cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Templari
Osnivanje reda
Godine 1118. čovjek po imenu Igo de Pajens došao je sa još osmoricom vitezova da od jerusalimskog kralja Balduina II izmoli dozvolu za osnivanje novog reda. Tako je stvoren Red vitezova templara (Pauperes Commilitiones Christi Templique Salomonis). Organizacija ovog reda je bilo viteško-monaško, tj. članovi reda su bili istovremeno fanatični ratnici i smjerni kaluđeri. Njihov znak je bio crveni krst na bijeloj podlozi. Templari su počeli sa devet ljudi, a za kratko vrijeme su postali jedna od najbrojnijih grupacija u Katoličkoj crkvi. Templari su bili multinacionalna organizacija (najviše je bilo Francuza, zatim Engleza, Nijemaca, Flamanaca, Normana i drugih), pa se ubrzo u njihovu kasu počelo slivati ogromno bogatstvo. Zahvaljujući jakim vezama u Vatikanu, Templari su stekli preko 9000 posjeda za vrijeme svog postojanja. S vremenom krstaši su izgubili Jerusalem (1187), ali su templari štab premjestili na Kipar, a glavni perceptorat u Pariz. Padom Akre 1291. krstaši su izgubili posljednje uporište u Palestini. Templari su se ne smetano razvijali i bogatili sve do 1307, kada je Papa Klement V pod utjecajem francuskog kralja Filipa IV Lepog ukinuo red i oduzeo mu sve posjede. Iako je red formalno obnovljen 1705, godina 1307. se uzima za prestanak postojanja reda.
IC 2481
IC 2481 (također poznat kao IRAS 09248+0408, MCG 1-24-22, PGC 26826 i UGC 5040A) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 245 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 0,90 (64 hiljade sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (43 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 23. marta 1900. godine.
Templari
Red i ekonomija
Od svog osnivanja 1118. do ukidanja reda 1307. templari su prešli put od malog monaško-viteškog reda do najmoćnije finansijske organizacije u Evropi. Kada su osnovani sva imovina templara se sastojala od djela palate Al Axa Musca u Jerusalimu koju su templari dobili od kralja Balduina II da tamo smjeste svoje sjedište. I ostali hrišćanski velikani u Svetoj zemlji su templarima dodijelili posjede, što je redu omogućilo da napravi mrežu fantastičnih utvrđenja. Prvi posjed u Evropi templari su dobili 1123. u Šampanji. Zahvaljujući ogromnoj podršci Vatikana templari su ubrzo počeli da dobijaju posjede širom Evrope. Najviše posjeda su imali u Francuskoj, Engleskoj, Španiji, Portugalu i Holandiji, kasnije su dobili posjede i na Kipru, u Njemačkoj i Ugarskoj. Ovakvi posjedi (godine 1300. templari su imali preko 9000 posjeda) donosili su redu velike količine gotovog novca, a templari osim održavanja svojih utvrđenja i milosrdnih djela nisu imali drugih troškova. U takvoj situaciji templari su se počeli baviti bankarstvom i pružanjem drugih finansijskih usluga (trgovina mjenicama, izdavanje vrijednosnih pisama koja su se mogla unovčiti bilo gdje u Evropi, izdavanjem zajmova i dr.). Templari su ubrzo izgradili flotu koju su koristili za prevoz i trgovinu Mediteranom što im je donoslio značajne prihode. O bankarskom ugledu templara govori spisak njihovih povjerilaca: engleski kralj Edvard I (založio čak i krunski nakit), Francuski kralj Filip IV i mnogi drugi.
Propast reda
U toku svega dva vijeka dugog razvoja red je stekao bogatstvo nezamislivih razmjera. Brojni porezi i bankarske usluge označili su templare kao najbogatiju i najutjecajniju grupaciju na svijetu. Francuski kralj Filip IV Lijepi bio je veoma sposoban i jak vladar, i vjerovatno jedina osoba koja je mogla da uništi templare. Filip je želio da prigrabi bogatstvo templara i da otkloni templare kao prijetnju svojoj vlasti. Plan za uništenje templara smislio je kraljev sekretar Giom De Nogare, a plan je bio jednostavan. Optužiti templare za jeres, oduzeti im posjede i zabraniti red. Kao oružje za izvršenje plana Filipu IV je poslužio papa Klement V koji bulom Vox in excelso ukida red 13. oktobra (petak) 1307. Posljednji veliki majstor reda Žak de More je uhapšen u Parizu. Uskoro su usljedili progoni, mučenja i ubijanja templara širom Evrope a sve zbog sumnjivih optužbi za jeres. 1314. poslije sedam godina mučenja na lomači je spaljen Žak de More, posljednji veliki majstor. Iako postoji više teorija o opstanku reda, definitivno je 1307. red izgubio svoj ugled i značaj.
Animizam
Animizam je jedno od prvih vjerovanja rašireno među plemenskim narodima. Smatra se primitivnim jer nema obreda, svetih knjiga, spisa ni osnivača. Animisti vjeruju u duhove, tj. da sve što postoji ima dušu (npr. drvo, stol...).
Animizam ne priznaje razdvajanje duše i tijela, duha i tvari. Zbog toga je njegova osnova vjerovanje da ljudske duše postoje u životinjama, biljkama i ostalim materijalnim objektima i da do nekog stepena utječu na samo njihovo postojanje. Također pretpostavljaju da sjedinjenje duha i tvari utječe na svakodnevni život.
Na samom začetku animizma vjerovalo se da su duše jako slične ljudima, a tek kasnije, razvitkom neanimističkih religija, duše su izgubile svoje materijalne karakteristike i postale spirtualne. Britanski antropolog Edward Burnett Tylor u djelu Primitivne kulture (1871) tvrdi da je ovaj vid religije prvi oblik religije na svijetu. Taylor je u ovoj knjizi prvi upotrijebio riječ animizam za "vjerovanje u duhove" (tj. mistične, natprirodne, neempirijske ili izmišljene pojmove).
Animizam u filozofiji
Pojam animizam odnosi se na različite filozofske sisteme. Koristi se za opisivanje Aristotelovog stava prema odnosu duše i tijela. Osim toga, Leibnizovo djelo Monadologija također se smatra animističkim. Ovaj pojam najčešće se veže za vitalizam, stav povezan sa Georgom Ernestom Stahlom i Francisqueom Bouillierom, koji smatraju da je život, ili život i mišljenje, osnovni princip razvoja čovjeka i društva i da u osnovi svega nisu samo mehanički procesi nego i sila koja utječe na pravac, ali ne i na veličinu energije. Jedan potpuno drugačiji sistem ideja, također nazvan animizam, koji su zastupali Platon, Schelling i ostali, jeste vjerovanje u dušu svijeta.
