cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lojze Grozde
Pjesnik, koji naslućuje svoju smrt
Neka slutnja, da će mlad morati umrijeti, i također o načinu te smrti - je dakle već rano često izražena u njegovim pjesmama. Ako smijemo vjerovati Strletovu zapisu izvještaja, koji je sastavila komisija kod nalaza Grozdetovega trupla, je bila ta njegova tamna slutnja više nego utemeljena. Ali on se ne zaustavlja kod straha i groze, koja redovno prati takvu zlu slutnju kod mladih pjesnika i također kod njega; slično je pun groze i Balantič npr. kod soneta "V ognju groze plapolam" (U vatri groze gorim). Obadvoje ipak vjeruju u Boga i zato zaključak nije očaj, mržnja ili osveta (u Jami npr. "mržnja planu"), nego nada i praštanje: "Miruj, srce, miruj (jer) Bog još živi" (i on će suditi).
Lojze Grozde - simbol
Literarni historičar i dramaturg Taras Kermauner je u propratnoj besjedi ka Grozdetovu životopisu zapisao: »Grozde ujedinjuje Baragovu revnost i apostolat, Gnidovčevu askezu i patnju, Slomšekov dar za organizaciju i samosvijest... Simbolizira sve mučeništvo, koje su podnijeli kršćanski i katolički Slovenci za vrijeme Drugog svjetskog rata i po njemu poradi svoje pripadnosti vjeri... Morali bi vratiti njegov lik u opću svijest o herojima, koji su bili toliko godina slavljeni i gurani u prvi plan kao jedini primjerni. Danas nama je za uzor potreban baš takav čovjek kao Grozde - mučenik, svetac. Ne čovjek agresivne vojne akcije, koji misli, da će Boga uvažiti oružjem i tuđom krvlju... Ne plašim se zapisati, da spada Grozde među najveće mlade Slovence; da je upravo njegovo držanje smjerodavno i sadržajem najvrjednije.«
Bač pri Materiji
Bač pri Materiji je naseljeno mjesto u sastavu općine Hrpelje–Kozina, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Bač pri Materiji je imao 117 stanovnika.
Napomena: ''Do 1955. iskazivano pod imenom Bač.''
NGC 4139
NGC 4139 (također poznat kao IC 2989, MCG 0-31-30 i PGC 38213) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 257 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 1,00 (75 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 10. augusta 1863. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Turcizam
Turcizam je tuđica u jednom jeziku porijeklom iz turskog jezika, koji je uticao na sve jezike prostora na kome se rasprostiralo Osmansko carstvo u srednjem vijeku.
Budući da turski sadrži glasove kojih u bosanskom nema, pri posuđivanju je došlo do nekih glasovnih promjena, koje se uglavnom svode na prilagođavanje turskih glasova ö, ü, ı kojih nema u bosanskom. Neke riječi su dobile nastavke da bi odgovarale bosanskim imenicama ženskog roda (npr. čarapa, kula, kutija, rakija).
IC 1592
IC 1592 (također poznat kao PGC 3139 i UGC 543) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 238 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 1,00 (69 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (49 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Herbert Alonzo Howe 15. januara 1895. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Albert Veliki
Albert Veliki (1193.? - 15. novembar 1280.), filozof, teolog, svetac, biskup. Albert Veliki (Albert der Große (Albertus Magnus) , der Deutsche) rođen je vjerovatno 1193., a možda 1206. godine kao Albert von Lauingen Graf von Bollstädt, u mjestu Lauingenu na Dunavu, u bavarskoj Švapskoj.
Biografija
Sa 16 godina odlazi u Padovu na studije. Tamo se upoznaje s idealima redovničkog života te 1223. godine oblači odijelo novoutemeljenoga dominikanskog reda. Uočavajući njegovu golemu nadarenost za učenje, poglavari ga šalju u Köln, a potom po raznim svjetskim učilištima toga doba (Hildesheim, Freiburg i. Br., Straßburg, Pariz), gdje je zapanjivao svojom briljantnom inteligencijom i znanjem u skoro svim područjima tadašnje znanosti. Papa Aleksandar IV. ga 1260. je postavio za biskupa u Regensburgu, no Albert nakon 3 godine traži da ga se razriješi ove dužnosti te se, po nalogu pape Urbana IV., kao Papin legat u Njemačkoj i Bohemiji, ističe vatrenim pozivima u Križarske ratove. Nakon razrješenja opet se posvećuje poučavanju u Kölnu i redovničkom životu. Umire u Kölnu 1280. godine, gdje je i pokopan, u kripti crkve sv. Andrije. Blaženik je od 1622., a svecem ga je proglasio, tek 1931. godine, papa Pio XI.
Filozofija
Među skolastičkim učiteljima, zbog svojega opsežnog znanja ne samo u teologiji i filozofiji, nego i naukama: matematici, astronomiji-astrologiji, fizici, biologiji (zoologija i botanika) i medicini, zatim onome što bismo danas nazvali etnologijom, te geologiji i mineralogiji, ovaj svetac ne nosi samo pridjevak "Veliki", već i naslov doctor universalis - sveopći učitelj. U naučnim stvarima očitovao je počesto empirijski pristup te hvalio eksperimentalnu metodu. Bavio se i odbacivanim, pseudonaučnim disciplinama alhemijom i magijom, a ovu posljednju htio je postaviti na "bijele" temelje da bi doskočio Sotoni. Jedna je masonska loža u Kölnu, očito zbog te hermetičke dimenzije njegova djela, uzela njegovo ime. No, posve antimasonski Papa Pio XII. proglasio ga je 1941. zaštitnikom prirodnih nauka.
Najvažniji je, dakako, kao filozof. Albert je prvi veliki predstavnik visoke skolastike, dosljedni aristotelovac (aristotelovsko učenje crpi iz arapskih i jevrejskih izdanja, dok Platona, unatoč velikoj erudiciji, slabo poznaje), najveći njemački filozof Srednjega Vijeka. Za filozofiju ostavlja slobodno područje, usporedno s teologijom, temeljeći filozofiju na prirodnoj svjetlosti uma, koja je također od Boga. Um može dospjeti istom cilju kao i objava, ali neke su istine ipak pričuvane za nju: tako, naprimjer, istina Trojstva, koja je razumski neshvatljiva. No, između filozofije i teologije, jer obje su božanske, ne može biti sukoba. Albert je u pitanju univerzalija realist: ono opće u Božijem je umu, prije stvari, ali je i u samim pojedinačnim stvarima, gdje je ozbiljeno; budući da ljudski um spoznaje univerzalije, one su napokon i u njemu, dakle poslije stvari. Slično će podučavati Akvinac. Spoznaju pak Albert tumači kao otkrivanje onoga općeg u stvarima, koje je od Boga i koje im čini bit. Osjetilima spoznajemo tek pojavu stvari, koja nas vodi onomu općem. Sve stvari, međutim, pute nas Bogu - tu Albert prihvaća kosmološki dokaz Božije opstojnosti. Potpuna spoznaja Boga čovjekovu umu nije dana, nego može biti samo plod vjere. Bog nije posljedak spoznaje, nego njena pretpostavka. O Njemu ipak sigurno znamo da nije svjetska duša, nego od svijeta odvojeno načelo. Bog stvara svijet iz ničega: u tom slučaju ne vrijedi pravilo: ex nihilo nihil fit (iz ničega ne može nastati nešto). Duša je po Albertu besmrtna: inače se ne bi moglo objasniti čovjekovo teženje u vjeri i ćudoređu. Ali, duša je stvorena kada i tijelo, dakle nema preegzistenciju. Čovjek po naravi teži dobru djelovanjem savjesti, a navikom postupanja po savjesti nastaje krepostan život. Ćudoredan je čin ako je potekao iz slobodne odluke, no u skladu s Božijim zakonom. Ipak, zbog istočnog grijeha, nema potpune kreposti bez Božije milosti.
