraliza. Simptomi su skoro isti, ali tretman je drugačiji. Stari izazov odnosa glukoza - insulin je opasan i rizičan do te mjere da je opasan po život i nikada ga ne treba raditi kada su druge opcije tako lahko dostupne. Poznato je da epizode izazivaju: stres, hladno okruženje ili hipotermija, opterećenje ugljikohidratima, infekcija, infuzija glukoze, metabolička alkaloza, alkohol, naporna vježba i steroidi. Ljudima s hipokalemijskom periodičnom paralizom često se pogrešno dijagnosticira kao poremećaj konverzije ili histerična paraliza jer je slabost zasnovana na mišićima i ne odgovara distribuciji živčanog ili kičmenog korijena. Sklonost osoba s hipokalemijskom periodičnom paralizom da se paraliziraju kada se epinefrin oslobodi u situacijama "bori se ili bježi" dodatno povećava iskušenje da se poremećaj pogrešno dijagnostikuje kao psihijatrijski.
Tretman
Liječenje periodične hipokalemijske paralize fokusira se na sprječavanje daljnjih napada i ublažavanje akutnih simptoma. Izbjegavanje obroka bogatih ugljikohidratima, naporne vježbe i drugih identificiranih okidača, te uzimanje acetazolamida ili drugog inhibitora karboanhidraze, može pomoći u sprječavanju napada slabosti. Neki pacijenti uzimaju i diuretike koji štede kalij, kao što je spironolakton, kako bi pomogli u održavanju nivoa kalija. Napadi paralize se mogu suzbiti pijenjem jedne od različitih kalijevih soli otopljenih u vodi (postoji debata o tome koja je, ako je neka posebna, najbolje koristiti, ali kalij-hlorid i bikarbonat su uobičajeni). Brzo apsorbirani bolusi tekućeg kalija općenito su potrebni da bi se prekinuo napad, ali neki pacijenti također pronalaze pozitivne rezultate održavanja s tabletama kalija s vremenom otpuštanja. Intravenski kalij je rijetko opravdan osim ako pacijent ne može progutati. Dnevna doza kalija će možda morati biti mnogo veća nego za zamjenu kalija iz jednostavne hipokalemije: 100-150 mEq kalija je često potrebno za upravljanje dnevnim fluktuacijama mišićne snage i funkcije. Perioperativno, prevencija uključuje izbjegavanje neuromišićne blokade, izbjegavanje pretjerane hiperventilacije, zagrijavanje pacijenta, pružanje adekvatne hidratacije, izbjegavanje infuzije glukoze, nedavanje diuretika i pažljivo praćenje elektrokardiograma za znakove hipokalijemije. Normalna fiziološka otopina je poželjna intravenski rastvor za pacijente s porodičnom hipokalemijskom periodičnom paralizom. Rastvori koji sadrže glukozu mogu uzrokovati slabost. Osim toga, visok sadržaj hlorida može uzrokovati blagu acidozu koja bi bila poželjnija od alkaloze.