Mika Häkkinen
Mika Pauli Häkkinen bivši je finski vozač i dvostruki svjetski prvak u Formuli 1. Nakon uspjeha u kartingu i nakon što je umalo pobijedio na Velikoj nagradi Makaa 1990. priključio se timu Lotus 1991. godine u kojem je ostao još 1 godinu. 1993. prelazi u McLaren kao test-vozač i kao zamjena za Ayrtona Sennu, a nakon što je Michael Andretti dobio otkaz poslije VN Italije te godine, Häkkinen postaje takmičarski vozač. 1994. godine postaje prvi vozač McLarena nakon Senninog prelaska u Williams. Doživio je tešku nesreću tokom kvalifikacija za VN Australije 1995. zbog koje mu je i život bio u opasnosti. Ipak, uspio se oporaviti, a naredne godine i značajno popraviti rezultate u F1. Do prve pobjede došao je na VN Evrope 1997. I dalje je napredovao, te je 1998. i 1999. osvojio 2 uzastopne titule svjetskog prvaka u borbi protiv Michaela Schumachera, odnosno Eddieja Irvinea. 2000. godine imao je 4 pobjede, no titulu je na kraju osvojio Schumacher, a naredne godine ostvario je 2 pobjede, da bi zatim najavio privremeno povlačenje, koje je na kraju postalo trajno.
Nakon povlačenja iz F1 nastupao je u DTM-u za ekipu Mercedesa, za koju je ostvario 3 pobjede. Godine 2007. objavio je da se potpuno povlači iz takmičarskog automobilizma.
Rane godine
Rođen je u Helsingin maalaiskunti (danas Vantaa) od oca Harrija, radijskog operatera i povremenog taksiste, i majke Aile, koja je radila kao sekretarica. Ima sestru Ninu, koja je vodila jednu web-stranicu njegovih navijača dok nije obustavljena 1998. Kao dijete je živio u istoj ulici kao i Mika Salo, s kojim se sprijateljio kasnije u životu.
Osim toga, učestvovao je kao akrobat u umjetničkom šouu. Po upisu u srednju školu bio je sklon prakticiranju akrobatske gimnastike, a kasnije se pridružio pozorištu koje je izvodilo predstave s akrobacijama. Bio je neodlučan u vezi s tim hoće li nastaviti akrobatsku karijeru. Naposljetku, nakon što je razmislio, odlučio se za karijeru u automoblilizmu.
Prije Formule 1 (do 1990)
Kad je imao 5 godina, roditelji su mu iznajmili karting-automobil koji je vozio na stazi blizu njihove kuće. Odmah u svom prvom krugu Häkkinen je učestvovao u nesreći, ali je ostao nepovrijeđen. Uprkos ovome, želio je nastaviti s utrkivanjem i nakon upornog dosađivanja roditeljima želja mu je ispunjena. Otac mu je kupio prvi karting-automobil, onaj u kojem se prethodno takmičio Henri Toivonen.
Do 1986. osvojio je 5 prvenstava u kartingu. Svjetski prvak u Formuli 1 1982. Keke Rosberg pomogao mu je tako što mu je dogovorio sponzorski ugovor koji mu je pomogao u takmičenjima u juniorskim kategorijama. "Novi leteći Finac" osvojio je 3 prvenstva Skandinavije, pa zatim Opel Lotus Euroseries 1988, da bi 1990. osvojio i Britansku Formulu 3. Krajem 80-ih živio je u Engleskoj, dijeleći kuću s timskim kolegom, Alanom McNishem. Bio je blizu pobjede na Macau Grand Prixu 1990, ali ga je u tome spriječio kontroverzni sudar s Michaelom Schumacherom, no to mu je donijelo mjesto u Formuli 1, u Team Lotusu.
1991.
mini|desno|200px|Häkkinen u bolidu Lotusa u svom debiju u F1 na [[Velika nagrada SAD-a 1991.|VN SAD-a 1991.]] Häkkinen se pridružio Lotusu 1991. U svom debiju u F1 na VN SAD-a 1991. u Phoenixu kvalificirao se na 13. startnu poziciju i završio bi utrku na istom mjestu da mu nije otkazao motor u 60. krugu. Prve bodove osvojio je 2 utrke kasnije, u Imoli, gdje je završio kao peti, iako je startao sa 25. mjesta, zaostavši na kraju 3 kruga za pobjednikom, Ayrtonom Sennom. Sezonu je završio na diobi 15. mjesta u ukupnom poretku, zajedno sa Satoruom Nakajimom i Martinom Brundleom.
1993.
1993. godine Häkkinen se pridružio McLarenu kao test-vozač, s naznakama da bi kasnije mogao biti promoviran u redovnog vozača. U Monaku se vratio utrkivanju u utrci Porsche Supercupa, u kojoj je dominirao. Njegova nadanja u vezi s promocijom u McLarenu ostvarile su nakon Monze, kad je Michael Andretti napustio tim nakon razočaravajućih rezultata. Häkkinenov debi za McLaren u Portugalu bio je impresivan: u svojoj prvoj vožnji uopće za McLaren, u kvalifikacijama za startne pozicije, nadmašio je zvijezdu tima, Ayrtona Sennu. Utrku ipak nije završio jer je prebrzo ušao u posljednju krivinu na stazi (ne i u utrci), otišao preširoko i naletio na prljavi dio rubnika, što ga je izbacilo sa staze. U tom trenutku bio je među osvajačima bodova. Međutim, bodove je osvojio već na sljedećoj utrci u Suzuki, došavši odmah i do prvog postolja; bio je treći, 26 sekundi iza Senne, a 11 iza Prosta.
Tokom ove godine on i Senna testirali su Lamborghinijev V12 motor u modificiranoj verziji bolida McLaren MP4/8, nazvanoj "MP4/8B", na stazama u Estorilu i Silverstoneu. Obojica su bili impresionirani novim motorom, a Häkkinen je odvezao 1 krug na Silverstoneu za 1,4 sekunde brže nego u službenom bolidu za tu sezonu koji je bio opremljen Fordovim V8 motorom.
1994.
mini|desno|200px|Häkkinen dovozi svoj [[McLaren-Peugeot do 3. mjesta na VN Velike Britanije 1994.]] Nakon Senninog odlaska u Williams 1994. Häkkinen je postao prvi vozač McLarena, a umjesto Senne u tim je došao Brundle. McLaren je s Fordovih V8 prešao na Peugeotove V10 motore (bio je zaključen neformalni okvirni dogovor po kojem bi McLaren u ovoj sezoni koristio navedene Lamborghinijeve V12 motore, ali je šef tima, Ron Dennis, na kraju ipak odabrao Peugeot). Tokom sezone Häkkinen je došao do još 6 pobjedničkih postolja, uključujući 2. mjesto u Belgiji. U ukupnom poretku Svjetskog prvenstva završio je na 4. mjestu sa 26 bodova.
1995.
mini|Häkkinen u McLarenu na [[Velika nagrada Velike Britanije 1995.|VN V. Britanije 1995.]]
1995. godina označila je početak dugotrajne saradnje Häkkinenovog tima (ali i njega lično) i njemačkog proizvođača motora Mercedes-Benza. Prije početka sezone Häkkinen i njegov timski kolega Mansell žalili su se da je novi bolid premalen da bi stali u njega, a ruke i laktovi udarali su im u strane kokpita.