Najvažnija su Albertova djela nedovršena:
Bibliografija
ALBERTUS MAGNUS, Philosophia realis, svezak prvi. Uvod. O petnaest problema. Ulomci o alkemiji, kozmografiji i geografiji. Tri dokumenta. Bibliografija, dvojezično izdanje, priredio i s latinskoga preveo Tomo Vereš, Zagreb: Demetra, 1994, XI + 231 str., 24 cm.
ALBERT VELIKI, Nastupno predavanje o cijeloj Bibliji, preveo Augustin Pavlović, Zagreb: Kršćanska Sadašnjost, 1993, 47 str.
ALBERT VELIKI, Pismo o trošarini, Marulić, 28 (1995) 2, str. 206-207. - s latinskoga preveo Tomo Vereš.
Albert Veliki, Molitva propovjednika, prijevod: izd. Borgnet, t. 13, str. 379.
Henryk Anzulewicz, Stav Alberta Velikog o pitanju nužnosti, usuda i providnosti, u: [https://web.archive.org/web/20071111234008/http://www.dominikanci.hr/toma-akvinski/ljubav_prema_istini_sadrzaj.php Anto Gavrić (prir.), Ljubav prema Istini. Zbornik u čast Tome Vereša O.P.], Zagreb: Dominikanska naklada Istina, 2000, str. 265-275.
Paulus Engelhardt, Albertova teorija o novcu u usporedbi s Aristotelom i Marxom, u: [https://web.archive.org/web/20071111234008/http://www.dominikanci.hr/toma-akvinski/ljubav_prema_istini_sadrzaj.php Anto Gavrić (prir.), Ljubav prema Istini. Zbornik u čast Tome Vereša O.P.], Zagreb: Dominikanska naklada Istina, 2000, str. 277-282.
Laplaceov broj
Laplaceov broj (La), poznat i kao Suratmanov broj (Su), je bezdimenzionalni broj koji se koristi za karakterizaciju slobodne površine u dinamici fluida. On predstavlja omjer površinskog napona i prijenosa količine kretanja (posebno disipacija) unutar fluida.
Albert Veliki
Bibliografija
Tomo Vereš, Albert Veliki - čudo svoga vremena, Danica 1981., Zagreb, 1980, str. 83-85.
Laplaceov broj
Definisan je kao:
Albert Veliki
Bibliografija
Tomo Vereš, Povijesno značenje Alberta Velikog, Obnovljeni život 36 (1981) 2, 100-114.
Laplaceov broj
gdje je:
Albert Veliki
Bibliografija
Tomo Vereš, Poučne izreke Alberta Velikog, Danica 1988, Zagreb, 1987, str. 47-49.
Laplaceov broj
Laplaceiv broj je povezan sa Reynoldsovim (Re) i Weberovim brojem (We) na slijedeći način:
Albert Veliki
Bibliografija
Tomo Vereš, Zašto „Zvijezda mora"? Sv. Albert Veliki o Mariji, Marija (Split), 26 (1988) 6, str. 213-214.
Tomo Vereš, Sv. Albert Veliki o otajstvu utjelovljenja, Glas Koncila 27 (25. 12. 1988) 759, str. 3.
Tomo Vereš, Albert Veliki - „zapanjujuća pojava" Evrope, Danica 1993, Zagreb, 1992, str. 91-94.
Erna Banić-Pajnić, Albertus Magnus, Philosophia realis, Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine 21 (1995) 41-42, str. 337-340.
Stjepan Kušar, Albertus Magnus, Philosophia realis, Bogoslovska smotra 66 (1996) 1, str. 150-153.
Torij
Atom torija ima 90 protona i 90 elektrona, od koji su četiri valentni elektroni. Metal torija je srebrenast, a jako potamni ako je izložen zraku. On je neznatno radioaktivan: njegovi svi poznati izotopi su nestabilni, a šest izotopa se javlja u prirodi (227Th, 228Th, 230Th, 231Th, 232Th i 234Th) koji imaju vrijeme poluraspada između 25,52 sati i 14,05 milijardi godina. Izotop torij-232 koji ima 142 neutrona je najstabilniji među svim izotopima torija, te sačinjava gotovo sav prirodni torij, dok se ostalih pet prirodnih izotopa javlja samo u tragovima. On se raspada vrlo sporo putem alfa raspada na radij-228, započinjući lančani raspad pod nazivom torijeva serija koja završava izotopom olova-208. Smatra se da torija ima od tri do četiri puta više od uranija u Zemljinoj kori, a uglavnom se rafinira iz monacitnog pijeska kao nusproizvod izdvajanja rijetkih zemnih metala.
Torij se nekada često koristio kao izvor osvjetljenja kao mrežica za gasne lampe i kao materijal za legiranje, međutim ova praksa je postepeno prestala zbog porasta svijesti o njegovog radioaktivnosti. Torij se koristio i kao element za legiranje u nepotrošnim TIG elektrodama za zavarivanje. On je i dalje ostao popularan kao materijal za visokokvalitetnu optiku i naučne instrumente. Torij i uranij su jedina dva radioaktivna elementa koji imaju značajnije i obimnije komercijalne upotrebe koje se ne zasnivaju na njihovoj radioaktivnosti. Za torij se predviđa da će moći zamijeniti uranij kao gorivo u nuklearnim reaktorima, međutim do danas je napravljeno samo nekoliko torijskih reaktora.
Otkriće
desno|190px|mini|Mitološki [[Thor, po kome je ovaj element dobio ime]] Švedski hemičar Jacob Berzelius je 1815. analizirao mineral iz rudnika bakra u Falunu. Pretpostavljajući da se je mineralu sadržan novi element, pretpostavljenom elementu dao je ime thorium prema nordijskom božastvu munja, Thoru. Međutim, kasnije se pokazalo da se zapravo radilo o mineralu itrija, uglavom sastavljenom iz itrij-ortofosfata. Pošto se itrij u ovom mineralu prvobitno greškom smatrao za novi element, mineral je dobio ime ksenotim, prema grčkim riječima κενός (privid, praznina) i τιμή (vrijednost, čast).
