cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vatroglavi kraljić
Opis
Odrasli vatroglavi kraljić rijetko kada se može zamijeniti s drugim vrstama; Palasov zviždak ima sličnu glavu i šare, ali mu ćuba ima blijedo žutu boju, a ne izražajno bronzanu. Mladi vatroglavi kraljić katkad se zamijeni s kraljićem, ali često ima dovoljno šara na glavi pa se mogu razlikovati. Vatroglavi kraljić također se razlikuje od Palasovog zviždaka po tome što zviždak ima blijedu prugu na ćubi i žuto tijelo. Često se mladi vatroglavi kraljić miješa i sa šarenokrilim zviždakom, koji ima slične šare na glavi, ali mu je resa bljeđa, trbuh bijel, a noge tamnije, smeđe.
Personalna unija
Između personalnih unija i federacija postoji nekakvo sivo područje, jer jedno obično preraste u drugo. Ovaj članak pokušaj je popisivanja historijskih i suvremenih personalnih unija.
Vatroglavi kraljić
Taksonomija i klasifikacija
mini|Mužjak u ruci ([[Lille).]] Kraljići se katkad uključuju u grmuše, ali im se često daje status porodice, pogotovo nakon što su nedavna istraživanja pokazala da su, uprkos površnim sličnostima, kraljići filogenetski udaljeni od grmuša. Imena porodice, Regulidae, i njenog jedinog roda, Regulus, potiču od latinskog regulus, umanjenice riječi rex, odnosno "kralj", te se odnose na karakteristične narandžaste ili žute ćube odrasle ptice. Vatroglavog kraljića prvi put je formalno opisao holandski zoolog Coenraad Jacob Temminck 1820. kao Sylvia ignicapilla; relativno kasna identifikacija ove česte evropske ptice objašnjava se time da je bilo rasprostranjeno mišljenje da se radi o nekom varijetetu kraljića. Ime vrste potiče od latinske riječi ignis – "vatra" i capillus – "kosa". Pored toga, često se pogrešno naziva R. ignicapillus zbog nerazumijevanja gramatike latinskog jezika.
Postoje dvije široko priznate podvrste vatroglavog kraljića, R. i. ignicapilla i mediteranski R. i. balearicus (von Jordans, 1923). Ova druga podvrsta naseljava Baleare i sjever Afrike, te je neznatno bljeđa ispod i sivkastija na vrhu od prve podvrste. Neki su predlagali druge podvrste, uključujući jugoistočni R. i. caucasicus, sjevernoafrički R. i. laeneni, i krimski R. i. tauricus. Vatroglavi kraljić s Madeire, R. madeirensis, također je formalno smatran podvrstom, ali filogenetske analize na temelju citohroma b pokazale su da se madeirski kraljić razlikuje na nivou vrste. Razlika gena citohroma b između madeirskog i evropskog vatroglavog kraljića je 8,5%, što se može uporediti s nivoom raznolikosti između ostalih vrsta roda Regulus, kao što je 9% između kraljića (Regulus regulus) i američkog žutoglavog kraljića (Regulus satrapa). Ta ostrvska vrsta također se razlikuje u morfologiji i vokalizaciji. Sugeriranu podjelu prihvatilo je i Udruženje komiteta evropskih rijetkosti (AERC) 2003, iako neki autoriteti, kao što je The Clements Checklist of Birds of the World, nisu priznali ovu novu vrstu.
Tajvanskog kraljića (Regulus goodfellowi) neki smatraju rasom vatroglavog kraljića; ipak, pjesma ove tajvanske ptice, koja je slična himalajskim rasama kraljića (Regulus regulus) i genetičke informacije ukazuju da je povezan s himalajskim kraljićem, kao i samo udaljeno s vrstom vatroglavog kraljića. Kraljići na Kanarima, koji su se također smatrali bliskima vatroglavim kraljićima, danas se smatraju dvjema podvrstama kraljića (Regulus regulus).
Rasprostranjenost i stanište
mini|[[Hrast plutnjak predstavlja jedno od drveta na kome ova ptica provodi najviše vremena.]] Vatroglavi kraljić gnijezdi se i obitava u širokolisnim i mješovitim šumama umjerene klime, a voli hrast plutnjak i jovu gdje je moguće, ali i bukvu i božićno drvo. Nastanjuje i mješovite širokolisne i četinarske šume, posebno neke vrste drveća kao što su smreka, jela, kedar i bor, često one uz koje rastu kleka, bršljan ili divlja ruža. U suhim mediteranskim područjima nastanjuje četinare, hrastove i mješovite šume na nadmorskoj visini do 2.800m. Za razliku od specijaliziranih ptica, kao što je šumski brgljez i kratkokljuni puzavac, koji se hrane na deblu, kraljiću nisu potrebne velike šume, a njihova gustina populacije nezavisna je od veličine šume. Zimi se manje oslanja na zimzeleno drveće nego kraljić, pa se premješta prema granici šume i prema šikari. Putuje sam ili u parovima, pa često odlazi u grmlje i nižu vegetaciju. Ova vrsta opstaje i po urbanim područjima, ako postoji prikladno područje po parkovima ili velikim vrtovima; gustina populacije po vrtovima može se uporediti i s najvećim nivoima u prirodnim staništima.
Ova se ptica gnijezdi po gotovo cijeloj Evropi, od južne Engleske, Francuske, Španije i Portugala na zapadu pa sve do Bjelorusije, Ukrajine, Grčke i Baltika na istoku i sjeveru. Postoje i izolirane populacije istočno od glavnih staništa, u zapadnoj Gruziji, Krimu i Turskoj. Njen areal je između 16 i 24° izolinija. Južne ptice uglavnom su stanarice, za razliku od sjevernih i istočnih populacija koje migriraju tokom zime prema mediteranskim područjima. R. i. balearicus obitava na Balearima i u sjevernim dijelovima Maroka, Alžira i Tunisa. Ova vrsta primijećena je i na udaljenim mjestima po Norveškoj, Finskoj, Estoniji, Kipru, Egiptu i Libanu.
Ishrana
mini|Vatroglavi kraljić u početku svoje mlade hrani [[skokunima (prosječna veličina 4mm), nakon čega zahtijevaju veću hranu kako rastu.]] Sve vrste kraljića gotovo isključivo su insektojedi i hrane se zglavkarima s mekanom kutikulom, kao što su skokuni, lisna uš i pauci. Hrane se i ličinkama i jajima pauka i insekata, a povremeno uzimaju i pelud. Sve vrste lebde prije nego što nađu i uhvate insekta. Vatroglavi kraljić voli veliki plijen, za razliku od žutoglavog. I jedna i druga vrsta često se hrane insektima zarobljenim u paučini, a vatroglavi kraljić često pojede i samog pauka.
