cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mooreov automat
Formalna definicija
Broj stanja u Mooreovom automatu će biti veći ili jednak broju stanja istovjetnog Mealyevog automata
Zlatibor (Čajetina)
Zlatibor, do početka ovog vijeka poznat i kao Kraljeve Vode, naziv je turističkog gradića i centra Zlatibora u općini Čajetina u Srbiji. Do kraja 19. vijeka, ovo tada još malo mjesto zvalo se Kulaševac, po izvoru i potoku u svom centru. Od građevina, ovdje se nalazio samo drveni čardak zlatiborskog serdara Jovana Mićića. Serdar, a izgleda i srbijanski knez Miloš, ovdje su ljetovali s porodicama. 1893. godine na Kulaševcu je boravio kralj Aleksandar Obrenović, koji je obećao Petru Mićiću, tadašnjem predsjedniku općine, da će Zlatibor postati turistički kraj. Kralj je dao podići česmu ("Kraljeva česma") na izvoru Kulaševca i od tada se ovo mjesto zove Kraljeva Voda. Septembra 1905. godine, Kraljevu Vodu je posjetio i kralj Petar I Karađorđević s prijestolonasljednikom Aleksandrom. Od tada se razvija pravi turizam na Zlatiboru i u Kraljevoj Vodi. 1927. godine, Kraljeva Voda je modernim putem povezana s najbližim većim gradom - Užicem, a 1931. godine dobija prvi vodovod. Nakon Drugog svjetskog rata, u spomen strijeljanim partizanskim ranjenicima, Kraljeva Voda mijenja ime u Partizanske Vode. Krajem 20. vijeka, naziv Partizanske Vode morao je biti promijenjen, pod uticajem sve većeg broja nesimpatizera socijalizma na Zlatiboru. 1995. godine je odlučeno da novo ime bude Zlatibor, kao i ime cijele planine. Iako su Kraljeve Vode danas centar Zlatibora u svakom pogledu, nisu njegov administrativni centar. Taj status zadržao je obližnji gradić Čajetina, nekadašnje glavno mjesto Zlatibora.
Vrapčići
Vrapčići su naseljeno mjesto i mjesna zajednica u gradu Mostaru, Bosna i Hercegovina. Pripadaju Gradskom području Sjever.
Prema popisu iz 2013, Vrapčići imaju 3266 stanovnika. Magistralnim putem M-17 povezani su sa samim gradom te drugim sjevernim prigradskim naseljima. Neretva čini granicu prema Raštanima na zapadu, dok na istoku naselje graniči s Dobrčem, odnosno Podveležjem.
U Vrapčićima su smješteni stadion "Rođeni" Fudbalskog kluba Velež, Gradsko groblje Sutina i Bijela džamija. Naselje je široko poznato i po vikend-pijaci, koja privlači kupce i trgovce iz cijele Bosne i Hercegovine, ali i šire.
Geografija
Vrapčići su smješteni u Bijelom polju, kao i većina ostalih sjevernih prigradskih naselja Mostara. Bijelo polje je jedna od tri mostarske kotline (Bijelo polje na sjeveru, mostarska kotlina i Bišće polje na jugu) koje čine područje Mostara i njegove okoline. Naseljem tako dominira ravna, plodna zemlja.
Vrapčići se pružaju uz lijevu obalu Neretve. U ovom dijelu Neretva se proširuje u Mostarsko jezero, akumulaciju koja je nastala izgradnjom Hidroelektrane Mostar 1980-ih. mini|Lokacija Vrapčića unutar Grada Mostara Na drugoj, zapadnoj obali Neretve smješteni su Raštani. Osim toga, Vrapčići graniče s Potocima na sjeveru, na jugu s gradskim naseljem Zalik, dok su sjeveroistočno Kuti i Livač, a istočno podveleško selo Dobrč.
Historija
Iz osmanskog perioda datiraju Džabića kuća u Suhom dolu (dio Vrapčića), izgrađena 1801. godine, i Alajbegovića kuća, čija je izgradnja započeta nekoliko godina nakon početka austrougarske okupacije Bosne i Hercegovine. Iako su proglašeni nacionalnim spomenicima, još uvijek nisu obnovljeni.
Historija Vrapčića tokom socijalističke Jugoslavije usko je vezan za razvoj Tekstilnog kombinata "Đuro Salaj". Izgrađen tokom 1950-ih godina, bio je izrastao u najveću predionicu pamuka na Balkanu, sa više od 6000 zaposlenih. Procvat te fabrike pratio je i veliki razvoj Vrapčića, gdje su za potrebe radnika izgrađene kuće i stambeni objekti, te prateća infrastruktura. Iako su industrijski pogoni iz rata izašli bez većih oštećenja, fabrika usljed neuspjele privatizacije više nije započela rad.
Tokom rata u Bosni i Hercegovini, naselje je više puta bilo zauzeto od strane različitih aktera.