Još 2 druga mjesta u Italiji i Japanu popravila su Finčevu statistiku na 9 pobjedničkih postolja. Zbog operacije slijepog crijeva propustio je VN Pacifika.
U Adelaideu mu je pukla guma početkom prve kvalifikacijske sesije, što je rezultiralo njegovim izlijetanjem i žestokim udarom u zid. Zadobio je teške povrede (fraktura lobanje, unutrašnje krvarenje, a progutao je i jezik, što mu je začepilo dišni put) i spašen je jedino zahvaljujući koniotomiji, koju je pored staze izveo Sid Watkins. Ova nesreća stvorila je jaku vezu između Häkkinena i McLarenovog šefa, Rona Dennisa, ali i proizvela novi pokret za dodatnu sigurnost u F1. Srećom, Häkkinen se potpuno oporavio i bio je spreman za sljedeću sezonu, propustivši, dakle, samo 1 utrku. U bolid je sjeo na stazi "Paul Ricard", samo 3 mjeseca nakon nesreće.
1996.
Sezona 1996. donijela je napredak McLarena; Mercedes je drugu godinu bio dobavljač motora, a Häkkinen se uspio vratiti na postolje, iako mu je prva pobjeda i dalje izmicala. Novi timski kolega postao mu je David Coulthard, koji je došao iz Williamsa.
Häkkinen je u Brazilu završio na 4. mjestu, a nakon toga bodove je osvojio u 4 naredne utrke (Monako, Španija, Kanada i Francuska). Na legendarnoj stazi Spa u Belgiji skoro je došao do prve pobjede koristeći se strategijom jednog ulaska u boks, no tada je zbog nesreće Josa Verstappena na stazu izišao sigurnosni automobil, što su ostali vozači iskoristili da odu u boks. Zasnovano na samom vremenu, Häkkinen bi pobijedio u ovoj utrci s prednošću većom od 10 sekundi, no na kraju je završio na 3. mjestu. Isti rezultat ostvario je i na kraju sezone u Japanu. Sezonu je završio kao peti, osvojivši 31 bod.
1997.
Za sezonu 1997. Häkkinena su povezivali sa Benettonom i Williamsom.
McLaren je bio uvjeren u uspjeh u ovoj sezoni. Zamijenivši prepoznatljive Marlborove boje (crvenu i bijelu) bojama novog sponzora, Westa (srebrnom i crnom), ekipa se vratila na pobjedničke staze. Coulthard je u Australiji donio prvu pobjedu ekipi nakon 3 godine. Tokom sezone McLaren je redovno mijenjao vodećeg vozača u ekipi, ali na kraju je Coulthard završio na višem mjestu u prvenstvu. Häkkinen je više puta u sezoni došao blizu svoje dugo očekivane prve pobjede, npr. u Silverstoneu, na A1-Ringu i Nürburgringu. U posljednoj utrci sezone, u Jerezu, Häkkinen je konačno pobijedio nakon što su sudarila dva dotad vodeća vozača, M. Schumacher i Jacques Villeneuve; Schumacher je odustao, da bi kasnije bio i diskvalificiran iz cijelog prvenstva, a Villeneuve je uspio završiti utrku s oštećenim bolidom, no u posljednjem krugu morao je ispred sebe pustiti Häkkinena i Coultharda za McLarenovu dvostruku pobjedu.
1998.
Häkkinen je sjajno sezonu otvorio, pobijedivši u 4 od prvih 6 utrka. Ipak, Schumacher je dobio iduće 3 utrke i primakao se Fincu u ukupnom poretku. Häkkinen je zatim ponovo slavio u 2 uzastopne utrke (u Austriji i Njemačkoj). No, u Mađarskoj je osvojio samo 1 bod zbog problema s mjenjačkom kutijom, a u Belgiji je odustao nakon što se izvrtio usljed sudara sa Johnnyjem Herbertom. U međuvremenu, Schumacher mu se približio na samo 7 bodova razlike. U Monzi je Häkkinen odlično startao, ali je nakon toga uslijedio niz tehničkih problema. Na kraju je zauzeo 4. mjesto, a pobjedu je odnio Schumacher. U ovom trenutku sezone bili su izjednačeni na 80 bodova, 2 utrke prije kraja. Na sljedećoj utrci u Nürburgringu Ferrarijevi vozači zauzeli su prvi startni red u kvalifikacijama, a Häkkinen je ostao "zaključan" odmah iza njih. Ipak, uspio se probiti i doći do nove pobjede te je tako stekao 4 boda prednosti uoči posljednje utrke sezone.
Häkkinen je u Suzuku došao kao favorit zbog McLarenove nadmoći iako je i Ferrari poboljšao bolid tokom sezone. Schumacher je zauzeo prvu startnu poziciju, a Häkkinen je bio odmah pored njega. U krugu za zagrijavanje, međutim, Schumacheru se zaglavilo kvačilo i bio je prisiljen startati sa začelja kolone, ostavivši Häkkinenu čistu stazu. Uspio se probiti čak do 3. mjesta tokom utrke, ali je ipak morao odustati nakon što mu je pukla guma. Häkkinen je čitavu utrku odvozio na 1. mjestu i tako došao do svoje prve titule svjetskog prvaka. Ukupno, od 16 utrka u sezoni Häkkinen je ostvario 8 pobjeda, osvojivši bodove u još 5, uz 9 najboljih startnih pozicija. Skupio je tačno 100 bodova, a Schumacher 86. U dodatku na ovo, McLaren je osvojio konstruktorsku titulu, prvu nakon 1991, upotpunivši sjajnu sezonu.
1999.
Novi McLarenov bolid, MP4/14, bio je dovoljno dobar za borbu za titulu, no ipak je bio nešto nestabilniji od svog prethodnika. Uspon do titule bio je mnogo teži nego godinu prije. Uprkos tome što je Ferrari sad imao bolji bolid, Schumacher je ispao iz igre na sredini sezone nakon nesreće u Silverstoneu, kad je slomio nogu. No, uprkos ovome, Finac je titulu osvojio tek pobjedom u posljednjoj utrci u Suzuki ispred Ferrarijevog dvojca Schumacher-Irvine.
Sezonu je počeo odustajanjem u Melbourneu, nakon čega je uslijedila pobjeda u Brazilu, da bi ponovo odustao u Imoli nakon sudara. U Monaku je bio treći, a zatim je nanizao 2 pobjede u Španiji i Kanadi. Uslijedilo je 2. mjesto u Francuskoj i odustajanje u Silverstoneu, gdje je Schumacher doživio spomenutu nesreću. Nakon kontakta s timskim kolegom Coulthardom na početku utrke, u Austriji je zauzeo 3. mjesto. U Hockenheimu je doživio još 1 sudar i odustao, pa je vodstvo u ukupnom poretku prvenstva preuzeo Irvine. Na pobjedničke staze vratio se u Mađarskoj, dok je u Belgiji bio drugi, iza Coultharda. U Monzi je također odustao, zaplakavši pred kamerama odmah pored staze. U Nürburgringu je bio peti, a u Maleziji treći. U finalu sezone slavio je u Suzuki, skoro čitav krug ispred glavnog rivala, Irvinea, dok je Schumacher (koji se nakon oporavka vratio na prošloj utrci) zaostao 5 sekundi. Time je Häkkinen odbranio titulu svjetskog prvaka.