Vatroglavi kraljić hrani se po drveću i iskorištava gornju površinu grana kod četinara i lišća istih. To je u suprotnosti s kraljićem koji se često hrani na unutarnjim stranama grana i lišća. Tokom zime, jata vatroglavog kraljića pokrivaju površine tla tri puta brže od kraljića, pa ignoriraju najmanji plijen u poređenju sa svojim rođakom; veći se beskičmenjaci ubijaju tako što ih lupaju o granu. Vatroglavi kraljić bolje se hrani dok stoji jer ima noge koje su bolje prilagođene za grabljenje.
Mladi se hrane gotovo isključivo skokunima; jedini izuzeci su povremeno pauci. Od petog dana pa nadalje, hrana za ptiće u gnijezdu uključuje i biljne uši i veliku količinu puževih kućica koje su potrebne za rast kostiju. Nakon druge sedmice, hrana uključuje i velike moljce i gusjenice, kao i razne vrste zglavkara koje odrasli uglavnom izbjegavaju, kao što su kosci, uholaže i stonoge.
Tokom zime, vatroglavi kraljić udruži se s drugim pticama, kao što su sjenice i druge vrapčarke. Tada lovi na većem rasponu visina i tipova vegetacije nego kada se hrani sam. Vrste koje se hrane u jatu imaju dva puta više uspjeha od solitarnih ptica. U nekim područjima, zimske ptice razvile su naviku da se približe stanicama za hranjenje životinja radi masne hrane, katkad s kraljićem i drugim pticama, kao što je obični zviždak i crnokapa grmuša. Probavni sistem vatroglavog kraljića prilagođen je insektima, dok druge vrapčarke uključuju i voće u jesenju prehranu. Španska studija uporedila je rod Sylvia s vatroglavim kraljićem i gorskim zviždakom. Rezultati su ukazali da, zavisno od tjelesne težine, insektojedi su imali kraća crijeva, ali duži ciklus prolaza hrane kroz crijeva nego vrsta zviždaka. Insektojedi su često i manji od svaštojeda.
Razmnožavanje
mini|Vatroglavi kraljić pjeva u [[Galicija (Španija)|Galiciji (Španija).]] mini|Jaja vatroglavog kraljića – [[Muzej Toulousea.]] Vatroglavi kraljić je monogaman. Mužjak pjeva tokom razdoblja parenja, često s uzdignutom ćubom i šepuri se tako što vrh perja uperi prema ženki, pokaže ćubu i šare na glavi. Po tome se također razlikuje od kraljića koji se pokloni kako bi naglasio ćubu na glavi. Velik je teritorij u vrijeme parenja – otprilike 0,5 hektara – i poklapa se sa susjednim teritorijima kraljića. Te dvije vrste ptice katkad se mogu i sukobiti dok brane teritorij, ali količina stvarnog suparništva između njih vjerovatno nije velika. Španska studija sugerira da su ti teritorijalni sukobi, i drugi fenomeni poput mužjaka koji pjevaju miješanom ili alternativnom pjesmom, vjerovatno najčešći kada jedna vrsta lokalno nadmašuje drugu po brojnosti; kod drugih slučajeva, dva kraljića su naučila da ignoriraju pjesmu jedno drugog. Tokom šepurenja, mužjak vatroglavog kraljića usmjeri ćubu prema ženki i lebdi iznad nje prije parenja.
Gnijezdo je često dobro utvrđeno na grani, uglavnom ne na prevelikoj visini, iako Eric Simms zapaža da su gnijezda znala biti i na visini od 20m. Vatroglavi kraljići katkad se gnijezde blizu gnijezda jastreba. To im omogućava da izbjegnu opasnost od glavnih neprijatelja i predatora, kao što je obični kobac, ili kradljivaca gnijezda – šojka i pjegavi djetlić. Gnijezdo je zatvoreno i sagrađeno od tri sloja s malenim ulazom na vrhu. Gornji sloj čine mahovina, grančice, paučina i lišaj. Paučina se koristi da bi katkad učvrstila grančice oko gnijezda. Srednji sloj čine mahovina, popraćena perjem (katkad i do 3.000). Gnijezdo je manje, dublje i kompaktnije od onog koje pravi kraljić, duboko oko 5–7cm i široko oko 8cm. Ženka sama pravi gnijezdo, iako je mužjak prati dok ona pravi gnijezdo tokom razdoblja od približno tri sedmice.
Kraljići u zapadnoj Evropi liježu jaja već u aprilu, a na istoku krajem maja; druga generacija jaja, koja je česta, odvija se između juna i jula. Jaja su ružičasta sa slabo primjetnim crvenim šarama, dok su jaja madeirskog vatroglavog kraljića bijele boje sa smeđim pjegama. Veličina jaja je oko i teže oko 0,7 grama, od čega 5% otpada na ljusku. U jednom gnijezdu ima približno 7–12 jaja. Ženka leži na jajima 14,5 do 16,5 dana, sve dok se mladi ne izlegu, a sazru osam do deset dana nakon toga. Oba roditelja hrane mlade. Ova vrsta postaje spolno zrela nakon jedne godine, a prosječni životni vijek joj je manje od dvije godine.
Uprkos poklapanju teritorija za parenje, hibridizaciju vatroglavog kraljića i kraljića vjerovatno sprečavaju razlike u šepurenju i izgledu glave. Čak i u studijama ptica u kojima je ženka kraljića dobila umjetnu prugu oko očiju kako bi došlo do parenja s mužjakom vatroglavog kraljića, mlade nikada nije odgojio miješani par i činili su se loše adaptirani u poređenju s vrstom roditelja.
Vokalizacija
Pjesma se sastoji od tri ili četiri tanke visoke note, slično kao i kod žutoglavog kraljića (Regulus regulus), ali s nižom visinom glasa, zit-zit-zit češće nego see-see-see. Pjesma je spoj pozivnih nota u dugoj sekvenci. Najčešće se sastoji od 11 do 14 nota po pjevu, koji postaje glasniji i brži, a zadnje tri note različite su od prethodnih: zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zit-zirt.zirt.zirt. Pjev obično traje 0,5–2,5 sekundi, kraćih od 3,5 do 4,0 sekundi koliko traje pjev žutoglavog kraljića i ponavlja se osam puta po minuti. U maju i junu, pjev je najčešći nakon svitanja, ali traje i tokom dana. Tokom parenja, pjev se uglavnom čuje ujutro.
Pjesma mediteranske podvrste, R. i. balearicus, vrlo je slična pjesmi glavne podvrste R. i. ignicapilla. Jedna značajna razlika odvaja madeiranskog kraljića (Regulus madeirensis) od vatroglavog kraljića: ostrvska ptica pjeva u tri faze, dvije od poziva, a jedna od ljutog pjeva. Pozivni pjev ima i jaču frekvenciju i harmoniju od kopnene podvrste.
