cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jordan (rijeka)
Geografija
Te četiri rijeke se spajaju u Jordan na sjeveru Izraela, kraj kibuca Sede Nehemya. Jordan se spušta 75 km do močvarnog jezera Hula, koje je neznatno ispod nivoa mora. Potom izlazi iz tog jezera te se spušta još niže oko 25 km Galilejskog jezera. Nakon tog jezera ide sve do Mrtvog mora. Rijeke Yarmouk i Jabbok sa istoka su zadnje pritoke u Jordan. Galilejsko jezero čini granicu sa Golanskom visoravni, a Jordan na jugu granicu između Jordana i Zapadne obale. Kroz svoj tok Jordan se spušta oko 800 metara od nivoa svog izvora.
Dolina Jordana je većinom pustinjska, no zahvaljujući rijeci u blizini buja vegetacija. To je ujedno mjesto u kojem su česti potresi. Prepostavlja se da je jedan od razloga toga što Izrael odbija vratiti Golansku visoravan Siriji veliki broj pritoka u Galilejsko jezero i Jordan.
Biblijsko značenje
desno|mini|300px|Oznaka koja označava rijeku Jordan se spominje oko 175 puta u Starom zavjetu, te oko 15 puta u Novom zavjetu. Za Kršćane mjesto gdje Jordan ističe iz Galilejskog jezera je sveto jer označava lokaciju gdje je Isus Krist bio kršten od Svetog Ivana Krstitelja. Mnogi hodočasnici i turisti dolaze tamo te se i sami krste. U hebrejskoj Bibliji nema izravnog opisa rijeke – umjesto toga daju se samo oskudne reference. Spominje se da ju je prešao Jakov kako bi stigao u Haran, te kao granica koja dijeli „dva plemena i pola plemena“ na istoku i „devet plemena i pola plemena Manasseha“ koje je vodio Jošua na zapadu. I Solomon se spominje u kontekstu te rijeke.
U Bibliskoj historiji Jordan se javlja i kao mjesto nekoliko čuda. Ilija i Elizej su navodno osušili Jordan kako bi ga prešli. Elizej je izveo još dva čuda na Jordanu; izliječio je Naamana tako što ga je okupao u rijeci, te je učinio da sjekira djece proroka pluta.
Opasnost od isušivanja
1964. Izrael je počeo graditi branu koja preusmjerava vodu iz Galilejskog jezera u državni rezervoar vode. Iste te godine država Jordan je konstruisala kanal koji skreče vodu iz Yarmouk rijeke, važnog pritoka rijeke Jordana. To je prouzročilo velike štete ekosistemu. Sirija je također izgradila rezervoare koji crpe vodu iz Yarmouka.
Količina vode koju nosi rijeka se smanjivala tokom nekoliko godina, zbog eksploatacije vode iz Galilejskog jezera i Yarmuk rijeke iz Sirije. Danas se oko 70 do 90 % rijeke iskorištava za ljudske potrebe pa je pritok smanjen. Ekonomski rast, povećanje stanovništva i mirovni sporazum između Izraela i Jordana će vjerovatno povećati potrebu za vodom, što će još više smanjiti pritok rijeke u budućnosti. Zbog toga i brzog isparavanja vode, Mrtvom moru prijeti isušivanje. Uz to, zagađenje rijeke je dodatni problem.
NGC 5368
NGC 5368 (također poznat kao IRAS 13526+5434, MCG 9-23-14, PGC 49431 i UGC 8834) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 214 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 0,90 (56 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (50 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. aprila 1789. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 2442
NGC 2442 (također poznat kao ESO 59-8, IRAS 07367-6924, NGC 2443 i PGC 21373) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 68 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Leteća riba. Najveći prečnik je 6,00 (118 hiljada sg) a najmanji 5,0 uglovnih minuta (98 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gram-Schmidtov postupak
Gram-Schmidtov postupak je metoda u linearnoj algebri koja služi za ortogonalizaciju skupa vektora u zadanom euklidskom prostoru.
Postupak je sljedeći: Uzmimo na primjer vektorski prostor proizvoljne dimenzije Rn baze {v1, v2, ... ,vn}, Gram-Schmidtovim postupkom ortogonalizacije možemo transformirati bazu {vi} u ortonormiranu bazu, {ui}. Prvo normaliziramo v1: u1=v1/||v1||.
Nakon toga izračunavamo:w2=v2-<v2,u1>u1, pa normaliziramo w2: u2=w2/||w2||
Ovaj postupak primjenimo za sve vektore iz baze {vi}: wi+1=vi+1-<vi+1,uiui>- ... - <vi+1,u1>u1 i ui+1=wi+1/||wi+1||. Vektori {u1, ... ,vn} su linearno nezavisni, i stoga čine bazu vektorskog prostora Rn.
Primjer
Uzmimo sljedeći skup vektora u Rn (sa uobičajenim skalarnim produktom)
Sad primjenimo Gram-Schmidtov postupak kako bismo dobili ortogonalni skup vektora:
Provjerimo vektore u1 i u2 kako bismo utvrdili da su zaista ortogonalni:
desno|mini|Prvi koraci Gram-Schmidtovog postupka.
Stana Kotromanić
Stana Kotromanić (Jajce 1354 - 25. april  1395.) je bila kraljevska princeza Bosne.
Porijeklo i brak
Rođena je 1354. godine u Jajcu kao najstarije djete Dabiše i Jelene pored Stane imali su jednog sina koji je umro prije 1395. godine Bila je kćerka Stjepana Dabiše i Jelene Grube, te unuka Ninoslava Kotromanića.
Stanina kćer, čije se ime navodi kao Vladava i Vladika, udala se za Juraja Radivojevića još za života svoga dede Dabiše i nane Grube, što potvrđuje Dabišina povelja iz 1395. kojom kralj poklanja selo Veljaci na upravu svojoj kćeri Stani, s tim da poslije njene smrti upravu nad selom naslijede Vladava (Vladika) i njen muž. Jelenina unuka Vladava (Vladika) je imala djecu još za vrijeme Jeleninog života i vladavine.
Donja Jablanica
Donja Jablanica je naseljeno mjesto u općini Jablanica, Bosna i Hercegovina.
Jedinična matrica
Jedinična matrica je u linearnoj algebri naziv za kvadratnu matricu kojoj su elementi na glavnoj dijagonali jedinice, a ostali nule. Ova se matrica još naziva matricom identiteta, jer množenjem s drugim matricama daje upravo njih kao rezultat množenja tj. ne mijenja ih. Ova se matrica označuje velikim slovom E, a indeks koji može i ne mora stajati pored oznake označuje dimenziju iste. Oznaka za matricu identičnog preslikavanja je Id ili samo I.
Alternativni zapisi su:
Množenje
Štaviše, vidi se da je matrica nad prostorom Kn × n komutativna, tj. nije bitno množi li se njome slijeva ili zdesna. Ovo ne vrijedi za prostore Kn × m, m ≠ n, gdje se ovom matricom može množiti samo slijeva odnosno samo zdesna.