Morten Thrane Esmark je 1828. pronašao crni mineral na ostrvu Løvøya u Norveškoj te je uzorak dao svom ocu Jens Esmarku, poznatom mineralogu. Esmark stariji nije uspio odrediti o kom se mineralu radi pa ga je poslao švedskom hemičaru Berzeliusu da ga prouči. Berzelius je pronašao da uzorak sadrži novi element. Svoje otkriće je objavio 1829. godine. Međutim, iskoristio je ime ranijeg otkrića navodnog elementa. Tako, izvornom mineralu je dao naziv torit, koji je imao hemijski sastav (Th,U)SiO4.
Kasniji razvoj
U Mendeljejevljevom periodnom sistemu iz 1869, torij i elementi rijetkih zemalja bili su smješteni izvan glavne tabele, na kraju svake uspravne periode poslije zemnoalkalnih metala. Tim se oslikavalo mišljenje tog vremena da su torij i metali rijetkih zemalja dvovalentni. Kasnijim saznanjima da su elementi rijetkih zemalja uglavnom trovalentni, a torij četverovalentan, Mendeljejev je 1871. pomjerio cerij i torij u grupu IV, koja je sadržavala današnju grupu ugljika, grupu titanija, cerij i torij, zbog toga što je njihovo najviše oksidacijsko stanje bilo +4. I dok je cerij vrlo brzo uklonjen iz osnovne tabele te stavljen u zasebnu seriju lantanoida, torij je tu ostao sve do 1945. kada je Glenn T. Seaborg shvatio da je torij drugi član serije aktinoida te da popunjava red f-bloka, umjesto da je teži hololog hafnija i da popunjava četvrti red d-bloka.
Da je torij radioaktivan prvi put su dokazali 1898. nezavisno jedno od drugog poljsko-francuska fizičarka Marie Curie i njemački hemičar Gerhard Carl Schmidt. Između 1900. i 1903. Ernest Rutherford i Frederick Soddy otkrili su da se torij raspada istom brzinom tokom vremena u seriju drugih elemenata. Ovo otkriće je dovelo do saznanja o pojmu vremena poluraspada nakon nekih eksperimenata o alfa česticama kojim su došli do teorije radioaktivnosti.
Fizičke
Torij je mehak, paramagnetičan, srebrenasto bijeli, radioaktivni metal visokog sjaja. Spada u aktinoide. U periodnom sistemu elemenata, nalazi se desno od aktinoida aktinija, lijevo od protaktinija, a ispod lantanoida cerija. Čisti torij je mehak, vrlo duktilni metal, a može se hladno valjati, kovati i izvlačiti (u žicu i sl).
Izmjerene osobine jako mnogo variraju u zavisnosti od količine nečistoća u ispitivanom uzorku. Najveći udio u nečistoćama obično ima torij dioksid (ThO2). Najčistiji uzorci torija obično sadrže oko jedan promil dioksida. Njegova izračunata gustoća iznosi 11,724 g/cm3, dok eksperimentalna mjerenja daju vrijednosti između 11,5 i 11,66 g/cm3: ove vrijednosti se nalaze negdje između onih kod susjednog aktinija (10,07 g/cm3) i protaktinija (15,37 g/cm3), što pokazuje kontinuitet trenda duž serije aktinoida. Međutim, tačka topljenja torija od 1750 °C je iznad one i kod aktinija (1227 °C) i protaktinija (1562 ± 15 °C): tališta aktinoida nemaju jasnu zavisnost od njihovog broja f elektrona, mada postoji blagi trend prema dolje od torija do plutonija dok se broj f elektrona povećava od nula do šest. Torij je mehak metal, sa modulom elastičnosti od 54 GPa, što se može porediti onim kod kalaja i skandija. Tvrdoća torija je slična onoj kod mehkog čelika, tako da se zagrijani čisti torij može valjati u lim ili izvlačiti u žicu. Torij postaje superprovodnik pri temperaturi ispod 1,40 K.
I pored toga, iako torij ima upola manju gustoću od uranija i plutonija, on je podjednako tvrd kao oba ova metala. Među aktinoidima, torij ima najvišu tačku topljenja i drugu najnižu gustoću (nižu ima samo aktinij). Termalna ekspanzija, električna i toplotna provodljivost torija, protaktinija i uranija su približno iste, i tipične su za post-prelazne metale.
Izložen kisiku iz zraka postepeno tamni. On je polimorfan, postoji u više modifikacija. Torij također gradi legure sa mnogim drugim metalima. Sa hromom i uranijem, gradi eutektične smjese, a torij se potpuno može miješati, bilo u čvrstom ili tečnom stanju, sa svojim lakšim analogom cerijem.
Hemijske
Torij je izuzetno reaktivan metal. Pri standardnim uslovima temperature i pritiska, torij polahko napada voda, ali se ne otapa u većini uobičajenih kiselina, uz izuzetak hlorovodične kiseline. Lahko se otapa u koncentriranoj dušičnoj kiselini koja sadrži manje količine katalitičnih fluoridnih ili fluorosilikatnih iona; a ako njih nema dešava se pasivizacija. Pri visokim temperaturama, torij vrlo lahko stupa u reakciju sa kisikom, vodikom, dušikom, sumporom i halogenim elementima. Također on može graditi i binarne spojeve sa ugljikom i fosforom. Kada se torij rastvori u hlorovodičnoj kiselini nastaje crni ostatak, najvjerovatnije ThO(OH,Cl)H.
Fino isitnjeni metalni torij predstavlja rizik od požara zbog lahkog zapaljenja (pirofornosti) te se s njim mora pažljivo rukovati. Kada se zagrijava u pristustvu zraka, torij se zapali i gori blještavim plamenom sa bijelom svjetlošću te sagorijevanjem daje dioksid. U većim komadima, reakcija čistog torija sa zrakom je spora, mada se korozija ipak javlja nakon nekoliko mjeseci; međutim većina uzoraka torija je kontaminirano u određenoj mjeri s njegovim dioksidom koji znatno ubrzava korodiranje. Takvi uzorci se polahko pasiviziraju u zraku, poprimajući najprije sivu a kasnije potpuno crnu boju.
U vodenim rastvorima, torij se javlja isključivo kao tetrapozitivni vodeni ion [Th(H2O)9]4+, koji ima trovrhu trigonalnu prizmatsku molekularnu geometriju: : pri pH vrijednosti < 3, rastvori torijevih soli imaju ovaj kation. Dužina veze Th-O iznosi (245 ± 1) pm, koordinacijski broj torija Th4+ je (10,8 ± 0,5), efektivni naboj 3,82 a druga koordinacijska sfera sadrži 13,4 molekule vode.