2000.
mini|Häkkinen na [[Velika nagrada SAD-a 2000.|VN SAD-a 2000.]] Kao dvostruki svjetski prvak pridružio se elitnoj grupi vozača. U sezoni 2000. želio je ostvariti "het-trik", ali je na kraju zaostao 19 bodova iza Schumachera. Pobijedio je Španiji, Austriji, gdje je vodio u svakom krugu utrke , i Mađarskoj, kad je preuzeo vodstvo u ukupnom poretku. U Belgiji je zabilježio pobjedu za pamćenje pretekavši zajedno Schumachera i Zontu (koji je kasnio 1 krug) na kraju pravca Kemmel. Ovo je jedno od najslavnijih pretjecanja u historiji Formule 1. No, na sljedećoj utrci u Monzi Schumacher je preuzeo vodstvo u prvenstvu, koje je zadržao do kraja i osvojio svoju 3. titulu svjetskog prvaka.
2001.
mini|desno|Häkkinen na [[Velika nagrada Kanade 2001.|VN Kanade 2001.]] Ispostavilo se da je ova sezona bila posljednja u Häkkinenovoj F1-karijeri. MP4-16 nije bio toliko konkurentan i Coulthard je bio taj koji je predstavljao prijetnju za Schumachera u većem dijelu sezone.
Odmah na početku sezone Häkkinen je doživio nesreću u Melbourneu zbog kvara prednjeg amortizera u trenutku dok je bio na 2. mjestu u utrci. Izgleda da je ovo značajno utjecalo na njegovu motivaciju. U Brazilu je "gušio" vožnju na startu usljed čega se Panis umalo zabio u njega. Häkkinen je zbog ovoga kasnije kažnjen s 5.000 $. U Španiji je bio u vodstvu u posljednjem krugu i činilo se da će zabilježiti 4. uzastopnu pobjedu na VN Španije, ali mu je tada otkazalo kvačilo i bio je prisiljen odustati samo 5 zavoja prije cilja. Kasnije ga je Coulthard na svom bolidu odvezao do boksa. To je bio tužan, ali pamćenja vrijedan trenutak koji je podsjetio navijače na snažnu vezu između Coultharda i Häkkinena. U Silverstoneu je dominirao utrkom i došao do prve pobjede u sezoni. U Monzi je objavio da će pauzirati narednu sezonu i donijeti odluke u vezi sa svojom budućnošću. U Indianapolisu je ostvario svoju posljednju pobjedu, nakon čega je uslijedilo 4. mjesto u Japanu.
Do polovine 2002. Häkkinen se odlučio trajno povući. Kao razlog je naveo želju da provede više vremena s porodicom i izbjegne rizik od bilo kakvih povreda. Na VN Monaka 2001. također je otkrio da je obavijestio Rona Dennisa o svojoj odluci da se povuče i da je dobio priliku pauzirati.
DTM (2005–2007)
mini|desno|Häkkinen u Mercedesu za DTM-seriju 2006. na priredbi Stars and Cars Tokom 2004. Häkkinen je objavio planove za povratak u F1 i održao je razgovore s Williamsom za 2005. Dogovor nije postignut, pa se utrkama vratio u takmičenju Deutsche Tourenwagen Masters (DTM), vozeći za Mercedes-Benz. Sezona je bila uspješna, a ostvario je i pobjedu u Spa-Francorchampsu.
Tokom 2006. ponovo se takmičio za Mercedes u DTM-u. Ova sezona bila je nešto teža, a najbolji rezultati bila su mu 2 druga mjesta. Magazin Autosport špekulirao je da njegov stil vožnje nije posebno pogodan za automobile u DTM-u.
Na Festivalu brzine u Goodwood Houseu 2006. Häkkinen je vozio McLarenov MP4-20. Mnogi su rekli da je bilo sjajno opet vidjeti Häkkinena u McLarenu jer je u to vrijeme bio posljednji vozač koji je osvojio titulu svjetskog prvaka s ovom ekipom.
mini|desno|Häkkinen objavljuje kraj svoje karijere u DTM-u (Stars and Cars 2007) mini|desno|U julu 2006. Häkkinen je vozio [[McLaren MP4-21 na Festivalu brzine u Goodwoodu]]
Mogući povratak u F1
Nakon Häkkinenove godine pauze i povlačenja koje je uslijedilo, nekoliko puta pojavile su glasine o njegoovm povratku. Tokom sezone 2004. bio je povezivan s Williamsom budući da je Montoya potpisao s McLarenom za narednu godinu.
Na kraju sezone 2006. pojavilo se još glasina u vezi s njegovim povratkom u McLaren za iduću sezonu. Magazin Autosport izvijestio je da je Häkkinen dvaput testirao McLarenov simulator tokom novembra i razgovarao o mogućem povratku u ekipu. 24. novembra McLaren je objavio da će Lewis Hamilton biti njihov drugi vozač u 2007 prekinuvši špekulacije o Häkkinenovom povratku. Međutim, navedeno je da je Häkkinen učestvovao u ulozi savjetnika, a Ron Dennis je rekao: "On je veoma zanimljiva osoba za procjenjivanje nekih stvari koje razvijamo." 30. novembra Häkkinen je cijeli dan testirao bolid MP4-21 iz 2006. na stazi Catalunya kod Barcelone. Odvezao je 79 krugova, ali je njegov najbrži krug bio 3 sekunde sporiji od kruga aktualnih vozača u prvenstvu. Iz McLarena su rekli da koriste Häkkinenovu stručnost da vide koliko je F1 evoluirala u godinama nakon njegovog povlačenja.
Intercontinental Le Mans Cup 2011.
Tim AMG China ušao je u takmičenje iz serije Interkontinentalni Le Mans kup (ILMC), "6 sati Zhuhaija", s modelom Mercedes-Benz SLS AMG, gdje je Häkkinen debitirao u ILMC-u u automobilu baziranom na GT3-motoru.
Povlačenje
Häkkinen je objavio povlačenje iz automobilizma 4. novembra 2007. Rekao je da odluka "nije bila lahka", ali je dodao da je "utrkivanje još u njegovoj krvi i da ne znači da će ga ova odluka spriječiti da se utrkuje iz zadovoljstva".
U novembru 2008. objavio je da će započeti karijeru u menadžmentu.
Kaciga
mini|desno|Häkkinenova kaciga Häkkinenova kaciga bila je bijela s tamnoplavom, kraljevskoplavom i nebeskoplavom prugom u sredini, plavim krugom na vrhu i njegovim imenom napisanim na bradi kacige. Boje su zasnovane na brendu njegovog sponzora iz ranih dana, kompanije Oy G. W. Sohlberg Ab.