Iz ove osobine također slijedi i:
Primjer:
Determinanta i inverzna matrica
Determinanta ove matrice je uvijek 1, dok je ona sama sebi inverz.
Druga se osobina može dokazati na sljedeći način:
Vektorski prostor
Vektorski ili linearni prostor je algebarski pojam u matematici koji nalazi primjenu u svim glavnim granama matematike, među kojima su linearna algebra, analiza i analitička geometrija. Definiše se na sljedeći način:
Neka skup V ima strukturu Abelove grupe u odnosu na sabiranje. Elemente skupa V zovemo vektori. Neutralni element označujemo sa 0 i zovemo nulti vektor.
Neka skup F ima strukturu polja. Elemente skupa F zovemo skalari, a neutralne elemente u odnosu na dvije binarne operacije označujemo sa 0 i 1.
Na skupu F × V definirano je množenje vektora skalarom, tj. preslikavanje F × V → V, koje svakom skalaru i svakom vektoru x \in V pridružuje vektor, tako da vrijede sljedeći aksiomi:
Ovako se definisano preslikavanje zove množenje vektora skalarom, dok se V naziva vektorski prostor nad poljem F i piše V(F).
Nogometna reprezentacija Bugarske
Nogometna reprezentacija Bugarske predstavlja Bugarsku na međunarodnim nogometnim takmičenjima i pod kontrolom je nogometnog saveza Bugarske.
Historija
Svoju prvu zvaničnu utakmicu Bugarska je odigrala 21. maja 1924. protiv Austrije. Prvu zvaničnu međunarodne utakmicu na nekom od turnira Bugarska je zabilježila 1924. na Olimpijskim igrama.
U svojoj historiji Bugarska se uspjela sedam puta kvalificirati na Svjetsko prvenstvo te dva puta na Evropsko prvenstvo. Najbolji uspjeh na Svjetskim prvenstvima Bugarska je zabilježila u Sjedinjenim Američkim Državama 1994. Dospjeli su do polufinala gdje su u utakmici za treće mjesto poraženi od Švedske. Što se tiče uspjeha na Evropskim prvenstvima Bugarska je oba puta završila u grupnoj fazi takmičenja. Na Olimpijskim igrama Bugarska je zabilježila pet nastupa. Najbolji rezultat je postignut 1968. igranjem u finalu.
Stadion na kojem nastupa reprezentacija je Vasil Levski u Sofiji. Rekorder po broju nastupa za nacionalni tim je Stilijan Petrov. Najbolji strijelci su Dimitar Berbatov i Hristo Bonev koji su postigli po 48 golova za nacionalni tim.
Trenutni sastav
Ažurirano 10. 10. 2017.
! colspan="9" bgcolor="#00ff7f" align="left"|
Jeni džamija
Jeni džamija  ili Hasan-agina džamija nalazi se u Travniku,  Bosna i Hercegovina. Naziv Jeni znači da je ovo bila potpuno nova džamija u odnosu na neku postojeću ili na neku koja je bila na istom mjestu pa je iz temelja obnovljena. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 3. do 9. maja 2005. godine je donijela odluku da se džamija proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća) i Tina Wik. Pokretno nasljeđe Jeni džamije sačinjava 20 levhi, od toga 18 smještenih u centralnom molitvenom prostoru i 2 u prostorima tekije.
Lokacija
Graditeljska cjelina Jeni (Hasan-agina) džamije nalazi se u mahali Varoš, sa jugozapadne strane Travničke tvrđave, na udaljenosti od oko 300 metara.
Nogometna reprezentacija Bugarske
Trenutni sastav
250px|thumb|lijevo|Reprezentacija Bugarske (26. 3. 2011)
Jeni džamija
Historija
Izgrađena je 1549. godine što je vidljivo na natpisu koji se nalazi iznad ulaznih vrata i u kome je godina izgradnje džamije data u ebdžedu hronostiha. U natpisu se navodu Hasan-aga kao osnivač, koji je bio državni službenik i to vjerovatno u tvrđavi, gdje je bio dizdar, ali o tome nema pouzdanih podataka. U Travniku, podignuto je 16 džamija. Jeni džamija predstavlja drugu najstariju džamiju podignutu u Travniku. Najstarija je ona u tvrđavi.
Dio istraživača navodi da je na tom mjestu ranije postojao neki sakralni objekat. Dr Karl Pač pronašao je 1908. godine u predvorju džamije rimsku nadgrobnu ploču od krećnjaka, svu izlizanu, pa je mogao samo da pročita: M(ARCO) FLAVIO... Pominje se i uzidani natpis na bosanskoj ćirilici koji se nalazi kod lijevog dovratnika džamije.
Džamiju prvi pominje putopisac Evlija Čelebija 1660. godine zabilježivši i dva posljednja stiha hronograma.
Nogometna reprezentacija Bugarske
Statistika igrača
Ažurirano 24. 10. 2014.
Jeni džamija
Historija
Jedno vrijeme džamija je služila i kao skladište municije. Posljednji put to je bilo 1857. godine. Godine 1903. u velikom požaru je nastradao krov (ćulah) munare džamije. Za vrijeme Prvog svjetskog rata sa džamije je skinut olovni krovni pokrivač i džamija pokrivena je ljepenkom nakon čega je cijeli objekat stradao usljed prodora vlage.
Opis dobra
Džamija sastoji se od džamije, turbeta i harema sa haremskim zidom. Prema konceptu prostorne organizacije pripada jednoprostornim potkupolnim džamijama sa kamenom munarom. Izvorno je ispred džamije bio izgrađen trijem sa sofama, koji je naknadnim intervencijama uklonjen, čime je objekat znatno izgubio na svojoj autentičnosti i cjelovitosti.
Jednoprostorne potkupolne džamije su sastavljene od čistih geometrijskih oblika i volumena: kocke, polulopte, valjka, prizme i kupe. Predstavljaju veoma jednostavnu arhitektonsku kompoziciju kod koje je unutrašnji prostor krajnji cilj, a spoljni izgled je direktno izveden iz enterijera. Ono što odlikuje ove spomenike jesu potpuna jasnoća i stroga pravilnost arhitektonskog rješenja, kao i brižljivo odabrani proporcioni odnosi građevine kako u osnovi, tako i u elevaciji. U kompoziciji prostora kod njih pada u oči ne samo harmonična usklađenost svih ovih dijelova nego i upečatljiva jednostavnost rješenja: kocka i polulopta sa markantnim tamburom zaklapaju cijelu unutrašnjost molitvenog prostora, a zanimljivi kontrasti više se ističu u vanjskim odnosima koje visoka i vitka munara čini sa nižim, kompaktnim i zatvorenim kubusom, na jednoj, i lakim, otvorenim trijemom na drugoj strani.