Ion Th4+ je relativno velik te je najveći tetrapozitivni ion među aktinidima, a u zavisnosti od koordinacijskog broja može imati promjer između 0,95 i 1,14 Å. Kao rezultat toga torijeve soli imaju slabu tendenciju da se hidroliziraju, slabiju od mnogih višestruko nabijenih iona poput Fe3+. Specifična osobina torijevih soli je njihova velika rastvorljivost, ne samo u vodi nego i u polarnim organskim otapalima. Torij pokazuje aktiviranje ugljik-vodik veza, gradeći neke neobične spojeve. Atomi torija se vežu na više atoma od bilo kojeg drugog elementa: naprimjer u spoju torij-aminodiboranat, torij ima koordinacijski broj 15.
Atomske
Atom torija ima 90 elektrona, od kojih su četiri valentna elektrona. U teoriji, valentnim elektronima su na raspolaganju četiri atomske orbitale koje mogu zauzeti: 5f, 6d, 7s i 7p. Međutim, 7p orbitala je znatno destabilizirana i stoga nije zauzeta u osnovnom stanju bilo kojeg torijevog iona. Uprkos torijevom mjestu u f-bloku periodnog sistema elemenata, on u osnovnom stanju ima anomalnu elektronsku konfiguraciju [Rn]6d27s2. Ipak, u metalnom toriju, konfiguracija [Rn]5f16d17s2 je slabo pobuđeno stanje pa 5f orbitale mogu biti zauzete, te postoje u široj energetskoj traci (vrpci).
Elektronske konfiguracije iona torija u osnovnom stanju su sljedeće: Th+, [Rn]6d27s1; Th2+, [Rn]5f16d1; Th3+, [Rn]5f1; Th4+, [Rn]. Ovo pokazuje povećanje stabilizacije 5f orbitala kako se povećava naboj iona; međutim, ova stabilizacija nije dovoljna da se hemijski stabilizira ion Th3+ sa njegovim slobodnim 5f valentnim elektronom te je stoga stabilan i najčešći oblik torija u hemijskim spojevima ion Th4+ sa otpuštena četiri valentna elektrona, ostavljajući inertno jezgro sa unutrašnjim elektronima elektronske konfiguracije plemenitog gasa radona. Izmjerena je i prva energija ionizacije torija 1974. godine i iznosi (6,08 ± 0,12) eV; dok su novija mjerenja dala preciznije podatke 6,3067 eV.
Izotopi
Iako torij ima šest izotopa koji se mogu naći u prirodi, nijedan od njih nije stabilan. Međutim, jedan izotop, 232Th, je relativno stabilan jer ima vrijeme poluraspada od 14,05 milijardi godina, što je znatno duže od starosti Zemlje, te duže i od općenito prihvaćene starosti svemira (oko 13,8 milijardi godina). Ovaj izotop je najduže "živući" među svim izotopima koji imaju više od 83 protona te čini gotovo sav prirodni torij. Stoga, torij se, u tom pogledu, može smatrati i monoizotopnim elementom. Ipak, u dubokim morima i okeanima udio izotopa 230Th se znatno povećava u dovoljnoj mjeri da je IUPAC 2013. godine odlučio da torij klasificira u binuklidne (dvoizotopne) elemente. Rude uranija sa malim koncentracijama torija se mogu pročistiti da bi se dobili uzorci torija težine oko 1 grama, u kojima više od četvrtine čini izotop 230Th. Torij ima karakterističan zemljski izotopski sastav, koji se sastoji većinom od 232Th i relativno malo 230Th, te mu atomska masa iznosi 232,0377(4) u.
Rasprostranjenost
thumb|lijevo|Monacitni pijesak, koji osim torija sadrži i mnoge druge rijetke metale poput [[erbija, samarija, cerija i slično]] Izotop torija-232 je primordijalni nuklid, koji je postojao u svom današnjem obliku prije više od 4,5 milijarde godina, što predstavlja procijenjenu starost planete Zemlje. On je nastao u jezgrima umirućih zvijezda tokom r-procesa te se kasnije raširio po cijeloj galaksiji nakon supernove. Njegovim radioaktivnim raspadom nastaje značajna količina Zemljine unutrašnje toplote.
Prirodni torij je uopćenito izotopski čisti 232Th, koji ujedno ima i najduže vrijeme poluraspada te je i najstabilniji izotop torija, sa "životnim vijekom" usporedivim sa starosti svemira. Kada njegov izvor ne bi sadržavao uranij, jedini izotop torija koji bi se nalazio bio bi 228Th, prisutan u lancu raspada torija-232 (torijeva serija): odnos izotopa 228Th i 232Th bi bio manji od 10−10. Međutim, pošto je uranij prisutan, bit će prisutni i malehni tragovi nekoliko drugih izotopa 231Th i 227Th, nastalih u lancu raspadanja uranija-235 (aktinijeva serija), te neznatno više ali i dalje u tragovima izotopa 234Th i 230Th iz lanca raspada uranija-238 (uranijeva serija). Ranije u historiji Zemlje, izotop 229Th također je nastajao u lancu raspada, danas nestalog, izotopa neptunija-237 (neptunijeva serija). Danas se ovaj izotop proizvodi kao "kćerka" umjetnog izotopa uranija-233, a koji nastaje iz zračenja neutronima izotopa 232Th.
Iako ga količinski ima relativno mnogo, torij je dosta raspršen pa se vrlo rijeko nalazi u većim koncentracijama. Danas jedini isplativi izvor torija je monacitni pijesak i mineralni konglomerati u Ontariju, Kanada. Ranije ga je bilo i u Indiji, Južnoafričkoj Republici, Brazilu, Australiji i Maleziji, a u rijetkim, posebnim slučajevima takav monacit je sadržavao i do 20% ThO2, a najčešće manje od 10%. U kanadskoj rudi, torij je zastupljen u vidu uranotorita, miješanim Th-U silikatima koji su pomješani sa uraninitom. Iako je sadržaj ThO2 u njemu vrlo nizak i iznosi 0,4%, i dalje je moguće izdvajanje torija kao nusproizvod dobijanja uranija.
Osvjetljenje
Torij se koristio, uglavnom u obliku oksida, za pravljenje gasnih lampi. Te gasne lampe su se pravile od smjese 99% torij-oksida i 1% cerij nitrata u koju se uranjalo vuneno pletivo te je ono zatim zapaljeno. U plamenu se raspadao torij-nitrat na torij-dioksid i dušikom bogat gas. Ostajala je krhka struktura koja je u plamenu gasova davala bijelu svjetlost, koja nije povezana s radioaktivnošću torija nego je rezultat običnog sagorijevanja. Zbog otkrića njegove radioaktivnosti i štetnosti, u međuvremenu se prešlo na druge izvore osvjetljenja.
Nuklearno gorivo
U reaktorima se torij koristi za proizvodnju uranijevog izotopa 233U: Iz torija 232Th se putem bombardovanja neutronima dobija izotop 233Th; on se zatim raspada preko protaktinija 233Pa na uranij 233U. Danas je razvijena tehnologija kojom se ovaj proces odvija u reaktorima sa vodenim hlađenjem s ciljem smanjenja količine nuklearnog otpada. Nastali izotop 233U se može cijepati i koristi se u nuklearnim reaktorima.