Predatori i paraziti
mini|[[Obični kobac glavni je predator malih ptica.]] Glavni predator malih šumskih ptica je obični kobac, čijih se 98% ishrane sastoji od ptica. Šumska sova oslanja se na ulov sisara, ali trećinu njene hrane također sačinjavaju šumske ptice. Jaja u gnijezdu mogu pojesti vjeverice, šojke i pjegavi djetlići. Vatroglavi kraljić naizgled je nepoznat kao domaćin kukavici, rasprostranjenom evropskom parazitu legla.
Invazivni argentinski mrav (Linepithema humile) čest je u mediteranskim područjima, pa smanjuje brojnost zglavkara, tako što potiskuje domaće vrste mrava, što utiče i na vatroglavog kraljića koji na raspolaganju ima manje insekata kojima hrani mlade.
Postoji manjak informacija o parazitima vatroglavog kraljića, ali rasprostranjena tetrebova buha (Dasypsyllus gallinulae), primijećena je u redovima roda Regulus. Pernate grinje uočene su kod tih ptica, među njima i Proctophyllodes glandarinus. Te grinje žive na gljivicama koje rastu na perju. Gljivice na perju izgleda se hrane keratinom vanjskog perja ili uljem od perja.
Status
Vatroglavi kraljić proširio je svoj areal rasprostranjenja u 19. i 20. stoljeću, kada je kolonizirao sjevernu Francusku, izgradio prva gnijezda u Holandiji 1928. i Danskoj 1961. U Britaniji je zabilježen tek u nekoliko slučajeva do 1839, ali je zabilježeno da se prvi put gnijezdio tek 1962, a danas je rasprostranjen i može se naći na jugu Engleske. Blaže zime znače da ptice mogu prezimiti dalje prema sjeveru, pa se areal rasprostranjenja može proširiti u budućnosti. Godine 1986. zabilježena je i populacija na sjeveru Maroka.
Rast populacije ograničavaju prikladna staništa, pa mogu nastati lokalna opadanja brojnosti zbog gubitka četinara usred oluje ili sađenja plantaža novih vrsta drveća, kojima se potiskuju domaće listopadne vrste. Lokalno opadanje populacije može nastati zbog zagađenja teškim metalom koji utiče na ptice koje se hrane na tlu ili provode vrijeme po lišću drveća. Vatroglavi kraljić ima široki raspon staništa pa se procjenjuje da mu je populacija između 10 i 30 miliona jedinki, većinom u Evropi. Procjenjuje se da je populacija stabilna zbog nedostatka dokaza o opadanju ili ozbiljnoj prijetnji. IUCN-ova crvena lista ga na svojoj listi stavlja kao vrstu koja nije ugrožena.
U kulturi
Aristotel i Plinije Stariji navode legendu o takmičenju između ptica kako bi vidjele koja će biti kralj, a titulu osvaja ona ptica koja može poletjeti do najveće visine. Isprva se činilo da će jastreb pobijediti s lakoćom, ali se umorio i jedna mala ptica, koja se skrivala iza njegovog repa, pojavila se i poletjela na još većoj visini, pa je osvojila titulu. Na temelju te legende, u većini evropskog folklora, carić (Troglodytes troglodytes) opisan je kao "kralj ptica" ili nosilac plamena. Ipak, ovi su se termini koristili i za vrste roda Regulus, pa se pretpostavlja da porijeklo naziva potiče od vatrene ćube na glavi. Nastala je i manja konfuzija zbog sličnosti starogrčke riječi za carića (βασιλεύς basileus, "car") i ćube (βασιλισκος basiliskos, "carić").
Hrbine (Glamoč)
Hrbine su naselje u općini Glamoč, Bosna i Hercegovina.
Craniata
Craniata, ponekad i Craniota, ili kranijati, moguće i lobanjci je predloženi kladus Chordata – životinja s trvdom – koštanom ili hrskavičnom lobanjom. Ovo koljeno među danađnjim kičmenjacima obuhvata grupe Myxini (sljepulje), Hyperoartia (uključujući zmijuljice]) i mnogo brojnije Gnathostomata (kičmenjake sa vilicom).
Iako se nekada odvajaju od kičmenjaka, isključivanjem sljepulja, molekulska i anatomska istraživanja u 21. stoljeću dovela su do ponovnog uključivanja sljepulja, čineći žive kranijate sinonimima za današnje kičmenjanjake.
Kladus je bio zamišljen u velikoj mjeri na temelju Hyperoartia (zmijuljica) koje su usko povezane sa Gnathostomata (vilični kičmenjaci) od Myxini (sljepulja). Ovo, u kombinaciji s očiglednim nedostatkom kičmenjačkih elemenata unutar miksina, sugeriralo je da su Myxini porijeklom od drevnijih loza kičmenjaka i da je lobanja evoluiralala prije kičme. Kladus je tako bio sačinjena od kolousta i vertebrata i svih izumrlih Chordata s lobanjama.
Međutim, rezultati nedavnih istraživanja koja koriste molekulsku filogenetiku bili su u suprotnosti s ovim gledištem, s dokazima da su Cyclostomata (Hyperoartia i Myxini) monofiletski; ovo sugerira da su Myxini degenerirani kičmenjaci, pa su zbog toga ličmenjaci i kranijati kladistički ekvivalentni, barem za žive predstavnike. Položaj miksina u kičmenjacima dodatno je ojačan nedavnom anatomskom analizom, a ostaci pršljenova otkriveni su i kod grupe Myxini.
Obilježja
U najjednostavnijem smislu, kranijati su hordati sa dobro definiranim glavama, čime se isključuju članovi hordati potkoljana Tunicata (plaštaši) i Cephalochordata (kopljaši), ali uključujući Myxini, koji imaju hrskavičaste lobanje i zubne strukture sastavljene od keratina. Craniata također uključuje sve zmijuljice i oklopljene ribe bez vilica, oklopnjače, hrskavičave ribe, i Teleostoma Acanthodii, Osteichthyes (koštunjače, Lissamphibia, Temnospondyli i protogmizavcw, Sauropsida i Mammalia. Kranijati imaju mozak, čulne organe uključujući i oči i lobanju.