Prognoza
Prognoza za periodičnu paralizu varira. Prekomjerna aktivnost, dijeta koja ne sadrži malo natrija i ugljikohidrata, ili jednostavno nesretna genska mutacija može dovesti do tipa hronične slabosti niske razine koja se naziva "abortivni napad" ili do trajnog oštećenja mišića. Abortivni napadi često reaguju na višak kalija, smanjenje unosa ugljikohidrata, puno odmora, povećanje doza lijekova i nježne dnevne vježbe poput kratkih šetnji. Trajna slabost mišića je upravo ono što zvuči kao: trajno, nepopravljivo oštećenje mišića i povezana slabost. Vakuole i tubulski agregati se formiraju u zdravom mišićnom tkivu i uništavaju ih. Ovaj tip oštećenja se obično može uočiti biopsijom mišića. Čak ni anabolički steroidi ne mogu popraviti ovaj tip oštećenja mišića. Očekuje se da će životni vijek biti normalan, ali napadi mogu spustiti kalij na nivoe dovoljno niske da izazovu po život opasne probleme s disanjem ili srčanim aritmijama. Pacijenti često prijavljuju bolove u mišićima i kognitivne probleme tokom napada. Migrene se javljaju kod do 50% svih pacijenata sa periodičnom hipokalemijskom paralizom i mogu uključivati manje uobičajene simptome kao što su fantomski mirisi, osjetljivost na svjetlo i zvuk ili gubitak riječi. U medicinskoj literaturi se navodi da je snaga mišića normalna između napada, ali pacijenti često navode da je njihova osnovna snaga zapravo niža od one kod zdravih pojedinaca. Budući da postoje desetine mogućih genskih mutacija, neki lijekovi i tretmani koji dobro djeluju za jednog pacijenta neće djelovati na drugog. Naprimjer, većina pacijenata je dobro na acetazolamidu, ali neki ne. Neki pacijenti će se dobro snaći sa dodatnim magnezijem (prirodni ioni blokatora kanala) ili riblje ulje, dok će ti isti nutrijenti pogoršati stanje kod drugih pacijenata. Pacijenti i njegovatelji trebaju biti izuzetno oprezni sa svim novim lijekovima i planovima liječenja.
Historija
U 1935., škotski ljekar Dr. Mary Walker bio je prvi koji je prepoznao povezanost između porodične periodične paralize i hipolalemije. Također je opisala test za ispitivanje glukoze koji se koristi u dijagnosticiranju periodične hipokalemije i intravensku upotrebu kalija u njenom liječenju.
NGC 987
NGC 987 (također poznat kao IRAS 02338+3306, MCG 5-7-21, PGC 9911 i UGC 2093) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 208 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Trokut. Najveći prečnik je 1,60 (97 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (67 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. septembra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Karlo Martel
mini|300px|Bitka protiv muslimana 732. godine Karlo Martel (franc. Charles Martel, njem. Karl Martell) (između 685. i 689. – 22. oktobar 741. godine) je bio franački majordom i vojskovođa, poznat po pobjedi u bitki kod Toursa.
Bio je izvanbračni sin Pipina Herštalskog i njegove ljubavnice Alpaide. Služio je kao majordom na franačkom dvoru, a kao vojskovođa se proslavio pobjedom nad muslimanskom vojskom u bitki kod Toursa 732. godine, nakon koje je stekao nadimak Martel (bos.: čekić, malj). Potiče iz dinastije Pipinida koja će kasnije po njemu biti nazvana Karolinzi.
Bitka kod Toursa
Tokom prve arapska invazije Francuske vojvoda Odo od Akvitanije će u bitki kod Toulousa 721. godine odnijeti odlučujuću pobjedu koja mu ubrzo donosi ljubomoru najviših državnih funkcionera. Jedan od važnijih razloga za novu invaziju 732. godine postaju vijesti o ratu Karla i prilično nezavisnog Oda koje su stigle na Pirinejsko poluostrvo. U bitki koju će sam, napušteni vojvoda od Akvitanije voditi protiv Arapa 732. godine na rijeci Garonne njegova vojska će biti potpuno uništena nakon čega on mora ponizno tražiti zaštitu kod Karla. Tek nakon tih događaja slijedi velika bitka kod Toursa koja se odigrava u oktobru 732. godine negdje između gradova Tours i Poitiers. Ponekad se koristi i naziv bitka kod Poitiersa, međutim prvi naziv je češći budući da se kod Poitiersa vodila još jedna bitka - između Francuza i Engleza u Stogodišnjem ratu. Karlo je raspolagao vojskom od 15-75 hiljada pješaka dok je muslimanska vojska, koju je vodio emir Abd er Rahman, brojila 60-400 hiljada konjanika. Muslimanska teško-oklopljena konjica smatrana je do tada gotovo nepobjedivom, a bila je i brojčano nadmoćna nad franačkom vojskom. Karlo je vodio odbrambenu borbu, stvorivši sa svojim ljudima kvadratnu formaciju koja se uspjela oduprijeti konjaničkim naletima. U borbi je ubijen muslimanski vođa, što je izazvalo neslaganje među preživjelim generalima, te uzrokovalo poraz i povlačenje muslimana. Ishod borbe zaustavio je muslimanska osvajanja u zapadnoj Evropi, a u sljedeće dvije generacije muslimani su protjerani preko Pirineja.