Prvo je na samom početku rata, uz pomoć lokalnog srpskog stanovništva, zauzeto od strane Jugoslovenske narodne armije, još u aprilu 1992. Kasnije je JNA svoje položaje predala VRS. Imajući pod kontrolom ovo i sva ostala sjeverna prigradska naselja, srpske separatističke snage su tako blokirale prilaz gradu iz pravca Sarajeva. mini|252x252piksel|Mjesna zajednica Vrapčići Srpska okupacija Vrapčića je trajala do juna te godine, kada su u operaciji "Lipanjske zore" kao dio oslobađanja šireg mostarskog područja i u Vrapčićima poražene snage pobjunenih Srba. Tokom svog povlačenja, VRS je počinio masakr na Uborku i Sutini, u kojem je ubijeno 114 civila.
Poslije oslobađanja naselja, Vrapčići su bili pod zajedničkom kontrolom HVO i 4. korpusa Armije Republike Bosne i Hercegovine (ARBiH). Napadom HVO-a na snage Armije 9. maja 1993 (Bošnjačko-hrvatski sukob), Vrapčići su pali pod kontrolu nelegalne tvorevine Herceg-Bosne. 30. juna 1993 je se, međutim, tokom uspješne akcije deblokade Mostara od strane Armije Bosne i Hercegovine ponovo uspjelo osloboditi Vrapčiće. Tokom te akcije oslobođen je i veliki dio ostalih naselja u Bijelom polju.
Nakon što je istjeran sa svog stadiona na Bijelom Brijegu, naselju koje je ostalo pod kontrolom HVO-a, Fudbalski klub Velež je preselio upravo u Vrapčiće, na stadion FK Lomotiva Mostar.
Za vrijeme rata je se veliki broj ratnih izbjeglica Bošnjaka - iz istočne Hercegovine i sa Podveležja - naselio u Vrapčiće. Usljed toga je došlo do promjene stanovništva ovog naselja.
Ekonomija
mini|233x233piksel|Stadion Rođeni Fudbalskog kluba Velež se nalazi u VrapčićimaU Vrapčićima se nalazi poslovna zona "Gajevi", u kojoj je smješteno nekoliko industrijskih i trgovačkih objekata. I van nje je se duž magistralnog puta otvorio veliki broj firmi, prvenstveno iz oblasti trgovine.
Veliki dio stanovništva se bavi poljoprivredom.
Gradska deponija Uboraj je također smještena u Vrapčićima (u Uborku), ali je njena daljnja sudbina usljed negodovanja mještana i ukidanja okolinske dozvole neizvjesna (stanje: decembar 2022).
Saobraćajna infrastruktura i javni prijevoz
mini|229x229piksel|Mapa Vrapčića Kroz Vrapčiće prolazi magistralni put M-17, koji povezuje Sarajevo sa dolinom Neretve.
Pruga Sarajevo-Ploče u ovom dijelu Neretve prolazi zapadnom obalom, pa je tako najbliže zeljezničko stajalište u obližnjim Raštanima. Mostarska željeznička stanica je udaljena oko pet kilometara, odakle polaze linije brzih vozova prema Sarajevu i Čapljini, te autobusi prema svim većim bosanskohercegovačkim gradovima i inostranstvu.
Mostarbus, gradsko preduzeće zaduženo za javni gradski prevoz, održava nekoliko linija (linije 16, 20, 21, 22, 23 prema stanju iz decembra 2022) koje povezuju ovo naselje sa svim dijelovima centra grada, južnim i sjevernim prigradskim naseljima.
Javne ustanove
U Vrapčićima se nalaze jedna osnovna škola, jedna pošta, te ambulanta Doma zdravlja "Stari Grad" Mostar.
U naselju su također smještena dva groblja. Gradsko groblje Sutina, na južnom ulazu u Vrapčiće, i pravoslavno groblje Kraljevine.
Kamena (Istočni Mostar)
Kamena je naseljeno mjesto u općini Istočni Mostar, Bosna i Hercegovina.
Ludovik I, kralj Ugarske
Ludovik I (5. mart 1326, Višegradu, Kraljevina Ugarska – 10. septembar 1382. Nagyszombat, Kraljevina Ugarska) bio je ugarski kralj od 1342 do 1382. Sin je Karla I i njegov nasljednik, nazvan Veliki.
On je najprije htio obnoviti kraljevsku vlast u Hrvatskoj, te protjerati Veneciju s hrvatske obale. U tome mu je išla na ruku iznenadna smrt moćnog kneza Nelipića (1344), povremenog mletačkog saveznika. Kad je Ludovik htio realizirati svoju osnovu u Hrvatskoj i Dalmaciji, Mlečani su pravovremeno protiv njega organizirali otpor hrvatskih feudalaca. U tom sukobu (1344) posebno se odupro grad Knin, "ključ čitave Dalmacije", koji je Nelipićeva žena Vladislava junački odbranila. Kad je sâm Ludovik 1345. krenuo prema Kninu, Vladislava mu je kod Bihaća predala Knin i još neke gradove, a kralj je njenom sinu Ivanu potvrdio sva pradjedovska imanja. Tako je Ludovik skršio moć Nelipčića i sebi otvorio put prema mletačkom Zadru.