Eksperimenti sa MOX gorivim elementima izvođeni su počev od 1970tih u nuklearnom reaktoru Lingen u Njemačkoj. U upotrebi je bio i lahkovodni reaktor Shippingport kao termički brzo-oplodni reaktor u periodu od 1977. do 1982. Raniji visokotemperaturni reaktori (VTR) uz upotrebu torija, npr. THTR-300, davali su premalo uranija 233U, pošto su trošili materijal za cijepanje, ne mogu se svrstati među brzo-oplodne reaktore. U reaktorima se moglo iskoristiti samo oko 4% sadržaja torija za proizvodnju energije. Takvi VTR reaktori su bili oslonjeni, pored dodavanja torija, na stalno dodavanje fisijskog materijala u visokoobogaćenom obliku (pogodnom za oružje, 93% 235U), što se iz razloga inicijative povećanja sigurnosti uskoro pokazalo kao neprihvatljivo. Noviji koncepti VTR reaktora koncentrirali su se na klasični U/Pu ciklus sa manjim koncentracijama obogaćenog uranija, tj. bez torija. Njemački reaktor THTR-300 je 1989. ugašen nakon 423 dana upotrebe i brojnih problema. U atomskoj centrali Obrigheim su 2002. počeli testovi sa torijem. Nova serija testova koja će trajati pet godina počela je u aprilu 2013. u norveškom istraživačkom reaktoru Halden, a koristit će torij u MOX gorivim elementima. Njihov cilj je istraživanje načina komercijalne upotrebe torija u nuklearnim centralama kao i uklanjanje plutonija. Kao trenutni koncept termičkog brzo-oplodnog reaktora na bazi torija može se smatrati reaktor sa istopljenom soli. Takvi rekatori imaju određene sigurnosne probleme, pa se raspravlja o konceptu brzo-oplodnog reaktora sa istopljenom soli. Također, koncept ubrzivačko-pokretanog "Rubbiatron" reaktora zasnovan je na toriju.
Vanjski linkovi
🇵🇸
Ložišća
mini|280px|Ložišća, rimokatolička crkva Ložišća su naseljeno mjesto u sastavu općine Milna, na ostrvu Braču, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila su se u sastavu stare općine Brač.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Ložišća su imala 92 stanovnika.
Napomena: ''Do 1981. iskazivano pod imenom Ložišće. U 1869. podaci su sadržani u naselju Bobovišća, a u 1921. u naselju Milna.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Ložišća je imalo 181 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Jedarna membrana
Jedarna ovojnica, jedrov omotač ili jedrova membrana ili jedrarna opna termini koji se odnose na sistem od dvije membrane koje razdvajaju sadržaj jedra od citoplazme. Vanjska membrana je u kontinuitetu sa endoplazmatskim retikulumom.
Vanjska membrana
Vanjska jedrova membrana ima zajedničku granicu sa endoplazmatskim retikulumom (ER). Iako su fizički povezani, ova membrana sadrži proteine u daleko većim koncentracijama nego ER. U vanjskooj nuklearnoj membrani prisutna su sva četiri nesprinska sisarska proteina. Citoskeletne niti sa jedrovim skeletom povezuju nesprinski proteini. Tako posredovane sa citoskeletom učestvuju u pozicioniranju jedra u ćeliji i u ćelijskim mehano-senzornim funkcijama. Proteini KASH-domena p nesprina-1 i -2 dio su kompleksa LINC (Linker of Nucleoskeleton and Cytoskeleton = linker nukleoskeleta i citoskeleta) i može se direktno vezati za citoskeletne komponente, kao što su filamenti aktina, ili za proteine u lumenskom domenu jedrove membrane. Nesprin-3 i -4 može imati ulogu u dopremi velikog tereta; proteini nesprin-3 vežu plektin i povezuju jedrovu ovojnicu za citoplazmatske srednje filamenate. Proteini nesprina-4 vežu plus kraj usmjerenog motornog kinezina-1. Vanjska jedrova membrana je također uključena u razvoj, jer spaja se sa njeg ovom unutrašnjom membranom i učestvuje u formiranju jedrovih pora.
Unutrašnja membrana
Unutrašnja jedarna membrana obavija nukleoplazmu, a obložena je jedrovom pločicom, u vidu mreže intermedijarnih filamenata koji stabiliziraju jedarnu membranu, tako što su uključeni u funkcije hromatina i cjelokupne ekspresije. Povezana je sa vanjskom membranom preko jedarnih pora koje prodiru kroz membrane. Dok su dvije jedrove membrane i endoplazmatski retikulum povezani, proteini koji su ugrađene u membrane imaju tendenciju da tu ostanu, a ne raspršuju preko kontinuuma.
Jedrove pore
Jedarna membrana je isprekidana hiljadama kompleksnih jedrovih pora, velikih šupljih proteina, sa prečnikom oko 100 nm i  unutrašnjim kanalom koji je širok oko 40 nm. One povezuju unutrašnju i vanjsku jedrovu membranu.
Ćelijska dioba
Tokom G2 faze i interfazi, ćelijska ovojnica povećava površinu i udvostručava broj kompleksnih jedrovih pora. Kod nižih eukariota, kao što je naprimjer, kvasac, koji prolaze kroz mitoze, jedarna membrana ostaje netaknuta u toku podjele ćelija. Vlakna diobenog vretena formiraju se ili unutar membrane ili izbijaju bez njenog cijepanja na dijelove. Kod viših eukariota (životinje i biljke), jedarna membrana mora se razgraditi u prometafazi mitoze, kako bi se omogućilo vlaknima mitotskog vretena da (iznutra) priđu hromosomima. Procesi razlaganja i reoblikovanje opne, još uvijek  nisu dobro shvaćeni.
Razgradnja
Kod sisara, jedrova membrana može se razgraditi u toku nekoliko minuta, nakon što je prošla niz koraka u ranim fazama mitoze. Najprije, M-CDK-a fosforilizira nukleoporin polipeptid i selektivno ih uklanja iz kanala nuklearnih pora. Nakon toga, ostatak kompleksa jedrovih pora raspada se istovremeno. Biohemijski dokazi ukazuju da se kompleks ovih pora rastavlja u stabilne komade, a ne u male fragmente polipeptida. M-Cdk takođe fosforiliziraju elemente nuklearnih pločica ili lamina (okvira koji podržava ovoj) što dovodi do demontaže lamine i stoga se ovojničke membrane pretvaraju u male vezikule. Elektronska fluorescentna mikroskopija daju jake dokaze da jedrovu membranu apsorbuju jedrovi proteini endoplazmatskog retikuluma koji se u njemu normalno ne nalaze, a javljaju se tokom mitoze.