Vojna reforma
Nakon briljantne pobjede kod Toursa, Karlu je znatno porastao ugled i postao je apsolutni gospodar kraljevstva. Posljednji merovinški kraljevi, ponekad nazivani kraljevi lijenčine, u to doba nisu imali nikakvu stvarnu vlast jer je potpuno prešla u ruke majordoma. Budući da je Karlo bio prvenstveno vojskovođa, svoj uticaj je iskoristio kako bi proveo opsežnu vojnu reformu.
Dotadašnja evropska vojska sastojala se isključivo od pješadije koju su činili slobodni ljudi, plaćeni da se bore za vrijeme rata. Nakon bitke kod Toursa, Karlo je uvidio prednosti muslimanske konjice, te je odlučio dopuniti dotadašnju neefikasnu miliciju konjaničkim četama. Budući da je nabavka konjaničke opreme i održavanje ratnog konja bila prilično skupa investicija, mogla se nametnuti samo zemljoposjednicima. Uskoro je svaki čovjek koji je posjedovao zemlju bio obavezan prihvatiti novu zadaću. Vazalska obaveza tako je dobila i novu dimenziju – vojničku službu. Karlo je prilikom reforme novim ratnicima podijelio i dobar dio crkvenih imanja. Reforma je imala znatne posljedice na evropsko društvo, jer je tadašnja aristokracija dobila i vojnu moć, koja će bitno odrediti njen kasniji smjer razvoja – preobrazbu u ratničku klasu.
Odnos prema Crkvi
Stanje u državi i vojna reforma koju je proveo, primorali su Karla na oduzimanje velikih posjeda od Crkve. Crkva je i dalje ostala legalni vlasnik zemljišta, ali su ona otuđena i predana na uživanje njegovim vazalima i saveznicima. Posljedice ove sekularizacije djelimično su ispravljene u korist Crkve na Koncilu u Lestinesu 743. godine, za vladavine Karlovog sina Pipina Malog.
Zbog mogućeg rata protiv provansalskih muslimana, sklopio je savez s Langobardima, koji su u to vrijeme bili u neprijateljskim odnosima sa papom. Kada je langobardski kralj Luitprand zaprijetio papi Grguru III, Karlo je, iako nominalno zaštitnik Crkve, odlučio poštivati savez i oglušio se na papinski poziv u pomoć.
Iako ga mnogi historičari, zbog pobjede kod Toursa, smatraju spasiteljem kršćanstva i Evrope od moguće islamske invazije, u crkvenoj historiji Karlo nije zabilježen kao posebno pozitivna ličnost. Već u 9. vijeku, Hincmar, nadbiskup Reimsa objavio je priču u kojoj ga prikazuje u paklu zbog nezakonitog otuđivanja crkvenog zemljišta.
Stara Rijeka (Oštra Luka)
Stara Rijeka je naseljeno mjesto u općini Oštra Luka, Bosna i Hercegovina.
Historija
Naselje Stara Rijeka se do 1963. nalazilo u sastavu općine Ljubija.
Michael Faraday
Michael Faraday (Newington Butts, 22. septembar 1791 – Hampton Court 25. august 1867.) bio je engleski naučnik (fizičar i hemičar)  koji je zaslužan za mnoga otkrića na području elektromagnetizma i elektrohemije. Izumio je i prvi oblike mašine koji je kasnije postao Bunsenov grijač, neizostavni dio u laboratorijama kao izvor toplote.