Lični život
Od 1991. Häkkinen živi u Monte Carlu iako posjeduje i kuće u Francuskoj i Finskoj. 18. maja 2008. njegova nanovo izgrađena kuća u Francuskoj izgorjela je nakon što je svjetlo u jednom od kabineta s trofejima izazvalo kratki spoj. Niko nije povrijeđen, ali njegov kućni ljubimac, kornjača nestala u požaru, zajedno s kolekcijom F1 trofeja.
Godine 1998. oženio se Erjom Honkanen, s kojom ima sina (Hugo Ronan, r. 2000) i kćer (Aina Julia, r. 2005). Nakon 10 godina braka podnijeli su zahtjev za razvod 2008. Häkkinen ima još 1 kćer, Ellu, koju mu je 2010. rodila njegova djevojka, Čehinja Markéta Remešová.
U februaru 2010. davao je časove vožnje u Mercedes-Benz Worldu kako bi pomogao u skupljanju novca za dječiju bolnicu Great Ormond Street Hospital. Događaj je sponzorirao myHermes, čiji brend Häkkinen promovira.
Također je učestvovao i u poznatoj emisiji Top Gear. Tom prilikom je jednog od voditelja, Jamesa Maya, podučavao osnovama reli-vožnje u pripremi za svoj prvi test sa "superautom", Paganijem Zondom.
Naslijeđe
Poznat je kao šutljiva osoba koja praktično ne bi ništa odala medijima, često praveći duge pauze prije odgovora na postavljeno mu pitanje. Po Häkkinenu je nazvana ulica u Adelaideu, u kojoj je doživio skoro fatalnu nesreću.
Svi rezultati u F1
(Legenda) (Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italiku označuju najbrži krug)
Svi rezultati u DTM-u
(Utrke u boldu označuju najbolju startnu poziciju) (Utrke u italiku označuju najbrži krug) * U ovoj utrci dodijeljena je polovina bodova zbog nekoliko pogrešaka dužnosnika utrke.
NGC 4082
NGC 4082 (također poznat kao MCG 2-31-26 i PGC 38274) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 321 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,90 (84 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 25. marta 1865. godine.
Omazići
Omazići su naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Beširovići, Čolići, Durakovići, Gutići, Hasanovići i Omazići.
NGC 7064
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Kamenica (Drvar)
Kamenica je naseljeno mjesto u općini Drvar, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Zapadno od Drvara i Drvar Sela teren unačke župe se uzdiže na tavanastu visoravan na kojoj je smješteno selo Kamenica. Još zapadnije su uzvišenja od preko 1000 metara, Metla i Bobara. Sa južne strane je put za Bosansko Grahovo, a na sjeveru se selo proteže do Boboljusaka.
Historija
Ovdje je rođena Marija Bursać, narodni heroj Jugoslavije, poginula na Prkosima kod Bosanskog Petrovca.
U posljednjem ratu, u selu je bio logor Kamenica, koji je bio u funkciji od 1992. do 1995. godine. Kroz ovaj logor prošlo je više od 200 logoraša, od kojih je 50 ubijeno.
Za zločine u logoru Kamenica, pred Sudom Bosne i Hercegovine pravosnažno su osuđeni Dragan Rodić na osam godina zatvora i to za krivična djela zločin protiv čovječnosti i zločin protiv ratnih zarobljenika te Ratko Dronjak, koji je za krivična djela zločin protiv čovječnosti i ratni zločin protiv civilnog stanovništva osuđen na 18 godina zatvora.
Ta'la al Badru 'Alayna
Ta'la al Badru 'Alayna je najpoznatija i jedna od najizvođenijih ilahija (islamska duhovna pjesma), u svijetu. Stara je oko 1400 godina, i nepromijenjena je do danas.
Izvođači
Ovu ilahiju su izvodili brojni izvođači. Najpoznatiji od njih su:
Edgar Wallace
Biografija
Njegova prva knjiga bila je zbirka stihova Proglas u baraci (1900), inspirirana Baladama iz barake Rudyarda Kiplinga. Godine 1905. Wallace je objavio nedovršeni roman Četiri potpuna čovjeka i ponudio je 500 £ onome ko riješi slučaj. Prvu priču o afričkim pustolovinama napisao je 1911], a zvala se Sanders of the River, koja je napisana pomoću iskustva koje je dobio radeći kao specijalni izvjestitelj za Daily Mail. Njen uspjeh doveo je do drugih, sličnih priča. Nakon Prvog svjetskog rata Wallace je nastavio pisati u duhu Četiri potpuna čovjeka i diktirao je knjigu za knjigom u nevjerovatnim brzinama. To mu je i uspjelo i njegov uspjeh u svijetu bio je izvanredan.
Wallace je svoje priče pretvorio u drame, a prva je bila The Ringer (1926) u kojem je miješao napetost i izneneđenje tako da zainteresira gledaoce. Preminuo je u Hollywoodu 10. februara 1932. dok je radio na scenariju za King Konga.
Adenililacija
Adenililacija, poznatija kao AMPilacija, je proces u kojem je molekula adenozin-monofosfata (AMP) kovalentno vezan za aminokiselinski bočni lanac  proteina. Ovo kovalentno dodavanje AMP-a na hidroksilni bočni lanac proteina je posttranslacijska modifikacija. Adenilacija uključuje fosfodiestersku vezu između hidroksilne grupe molekula koji prolazi kroz adenilaciju i fosfatne grupe nukleotid aadenozin-monofosfata (tj. adenilne kiseline). Enzimi koji su sposobni da kataliziraju ovaj proces nazivaju se AMPilatori.
Poznate aminokiseline koje su ciljane u proteinu su tirozin i treonin, a ponekad i serin. Kada se naboji na proteinu podvrgnu promjeni, to utiče na karakteristike proteina, obično mijenjajući njegov oblik, putem interakcija aminokiselina koje ga čine. Ampilacija može imati različite efekte na protein. To su svojstva proteina kao što su stabilnost, enzimska aktivnost, vezivanje kofaktora i mnoge druge funkcionalne sposobnosti. Druga funkcija adenilacije je aktivacija aminokiselina, koju katalizira tRNK aminoacil-sintetaza. Najčešće identificirani proteini koji primaju AMPilaciju su GTPaze i glutamin-sintetaza.
Adenililatori
Enzimi odgovorni za AMPilaciju, zvani AMPilatori ili adenililtransferaza, spadaju u dvije različite porodice, sve ovisno o njihovim strukturnim svojstvima i korištenom mehanizmu. AMPilator je kreiran od dvije katalitske homologne polovine. Jedna je odgovorna za kataliziranje reakcije adenililacije, dok druga katalizira fosforolitsku reakciju deadenilacije. Ove dvije porodice su nalik DNK-β-polimerazi i porodica Fic.
Slična DNK-β-polimerazi je porodica nukleotidiltransferaza. Konkretnije je poznata kao porodica GlnE. Postoji specifičan motiv koji se koristi za razjašnjavanje ove porodice. Motiv se sastoji od trolančanih β-listova koji su dio koordinacije iona magnezija i vezivanja fosfata. Za početak aktivnosti u ovoj porodici neophodan je aspartat.