Osim izrazitog kranija (sing. Cranium), kranijati posjeduju mnoge izvedene karakteristike, koje su omogućile praćenje složenijih pojava. Molekularnogenetička analiza kranijata otkriva da su, u usporedbi sa manje složenim životinjama, razvili duplikatne grupe mnogih genskih porodica koje su uključene u ćelijsku signalizaciju, transkripciju i morfogenezu Općenito, kranijati su mnogo aktivniji od plaštaša i kolousta, a kao rezultat, imaju veće metaboličke potrebe, kao i nekoliko anatomskih prilagodbi. Vodeni kranijati imaju škržne proreze, koji su spojeni na mišiće i živce koji pumpaju vodu kroz proreze, uključujući se u hranjenje i razmjenu plinova (za razliku od kopljaša, čiji se ždrijelni prorezi koriste samo za hranjenje suspenzijom). Mišići usmjeravaju probavni trakt, peristaltika kretanje hrane kroz crijevni kanal, omogućavajući višim kranijatima kao što su sisari, da razviju složenije probavne sisteme za optimalnu obradu hrane. Kranijati imaju kardiovaskularni sistem koji uključuje srce s dvije ili više komora, crvene krvne ćelije i transport kisika pomoću hemoglobina, kao i bubrege (u sistemu za izlučivanje.
Sistematika i taksonomija
Linnaeus (1758) koristio je izraze "Craniata" i "Vertebrata" naizmenično kako bi se uključili kolouste, ribe viličnjače i kopneni kičmenjaci (ili tetrapoda). Sljepulje je klasificirao kao Vermes, što može predstavljati prijelazni oblik između 'crva' i riba. Løvtrup (1977) je tvrdio da su kolouste usko povezane sa Gnathostomata, na temelju brojnih jedinstveno izvedenih obrazaca, uključujući: Drugim riječima, karakteristike kolousta (npr. rožni zubi na "jeziku", škrletne vrećice) su ili primjeri konvergentne evolucije za ishranu i ventilaciju škrga
Validacija
Valjanost taksona "Craniata" nedavno su ispitali Delarbre i sur. (2002) koristeći podatke o mtDNK DNK sekvencama, zaključujući da su Myxini bliže Hyperoartia nego Gnathostomata, tj. da moderne ribe bez vilica tvore kladus koji se zove Cyclostomata. Argument je da bi se, ako su Cyclostomata doista monofiletske, Vertebrata vratile svom starom sadržaju (Gnathostomata + Cyclostomata), a ime Craniata činilo suvišnim, tj. postalo bi mlađi sinonim.
Klasifikacija
Filogenetsko stablo koljena Chordata. Linije pokazuju vjerojatne evolucijske odnose, uključujući izumrle taksone, koji su označene tipogragskim bodežom (†). Neki su beskičmenjaci. Prikazani su ooložaji (odnosi) na lilijama kopljaša, Tunikata i Craniata.
NGC 5603B
NGC 5603B (također poznat kao MCG 7-30-7, PGC 51372 i UGC 9216) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 253 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 2,00 (147 hiljada sg) a najmanji 2,0 uglovnih minuta (147 hiljada sg).
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Leksikon Ruđera Boškovića
Leksikon Ruđera Boškovića je izdanje Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža iz 2011. godine koje na pregledan i pristupačan način obuhvata naučna znanja o Boškovićevim radovima iz astronomije, arheologije, optike, matematike, fizike, geodezije, izume, građevinske i hidrotehničke ekspertize, filozofska shvatanja, književne i popularno naučne radove, diplomatska snalaženja, prilike u kojima je djelovao. Pojedine teme obrađene su u sedamdeset enciklopedijskih članaka. Leksikon donosi i više od 300 kratkih životopisa osoba koje se spominju u člancima, uglavnom Boškovićevih savremenika, bibliografiju djela Ruđera Boškovića po područjima i po godini izdanja te literaturu o njemu.
U izradi članaka učestvovalo je tridesetak naučnika iz Zagreba, Dubrovnika i Splita. Leksikon je uredila Antonijela Bogutovac, a redakciju čine i Bruno Kragić, Mihela Melem Hajdarović i Andrea Holenda. Predgovor je napisao Vlaho Bogišić.
Leksikon je ilustriran naslovnicama Boškovićevih djela, grafikama i crtežima iz Boškovićevih knjiga, fotografijama Boškovićevih pisama, Boškovićevog kratera na Mjesecu, sudara protona, pijavica i polarne svjetlosti, slikama slikara iz 18. vijeka, a savremene ilustracije (Marijana Jelić), karte i fotografije korištene pri uspoređivanju Boškovićevih teorija sa savremenim ili su se objašnjavale na savremen način.
Nagrade
2012. Književna nagrada Kiklop za leksikografsko djelo godine.
Program "Voyager"
mini|Putanja i udaljenost Voyagera 1 i 2 od Sunčevog sistema Program za istraživanje Sunčevog sistema koji se je sastojao od dvije letelice Voyager 1 i Voyager 2. Lansirane su 1977. godine kako bi se iskoristilo povoljno planetarno poravnanje kasnih 70-ih godina 20. vijeka. Dvije identične letjelice Voyager 1 i Voyager 2 su danas uz Pioneer 10 i Pioneer 11 letjelice koje su najviše udaljene od Zemlje. 25 godina poslije njihovog lansiranja 1977. godine, Voyager 1 i 2 su mnogo dalje od najudaljenije planete Sunčevog sistema Neptuna i patuljaste planete Plutona. Oni se približavaju području heliopauze, te se smatra kako tu počinje međuzvjezdano putovanje. Voyager 1 koji je gotovo dvostruko udaljeniji od Zemlje nego što je to Pluton, kreće se brzinom od više od 17 km/s. Obje letjelice još šalju signale putem Deep Space Network mreže. Primarna misija je bila istraživanje Jupitera i Saturna, a nakon toga Voyager 2 je bio poslan u istraživanje Urana i Neptuna, a Voyager 1 dalje prema Plutonu i kraju Sunčevog sistema.
Letjelica
mini|Voyager Voyageri su stabilizirani u sve tri osi. Na Voyagerima je smješteno 10 instrumenata ali sa samo 5 instrumenata direktno upravljaju naučnici odgovorni za taj instrument.
To su:
Instrumenti
Planetarna radio astronomija (Planetary Radio Astronomy (PRA)) i Podsistem plazminih valova (Plasma Wave Subsystem (PWS))
Magnetometar (MAG)
Spisak naseljenih mjesta u gradu Livnu
Opći podaci
Livno je naselje i sjedište istoimene općine koja se nalazi u Kantonu 10, Bosna i Hercegovina. Naseljena mjesta u općini Livno, po popisu stanovništva iz 2013. (ukupno 59) su:
Program "Voyager"
Instrumenti
Radioizotopski termoelektrični generatori (Radioisotope Thermoelectric Generators (RTG))
Antena velikog dobitka (High Gain Antenna (HGA))
Detektor nabijenih čestica niske energije (Low-Energy Charged Particle Detector (LECP))
Podsistem svemirskog zračenja (Cosmic Ray Subsystem (CRS))
Podsistem polarizirane svjetlosti (Photopolarieter Subsystem)
Istraživač plazme (Plasma Investigation)
Podsistem istraživanja slika (Imaging Science Subsystem (ISS))
Infracrveni interferometar, spektrometar i radiometar (Infrared Interferometer Spectrometer and Radiometer (IRIS))
Ultraljubičastki spektrometar (Ultraviolet Spectrometer (UVS))
Smještaj instrumenata
Instrumenti su smješteni na desetostranoj «kutiji». Središte je namješteno da gleda prema Zemlji. Svaka strana kutije je opremljena različitim uređajima.