Michael Faraday bio je veliki naučnik u historiji. Neki historičari nauke nazivaju ga velikim eksperimentalistom u historiji nauke. Njegov utjecaj je jako doprinio da elektrika bude važan dio tehnike. Fizička jedinica za kapacitet, farad (F) nazvana je u njegovu čast.
Početak karijere i djetinjstvo
Michael Faraday rođen je u malom mjestu Newington Butts, u blizini Londona. Živio je u siromašnoj porodici pa se morao sam obrazovati. Sa četrnaest godina postao je zamjenik knjigovođe i prodavača pod imenom George Ribeau. U sedam godina rada pročitao je mnogo knjiga i razvio interes za nauku, a posebno za elektricitet.
Sa dvadeset godina Faraday je studirao kod priznatih hemičara Sir Humphrya Davya, predsjednika Royal Society i Johna Tatuma osnivača City Philosophical Society. Nakon što je Faraday poslao Davyu, on mu je rekao da će ga držati na umu, ali da se još uvijek drži knjigovodstva. Nakon što je Davy oštetio vid pri pokusu sa dušikovim trihloridom, poznatijim kao trihloramin, postavio je Faradaya za sekretara. Kad je John Payne iz Royal Society dobio otkaz, Davy je predložio Faradaya kao laboratorijskog asistenta. Faraday je jedva dočekao i napustio svoj posao kao knjigovođa iz razloga jer je njegov radnik, Henry de la Roche, bio nervozan.
U takvom društvu gdje su staleži imali važnost, Faraday se nije smatrao gentelmanom. Još se govorilo da je Davyeva žena Jane Apreece Faradaya tretirala kao seljaka te ga je tjerala da sjedi sa služničadi. Međutim, ne zadugo je Faraday nadmašio Davya.
Naučna karijera
mini|lijevo|Faradeyev magnetski prsten Njegovi najveći i najpoznatiji radovi bili su s elektricitetom. Nakon otkrića danskog hemičara Hans Christian Ørsteda, potaknula je Davya i Wollastona da 1821. pomoću Ørstedovog elektromagnetizma pokušaju konstruisati električni motor, ali u tome nisu uspjeli. Faraday, je nakon diskusije s tom dvojicom počeo raditi na dvije mašine koja su radila na principu tzv. elektromagnetske rotacije: neprestana kružna rotacija oko kružne magnetske sile zavezane oko žice. Žica koja ga produžuje u živu s magnetom unutra rotirala bi se oko magneta pomoću struje iz električne baterije. Taj izum poznat je kao homopolarni motor. Ovi su eksperimenti i izumi bili osnova moderne elektromagnetske tehnologije. Međutim, onda je počinio pogrešku. Svoj eksperiment je izdao prije pokazivanja Wollastonu i Davyu što je bio uzrok njegovog povlačenja s područja elektromagnetizma na nekoliko godina.
Nakon deset godina, 1831. započela je serija njegovih eksperimenata u kojoj je otkrio elektromagnetsku indukciju, ali je taj eksperiment zasijenjen otkrićem drugog naučnika Francesco Zantedeschija. On je otkrio da ako provuće magnet kroz krug od žice da će se magnet zadržati u sredini kruga.
Njegove studije dokazale su da ukoliko se izmjeni magnetsko polje dobija se električno polje. Ova je teorija metematički nazvana Faradayev zakon, a kasnije je postala jedna od četiri Maxwellove jednačine. To je na kraju generalizirano i nazvano teorija polja.
Faraday je to iskoristio da konstruiše električni dinamo, preteču modernog generatora.
Faraday je govorio da se elektromagnetski valovi šire u praznom prostoru konduktora, ali taj ekperiment nikad nije dovršio. Faradayev koncept linija koje su bile uočljive iz elektrifciranih tijela i magneta omogućio je pregled električnih i magnetskih polja. Taj mentalni model bio je prekretnica u uspjehu konstruisanja elektromehaničkih mašina koji su dominirali u inženjeringu u 19. vijeku.