Fic domen pripada Fido (Fic/Doc) natporodice Fic, što je filamentacija indukovana cAMP domenom, poznatom da izvodi AMPilaciju. Članovi ove porodice proteina nalaze se u svim domenima života na Zemlji. Posreduje se putem mehanizma motiva alfa-heliksa na mjestu vezivanja ATP. Infektivne bakterije koriste ovaj domen da prekinu fagocitozu i uzrokuju ćelijsku smrt. Fic domeni su evolucijski konzervirani domeni I u prokariotima i eukariotima koji pripadaju natporodici domena Fido.
Pokazalo se da su AMPilatori uporedivi s kinazama zbog njihove aktivnosti hidrolize ATP-a i reverzibilnog prijenosa metabolita na hidroksilni bočni lanac proteinskog supstrata. Međutim, AMPilacija katalizira nukleofilni napad na α-fosfatnu grupu, dok kinaza u reakciji fosforilacije cilja na γ-fosfat. Nukleofilni napad AMPilacije dovodi do oslobađanja pirofosfata. A produkti reakcije AMPilacije su AMP-modificirani protein.
Deadenililatori
DeAMPilacija je obrnuta reakcija u kojoj se molekula AMP odvaja od aminokiselinske strane lančanog proteina.
Postoje tri poznata mehanizma za ovu reakciju. Bakterijska GS-ATaza (GlnE) kodira bipartitni protein sa odvojenim N-terminalnim domenima AMPilacije i C-terminalne deAMPilacije čija je aktivnost regulirana PII i povezanim posttranslacijskim modifikacijama. DeAMPilacija njegovog supstrata AMPilirana glutamine-sintetaza se odvija fosforolitskom reakcijom između adenil-tirozina GS i ortofosfata, što dovodi do stvaranja ADP i nemodificirane glutamin-sintetaze.
SidD, protein koji je u ćeliju domaćina uvela patogena bakterija ‘’Legionella pneumophila’’, deAMPilira Rab1 protein domaćina AMPiliran drugim enzimom Legionella pneumophila, AMPilaza SidM. Dok je korist za patogen od uvođenja ova dva antagonistička efektora u domaćina i dalje nejasna, biohemijska reakcija koju provodi SidD uključuje korištenje domena sličnog fosfatazi da katalizira hidrolitsko uklanjanje AMP iz tirozina 77 domaćina Rab1.
U životinjskim ćelijama uklanjanje AMP iz treonina 518 BiP/Grp78 katalizira isti enzim, FICD, koji AMPilira BiP. Za razliku od bakterijske GS-ATaze, FICD izvodi obje reakcije s istim katalititskim domenom.
Klinički značaj
Utvrđeno je da je presinapsnii protein α-sinuklein meta za FICD AMPilaciju. Tokom HypE posredovane adenilacije αSyn, agregacija αSyn smanjuje se i otkriveno je da neurotoksičnost i ER stres smanjuju in vitro. Stoga je adenilacija αSyn možda zaštitni odgovor na ER stres i agregaciju αSyn. Međutim, kako se aSyn i FICD nalaze u različitim odjeljcima, potrebno je provesti daljnja istraživanja koja procjenjuju značaj ovih tvrdnji.
NGC 2657
NGC 2657 (također poznat kao IRAS 08425+0949, MCG 2-23-2, PGC 24595 i UGC 4573) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 190 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Rak. Najveći prečnik je 1,00 (55 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (50 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 7. marta 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Tomb Raider
Tomb Raider je videoigra za čiji je razvoj zaslužan Core Design. Izdaje je Square Enix. Prva u nizu igara izdana je 1996. godine za PC, PlayStation i SegaSaturn. Tomb Raider prati pustolovine Lare Croft, britanske arhaeologinje u njezinoj potrazi za drevnim artefaktima u stilu Indiane Jonesa. Igra je postala jako poznata i prihvaćena. Nakon orginalnog Tomb Raidera izdani su i mnogi drugi naslovi.
Tema
Nakon povratka Lare Croft sa Himalaja angažuje je Jacqueline Natla, uspješna biznismenka, da pronađe misteriozni artefakt poznat pod nazivom Scion. Bez gubljenja vremena Lara se odmah upućuje u potragu za jednim od tri dijela drevnog atlantskog Sciona, talismana nevjerovatne moći. Nakon pronalaska fragmenta Natla se pokušava riješiti Lare Croft koju napada jedan od zaposlenika Natle. No Lara svojom lukavošću i atletskim sposobnostima ipak uspije pobjeći Natli. Pitajući se zašto bi ju Natla izdala Lara otkrije tajnu koja je najvjerovatnije bila uzrok pada atlantske civilizacije.
Igra
U Tomb Raideru, igrač kontrolira Laru Croft koja je u potrazi za Scion artefaktima širom svijeta. Igra je predstavljena u tzv. perspektivi treće osobe. Lara je uvijek vidljiva i kamera je prati uvijek iza leđa ili preko njenog ramena. Igra se nalazi u trećoj dimenziji. Cilj je da pokrećete Laru kroz niz grobova i drugih lokacija u potrazi za blagom i artefaktima. Na svom putu često ćete sreće različite neprijatelje, ponajviše životinje, nekolicinu ljudskih neprijatelja, dinosaure i misteriozna čudovišna bića. Kroz igru naići ćete i na zagonetke, koje morate riješiti kako bi uspješno nastavili igru. Lara ima gomilu sposobnosti kao što su: brzo trčanje, veliki skokovi, okret na mjestu, skok unazad, skakanje u vodu na glavu, plivanje, izvlačenje velikih kamenih blokova, držanje na ivicama, skok u stranu, itd. Vjerovatno jedan od njenih najboljih zaštitnih znakova su dva pištolja sa beskonačnom municijom. Druga oružja su sačmarica, UZI i automatski pištolji. Puno neprijatelja kao i mnogobrojne zamke mogu Laru dovesti do smrti. Ako padne sa određene visine može izgubiti malo zdravlja, međutim ako padne direktno na bodlje ili izvede skok na glavu sa visine poginut će. Također je opasno ako se Lara zapali, jer ona nastavlja gorjeti sve dok joj ne nestane zdravlja. Regularne stvari koje možete pokupiti u Tomb Raideru su mali i veliki paketići za prvu pomoć, oružje, municija i novo oružje.
Nivoi
U igri prvo možete odabrati Larin dom kako bi se upoznali sa svim kontrolama.
Peru – Igra započinje u Peruu, gdje Lara otkriva grob Qualopeca visoko u planinama Himalaja. Neprijatelje uključuju vukovi, medvjeti, šišmiši, dinosauri i mnogi drugi. Nivoi su normalne težine.
Grčka – U Grčkoj Lara je u potrazi za drugim dijelom Scion artefakta i na svom putu sreće Pierra DuPonta. Neprijatelji su lavovi, krokodili i gorile. Nivoi u Grčkoj su od srednje do teške težine.