Zastava Sovjetskog Saveza
mini|desno|200px|Zastava Sovjetskog Saveza (lice) mini|desno|200px|Zastava Sovjetskog Saveza (naličje)
Zastava SSSR-a je zastava crvene boje sa ukrštenim srpom i čekićem žute boje u gornjem lijevom uglu iznad kojih se nalazi zvijezda petokraka. Srp i čekić na zastavi simbolizuju radničku klasu, a zvijezda vladavinu komunističke partije.
Prva zastava sa srpom i čekićem je usvojena 12. novembra 1923, a 1955. i 1980. godine su urađene sitne izmjene. Zastava je bila na snazi sve do raspada SSSR-a.
Naličje zastave je čisto crvene boje.
Rotifera
Rotifera (lat. rota = kolo + -fer = nosač), obično nazivane životinje s kolima ili  kolnjaci ili  kolaste životinjice, čine koljeno Rotifera, bosanski obično rotifere. To su organizmi, beskičmenjaci, Pseudocelomata mikroskopseke ili submikroskopskih dimenzija.
NGC 2699
NGC 2699 (također poznat kao MCG 0-23-14 i PGC 25075) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 85 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 1,10 (27 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (25 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 4. januara 1862. godine.
Plače
Plače su naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.
Isakovci
Isakovci su naselje u općini Glamoč, Bosna i Hercegovina.
Plače
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Ajdovščina.
Rotifera
Prvi ih je opisao John Harris, 1696., a ostale oblike Antonie van Leeuwenhoek, 1703. Većina rotifera le dugs od  0.1–0.5 mm, iako se njihova veličina može kretati od 50 µm do preko 2 mm, i uobičajene su u slatkovodnom okruženju širom svijeta s nekoliko  vrsta u slanim vodama.
Neke rotifere su slobodnoplivajuće planktonske, drugi se kreću vrpcom duž supstrata, a neki su sesilne, koji žive unutar cijevi ili želatinozni organizmi koji su pričvršćeni na supstrat. Postoji oko 25 kolonijalnih vrsta (npr. Sinantherina semibullata), bilo sjedeće ili planktonske. Rotiferi su važan dio slatke vode zooplanktona, glavni su izvor hrane i sa mnogim vrstama također doprinose razgradnji organske tvari u tlu. Većina vrsta je kosmopolitska, ali postoje i neke endemske vrste, poput Cephalodella vittata  u Bajkalskom jezeru. No, nedavni dokazi putem barkodiranja sugeriraju da su neke 'kosmopolitske' vrste, poput Brachionus plicatilis, Brachionus calyciflorus, Lecane bulla, između ostalih, zapravo su kompleks vrsta. U nekim novijim tretmanima, rotiere se postavljaju s Acanthocepha u većem kladusu zvanom Syndermata.
NGC 2699
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lutovo
mini|280px|Lutovo, željeznička stanica "Lutovo" na pruzi [[Beograd–Bar]] Lutovo (ćir. Лутово) je naseljeno mjesto u sastavu grada Podgorice, Crna Gora.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Crnoj Gori nalazilo se u sastavu stare općine Podgorica.
Rotifera
Ekologija
Rotiferai su vrlo otporne životinje i mogu preživjeti u vrlo različitim sredinama. Na kopnu, žive na stablima, u vlažnim mahovinama, kao i u pijesku ili između zrnaca tla, ali jednako tako nastanjuju i mora i slatkovodne sredine, gdje su važan izvor hrane većim životinjama. Dobro podnose hladnoćeu Antarktika i Arktika, kao ni visoke temperature termalnih izvora. Različiti rodovi kolnjaka žive ili trajno pričvršćeni na biljkama, slobodno plutaju vodom ili u detritusu.
Ishrana
Većina vrsta hrani se algama ili detritusom. Neke vrste, pomoću treplji i strujom vode uzimaju alge ili bakterije. Međutim, postoje i grabežljiva rotifere koje u vodenoj strujii love vrlo malehne jednočelijske životinje ili nihove dijelove. Vrsta Asplanchna birghtwelli, velika samo oko 1 mm također je grabljivac, tako što u vodu izlučuje osobit peptid. Druge vrste imaju drugačije načine lova, a neke parazitiraju na drugim životinjama.
Lutovo
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine Lutovo je imalo 2 stanovnika.
Popis 2011.
Napomena: Oznaka Z predstavlja zaštićen podatak.
Rotifera
Razmnožavanje
Rotifere pojedinih rodova imaju različite načine razmnožavanja. U povoljnim okolnostima (uglavnom u ljetnim mjesecima) razmnožavaju se nespolno (partenogenezom), a kad su uvjeti nepovoljni (uglavnom u jesen), razmnožavanje je spolno. Očekivani životni vijek pojedinih vrsta je različit, a u prosjeku je to oko jedne sedmice.
Veličina genoma
Utvrđeno je da veličina genoma vrste Adineta vaga iznosi oko 244 Mb. Čini se da su genomi monogonota znatno manji od onih kod Bdelloida. Sadržaj nuklearne DNK (2C) u Monogononta u osam različitih vrsta četiri različita roda kretao se gotovo četverostruko, od 0,12 do 0,46 pg.. Veličina haploidnog, "1C" genoms vrsta roda  Brachionus kreće se u rasponu od  0,056 do 0,416 pg.
Taksonomija i imenovanje
John Harris prvi je opisao rotifere (posebno bdeloidnne) 1696. godine kao "životinju poput velikog magota koja bi se mogla uvući u sfernu figuru, a zatim se ponovo ispružiti; kraj repa se pojavio kliješta poput onih kof uholadže". 1702. Antonie van Leeuwenhoek dao je detaljan opis  Rotifer vulgaris i kasnije opisano  Melicerta ringens  i druge vrste. Također je bio prvi koji je objavio zapažanja o oživljavanju određenih vrsta nakon sušenja. Ostali promatrači opisali su druge oblike, ali tek kada je 1838. godine objavljena knjiga Christiana Gottfrieda Ehrenberga „Die Infusionsthierchen als vollkommene Organismen“, rotiferi su prepoznati kao višećelijske životinje. Opisano je oko 2200 vrsta rotifera. U toku je rasprava o njihovoj taksonomiji. Jedani ih smještaju koljeno Rotifera, s tri razreda: Seisonidea, Bdelloidea i Monogononta. Najveća skupina je Monogononta, sa oko 1500 vrsta, a slijedi je Bdelloidea, sa oko 350 vrsta. Postoje samo dva poznata roda sa tri vrste Seisonidea.