Sve unutrašnje zidne površine džamije su malterisane i okrečene u bijelo. Ranije je, prema nekim autorima, džamija bila bogato oslikana dekoracijama sa floralnim motivima, od čega su ostali sačuvani samo fragmenti - jedna manja polukružna površina na sjeverozapadnom zidu iznad ulaznih vrata i minber.
Na jugozapadnoj strani džamije se nalazi munara u obliku dvanaestostrane prizme sa kubičnim postoljem dimenzija 2,41x2,41 metara. Njena visina, prema crtežima, iznosi više od 27 metara. Na visini od oko 20 m je formirano šerefe sa kamenim stranicama na kojima se uočavaju vrlo jednostavne dekoracije. Iznad šerefe munara ima manji radijus. Zidani dio munare je završen kamenim blokovima na kojima se nalaze dekoracije u vidu slijepih niša. Munara se završava kupastim krovom i alemom na vrhu. Munara je izvedena od kamena i omalterisana sa spoljne strane.
Uz džamiju dozidan je aneks u kome se danas nalazi tekija. U haremu džamije nalazi se pedesetak pari nadgrobnih spomenika među kojima je nekoliko starijih nišana.
Saab Automobile
Saab Automobile bio je švedski proizvođač automobila, nastao 1937. kao tvornica letjelica. S proizvodnjom automobila započeli su 1944. u Trollhättanu. Prvi probni auto 92.001, kasnije nazvan "Ur-Saaben", završen je 1946. Odluka o masovnoj proizvodnji donesena je 1947.
Godine 1990. dio koncerna koji je proizvodio automobile (Saab Car) je restrukturiran i postao je samostalna jedinica, Saab automobile AB. Dotadašnji vlasnik Investor AB i General Motors imali su po 50 posto udjela u novoj kompaniji, a 2000. General Motors je preuzima u potpunosti i najavljuje premještanje dijela proizvodnje iz Švedske u druge GM-ove tvornice.
Saabovi automobili poznati su po sigurnosti i inovacijama. Nosioci su brojnih nagrada i priznanja za modele 900, 9000 te novije 9-3 i 9-5, a slove za jedne od najsigurnijih ako ne i najsigurnije automobile na svijetu. Imaju 7.032 (2003.) zaposlenih i prisutni su na automobilskom tržištu preko 60 država.
Nokia
Nokia je finska firma za telekomunikacije. Nokia je bila 2012. među 10 najvećih svjetskih proizvođača mobilnih telefona.
Mobilni telefon
Čim je Finska 1982. uvela mobilnu mrežu, Nokia je počela s proizvodnjom auto-telefona. 1987. Nokia prodaje prvi mobilni telefon na svijetu. Model Mobira Citiman 900 je težio 800 g i koštao 4500 eura.
Razvoj GSM standard
Nokia je znatno doprinijela razvoju GSM standarda nakon što je 1992. predstavila prvi GSM mobilni telefon (Nokia 1011). Nokia je kao prva uvela: GPRS, HSCDS, EDGE, Bluetooth. Samo kod UMTS-a Motorola je, kao konkurent, uspjela preduhitriti Nokiu.
Razvoj smartphonea
2002. Nokia je uvela vlastiti smartphone, koji je napočetku imao veliki uspjeh, Symbian 7650. Međutim menadžment je stalnim uvođenjem inovacija proizveo veliki broj neproduktivnih odjeljenja. Kad je Apple 2007. predstavio svoj prvi IPhone, tadašnji CEO Olli-Peka Kallasvuo je komentarisao da se radi beznačajnom proizvodu. Steve Ballmer CEO Microsofta je također bio skeptičan spram budućnosti smartphonea. .
Bilansa
Dionice Nokie kotiraju na velikim svjetskim berzama, i Nokia je prisutna na berzama u Helsinkiju, Štokholmu, Londonu, Parizu, Frankfurtu i New Yorku. Najveći uspjeh postigli su 2000. godine s modelom «3310», antena je bila skrivena u kućištu. 2000-2004 Nokia je imala prosječnu neto dobit od oko 4 milijarde eura godišnje. 2005. Nokia je prodala 740 miliona komada mobilnih telefona u svijetu.
Prekid saradnje sa Siemensom
Nokia je imala zajedničko preduzeće (en. Joint Venture) sa Siemensom pod nazivom "Nokia Siemens Network". Siemens je 2013. potpuno preuzeo Joint Venture.
Microsoft kupuje odjel mobilnih telefona
Microsoft je 2013. za 5,44 milijarde eura dao ponudu da preuzme odjel mobilnih telefona, jer će se u budućnosti Nokia više koncentrisati na tehnologiju mreža. Prodajom koja je zvanično zaključena 2014. 25000 uposlenika Nokie će u budućnosti raditi za Microsoft.
Feminnem
mini|desno|x00px|Feminnem thumb
Feminnem jest bosanskohercegovačka i hrvatska pop- dance grupa osnovana 2004. godine. Poznate su po tome što tekstove svojih pjesama pišu same kao i po svojoj urbanoj pop-dance muzici i atraktivnim nastupima. Ime grupe nadahnuto je američkim reperom Eminemom. Tokom njihove karijere objavile su tri studijska albuma, a u dva navrata nastupile su na Eurosongu 2005. predstavljajući Bosnu i Hercegovinu, a 2010. za Hrvatsku. Nakon desetogodišnje diskografske pauze i rad na solo karijerama, 2022. izdaju singl ploču "Zajedno". Tekst pjesme je njihovo zajedničko djelo, a premijerno su je izveli na 14. CMC Festivalu u Vodicama.
Karijera
U prvoj postavi nastupale su Ivana Marić (rođena 1982. u Čapljini), Neda Parmać (rođena 28. aprila 1985. u Pločama) i Pamela Ramljak (rođena 1979. u Čapljini). Godine 2004, nakon televizijskog takmičenja Nove TV za nove pjevače, Hrvatski Idol, dospjele su do same završnice ovog muzičkog takmičenja. Ubrzo zatim, osnovale su grupu Feminnem, te objavili hit singl "Volim te, mrzim te". Nakon raspada grupe Divas postale su vodeća ženska grupa. Već 2005. godine s pjesmom "Call Me", autora Andreja Babića, predstavljale su Bosnu i Hercegovinu na natjecanju za Eurosong 2005. Pjesma je osvojila 14. mjesto u finalu i to je bio 3. najbolji rezultat Bosne i Hercegovine do tad. U decembru 2005. objavile su svoj prvi album "Feminnem Show", koji je dobio ime po emisiji koju su dobile na Bosanskohercegovačkoj radio-televiziji. Godinu dana poslije nastupile su na Hrvatskom radijskom festivalu s pjesmom "Reci nešto, al' ne šuti više". Godine 2007. učestvovale su na takmičenju Dora s pjesmom "Navika" i osvojile 9. mjesto. Krajem te godine, Ivana Marić odlučila je napustiti Feminnem i započeti samostalnu karijeru. Nju je zamijenila Nikol Bulat s kojom su snimile su novi singl "Chanel 5", te nastupale na Hrvatskom radijskom festivalu osvojivši nagradu za najviše glasova putem interneta. Godine 2009. ponovo se prijavljuju na takmičenje za nagradu Dora s pjesmom "Poljupci u boji" i osvajaju 3. mjesto s najvećim brojem bodova žirija. U ljeto 2009. opet se takmiče na Hrvatskom radijskom festivalu s pjesmom "Oye, Oye, Oye" koju su snimile zajedno sa španskim pjevačem Alexom Mangom. Unatoč tim uspjesima, nova članica ove grupe nije se najbolje uklopila u njihov muzički koncept, te je krajem ljeta 2009. napustila grupu.