Reoblikovanje
Još uvijek raspravlja se kako ustvari dolazi do reoblikovanja jedearne membrane tokom mitotske telofaze. U tom pogledu, postoje dvije teorije:
Sassja
Sanela Halilović "Sassja" (rođena 1988) bosanskohercegovačka je hip-hop muzičarka.
Biografija
Rođena je 1988. u Tuzli, gdje i živi. U Tuzli je završila studij farmacije. Pjevala je još u srednjoj školi, a također i glumila; bila je članica horova i bendova, kao i Pozorišta mladih iz Tuzle.
Godine 2010. objavila je video-spot u home produkciji, za pjesmu "Ostavi da gori". Potom počinje s nastupima u BiH i okolnim zemljama, uz učešće na festivalu EXIT 2011. (stageovi "Roots and flowers" i "Positive vibration"). U Bačkom Monoštoru je uzela učešće na festivalu Reggaeneracija Dunava.
Radila je sa velikim brojem domaćih i regionalnih muzičara. Godine 2011. izdala je prvi albumski projekat, Demo 2010/11 sa sedam pjesama (od čega dvije autorske, saradnja sa Kantrimanom i Jah Billahom; ostale je radio Kantriman sa hrvatskim producentom Kooladeom). Prvi 'pravi' album Sassje, Taktički praktično, izašao je 2015. godine; zahvaljujući hitovima "Clash" i "Etikete" našla se pri vrhu regionalnih muzičkih ljestvica.
Singl "Ovce" snimila je sa grupom Brkovi. Remi i WhoSee sa njom izvode pjesmu "Ragga Naš", a kolega joj je i muzičar Kontra. Prve saradnje sa već etabliranim muzičarem imala je sa Bagga Soundom. Sassja je danas 'prva dama' bosanskohercegovačkog kolektiva FM JAM.
Održala je 2016. jednoiposatni koncert u Zagrebu. Prisutna je i na MTV-u, a singl "Clash" našao se na 'Domaćici' (među 20 najboljih spotova regije; MTV Adria). Sassju je u njenom radu podržao online radio Radio 808.
Singl "Moj dragi" objavila je 15. septembra 2019. na YouTube-u. Pjesme po kojima je prepoznatljiva uopšteno su "Trepere mi živci" (sa WhoSeejem), "PMS", "Stube", "Ništa", "Beton", "Žuta minuta", "Njemica", "Savana" itd. Značajna je i numera "Jemen" sa albuma Taktički praktično, koja ima i spot a govori o besmislu ratova i pohlepe. Sassja je aktivna na websiteovima društvenog znaka, a imala je i svoj sajt.
Patrijarhat
Patrijarhat je oblik društvene zajednice u kojoj je osnovna društvena jedinica muški rod, a grupa je povezana srodstvom po muškoj liniji. (sociologija)
Patrijarhat - ugovor u sebi sadrži mehanizam koji je ostatak starog svijeta očinskog prava, koje je prethodilo novom građanskom svijetu utemeljenom na ugovoru. Status, koji je svojstven za patrijarhat, općenito može karakterizirati pripisanost, što znači da ljudska bića rađanjem dobijaju određeni društveni položaj uslijed unaprijed pripisanih značajki kao što su spol, dob, boja kože i dr. Kroz ugovor, koji je svojstven građanskom društvu, status poprima značenje postignutog položaja, što se smatra odlikom novog građanskog društva. (politologija)
Oko značenja ovog pojma ne postoji opća saglasnost.
Tri objašnjenja patrijarhata
Klasični patrijarhat  - teorija političkog prava i političke pokornosti; sinovi se rađaju podložni očevima, a time i politički podčinjeni. Politička je moć očinska, a proizlazi iz očeve prokreativne moći. Političko se pravo smatralo prirodnim. Moć oca je paternalna. U društvenom smislu prokreacija se monogenetski smatra posljedicom prokreativne snage očeva sjemena. Neke karakteristike toga prisutne su i danas.
Predpatrijahalna društva
Matrijarhat
Dokazi ukazuju na to da su oko 7000 godina p. n. e., na području današnje Evrope i male Azije živjele veoma razvijene kulture, koje su njegovale poljoprivredu. U društvima tog vremena žene su igrale važnu ulogu - ekonomski kao radnice, duhovno kao sveštenice, te je njihova društvena uloga bila naglašena. Rodbinske veze su se oslanjale na matrijarhat, odnosno kćerke su nasljeđivale svoje majke. Jednako važne uloge imali su i muškarci: kao trgovci i zanatlije. Važni centri ove rane kulture bili su na Balkanu, područje današnje Turske i pred-Asirske kulture na području današnjeg Irana.
Patrijarhat
Danas postoje mnogobrojna objašnjenja i teorije o nastanku patrijarhata. Narodi koji su naseljavali područje Evrope vjerovatno su se društvenim prilikama razvijali u pravcu patrijarhata. Sve promjene se mogu dovesti u vezu sa azijatskim plemenima konjanika, koji su zbog suše i naglog porasta broja stanovnika morali napustiti svoje područje. Do ovog procesa seobe došlo je veoma rano (otprilike 3500. p. n. e.) Formiranje patrijarhata, marginalizacija žena i oružani sukobi nalaze zajedničke korjene. Stalni ratovi i osvajanja doveli su do dominacije patrijarhalnih kultura. Ove kulture su bile okosnica stvaranja evropske civilizacije (Grčke i Rimskog carstva). Posljednji centar stare, veoma razvijene poljoprivredne kulture, koju su vodile žene bio je na Kreti, koji je nestao u drugoj polovini drugog vijeka p. n. e. zbog posljedica prirodnih katastrofa.
Distonija koja reagira na dopamin
Distonija koja reaguje na dopamin (DRD), poznata i kao Segawa sindrom (SS), je genetički poremećaj kretanja koji se obično manifestuje u ranom djetinjstvu u dobi od oko 5–8 godina (promjenjiva početna dob).
Karakteristični simptomi su povećani mišićni tonus (distonija, kao klupsko stopalo) i Parkinsonska obilježja, koji obično izostaju ujutro ili nakon odmora, ali se pogoršavaju tokom dana i uz napor. Djeci s distonijom koja reagira na dopamin često se pogrešno dijagnosticira kao cerebralna paraliza. Poremećaj dobro reaguje na terapiju lijekom levodopa.
Znakovi i simptomi
Bolest obično počinje na jednom udu, obično na jednoj nozi. Progresivna distonija ima za posljedicu klupsko stopalo i hodanje na prstima. Simptomi se mogu proširiti na sva četiri uda oko 18. godine, nakon čega se napredovanje usporava i na kraju simptomi dostižu plato. Može doći do regresije u prekretnici razvoja (i motorne i mentalne vještine) i zastoj u razvoju u odsustvu liječenja.
Osim toga, distoniju koja reagira na dopamin tipski karakteriziraju znaci parkinsonizma koji mogu biti relativno suptilni. Takvi znakovi mogu uključivati usporenost pokreta (bradikinezija), drhtanje, ukočenost i otpor pokreta (rigidnost), poteškoće u ravnoteži i posturnu nestabilnost. Otprilike 25% pogođenih također ima abnormalno pretjerane refleksne odgovore (hiperrefleksija), posebno u nogama. Ovi simptomi mogu rezultirati pojavom koja je po izgledu slična onoj kod Parkinsonove bolesti.