Rotifera su, strogo govoreći, ograničene na Bdelloidea i Monogonontu. Rotifera, Acanthocephala i Seisonida čine kladus zvani Syndermata.
Iako se kolnjaci i danas smatraju koljenom, prema filogenetskim, morfološkim i molekularnobiološkim usporedbama danas ih se više ne smatra prirodnom skupinom (monofilija) jer se još jedno koljeno, Acanthocephala, smatra sestrinskom s redom Bdelloida iz koljena kolnjaka.
Lomé
Lomé je glavni grad i luka države Togo.
Osnovan je 1897. Važno je trgovačko i saobraćajno središte. U lučkom robnom prometu prevladava izvoz fosfata. Jaka je prerađivačka industrija. Tu je univerzitet iz 1965. i aerodrom Tokoin.
Geografske karakteristike
Lomé leži na obali Gvinejskog zaljeva uz samu granicu sa Ganom, stisnut između Jezera Togo (dio lagune) sa sjeveroistoka i Atlantskog oceana na jugu. Grad ima još jednu nedaću, sa sjevera ga dijeli napola dugačka laguna od 30 km2. Tako da se grad proširio daleko od svog historijskog centra na površini od 280 km2 sa satelitskim gradovima; Aflao (Gana), Agbalépédogan, Akodésséwa, Anfamé, Baguida, Kanyikopé, Kélékougan, Lomé II, Totsigan, Adidogome, Kegue i Totsivi koji svi zajedno formiraju Metropolitanski Lomé. On je imao po procjeni iz 2010. imao 1 348 619 stanovnika.
Radon
Radon je hemijski element sa simbolom Rn i atomskim brojem 86. To je radioaktivni, bezbojni plemeniti gas bez mirisa i okusa, koji se prirodno javlja kao indirektni proizvod raspada elemenata uranija i torija. U periodnom sistemu elemenata nalazi se u šestoj periodi. Njegov najstabilniji izotop, 222Rn, ima vrijeme poluraspada od 3,8 dana. Radon je jedna od najgušćih supstanci koja je u gasovitom stanju pod normalnim uslovima. Također on je i jedini gas koji u normalnim uslovima ima samo radioaktivne izotope te se zbog svoje radioaktivnosti smatra opasnim za zdravlje. Njegova snažna radioaktivnost također onemogućava hemijske studije te je do danas poznato samo nekoliko njegovih spojeva. Radon nastaje kao jedan od međuproizvoda u normalnom radioaktivnom lancu raspadanja kroz koji se torij i uranij polahko raspadaju do stabilnog olova. Torij i uranij su dva najrasprostranjenija radioaktivna elementa na Zemlji, a na njoj postoje od vremena kada je nastala. Njihovi prirodni izotopi imaju vrlo duga vremena poluraspada, u rasponima od nekoliko milijardi godina. Torij i uranij, njihov proizvod raspada radij i njegov proizvod raspada radon, stoga će u narednih nekoliko desetaka miliona godina ostati u gotovo istom omjeru kao što su i danas. Kako se i sam radon raspada, on daje nove radioaktivne elemente zvane kćerke radona tj. proizvode raspada. Za razliku od gasovitog radona, njegovi proizvodi raspada su u čvrstom stanju te se zalijepe za površinu, kao što su čestice prašine u zraku. Ako se tako kontaminirana prašina udahne, te čestice se mogu zalijepiti za disajne puteve u plućima i na taj način povećati rizik od razvoja raka pluća.
Za razliku od svih drugih elemenata koji se nalaze u pomenutom lancu radioaktivnog raspada, radon je gasovit i lahko dospijeva u disajni sistem. Stoga, čak i u doba nuklearnih reaktora, radon koji se javlja u prirodi odgovoran je za većinu slučajeva izlaganja stanovništva ionizirajućem zračenju. Često je i jedini uzročnik doze pozadinske radijacije za neke osobe, i vrlo često je promjenjiv u zavisnosti od mjesta. Uprkos kratkom vremenu poluraspada, dio gasovitog radona iz prirodnih izvora može se akumulirati u koncentracijama mnogo višim od normalnih u nekim prostorijama, naročito u nižim područjima i nižim spratovima zgrada te podrumima i kanalima, uglavnom zbog svoje težine i gustoće. Također se ponegdje može naći i u prirodnim izvorima i geotermalnim vrelima.
Epidemiološke studije su dokazale jasnu vezi između udisanja visokih koncentracija radona i povećane pojave raka pluća. Stoga se radon smatra značajnim zagađivačem koji može utjecati na kvalitet zraka u prostorijama širom svijeta. Prema podacima Američke agencije za zaštitu okoline (EPA), radon je drugi uzročnik raka pluća po učestalosti, odmah nakon pušenja duhana, uzrokujući 21.000 smrtnih slučajeva godišnje u SAD-u. Oko 2.900 od tih smrtnih slučaja desilo se osobama koje nisu nikad pušile. Iako je među pušačima na drugom mjestu među uzročnicima smrti, radon je na prvom mjestu među uzročnicima raka pluća kod nepušača, prema procjenama EPA.
Fizičke
thumb|250px|lijevo|Emisijski spektar radona koji je fotografirao [[Ernest Rutherford 1908. godine. Brojevi pokraj spektra označavaju talasne dužine. Centralni spektar je radonov, dok su dva sa strane spektri helija (dodani zbog kalibriranja talasnih dužina).]] thumb|lijevo|Lanac raspada uranija-238. Radon je bezbojan gas, bez okusa i mirisa te se stoga ne može otkriti pomoću ljudskih čula. Pri standardnim uslovima temperature i pritiska, radon gradi monoatomski gas gustoće 9,73 kg/m3, što je oko 8 puta gušće od Zemljine atmosfere na nivou mora, koja iznosi 1,217 kg/m3. Radon je jedan od najgušćih gasova pri sobnoj temperaturi i najgušći među plemenitim gasovima. Iako je pri standardnim uslovima pritiska i temperature bez boje, kada se ohladi ispod tačka topljenja od 202 K (−71 °C), radon emitira sjajnu radioluminescenciju koja prelazi iz žute u naranđasto-crvenu kako se temperatura snižava. Nakon kondenzacije, radon sjaji zbog intenzivne radijacije koju proizvodi. On je vrlo slabo rastvorljiv u vodi, ali je mnogo rastvorljiviji od lakših plemenitih gasova. Također je znatno više rastvorljiv u organskim rastvaračima nego u vodi.