Nju je zamijenila Nika Antolos koja je svoju karijeru započela 2009. u TV-showu RTL-a Hrvatska traži zvijezdu. Objavljuju singl "Sve što ostaje" koji postaje hit. Naredne godine se po treći put pojavljuju na Dori, ovaj put s pjesmom "Lako je sve". Nakon osvojenog 4. mjesta u polufinalu, u finalnom dijelu takmičenja osvajaju najveći broj glasova žirija i televotinga. Nakon Dore izdaju svoj drugi studijski album pod nazivom "Lako je sve". U maju iste godine odlaze na Eurosong 2010. i u polufinalu osvajaju 13. mjesto s 33 boda, sa kojima se nisu mogle plasirati u finale. Nakon Eurosonga objavljuju svoj treći studijski album "Easy to See", koji sadrži pjesme s albuma Lako je sve samo na engleskom jeziku, i pjesmom Mil Amantes na španskom. Također, nastupaju na festivalu Pjesma Mediterana u Budvi. Kasnije izdaju singl "Baš mi je dobro" s kojim nastupaju na CMC-vom Festivalu u Vodicama. 5. aprila 2011. na internetu se pojavio njihov novi singl pod imenom "Sve što ti nisam znala dati". U novembru iste godine objavljuju singl "Subota bez tebe" na kojem su surađivale sa Antonijom Šolom i Branimirom Mihaljevićem. U februaru 2012. članice ove muzičke grupe u emisiji Glazbeni Show Dalibora Petka potvrdile su da su se razišle u prijateljskim odnosima. Nakon desetogodišnje pauze grupa Feminnem vratila se na muzičku scenu učestvovanjem na Zagrebfestu s novom pjesmom pod nazivom "Trending".
Tomi Putaansuu
mini|Mr.Lordi, 2023 Tomi Putaansuu (Mr.Lordi) je frontman finske hard rock grupe Lordi.
Rođen je 15. februara 1974. u finskom gradu Rovaniemi. Bio je veliki fan rock grupe KISS tako da je odlučio da napravi vlastitu hard rock grupu. Njegova grupa i nije bila nešto puno poznata, a zatim je poslije velikim hitovima privukao mnogo finaca, a poslije su se njihove pjesme čule i izvan granica Finske. Pobjedom na finskom takmičenju za pjesmu Evrovizije izazvao je velike kontraverze, čak je i crkva tražila da predsjednica Finske zaustavi predstavnike finske, zbog imena i teksta pjesme koja ih predstavlja na Eurosongu. Veliki dio publike zapaža njihovu pjesmu na Eurosongu u polufinalu, da bi u finalu takmičenja sa 292 boda ispred pjesama ruskog predstavnika i bosanskog predstavnika, pobijedili.
Gestapo
Gestapo (Geheime Staats Polizei- tajna državna policija) je bio pored SS i SA jedan od najjačih instrumenata vlasti nacističke Njemačke.
Historija
desno|220px|mini| [[Heinrich Himmler]] Nakon dolaska nacista na vlast 1933., radila je kao politička policija koja se isprva borila protiv ljevičarkog pokreta. Hermann Göring koji je obavljao funkciju pruskog ministra unutrašnjih poslova izdao je 26. aprila 1933 nalog za utemljenje Gestapoa. Prvi šef je bio Rudolf Diel (1900-1957), a od aprila 1934. na dužnost dolazi Reinhard Heydrich (1904-1942). Nakon što je u junu 1936 Heinrich Himmleru povjerena funkcija šefa njemačke policije uvedena je centralizacija svih političkih policija pod vodstvom Gestapoa. Zajedno s Kripom (njem. Kriminalpolizei, bs. "kriminalna policija") Gestapo je činio Sipo (njem. Sicherheitspolizei,bs. "sigurnosna policija").
Rad Gestapa
Gestapo je sistematski suzbijao prave kao i navodne političke protivnike. Prventsveno su hapšeni socijaldemokrati i komunisti, bez ikakvog suđenja. Iskazi su sakupljani i mučenjem. Pored toga korišteno je, putem ogromne mreže doušnika, blaćenje optuženih na političkom, poslovnom kao i privatnom nivou. Uhapšeni koji su predviđeni za koncentracioni logor dobijali su oznaku RU (njem. Rückkehr unerwünscht, bs. "Povratak nepoželjan").
Policijske snage
Broj zaposlenih kod Gestapoa iznosio je oko 32000, koji nisu bili ravnomjerno raspoređeni po Njemačkoj. U Essenu, primjera radi, za Gestapo radilo je 43 policajca.
NGC 1097
NGC 1097 (također poznat kao Arp 77, Caldwell 67, ESO 416-20, IRAS 02441-3029, MCG -5-7-24, PGC 10488 i UGCA 41) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 58 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 9,40 (160 hiljada sg) a najmanji 6,6 uglovnih minuta (112 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 9. oktobra 1790. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Visoka peć
250p|desno|mini|Visoka peć Visoka peć je vrsta metalurške peći, koja se najčešće koristi za dobijanje gvožđa. Gorivo i ruda se kontinuirano ulažu kroz otvor na vrhu peći, dok se zrak (kisik) duvava kroz duvnice, kako da se hemijske reakcije odvijaju u peći tako se zasip spušta prema dole. Produkti su najčešće tečni metal i troska, koji se sakupljaju na dnu, te gasovi, koji se odvode iz peći putem plinovoda. Visoke peći se također koriste i kod dobijanja drugih metala, najčešće olova.
Način rada visoke peći
Proces u visokoj peći je zasnovan kao provitstrujni redukcijski proces silazećeg rudnog zasipa i vrućeg redukcijskog plina, nastalog sagorijevanjem koksa u gnijezdu visoke peći, koji struji prema vrhu pod uticajem vrućeg zraka, uduvanog kroz duvnice, koje su ravnomjerno raspoređene duž obima peći. Visoka peć je tako konstruisana da se kroz ždrijelo, putem zasipnog uređaja (McKey) sa zvonima nabacuju sirovine (ruda – sinter, briket i pelet), koks i topitelj).
Savremene visoke peći se grade kao tankostjene sa vertikalnim hladionicima i opekama od silicij karbida (SiC) u jami (šahtu) visoke peći, sa jačom karbonskom ozidom gnijezda. Otvor za ispust gvožđa se nalazi na 2-3 m iznad peći.