Faraday se bavio i hemijom, a tu je otkrio nove supstance, oksidacijske brojeve i način kako plinove pretvoriti u tekućinu. Također je otkrio zakone elektrolize i popularizirao anode, katode, elektrode i ione.
Godine 1845. otkrio je ono što danas nazivamo Faradayev efekt i fenomen imenovan dijamagnetizam. Smjer polarizacije linearno polariziranog svjetla propušten kroz materijalnu sredinu može biti rotiran pomoću aplikacije vanjskog magnetskog polja postavljenog u pravom smjeru. U svoje bilježnicu je napisao:
- Konačno sam uspio osvjetliti magnetski put ili liniju da dobijem svjetlost.
To je dokazalo vezu između magnetizma i svjetlosti.
U radu sa statičnim elektricitetom, Faraday je demonstrirao da se struja pomiče na eksterijer konduktora, eksterijerna struja neme nikakve veze s unutrašnjosti konduktora. To je zato što eksterijer napaja strujom i uzrokuje interijer da se ugasi. Taj efekat se naziva Faradayev kavez.
Ostalo
Imao je seriju uspješnih predavanja iz hemije i fizike na Royal Institution, nazvana The Chemical History of a Candle. To je bio početak Božičnih predavanja mladim ljudima koja se i danas održavaju.
Faraday je poznat po izumima i istraživanjima ali nije bio obrazovan u matematici. Međutim, u saradnji sa Maxwellom njegovi patenti su prevedeni u matematički jezik. Poznat je po tome što je odbio titulu Sir i predsjedništvo Royal Society (Davyevu staru poziciju).
Njegova slika štampana je na novčanici od 20 funti.
Njegov sponzor i učitelj bio je John Mad Jack Fuller, Fullerian Professorship of Chemistry na Royal Institution. Faraday je bio prvi i najpoznatiji vlasnik te titule, koju je dobio doživotno.
Faraday je bio jako pobožan i bio je član Church of Scotland. Služio je crkvi kao stariji član i držao mise.
Faraday se 1821. oženio sa Sarah Barnard, ali nisu imali djece. Upoznali su se u Sandemanian church.
Fikret Abdić
Fikret Abdić, predratni bosanskohercegovački i jugoslavenski privrednik i političar iz Velike Kladuše, ratni zločinac osuđen na 15 godina zatvora, rođen 29. septembra 1939. godine u Donjoj Vidovskoj, u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine.
Godine uspjeha
Kao mlad, diplomirani inžinjer agronomije, Abdić na funkciji direktora Poljoprivredne zadruge u Velikoj Kladuši realizira svoju poslovnu viziju. Pomogao je da se iz siromaštva Cazinske krajine izgradi jedan od najmoćnijih poljoprivrednih i poslovnih imperija na prostoru cijele socijalističke Jugoslavije - kombinat "Agrokomerc". Tehnologiju poslovnog uspjeha izgradio je na vještoj kombinaciji socijalističkog radničkog natjecanja (organizacija godišnjih Smotri dostignuća), upotrebi savremenog zapadnog pristupa poslu, gotovo korupcionaškoj upotrebi političara i novinara u privredne svrhe, te hazarderskog financijskog menadžmenta i agresivne televizijske reklame.
Proces Agrokomerc
Naknadno se ispostavilo kako je proces "Agrokomercu", koji će trajati pune tri godine tokom 1980-ih godina, politički bio usmjeren protiv Hamdije Pozderca i njegovog položaja šefa komisije za reviziju Ustava SFRJ. Fikret Abdić kao direktor Agrokomerca bio je uhapšen i optužen za djelo kontrarevolucionarnog ugrožavanja društvenog uređenja SFRJ po članku 114. Krivičnog zakona SFRJ. Glavna optužba bila je da je izdao mjenice bez financijskog pokrića u vrijednosti od oko 400 miliona dolara.