Hemijske
Pošto je plemeniti gas, radon je u hemijskom smislu vrlo slabo reaktivan. Međutim, pošto je vrijeme poluraspada radona-222 samo 3,8 dana, to ga čini vrlo korisnim u fizičkim naukama kao prirodni radioaktivni traser (radioizotopski indikator).
Radon je član elemenata sa nultom valencijom koji se zovu i plemeniti gasovi. On je intertan u većini uobičajenih hemijskih reakcija, poput sagorijevanja, jer njegova vanjska valentna ljuska sadrži osam elektrona. To mu daje stabilnu konfiguraciju sa minimalnom energijom u kojoj su vanjski elektroni vrlo snažno vezani. Za izdvajanje jednog elektrona iz njegovih ljusaka potrebno je 1037 kJ/mol (također poznata i kao prva energija ionizacije). Međutim, prema tredovima u periodnom sistemu, on ima nešto nižu elektronegativnost od elementa iznad njega u periodom sistemu, ksenona, te je stoga reaktivniji od njega. Ranije studije su došle do zaključka da bi stabilnost radon hidrata trebala biti na istom nivou kao i stabilnost hidrata hlora ili sumpor-dioksida, odnosno značajno viša od stabilnosti hidrata vodik sulfida.
Zbog visokih troškova njegovog dobijanja i radioaktivnosti, eksperimentalna hemijska istraživanja rijetko se provode sa radon. Kao rezultat toga do danas je dobijeno vrlo mali broj spojeva radona, a gotovo svih su fluoridi ili oksidi. Radon mogu oksidirati samo nekoliko vrlo snažnih oksidacijskih sredstava poput fluora, dajući radon-difluorid. Taj spoj se na temperaturi iznad 250 °C ponovno raspada na sastavne elemente.
On ima vrlo slabu volatilnost (isparljivost) i smatra da se mu formula glasi. Međutim zbog vrlo kratkog vremena poluraspada radona i radioaktivnosti njegovih spojeva, nije moguće detaljnije proučavanje ovog spoja. Teoretske studije o ovoj molekuli predviđaju da bi ona trebala imati dužinu Rn-F veze od 2,08 Å, te da je spoj termodinamički više stabilan i manje isparljiv od svog lakšeg srodnika. Oktaedarna molekula bi mogla imati čak i nižu entalpiju formiranja od difluorida. Možda postoje i viši fluoridi RnF4 i RnF6, a proračuni pokazuju da bi mogli biti stabilni, ali postoji određena sumnja jer do danas takvi spojevi nisu sintetizirani. Vjeruje se da se ion [RnF]+ formira u sljedećoj reakciji:
Radon oksidi su, pored malog broja drugih, neki od malobrojnih spojeva radona; dokazano je postojanje samo njegovih trioksida. Za radon-karbonil RnCO se pretpostavlja da bi mogao biti stabilan i imati linearnu geometriju molekule. Molekule i RnXe su dokazano znatno stabilnije ako se kupliraju okretnim momentom. Atom radona ugniježđen unutar molekule fulerena predložen je kao lijek protiv tumora. Iako postoji Xe(VIII), do danas nisu pronađeni spojevi radona Rn(VIII); RnF8 bi mogao biti hemijski izuzetno nestabilan (XeF8 je termodinamički nestabilan). Predviđa se da je nastabilniji spoj radon Rn(VIII) mogao biti barij-perradat (Ba2RnO6), analogan barij-perksenatu. Nestabilnost radona Rn(VIII) se objašnjava relativističkom stabilizacijom 6s ljuske, također poznatom kao efekt inertnih parova.
Izotopi
Radon nema stabilnih izotopa. Ipak, do danas je otkriveno i opisano 36 radioaktivnih izotopa, čije atomske mase imaju raspon od 193 do 228. Najstabilniji od njih je izotop 222Rn, koji je proizvod raspada izoopta 226Ra, a koji je opet proizvod uranija 238U. Među proizvodima raspada izotopa 222Rn nalaze se i vrlo male količine (izuzetno nestabilnog) izotopa 218Rn.
Postoje još tri druga izotopa radona čija vremena poluraspada iznose duže od jednog sata: 211Rn, 210Rn i 224Rn. Izotop 220Rn je prirodni proizvod u lancu raspada najstabilnijeg izotopa torija (232Th), i u starijoj literaturi se ponekad navodi pod nazivom toron. Njegovo vrijeme poluraspada iznosi 55,6 sekundi i također emitira alfa-zrake. Slično njemu, 219Rn je deriviran iz najstabilnijeg izotopa aktinija (227Ac), a nazvan je aktinon, a i on je alfa-emiter sa vremenom poluraspada od 3,96 sekundi. U lancu raspada izotopa neptunija (237Np) ne javljaju se značajniji izotopi radona, mada se mogu javiti količine u tragovima (ekstremno nestabilnog) izotopa 217Rn.
U rudnicima
Međunarodna agencija za istraživanje raka (IARC) je klasificirala radon-222 (zapravo kćerke radona) kao kancerogenog za ljude, a pošto je on gas koji se udiše, posebna pažnja se pridaje riziku od raka pluća za osobe koji su duže vrijeme kontinuirano izložene visokim nivoima radona. Tokom 1940ih i 1950ih, u vrijeme dok vrlo skupi ventilacijski sistemi u rudnicima nisu bili uvedeni i propisani sigurnosnim standardima, izlaganje radonu bilo je povezano sa rakom pluća među rudarima nepušačima koji su kopali uranijeve rude i druge materijale iz čvrstim stijenama u današnjoj Češkoj, a kasnije i među rudarima u jugozapadnom dijelu SAD-a. Od tog vremena do danas, ventilacija i druge sigurnosne mjere su korištene radi snižavanja nivoa radona u najviše pogođenim rudnicima koji su nastavili proizvodnju. U skorije vrijeme, prosječno godišnje izlaganje rudara u uranijevim rudnicima je palo na nivoe slične koncentracijama koje se udišu u prosječnim domaćinstvima. Time je smanjen profesionalni rizik od raka izazvanog radonom, mada i dalje ostaju zdravstveni problemi kod osoba koji su trenutno zaposleni u problematičnim rudnicima i za one koji su u prošlosti tamo bili zaposleni. Kako je relativni rizik za rudare smanjen, tako je porasla mogućnost da se otkriju rizici među stanovništvom. Osim raka pluća, istraživaći pretpostavljaju da postoji mogući povišen rizik od leukemije zbog izlaganja radonu. Iskustva iz studija nad općom populacijom nisu konsistentna sa teorijom. Međutim, studije nad rudarima iz rudnika uranija našle su značajnu korelaciju između izlaganja radonu i hronične limfocitne leukemije.