Egipat – U skrivenom kanjonu u blizini Doline Kraljeva, Lara istražuje piramidu i sfingu u potrazi za trećim dijelom Scion artefakta dok se bori sa pumama, krokodilima, kentaurima i misterioznim mutantima. Nivoi su teški.
Atlantis – Lara konačno pronalazi Natlu. Neprijatelje uključuju brojni mutanti koji mogu oduzeti puno Larinog zdravlja. Nivoi u Antlantisu su najteži.
Kritike i prihvaćenost igre
Tomb Raider je hvaljen sa strane brojnih magazina, zbog grafike, igrivosti i priče. Igra je postala jako popularna i jedna od najprodavanijih. Također je vodila razvoju PlayStationa. No Lara Croft je postala posebna zvijezda, i danas se smatra jednom od najsexy heroina svih vremena.
Remake TR1, Anniversary Editon
Crystal Dynamics su potvrdili da će u aprilu izdati remake poznate igre, kao godišnjicu od prvog pojavljivanja Lare Croft. Core Design je zamijenjen Crystal Dynamicsom nakon šestog Tomb Raidera koji je bio najgore prihvaćen. Crystal Dynamics su uspješno u 2006. godini vratili Laru među zvijezde, izdavši Tomb Raider Legend i njihovo slijedeće izdanje bit će upravo Tomb Raider Anniversary.
Baskervilski pas (1929)
Baskervilski pas (njem. Der Hund von Baskerville) jeste njemački nijemi film iz 1929. godine. To je posljednja bezvučna filmska adaptacija istoimenog romana škotskog pisca, Arthura Conana Doylea.
Produkcija
Richard Oswald napisao je scenarij za raniju adapataciju Doyleove priče za serijal filmova iz 1914. Ova verzija nije rimejk tog serijala nego direktna adaptacija originalne priče.
Američki glumac Carlyle Blackwell, koji je živio i radio u Ujedinjenom Kraljevstvu, odabran je za ulogu Sherlocka Holmesa pošto je bio "odgovarajuće britanski".
Mokronoge (Drvar)
Mokronoge su naseljeno mjesto u općini Drvar, Bosna i Hercegovina.
Geografija
Mokronoge su naselje na 450-500 metara nadmorske visine. Dolinom protiče rijeka Unac koja ujedno djeli naselje na dvije strane, a to su: Podbrina i Potkraj. Veza između Podbrine i Potkraja su dva mosta koja se nalaze na krajnjim djelovima naselja. Reljef Mokronoga je planinsko-kotlinski, a oko rijeke je nizijski. Kotlinski dio reljefa nalazi se u samoj unutrašnjosti okružen planinama i visoravnima. Selo je okruženo brdima: Veliko brdo, Runjevica i Grab. Od planina sa tog područja mogu se vidjeti: Lunjevača, Šator i Klekovača. Zemljište je većinom kamenito i slabo plodno, osim u unutrašnjem kotlinskom području gdje se uzgajaju brojne žitarice. Uz rijeku je plodno močvarno tlo, pa je tu stanovništvo rijeđe naseljeno. Zimi se bare potope i izbiju još neki dodatni izvori koji onemogućuju prelaz sa strane na stranu, dok ljeti za vrijeme velikih suša korito rijeke presuši i stoka se pušta na ispašu. Glavna cesta koja prolazi selom, tačnije Potkrajem jeste cesta Drvar - Glamoč koja je napravljena još u doba Austrougarske, a napravljena je po trasi rimskog puta iz 47/48 godine. Od glavne ceste se odvaja i sporedna koja vodi put u drugi dio sela, tj. Podbrinu. Postoje još brojni prilazni putevi (makadamski) koji vode direktno domaćinstvima.
Poljice (Drvar)
Poljice su naseljeno mjesto u općini Drvar, Bosna i Hercegovina.
Musée d'Orsay
Musée d'Orsay (fon. muze dorse) je muzej koji se nalazi u Parizu, Francuska, na lijevoj obali rijeke Seine. Smješten je u bivšoj zgradi željezničke stanice Gare d'Orsay, sagrađene između 1898 i 1900. u Beaux-Arts arhitekturi. U muzeju se drže uglavnom primjerci iz francuske umjetnosti koji datiraju između 1848. i 1915, uključujući slike, skulpture, namještaj, i fotografiju. Posjeduje najveću svjetsku zbirku impresionističkih i post-impresionističkih slikara uključujući Moneta, Maneta, Degasa, Renoira, Cézannea, Georges Sera, Sisleyja, Gauguina i Van Gogha. Mnogi od tih radova su ržani u Galerie Nationale du Jeu de Paume prije otvaranja muzeja 1986. godine. desno|mini|300px
Historija
thumb|left|Musée d'Orsay pogled sa [[Passerelle Léopold-Sédar-Senghor]] thumb|left|Musée d'Orsay - sat u velikoj sali, [[Victor Laloux]] thumb|left|170px|Unutrašnjost muzeja. Zgrada muzeja je isprva bila željeznička stanica, pod nazivom Gare d'Orsay, koju je gradila željeznička kompanija Chemin de Fer de Paris à Orléans a završena je na vrijeme za svjetski sajam Exposition Universelle (1900). Zgradu su dizajnirali tri arhitekta: Lucien Magne, Émile Bénard i Victor Laloux. To je bila krajnja stanica za željeznice jugozapadne Francuske sve do 1939.
Od 1939. kratke platforme stanice postale su neprikladne za duže kompozicije vozova koje su se počele koristiti za glavne usluge. Nakon 1939. koristila se za prigradske usluge i dio zgrade je postao poštanski centar za vrijeme Drugog svjetskog rata. Zatim se koristila kao set za nekoliko filmova, kao što je Kafkin Proces snimljen u adaptaciji Orsona Wellesa, i kao sjedište pozorišne kompanije Renaud - Barrault kao i za aukcije, dok je Hôtel Drouot bio obnavljan.
1981. godine, italijanski arhitekt, Gae Aulenti izabran je da dizajnira interijer, uključujući i unutrašnje uređenje, dekoraciju, namještaj i opremu muzeja. Na kraju je u julu 1986. godine, muzej bio spreman da primi svoje eksponate. Trebalo je 6 mjeseci da se instalira nešto više od 2000 slika, 600 skulptura i drugih radova. Muzej je svečano otvorio u decembru 1986. godine tadašnji predsjednik François Mitterrand.
Na trgu pored muzeja nalazi se šest bronzanih alegorijskih skulpturalnih grupa u nizu, izvajanih za svjetski sajam Exposition Universelle (1878):
Kolekcija
thumb|[[Vincent van Gogh: Zvjezdana noć iznad Rhone Arles, septembar 1888]] thumb|[[Pierre-Auguste Renoir: Bal du moulin de la Galette, 1876]] thumb|[[Édouard Manet Ručak na travi 1862-3]] thumb|[[Gustave Courbet: Studio umjetnika 1855]]
Skulpture
Listu poznatih skulptora sačinjavaju: François Rude, Jules Cavelier, Jean-Baptiste Carpeaux, Auguste Rodin, Paul Gauguin, Camille Claudel, Sarah Bernhardt i Honoré Daumier.