Podjela visoke peći prema visini izvršena je na elemente profila visoke peći:
Najvažniji uslovi visokopećnog procesa su:
Kako bi se procesi u visokoj peći mogli normalno odvijati, svi njeni dijelovi moraju biti u odgovarajućem omjeru.
IC 588
IC 588 (također poznat kao MCG 1-26-10, PGC 29057 i UGC 5399) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 323 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sekstant. Najveći prečnik je 0,70 (66 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 17. marta 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3883
NGC 3883 (također poznat kao MCG 4-28-53, PGC 36740 i UGC 6754) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 323 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 2,80 (263 hiljade sg) a najmanji 2,3 uglovnih minuta (216 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 13. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gianmaria Bruni
Gianmaria Bruni (Rim, Lacio, 30. maj 1981) je italijanski vozač.
Potpuni spisak rezultata u F1
(Key)(Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italicu označavaju najbrži krug utrke)
Donje Paprasko
Donje Paprasko je naseljeno mjesto u općini Jablanica, Bosna i Hercegovina.
Paleolit
mini|200px|Paleolitski [[alati od najčešćih materijala: kremena, kosti i rogova (Howell F. C.: Early Man)]] mini|200px|Ilustracija rastuće složenosti obrade kamenog oruđa u glavnim fazama [[hominizacija|hominizacije Kružićima su označeni broj i vrsta operacija tokom usložnjavanja obrade kamena, (prema: Constable G.: The Neanderthals)]] 200px|mini|desno|Pećinska slika [[životinja iz Lascauxa u Francuskoj, od prije oko 13.000 godina p.n.e., koja je vjerovatno nastala zbog vjerovanja da će osigurati uspješniji lov.]]
Paleolit (starije kameno doba) je prvo razdoblje u razvoju kulture roda Homo, a traje otprilike od 2,000.000. godine p. n. e. pa do oko 10.000. godine p. n. e. Počinje upotrebom prvih kamenih oruđa (alata).
U geohronologiji, kulture paleolita su se razvijale u pleistocenu.
Starije kameno doba obuhvata nekoliko glavnih karakterističnih cjelina praihstorijske kulture. Koliko je do sada poznato, tvorci prvog pravog oruđa (napravljenog upotrebom "oruđa za proizvodnju oruđa") bili su pripadnici vrste Homo habilis, prije gotovo 2 miliona godina. Iako se u novije vrijeme insistira na pretpostavci da su i raniji prehominidi (Australopithecinae, npr.) mogli upotrebljavati kamene rezač za deranje i komadanje mesa, ni uz jedan od njihovih fosila još uvijek nije pronađen alat koji je posigurno ručne izrade.
Pregled
U nalazištima fosila drevih pripadnika roda Homo, nađeno je grubo cijepano kamennje ili grumenju lave od kojih su odbijani iveri (okresine), tako da je u svega nekoliko poteza dobijano oruđe sa jednostrano naoštrenim sječivom (chopper), u vidu satare, sjekire, bradve obrađenih oblutaka. Za pripadnike vrste Homo habilis se pouzdanu zna da su u svojoj alatnici imali oruđe koje je pravljeno od biranih materijala sa višekilometarskih udaljenosti. Kasnije se prave i dvostrano obrađena sječiva, strugači, ubadala, klinovi, noževi, lamine, lamele itd. Prema tome da li je kao orude češće upotrebljavano jezgro obrađivanog materijala ili pak odbijeno iverje, u daljem razvoju kamenog doba mogu se razlikovati širi ili uži krugovi "jezgraških" ili "iveraških" kultura, a na osnovu dominantnog oblika oruđa opisane su kulture klina, sjekire, noža itd. U razvijenijim paleolitskim kulturama naročito je usavršeno listoliko kameno oruđe (najčešće u obliku lista vrbe i lovora), pedantno obraeno i mnogostruke namjene (kultura označena kao levalois ili levaloisien). U gornjepaleolitskorn stupnju razvoja kulture, posebno karakteristina pojava je sprava oznaëena kao "graver", sa oštrirn vrhom, koja se dovodi u vezu sa prvim rezbarijama, crtežima i slikama (kultura: gravetian). Prapočeci likovne umjetnosti još i danas izazivaju divljenje eksperata; takvi ostaci kulture su očuvani u mnogim pećinama Staroga svijeta, kao (na primjer) na Pirinejima, u južnoj Francuskoj, Italiji, Zimbabveu, itd. Na osnovu karakterističnih formi likovnog izraza, u evropskim uslovinia eksperti razlikuju tri regije: Ostaci paleolitske likovne urmetnosti na jugozapadnom Balkanu su registrirani samo u pećini Badanj kod Stoca (gravure - crteži konja) i u Kulašima kod Prnjavora (kamena figura ptice). S druge strane, ovih prostora do sada je evidentirano oko 150 nalazišta različitih paleolitskih predmeta. Najviše ih ima u planinskom i kraškorn području Slovenije (oko Postojne, Domažala i Kočevja, na Karavankama itd.) i Hrvatske (Zagorje, Istra, sjeverna i srednja Dalmacija), te u srednjoj i sjevernoj Bosni (oko Doboja, Dervente i Prnjavora). U ostalim krajevima bivše Jugoslavije, ostaci paleolitske kulture su nađeni, na primjer, u okolini Vršca, Subotice, Smedereva, Aranđelovca, Kragujevca (današnja Srbija), Petrovca (Nikšić, Crna Gora), Bitolja i Skoplja (Makedonija) itd. Posebnu pozornost svjetskih eksperata svojevremeno su privukla nalazišta Krapina Vindija i Betalov Spodmol.
U razvijenijoj fazi donjeg paleolitika, čovjek (Homo erectus) je poznavao i upotrebljavao vatru. Živio je u nomadskim hordama lovaca i sakupljača plodova. Tokom srednjeg (Homo neanderthalensis) i gornjeg (H. sapiens praesapiens'') paleolita ljudi su sve češće tražili obitavališta u sigurnijim skloništima (pećine i sl.).