Povezanost s pušenjem
Rezultati iz epidemioloških studija ukazuju da se rizik od raka pluća povećava izlaganjem radonu u domaćinstvima. Međutim, u takvim studijama i dalje postoji određena doza nesigurnosti. Klasični i dobro poznati primjer izvora grešaka je pušenje. Osim toga, pušenje je najvažniji faktor rizika za rak pluća. Na Zapadu, procjenjuje se da duhanski dim uzrokuje oko 90% svih slučajeva raka pluća. Postoji određena tendencija da se drugi hipotetički rizici za nastanak raka "podvedu" pod rizik od pušenja, te se stoga rezultati iz epidemioloških studija uvijek trebaju uzeti s rezervom.
Prema podacima EPA, rizik od raka pluća za pušače je značajan zbog sinergističkog efekta radona i pušenja. Za ovu populaciju od ukupno 1000 osoba 62 osobe će umrijeti od raka pluća za razliku od 7 od 1000 osoba koje će umrijeti iz istog razloga a koje nikad nisu pušile. Međutim, ne može se isključiti da se rizik za nepušače može objasniti isključivo efektima kombinacije radona i pasivnog pušenja.
Radon, poput drugih poznatih i sumnjivih vanjskih faktora rizika za nastanak raka pluća, je opasnost za pušače i bivše pušače. Ovo je jasno pokazala Evropska udružena studija. Komentar na tu udruženu studiju navodi: "da nije pogodno jednostavno govoriti o rizicima od radona u domaćinstvima. Rizik je od pušenja, a pojačan sinergističkim efektom radona na pušače. Bez pušenja, efekti bi bili isuviše mali da bi bili značajni."
Prema Evropskoj udruženoj studiji, postoji razlika među rizicima od radona između histoloških tipova. Male ćelije karcinoma pluća, koje praktično djeluju na pušače imaju veliki rizik od radona. Kod drugih histoloških tipova poput adenokarcinoma, tipa koji primarno nikad ne utječe na pušače, rizik od radona se pokazao znatno manji. Jedna studija o radijaciji tokom postmastektomijske radioterapije pokazuje da je potrebno razviti jednostavne modele ranije korištene u proučavanju kombiniranih i zasebnih rizika od radijacije i pušenja. Taj pristup također podržava i nova diskusija o metodi kalkulacije, LNT, koja se rutinski koristi.
U vodi za piće
Kao što se može unijeti putem vode, radon se također otpušta iz vode pri porastu njene temperature, ili ako se pritisak snizi te ako podzemna voda dođe u dodir sa zrakom. Optimalni uslovi za otpuštanje radona i izlaganje njemu nastaju pri tuširanju. Voda sa koncentracijom radona od 104 pCi/L može povisiti koncentraciju radona u prostoriji za oko 1 pCi/L u normalnim uslovima korištenja vode.
Reference
🇵🇸
Planina (Ajdovščina)
Planina je naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ajdovščina.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Planina je imala 461 stanovnika.
NGC 7100
NGC 7100 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 31. augusta 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Grb Sovjetskog Saveza
mini|desno|200px|Grb Sovjetskog Saveza
Grb SSSR-a usvojen je 1923. godine i bio je u upotrebi sve do raspada 1991. godine. Grb prikazuje tradicionalno obilježje komunizma - srp i čekić i crvenu zvijezdu petokraku iznad zemljine kugle, sa dva pšenična snopa prekrivena državnim motom SSSR-a "Proleteri svih zemalja, ujedinite se!" na službenim jezicima sovjetskih republika, u obrnutom rasporedu od reda spominjanja u Ustavu SSSR-a.
Svaka Sovjetska republika (SSR) i Autonomna Sovjetska Republika (ASSR) su imale svoj grb, u mnogome inspirisan grbom Sovjetskog saveza.
Pribudić
Pribudić je naseljeno mjesto u sastavu općine Gračac, Zadarska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Gračac.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Pribudić je imao 5 stanovnika.
Napomena: ''Od 1857. do 1880. sadrži dio podataka za naselje Palanka.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Pribudić je imalo 102 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
NGC 1343
NGC 1343 (također poznat kao IRAS 03324+7224, MCG 12-4-1, PGC 13384 i UGC 2792) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 102 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Kasiopeja. Najveći prečnik je 2,60 (77 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (47 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 11. oktobra 1787. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Otlica
Otlica je naseljeno mjesto na Krasu u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.
Geografija
Naselje čine posabni zaselci: Cerkovna vas, Kitajska, Kurja, Sibirija i pojedinačna poljopriredna imanja u okolici. Otlica je duga približno 3 km. Mještani ime svojeg mjesta izgovaraju kao [wtlca].
Znamenitosti
Univerzitet u Novoj Gorici je na Otlici 2005 postavio lidarski opservatorij, namijenjen snimanju aerosola.
Opis mjesta
Od javnih ustanova na Otlici su osnovna škola, crkva, Zadružni dom, dvorana, gostionica Angora (Angelska Gora), trgovina, i dr. Osnovnu školu na Otlici polaze djeca iz tri sela Otlica, Predmeja i Kovk.
Historija
Za vrijeme II. svjetskog rata ovo je naselje često bilo strateško ishodište jedinici 9. korpusa NOVJ te mjesto ratnih sukoba 1943-1945. mini|324x324piksel|Veliko Otliško okno Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ajdovščina.
Mladeškovci
Mladeškovci su naseljeno mjesto u općini Glamoč, Bosna i Hercegovina.
Otlica
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Otlica je imala 306 stanovnika.
Djevojka s bisernom naušnicom
Djevojka s bisernom naušnicom može se odnositi na:
Podbreg
Slovenija:
NGC 4120
NGC 4120 (također poznat kao IRAS 12060+6949, MCG 12-12-1, PGC 38553 i UGC 7121) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 103 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,70 (51 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (12 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 6. aprila 1793. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Podbreg (Vipava)
Podbreg je naseljeno mjesto u sastavu općine Vipava, regija Goriška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Ajdovščina.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Podbreg je imao 110 stanovnika.
Napomena: ''U 1988. smanjeno za dio naselja koji je proglašen za novo samostalno naselje Hrašče.''
IC 2526
IC 2526 (također poznat kao ESO 435-12, MCG -5-24-8 i PGC 28732) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 127 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zračna pumpa. Najveći prečnik je 2,10 (78 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (26 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 30. decembra 1897. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Amirilin Tron
Amirlin Tron je titula u izmišljenom svijetu Točka vremena, svijetu koji je stvorio američki pisac Robert Džordan.