Šintoizam
Šintoizam, u prijevodu put bogova/božiji put. Japanska autohtona religija. Glavna djela šintoizma su Kojiki i Nihongi, a potiču iz 8 vijeka. Sama religija potiče iz prahistorije tako da se ne zna tko je njen osnivač. Prisutni su animizam, politeizam, šamanizam. Božanstva (kamiji) su dusi prirodnih sila. Od prabožanstava sestre i brata Izanami i Izanagi potekli su ostali bogovi; oni su stvorili zemlju bućkajući prvobitni okean nebeskim draguljskim kopljem i japanska ostrva na kojima je prvi vladar (Jimmu) bio unuk božice sunca Amaterasu, a daljni carevi su također bili njeni potomci. Dakle, carevi, kao i narodni heroji, imaju božansko porijeklo. Japanska riječ za cara, tennō znači "nebeski car". Tek se 1946. car Hirohito odrekao svog božanskog porijekla.
Gotovo svaka planina u Japanu ima svog boga. Najpoznatija i najupečatljivija planina Japana je planina Fuji, sveta planina Japanaca. Njena božica je Sengen-Sama. Svake godine u zoru hodočasnici se penju na planinu kako bi gledali izlazak sunca, a sama Fuji je česta inspiracija mnogobrojnim umjetnicima. Jedan od najpoznatijih šintoističkih hramova nalazi se na planini Fuji.
Šintoistička svetišta
Svetišta se grade u čast kamijima ili bivšim carevima. U sve se šintoističke vrtove ulazi kroz vrata koja se nazivaju torri. Torri razdvaja svetište od običnog svijeta izvan njega. Vrata mogu biti i dosta udaljena od centra. Ljudi odlaze u hram kako bi se sklonili od buke i pritiska svakodnevnog života. Katkad onde objese male molitve koje su napisali. Japanci često kupuju malene pločice, takozvane eme koje vješaju u hramovima ili svetišima. Eme su molbe za pomoć od kamija.
Šintoizam je glavna japanska religija, ali često su budistički hramovi sagrađeni unutar šintoističkih svetišta. Zen budisti izrađuju mirne vrtove kao mjesta za meditaciju. Umjesto raznobojnog cvijeća, tu je kamenje, pijesak i trava. Crtanje uzorka na pijesku samo za sebe može biti dobra meditacija.
Šintoistički festivali
Postoji bezbroj lokalnih festivala u Japanu jer skoro svaki hram/svetište ima svoj vlastiti festival. Većina se festivala održava jedanput godišnje i slavi događaje kao što su žetva, početak farmerske sezone ili obilježavaju historijske događaje. Festivali mogu trajati i nekoliko dana. Važan dio šintoističkih festivala su procesije. Kami (šintoistički bog) se nosi kroz ulice u mikoshiju (prenosnom svetištu), a nose ga posebno obučeni ljudi.
Pravila Šintoizma
Za razliku od ostalih religija, šintoizam nema neka određena moralna pravila kojih se vjernici moraju pridržavati. To je više religija okrenuta ritualima. Također uopće nije potrebno da se neko javno izjasni kao vjernik niti je primoran da vjeruje u šinto božanstva. Šintoizam ne propovjeda da je to jedina ispravna i istinita religija i da su druge lažne, a ni vjernici uopće nemaju ni vjerske obaveze. Jedino što karakteriše ovu religiju je macuri ili poklon božanstvu, kao i hanami („pogled na cvijeće“) festival. Macuri je uopšten naziv za festival poklonjen božanstvima, posebno boginji Amaterasu no Mikoto. Riječ „mikoto“ znači „njegova/njena Visost“, a upotrebljava se samo poslije imena bogova a rjeđe careva i velikih heroja.
Spisak austrijskih vladara
Austrijom su kroz historiju kao monarsi vladali markgrofovi, vojvode, nadvojvode i carevi.
Babenbergovci
100px|desno|Grb usvojen od Fridrika II
Godine 1156. Fridrik I, car Svetog Rimskog Carstva, podigao je Austrijsku markgrofoviju na nivo vojvodstva.
Interregnum
Po smrti posljednjeg muškog člana dinastije Babenberg 1246. godine, Austrija se vratila pod direktnu vlast njenog suzerena, cara Svetog Rimskog Carstva, tada Fridrika II. Više kandidata je zatražilo Austrijsko vojvodstvo, budući da je Privilegium Minus dozvoljavala ženama iz dinastije Babenberg da naslijede vojvodstvo ukoliko dinastija ostane bez muških članova. Pravo na vlast su polagale medlinška vojvotkinja Gertruda, unuka i primogenituralna nasljednica Leopolda VI, i njena tetka Margareta, koja je sebe smatrala nasljednicom po principu bližeg srodstva sa zadnjim vojvodom. Godine 1260. Rikard Plantagenet, kralj Rimljana, dodijelio je vojvodstvo Margaretinom mužu, češkom kralju Otakaru II. Međutim, 1274. novi kralj Rimljana, Rudolf I, iz dinastije Habsburg, proglasio je Rikardovu odluku nevažećom i sebe vojvodom Austrije.
Habsburgovci
Habsburgovci se nisu čvrsto držali primogeniture; vlast nad Austrijom bi najčešće naslijedili svi sinovi vojvode, a ne samo najstariji, pa bi vladali ili zajedno nad cijelom Austrijom ili pojedinačno nad njenim dijelovima. Brojanje vojvoda je ponovo započeto (pa prvi Leopold iz dinastije Habsburg nije Leopold VII).
Godine 1379. Albert III i Leopold III su podijelili Austriju na dva dijela, tako da je Leopold III dobio vlast nad vojvodstvima Štajerskom, Kranjskom i Koruškom, te grofovijom Tirol.
{|
Leopoldovski ogranak
Godine 1406. Leopoldski ogranak se podijelio na ernestovski i fridrikovski.
Fridrik V je naslijedio albertovski ogranak 1457. godine, a 1490. i fridrikovski.
Nadvojvode
Fridrik III, car Svetog Rimskog Carstva i nadvojvoda cijele Austrije kao Fridrik V, je ozakonio upotrebu titule nadvojvode Austrije i stvorio Austrijsko nadvojvodstvo.
Nadvojvode Unutrašnje Austrije
Leopold VI je ponovo ujedinio Austriju naslijedivši svoje rođake.
Carevi
Zbog propasti Svetog Rimskog Carstva Austrijsko nadvojvodstvo je proglašeno carevinom. Nadvojvoda Franjo II je postao car Franjo.
NGC 5559
NGC 5559 (također poznat kao IRAS 14169+2501, MCG 4-34-17, PGC 51155 i UGC 9166) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 237 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Volar. Najveći prečnik je 1,40 (97 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (28 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 10. aprila 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.