Olduvaiska
thumb|Olduvejsko oruđe od oblutaka iz Etiopije, je najraniji poznati ljudski alat Olduvaiska kultura – poznata i pod engleskom nazivu oldowan – je arheološki termin koji se odnosi na indusdtriju prvih kamenih alata koje su hominidi koristili tokom najranije faze paleolitskog perioda. Dugo vremena se mislilo da je ona obuhvata najraniji kamen u prahistoriji, od prije oko 2,6 miliona, sve do prije 1,7 miliona godina. Zatim slijedi sofisticiranija ašelska industrija. Oldovaiski alati su stoga najraniji alati u ljudskoj historiji i označavaju početak materijalnih arheoloških zapisa. Izraz "Oldowan" je preuzet prema lokalitetu Olduvai Gorge u Tanzaniji, gdje je Louis Leakey, 1930-ih otkrio prve alate rane kulture. Sada se misli da su se kameni alati pojavili mnogo ranije (prije 3,3 miliona godina) i to definitivno prije pojave roda Homo. Međutim, ta hipoteza još uvijek ostaje nepotkrijepljena pouzdanijim dokazima u vidu nesumnjivih hominidnih rukotvorina. Alati kulture Oldowan ponekad se nazivaju i "alatima oblutaka", tako nazvan jer za njihovu proizvodnju već oblici oblutaka podsjećaju na konačni proizvod. Ne zna se sigurno pripadnici koje hominidne vrste su zapravo stvarali i koriste oldowanski alat. Poznato je, međutim, da je ova kultura vrhunac dostigla za vrijeme trajanja prvih vrsta roda Homo, kao što su H. habilis i H. ergaster. Čini se da je rani Homo erectus naslijedio ovu tehnologije i oplemenio je tokom razvoja tehnologije pod nazivom ašelska (acheulean), koja počinje prije 1,7 miliona godina. Oldowaiski alati se ponekad nazivaju šljunčani alatili alat oblutaka, koji je tako nazvan jer su za njihovu proizvodnju izabrani komadi kremena/kamena koji već liče na finalni proizvod. Oldovaiski alati se ponekad, prema namjeni, dijele na posebne oblike, kao što su sjeckalice, strugalice i rezači.
Ašelska
Ašelska (acheulean, bos. = ašelska) je industrija kamenih alata koje su proizvodili rani ljudi donjeg paleolita, u Africi i mnogim dijelovima Zapadne Azije i Evrope. Ašelski alati se obično nalaze uz ostatke fosila Homo erectus. Prvi su se razvili iz primitivne oldovejske tehnologije (oldowan), prije nekih 1,8 miliona godina, pripadnika vrste Homo habilis. To je bio dominantna tehnologija za veći dio ljudske istorije. Prije više od milion godina tvorci i korisnici ašelskih alata, napustili Afriku za kolonizaciju Evroazije. Njihovi ovalni i kruškoliki oblici ručnih sjekira su pronađeni na širem području. Neki primjeri su fino obrađeni. Iako se razvila u Africi, industrija je dobila ime po tipskom nalazištu Saint-Acheul, sada predgrađu Amiensa u sjeverno Francuskoj, gdje su pronađeni neki od prvih primjeraka u 19. stoljeću. John Frere je bio prvi koji je ukazao na drevne ašelske ručne sjekire. On je 1797. poslao dva primjerka Kraljevskoj akademiji u Londonu iz Hoxnea u Suffolku. On ih je našao u praistorijskim jezerskim depozitima, uz kosti izumrlih životinja i zaključio da su su ih proizveli "ljudi, koji nisu poznavali upotrebu metala" i da su pripadali "ranom antičkom periodu, čak i izvan ovog svijeta". Njegove ideje su suvremenici ignorisali, sve do Darvinovih objašnjenja evolucije čovjeka.
Datiranje
Radiometrijsko datiiranje, često kalij-argon tehnikom, depozita koji sadrže ašelski materijal je u stanju široko smjesti ašelske tehnike u razdoblje od prije oko 1,65 miliona godina, do prije oko 100.000 godina. Najraniji prihvaćeni primjerci, sa starošću od oko 1,65 miliona godina, potiču iz pokrajine Zapadna Turkana, Kenija. Neki misle da njihovo porijeklo može biti još od prije 1,8 miliona godina. U pojedinim regijama, ova kultura je bila znatno rafiniranija. U Evropi, naprimjer, ašelenski metodi nisu stigli do kontinenta do prije oko 400 hiljada godina,a na manjim proučavanim područjima, opseg datiranja može biti mnogo kraći. Numeričko datiranje može dovesti u zabludu, pa je uobičajeno da se primjeri ove rane industrije ljudskih alata povezuju sa jednom ili više glacijalnih ili interglacijalnih razdoblja ili s posebnim ranim vrstama ljudi. Najraniji korisnik ašelskih alata je bio Homo ergaster, koji se prvi put pojavio prije oko 1,8 miliona godina. Neki istraživači ove korisnike radije nazivaju rani Homo erectus. Kasnije oblici ranih ljudi koristili su ašelske i druge tehnike koje su opisane u nastavku.
Postoji dosta perioda preklapanja ranih praistorijskih industrije kamenih alata. U nekim regijama, ašelska grupa alata je bila savremena sa drugim, manje sofisticiranim industrijama, kao što je klaktonska (clactonian). Zatim, kasnije, ašelski alati se istovremeno javljaju i u eri sofisticiranije kulture musterijena. Ašelska kultura nije bio uredno i svuda povezana sa određenim periodom, ali je bila glavna tehnika koja je posebno cvjetala u ranoj prahistoriji. |To je osnovni i zajednički metod za izradu kamenih alata u mnogim dijelovima Starog Svijeta.
Klaktonska
mini|lijevo|200px|Veliko klaktonsko jezgro od [[kvarcita. Sa njega su skinute prilično sitne okresine]] Klaktonska (clactonian, bos. = klaktonska) je industrija evropske proizvodnje kremenog alata, kojadatira iz ranog dijela interglacijskog razdoblja od prije 400.000 godina. Klaktonske alate su pravili pripadnici vrste Homo erectus, a ne moderni ljudi, kako se ranije mislilo. Rani sirovi kremeni alati iz drugih krajeva koji su koristili slične metode nazivaju se klaktonskim ili jezgraško-iverastim tehnologijama. Klaktonska kultura je dobila ime po nalazištu Clacton-on-Sea u Engleskoj, Essex, u 1911. Tamošnji nalazi uključuju rezane kremene alate, kremeo iverje i drvene motke sa vrhom, zajedno sa ostacima ogromnog slona i nilskog konja. Poslije su primjerci alata su pronađeni i na lokalitetima Swanscombe, Kent i Barnham i Suffolk; slične industrije su nađene i u sjevernoj Evropi. Klaktonska industrija uključuje jake udare, uz odbijanje debljeg iverja ili okresina nepravilnog oblika od kremenog jezgra, koji je upotrebljavano kao sječivo. Sirovoe okresine su korišten kao noževi ili strugači. Za razliku od oldowanskih alata iz kojih su izvedeni, neki su imali ureze za ručke ili vratila.
Ova industrija mogla je imati zajednički period sa ašelskom (koji se koristi ručnim sjekirama). Međutim, u 2004. godini iskopan je zaklani pleistocenski mamut u Dartfordu, Kent. Arheolozi su opisali brojne klaktonske kremene alatke, ali ne i ručne sjekire. Pošto bi za komadanje mamutskog trupa, ručne sjekire bile korisnije od sjekača/rezača, to je shvaćeno kao ovo je dokaz da je klaktonska kultura zasebna industrija. Kremen dovoljnog kvaliteta je u tom području veoma dostupan, tako da vjerojatno ljudi koji su izrezali slona nisu imali saznanja o izradi ručnih sjekira. Ova industrija je, dfakle, rana tradicija ivereške kulture u Evropi. Umjesto primitivnih alata, udaranjem su dobijanew okresine kremenog jezgra u naizmjeničnim smjerovima. Jezgra su kasnije koristili kao rezače. Obrubljeni iverovi su korišteni kao strugači ili noževi. Neka vrsta konkavnih strugalica, možda su korištene za glačanje i oblikovanje drvenih kopalja, koja su tipski primjer klektonske industrije.