Mnogi pacijenti doživljavaju poboljšanje spavanja, relativno su bez simptoma ujutro i razvijaju sve teže simptome kako dan napreduje (tj. dnevne fluktuacije). U skladu s tim, ovaj poremećaj se ponekad naziva "progresivna nasljedna distonija s dnevnim fluktuacijama". Ipak, neki ljudi s distonijom koja reagira na dopamin ne doživljavaju takve dnevne fluktuacije, zbog čega mnogi istraživači preferiraju druge termine za ovu bolest.
Genetika
Prijavljeni su autosomno dominantni i autosomno recesivni oblici bolesti. Pokazalo se da mutacije u nekoliko gena uzrokuju distoniju koja reaguje na dopamin. Prekursor neurotransmitera dopamina, L-dopa, sintetizira se iz tirozina, pomoću enzima tirozin-hidroksilaza i koristi tetrahidrobiopterin (BH4) kao kofaktor. Mutacija gena GCH1, koji kodira enzim GTP-ciklohidrolaza I, ometa proizvodnju BH4, smanjujući nivoe dopamina (hipodopaminergija). To rezultira autosomno dominantnom distonijom koja reagira na dopamin. Mutacije u genu za tirozin-hidroksilazu mogu dovesti do manjka tirozin-hidroksilaze, rijetkog oblika distonije koja reagira na dopamin, nasljedne na autosomno recesivni način. Aktivnost dopaminskih neurona u nigrostrijatatnom putu obično dostiže vrhunac tokom jutra, a smanjuje se sa godinama do nakon 20., što objašnjava zašto se simptomi pogoršavaju tokom dana i sa porastom starosti do treće decenije života.
Dijagnoza
Zbog rijetkosti ovog stanja, često se pogrešno dijagnosticira, često kao cerebralna paraliza. To dovodi do toga da pacijenti često žive cijelo svoje djetinjstvo s neliječenim stanjem.
Dijagnoza distonije koja reaguje na dopamin može se postaviti na osnovu tipske anamneze, ispitivanja dopaminskih lijekova i genetičkog testiranja. Ne pokazuju svi pacijenti mutacije u genu GCH1 (GTP-ciklohidrolaza I), što genetičko testiranje čini nesavršenim.
U otprilike polovini slučajeva, test opterećenja fenilalaninom može se koristiti da pokaže smanjenu konverziju iz aminokiseline fenilalanina u tirozin. Ovaj proces koristi BH4 kao kofaktor.
Tokom studije spavanja (polisomnografija), smanjeni trzaji mogu se primijetiti tokom REM-faze.
Druge diferencijalne dijagnoze uključuju metaboličke poremećaje (kao što su [[GM2-gangliozidoza, fenilketonurija, hipotireoza, Leighova bolest) primarni distonijski mladalčki parkinsonizam, autosomno recesivni rani parkinsonizam sa dnevnim fluktuacijama, idiopatski parkinsonizam s ranim početkom, fokusna distonija, dystonia musculorum deformans i dispepsinska distonija sa hijatalnom hernijom.
Tretman
Kod onih sa distonijom koja reaguje na dopamin, simptomi se obično dramatično poboljšavaju primenom niskih doza levodopa, koji je biohemijski značajan metabolit aminokiseline fenilalanina, kao i biološki prekursor kateholaminski dopaminski neurotransmiter. (Neurotransmiteri su prirodno proizvedeni molekuli koja se može izdvojiti nakon propagacije akcijskog potencijala niz nerv prema terminalu aksona, koji zauzvrat može prijeći sinapsni spoj između neurona, omogućavajući neuronima da komuniciraju na različite načine.) Niska doza. L-dopa obično rezultira skoro potpunim ili nepotpunim preokretom svih povezanih simptoma kod ovih pacijenata. Osim toga, efikasnost takve terapije je tipski dugotrajna, bez komplikacija koje se često javljaju kod osoba s Parkinsonovom bolešću koje se podvrgavaju L-dopa tretmanu. Stoga većina stručnjaka ukazuje da je ovaj poremećaj najprikladnije odrediti kao dopa-responzivna distonija.
Nema dostupnih podataka o mortalitetu povezanom s distonijom koja reagira na dopamin, ali su prijavljeni pacijenti koji su nakon liječenja preživjeli nakon pete decenije. Međutim, kod teških, ranih autosomno recesivnih oblika bolesti, poznato je da pacijenti umiru u djetinjstvu. Čini se da su djevojčice nešto češće pogođene. Bolest rjeđe počinje u pubertetu ili nakon 20. godine, a vrlo rijetko su prijavljeni slučajevi kod starijih odraslih osoba.
Zbog toga što se često pogrešno dijagnostikuje, uobičajeno je da bolest ostane neliječena. Kada se ne liječe, pacijentima je često potrebna operacija Ahilove tetive do 21. godine. Također će imati problema s hodanjem, sposobnost koja će se pogoršavati tokom dana. Powerovo drijemanje može pružiti privremeno olakšanje kod neliječenih pacijenata. Također ometa razvoj u odrasloj dobi, smanjuje ravnotežu i razvoj lisnih mišića. Društveno, to može rezultirati depresijom, nedostatkom društvenih vještina i nemogućnošću pronalaženja posla.
Epidemiologija
Ovo stanje je vrlo rijetko, pogađa samo jednog od dva miliona ljudi. Češći je kod žena nego kod muškaraca. Postoji nekoliko stotina slučajeva u Sjedinjenim Državama, 25 poznatih slučajeva u Ujedinjenom Kraljevstvu, a manje od toga u Australiji i na Novom Zelandu.
Istraživanje
Odgovor na liječenje je promjenjiv, a dugoročni i funkcionalni ishod je nepoznat. Kako bi se pružila osnova za poboljšanje razumijevanja epidemiologije, korelacija genotip/fenotip i ishoda ovih bolesti njihovog utjecaja na kvalitet života pacijenata, te za procjenu dijagnostičkih i terapijskih strategija uspostavljen je registar pacijenata kod nekomercijalne Međunarodne radne grupe za poremećaje povezane s neurotransmiterima.
Historija
Bolest je dobila ime po dr. Masayaiju Segawi, koji je dao rani klinički opis.
Donje Sokolovo (Ribnik)
Donje Sokolovo je naseljeno mjesto u općini Ribnik, Bosna i Hercegovina.
Tycho Brahe
Tycho Brahe (14. decembra, 1546 Knudstrup, Danska – 24. oktobra, 1601. Prag, Češka) danski plemić, poznati astronom, astrolog i alhemičar. Za njega je izgrađen Uraniborg, zgrada koja bi kasnije postala rani "istraživački zavod". Za objavljivanje svojih djela imao je tvornicu papira i stroj za štampanje. Njegov najpoznatiji pomoćnik je bio Johannes Kepler. Opće je poznat kao "Tycho", umjesto po prezimenu "Brahe".