Klektonski alati su bili sličnog izgleda onima proizvedenim u Soan industriji Pakistana i na nekoliko mjesta u istočnoj i južnoj Africi. Industrija datira iz ranog dijela intreglacijacije Mindel-Riss ili Velike interglacijacije (glavni dio pleistocenske epohe, što se dogodilo prije 2,6 miliona do 11.700 godina). Najpoznatija je u Engleskoj kod mjesta Clacton-on -Sea, Essex, i rijeke Temze u Swanscombeu, Kent. Značaj osebujnog priroda klektonske industrije još uvijek nije u potpunosti razjašnjen. Za tajačku (Tayacian) industriju Francuske i Izraela se vjeruje da je jedan manji ogranak klektonske.
Mustijeska
thumb|left| Mustjenski alat iz Francuske Mustjeska (musterien, bos. = mustije, mustijeska) industrija kamenog oruđa je iz epohe neandertalaca (Homo neanderthalensis). Datira iz perioda od prije oko 300.000 godina do prije 30.000 godina. Postoji do tridesetak ovakvih vrsta alata, nasuprot samo oko šest u ašelskih. Ova kultura je imenovana po nalazištu j Le Moustier, kamenom skloništi u regiji Dordogne, Francuska. Slične kremene rukotvorine su pronađene posvuda po neledničkoj Evropi, Bliskom Istoku i Sjevernoj Africi. Ručne sjekire, dugih oštrica ukazuji na industrije istog tiopa. Sve u svemu, alati su prevljeni savršenije nego bilo koji dotadašnji. Metod koji se koristi je izrada lopatičastog iverja koje se naziva Levallois tehnika (bos. = levaloa, levaloaska).
To je svršeniji oblik jezgraške tehnike: jezgro je obrađivano tako dugo, da se može dobiti fini nož. Za ovaj kvalitet rada, potreban je 'mehki' čekić, nešto poput jelenjeg roga, a ne tvrdi kameni čekić. Vjeruje se da je za ovaj napredak relevantna dodatna veličina mozga neandertalaca. Kulture koje prate musterjensku su u svim kulturama modernih ljudi, vrste Homo sapiens. To je karakteristika naše vrste za proizvodnju mnogo više alata, sve specijaliziranijih za određene potrebe. Postoji najmanje 100 vrsta alata iz gornjeg paleolita u odnosu na maksimum od 30 alata u musterijenu.
Venerine figurice
mini|200px|[[Venera iz Wilendorfa je najpoznatija figurina. Napravljena je prije oko 25.000 godina]] Među najranijim tragovima umjetnosti su ožda Venerine figurice. To su figurice (vrlo mali kipovi) uglavnom trudnih žena, sa vidljivim (nesrazmjeerno velikim) dojkama. Figurine nisu pronađene u oblastima Zapadne Evrope i u Sibiru. Većina su stare između 20.000 i 30.000 godina. Dvije otkrivene figurice su mnogo starije: Venera iz Tan-Tana, koja datira od prije 300.000 do 500.000 godina, pronađen je u Maroku. Venera iz Berekhat Rama je pronađena na Golanskoj visoravni, a datira od prije oko 200.000 do 300.000 godina. One mogu biti jedan od prvih arheoloških nalaza koji imaju ljudski oblik. Supstanca je sadržavala tragove željeza i mangana. Figurine iz Berekhat Rama pokazuju tragove da je neko na njima radio pomoću alata. Studija urađena 1997. tvrdi da ove tragove nije mogla ostaviti sama priroda. Za izradu figurica korištene su različite vrste kamena, kosti i slonovače. Neke su također izrađene od gline koja je zatim spaljena u vatri. Ovo je jedan od najstarijih poznatih tragova upotrebe keramike. Danas se ne zna značenje figurica za ljude koji su ih napravili. Postoje dvije osnovne teorije: Naučnici su isključili mogućnost da su ove figurice vezane za plodnost polja, jer poljoprivreda nije bila otkrivena vrijeme nastanka figurica. Dvije najstarije figurice možda su najbliže formi prirodnih procesa. Venera iz Tan-Tana je prekriven supstancom koja bi mogla biti neka vrsta slikama. Figurica iz Berekhat Rama pokazuje tragove nečije obrane pomoću alata. Studija učinjeno 1997. godine navodi da ovi tragovi nisu mogli nastati prirodnim putem.
Pećinske slike
Pećinske slike su one koje su napravljene na zidovima ili krovovima pećina. Mnoge takve slike potiču iz palaeolitskog doba, od prije otprilike 15.000 do 30.000 godina. Među najpoznatijim su u pećinama Altamira u Španiji i Lascaux u Francuskoj. Pećinske slike su pronađene u oko 350 evropskih pećina. Obično su prikazane obojeni prizori iz lova i same životinje, poput turova, bizona ili konja. Povod stvaranja i namjena ovih slika nisu pouzdano poznati. Da nisu samo ukrasi mjesta gdje su živjeli ljudi, pokazije činjenica da su pronađene i pećine koje obično ne pokazuju znakove života ljudi u njima.
mini|300px|lijevo|Konj, iz pećine [[Lascaux, u Francuskoj, naslikan prije oko 16.000 godina]] Jedan od najstarijih pećina je da je Chauvet u Francuskoj. Slike u pećini spadaju u dvije grupe. Jedna je od oko prije 30.000 do 33.000 godina, a druga od prije 26.000 ili 27.000 godina. Najstariji poznati pećinski crni crteži su na osnovu radiougljika, vjerovatno rađeni bakljama na podlogama, a 31 uzorak iz pećine su prijavljeni su 1999. godine. Najstariji slike datiraju od prije 32.900 ± 490 godina.
Neki arheolozi su doveli u pitanje to datiranje. Züchner vjeruje u dvije grupe slika, od prije 23.000-24.000, i prije 10.000-18.000 godina. Pettitt i Bahn vjeruju u suprotno. Kažu da su ljudi u tom vremenskom periodu slikali stvari bitno drugačije. Oni nisu znali gdje se nalazi ugalj koji se koriste za bojenje neke stvari i koliko je velika oslikana površina. Ljudi iz paleolitskog doba su znali postizanje o perspektive i različite načine da bi vizuelno „približili“ objekte. Oni su bili u mogućnosti da posmatraju ponašanje životinja koje su oslikane. Neke od slika pokazuje kako se naslikana životinja ponašala. Slikanje je možda bilo važan dio rituala.
Carlos Westendorp
Carlos Westendorp y Cabeza (rođen 7. januara 1937) jest španski političar i diplomat.