Rane godine
Tycho Brahe je rođen kao Tyge Brahe, a usvojio je latinizirani naziv Tycho negdje oko petnaeste godine (nekada pisano i Tÿcho). Rođen je u sjedištu svojih predaka, zamku Knudstrup u Danskoj, od oca Otte Brahe i majke Beate Bille. Njegov brat blizanac je bio mrtvorođenče (Tycho je napisao odu na latinskom (Wittendorf 1994, p. 68) svom mrtvom bratu, koja je bila printana kao njegova prva publikacija 1572.) Imao je i dvije sestre, stariju (Kirstine Brahe) i mlađu (Sophie Brahe). Otte Brahe, Tychov otac, plemić, je bio važna ličnost na danskom kraljevskom sudu. Beate Bille, Tychova majka, također je poticala iz važne porodice koja je davala vodeće političare i crkvene ličnosti.
Tycho je kasnije napisao da, kada mu je bilo oko dvije godine, njegov ujak, plemić Jørgen Brahe,... «bez znanja mojih roditelja uzeo me je sa sobom, dok sam bio u najranijoj mladosti.» Očigledno da ovo nije izazvalo nikakve rasprave i njegovi roditelji nisu pokušali da ga vrate sebi. Tycho je živio sa svojim ujakom Jørgen Brahe i njegovom ženom Inger Oxe (koji su bili bez djece), u zamku Tostrup sve do svoje šeste godine. Oko 1552. njegovom ujaku je povjereno zapovjedništvo nad zamkom Vordingborg i u njega su se preselili, a Tycho je započeo učenje latinskog u školi i to je trajalo sve do njegove dvanaeste godine.
''Proučavao sam sve dostupne mape planeta i zvijezda do kojih sam mogao doći i niti jednoj nisam davao prednost nad drugom. Bilo je toliko različitih metoda i načina mjerenja koliko je bilo astronoma, i svi su bili različiti. Bio je potreban dugoročni projekat sa ciljem mapiranja neba vođen sa jedne lokacije u periodu od nekoliko godina.'' – Tycho Brahe, 1563. (u dobi od 17 godina).
Tycho je shvatio da napredak u astronomiji ne može biti postignut povremenim, slučajnim osmatranjima, već samo sistematičnim i rigoroznim osmatranjem, jednu noć za drugom, i korištenjem najpreciznijih dostupnih instrumenata. On je bio u stanju da unaprijedi i poveća postojeće instrumente, kao i da konstruiše potpuno nove. Tychova mjerenja golim okom planetarne paralakse bila su precizna do arcminute (ugaonog stepena). (Ova mjerenja su prešla u Keplerovo vlasništvo nakon Tychove smrti.)
Za vrijeme studija, Tycho je izgubio dio nosa u dvoboju širokim mačevima protiv Manderup Parsbjerga, izvjesnog danskog plemića.
Ursellov broj
desno|mini|Talasne karakteristike U dinamici fluida, Ursellov broj pokazuje nelinearnost dugih površinskih gravitacionih talasa na fluidnom sloju. Ovaj brzdimenzionalni parametar naziv je dobio po Fritzu Ursellu, koji je o njegovom značaju raspravlja 1953. godine.
Ursellov broj dobija se iz Stokesovih peturbacionih redova za nelinearne periodične talase, u graničnoj vrijednosti dugih talasa u plitkoj vodi — kada je talasna dužina mnogo veća od dubine vode. Tada se Ursellov broj U definiše kao:
koji je, pored konstante 3 / (32 π2), omjer amplituda drugog stepena i člana izdizanja slobodne površine prvog reda. Korišteni parametri su:
Tako dolazimo do zaključka da je Ursellov parametar U relativna talasna visina H / h pomnožena sa relativnom talasnom dužinom λ / h na kvadrat.
Za duge talase (λ ≫ h) sa malim Ursellovim brojem, U ≪ 32 π2 / 3 ≈ 100, teroije linearnih talasa je primjenljiva. U ostalim slučajevima (i to je najčešći slučaj), nelinearna teorija sa duge talase (λ > 7 h) — Korteweg–de Vriesova jednačina ili Boussinesqove jednačine moraju se koristiti. Parametar, sa različitom normalizacijom, već je ranije uveden od strane Georgeo Gabriela Stokesa u njegovom historijskom radu o površinskim gravitacionim talasima iz 1847. godine.
Juba
Juba (bosanski: Džuba, arapski: جوبا) je glavni grad države Južni Sudan, upravno središte Vilajeta (sudanska savezna država) Centralna Ekvatorija.
Grad je udaljen 1200 kilometara od Kartuma, leži na zapadnim obalama Bijelog Nila (Bar al Jabal), ima oko 250, 000 stanovnika (po procjeni) i trgovačko je središte tog dijela zemlje.
Historija
Pored današnje Džube, postojala je misija u XIX vijeku - Gondokor. To je bio najužniji osmanski garnizon u Sudanu, oko kojeg se razvilo trgovište i naselje istraživača i misonara koji su od tamo išli u istraživanje dubokih prašuma Mračne Afrike.
Prve kuće od čvrstog materijala u Džubi na zapadnoj obali Bijelog Nila, izgradili su 1922, malobrojni grčki trgovci, kojih je inače bilo dosta po čitavom otomanskom Sudanu. Grci su imali odlične odnose s lokalnim plemenom Bari, i razvili živu trgovačku aktivnost sa njima, sve do ranih 1940-ih oni su bili praktično jedini nosioci poslovnih aktivnosti.
Konferencija baš nije uspjela jer se 1955. pobunio garnizon u obližnjem južnom gradu Toritu, što je izazvalo Prvi sudanski građanski rat, koji je trajao do kraja 1972. Za vrijeme Drugog sudanskog građanskog rata (1983 - 2005.), Džuba se našla u centru mnogih bitaka.
Od prekida sukoba 2005. Džuba je postala privremeno sjedište polu-autonomne vlade Južnog Sudana. Od kad su prestali oružani sukobi, Ujedinjeni narodi su povećali svoju prisutnost u Džubi, prije tog su brojne humanitarne operacije po Južnom Sudanu vodili iz Kenije. Pored međunarodnog aerodroma u Džubi (IATA kod: JUB, ICAO kod: HSSJ) Misija Ujedinjenih naroda u Sudanu ima veliku bazu.
Saobraćaj
Džuba je najužnija riječna luka na Bijelom Nilu, prije građanskih ratova ta luka bila je saobračajno čvorište preko kojeg su putevima bili povezani Kenija, Uganda i Demokratska Republika Kongo. Zbog dugotrajnih ratova, to danas više nije, jer su mnoge ceste - uništene ili minirane. Radove na razminiranju i popravci puteva pomaže međunarodna zajednica.