Između 1995. i 1996. bio je ministar vanjskih poslova Španije. Od 1997. do 1999. predstavljao je međunarodnu zajednicu kao visoki predstavnik Ujedinjenih naroda u Bosni i Hercegovini. Između 1999. i 2003. je bio delegat Evropskog parlamenta.
Hanka Paldum
Djetinjstvo
Rođena je 28. aprila 1956. u gradu Čajniče, od oca Muje i majke Pembe. Kada je imala sedam godina, sa porodicom se seli u Sarajevo. Od prvog razreda osnovne škole je pjevala u školskom horu. Često je nastupala kao solista na školskim priredbama, pjevajući sevdalinke. Na nagovor brata Smaila počela je da pjeva za KUD "Bratstvo", u kojem je on bio član. Nakon smrti oca upisala je Srednju trgovačku školu i uključila se u KUD “Ivo Lola Ribar”.
Karijera
Sa 18 godina se prijavila i prošla na audiciji Radio Sarajeva, gdje je napravila prve tonske snimke. To su bile sevdalinke, a prva koju je snimila bila je "Moj beharu, ko li mi te bere“. Pobjeda na festivalu amatera pjevača "Pjevajmo danu mladosti“ omogućila joj je da snimi prvu singl ploču "Pokraj puta rodila jabuka“ 1975. godine za sarajevski Diskoton. Nakon toga je snimila singl ploču sa dvije pjesme „Ljubav žene“ i „Burmu ću tvoju nositi“ uz pratnju Velikog narodnog orkestra Radio-televizije Sarajevo.
Upoznaje kompozitora Mijata Božovića koji joj je napisao pjesmu "Zelene oči“, koja je postala veliki hit u tadašnjoj Jugoslaviji. Nedugo nakon toga nastupila je na Ilidžanskom festivalu sa pjesmom "Ja te pjesmom zovem“. Nakon dugogodišnjeg zabavljanja sa Muradifom Brkićem udala se za njega, a potom je krenula i na jugoslavensku turneju kao gost Mehe Puzića. Godine 1979. Muradif i Hanka osnivaju diskografsku kuću “Sarajevo disk“. Milić Vukašinović, koji je snimio album svoje grupe “Vatreni poljubac“ za njihovu diskografsku kuću, napisao je Hanki pjesmu “Voljela sam, voljela” koja je postala veliki hit, a Hanka je dobila Oskar popularnosti za pjevačicu godine.
Poslije toga snima još jedan singl “Odreću se i srebra i zlata“, a 1980. godine izlazi joj prvi album “Čežnja“. Najveći hit sa ovog albuma bila je pjesma “Crne kose“. Uslijedila je turneja po Jugoslaviji koja je počela u Beogradu, u Domu sindikata gdje je Hanka održala prvi solistički koncert. Godine 1982. izlazi joj drugi album “ Sanjam“ na kojem je kompletan autor bio Milić Vukašinović, a pjesma “Ja te volim“ bila je veliki hit. Album je prodat u tiražu preko milion i po primjeraka. Ponovo je uslijedila turneja širom Jugoslavije.
Ponovo dobija Oskar popularnosti, a nastupa i na "Poselu 2O2" Radio Beograda, kao i na festivalima "MESAM" i "Ilidža". Godine 1983. prelazi u beogradski Jugodisk. Za taj transfer iz jedne u drugu produkcijsku kuću potpisuje najveći estradni novčani ugovor u SFRJ. Jugodisk izdaje album " Dobro došli prijatelji" na kojem je ponovo kompletan autor muzike i teksta Milić Vukašinović. Singl "Sjajna zvijezdo" a potom i album " Tebi ljubavi“ izdaje 1984. Najveći hit sa albuma je bila pjesma autora Miše Markovića “Pamtim još“ sa kojom je nastupila na MESAM-u.
Godine 1984. sa ansamblom „Južni vetar“ snima album “Nema kajanja“. Kompozitor većine pjesama je Miodrag Ilić.
Na festivalu “Vogošća” 1986. pobjeđuje sa pjesmom “Bolno srce“ i izdaje istoimeni album, na kojem je obnovila saradnju sa Milićem Vukašinovićem. Nakon nastupa na festivalu “Ilidža” sa pjesmom “Ne kuni ga majko“, 1988. izlazi album “Gdje si dušo“ na kojem je autor Perica Simonović. Godine 1989. izlazi album “Kani suzo izdajice” na kojem sarađuje sa Ibrom Mangafićem. Na festivalu “Vogošća” pobjeđuje sa pjesmom “Pokloni mi noćas dušu”, a 1990. izlazi album “Vjetrovi tuge”. Godine 1991. dobija poziv od reditelja Benjamina Filipovića da se pojavi u filmu “Praznik u Sarajevu“.
U aprilu 1992. godine u Sarajevu pojavila se pred skupštinom na građanskom protestu protiv rata i otpjevala čuvene stihove: "Musliman, Srbin i Hrvat, sve je to narod moj" iz svoje pjesme "Bosna je majka moja" i na taj način izrazila nezadovoljstvo blokadom Sarajeva. Ratne godine provela je u opkoljenom Sarajevu, a 1993. bila je u žiriju izbora za mis opkoljenog Sarajeva. Po završetku rata, 1996. godine održava solistički koncert u dvorani Vatroslav Lisinski u Zagrebu, a nastupa i na ljetnom festivalu kulture Baščaršijske noći na kojem izvodi isključivo sevdalinke. Dvadesetogodišnjicu svog rada obilježila je 1999. nizom koncerata u dvorani “Bosanskog kulturnog centra” u Sarajevu, a iste te godine izdala je album “Nek’ je od srca“ na koje su autori pjesama bili Hari Varešanović, Alka Vuica, Amir Kazić Leo i drugi. Najveći hitovi su bile pjesme “Svaka rijeka moru stići će“ i “Crni snijeg“, duetska pjesma sa Harijem Varešanovićem. Album „Džanum“ izlazi 2001. godine, a objavljuje ga i za područje Srbije. Godine 2003. izlazi album “S kim si takav si“, a 2004. dobija “Zahvalnicu grada Sarajeva“ za lično zalaganje i doprinos u oblasti kulture grada Sarajeva. U novembru iste godine održala je solistički koncert u sarajevskoj “Zetri”. Gosti na koncertu bili su Alka Vujica, Halid Bešlić, Esma Redžepova, Saša Matić, Milić Vukašinović i Josipa Lisac koji su pjevali sa Hankom u duetu.
Nastupa na Radijskom festivalu BiH u Tuzli sa pjesmom “Dođi” i na festivalu zabavne muzike “Bihać 2006” na kojem izvodi pjesmu “Ja nemam snage” u duetu sa autorom pjesme Don Almirom. Krajem 2006. izlazi album “Žena kao žena” u izdanju "Hayat produkcije". Autori nekih od pjesama su Nazif Gljiva, Milić Vukašinović, Zlatan Fazlić – Fazla, Al Dino i drugi. Neke pjesme sa albuma su snimane u Njemačkoj.