Borba za Zadar između 1345. i 1346. godine završila je Ludovikovim porazom pred Zadrom 1346. i osmogodišnjim primirjem s Venecijom 1348. Primirje s Venecijom, koje mu je bilo potrebno radi intervencija u Napulju, gdje je bio ubijen njegov brat Andrija, suprug napuljske kraljice Ivane I, i gdje je trebao osigurati kraljevsku baštinu, nije ga omelo da 1352. sklopi savez s Genovom "na propast grada i dužda Venecije". Zatim se upliće u prilike u Bosni, Srbiji i Poljskoj, a istovremeno zavarava Mlečane da će im ustupiti Dalmaciju za 100.000 dukata. Tada se zapravo ozbiljno spremao na definitivan obračun s Venecijom. Povezavši se s bosanskim banom Stjepanom II Kotromanićem, čiju je kćer Elizabetu oženio, osigurao je kao miraz Hum, Krajinu i Završje (1357. godine), čime je sebi osigurao zaleđe prije novog rata s Venecijom (1356–1358). Rat je najviše vodio u sjevernoj Italiji, a hrvatsko-dalmatinskom banu Ivanu Ćusu povjerio je vojne akcije na hrvatskom području. Ludoviku i Ćusu podvrgavaju se redom Split, Trogir i Šibenik; u decembru 1357. ban zauzima i Zadar, koji dobija od kralja potvrdu starih privilegija (10. februara 1358), a zatim se predaju Brač, Hvar i Knin.
Kad je Ludovikova vojska potukla mletačku kod Nervese na Piavi (15. januara 1358), Venecija je zatražila mir, koji je sklopljen 18. februara 1358. u Zadru. Tu su se mletački poslanici pred Ludovikom i crkvenim i svjetovnim dostojanstvenicima odrekli "cijele Dalmacije i to od polovine Kvarnera do granica Draca", sa svim gradovima, zemljama, tvrđavama, ostrvima, lukama i pravima, a njihovi duždevi naslova "Dalmatiae atque Croatiae dux". Sve su to imali izručiti u roku od 22 dana od dana potpisivanja mira, a kralj se obavezao vratiti im sve zauzete krajeve na njihovoj teritoriji oko Trevisa i u Istri. Na osnovi sklopljenog ugovora s Ludovikom u Višegradu (27. maja 1358), i Dubrovnik priznaje vrhovnu vlast ugarskih kraljeva, uz godišnji danak od 500 dukata, ali je zadržao svoju samostalnost. Otada ga Ludovik naziva "naš dubrovački grad" (1359), a i bosanski ban Tvrtko neko vrijeme vlada "milošću božijom i kralja Ludovika" (1366).
Godine 1378. sukobile su se Venecija i Genova. Rat u koji se Ludovik upleo kao saveznik Genove završio je na moru pobjedom mletačke ratne mornarice kod Chioggie (1380), i Genovežani su bili prisiljeni napustiti Jadran. Medutim, kako je Ludovik čvrsto stajao na mletačkom području kod Trevisa, to je mirom u Torinu (8. septembra 1381) Venecija priznala sve tačke Zadarskog mira, obavezavši se na plaćanje tributa od sedam hiljada dukata. Ludovik I je, postavši još i poljski kralj, vladao prostorom od Baltika do Jadranskog mora. On je uspio u Ugarskoj suzbiti moć visokog plemstva, podupirao je niže plemstvo, štitio građane i seljake od samovolje feudalaca. Na mađarskom prijestolju ga je naslijedila kćer Marija, a na poljskom mlađa kćer Jadviga.
132.
Godina 132. (CXXXII) bila je prijestupna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Serija i Sergijana (ili, rjeđe, godina 885. Ab urbe condita). Oznaka 132. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Avret
O sinovi Ademovi, lijepo se obucite kada hoćete da namaz obavite..
Klanjač, kada stupa u namaz, staje pred Uzvišenog i moli Ga, pa je obavezan, iz poštovanja prema svome Slavljenom gospodaru i pristojnosti prema Njemu, pokriti stidni dio tijela.
Stidni dio tijela kod muškarca je od dijela tijela ispod pupka, pa do ispod koljena. Pupak ne spada u stidni dio, a koljeno spada. Prenosi se da je Poslanik rekao: ''Naređujte svojoj djeci namaz u sedmoj godini, a silom ih nagonite (kažnjavajte ih) da klanjaju kada napune deset godina i u posteljama ih razdvajajte. Kada neko od vas oženi svoga roba ili robinju ili ga iznajmi, neka robinja ne gleda u njegov stidni dio tijela. Doista je ono što je ispod pupka do koljena stidni dio tijela.''. Potvrđeno je da je Poslanik zabranio otkrivanje bedra (stegna).
Stidni dio tijela kod žene je čitavo tijelo osim lica i šaka. Na to nas upućuje i hadis Poslanika: Allah ne prima namaz žene bez mahrame. Od Aiše (r.a.) se prenosi da je rekla: Žene, vjernice su klanjale s Allahovim Poslanikom (a.s.) sabah, ogrnute u svoje haljine (ogrtače), zatim su se vraćale svojim kućama kada završe namaz, a da ih niko nije prepoznao, zbog mraka.
Ulema se razilazi u pitanju stopala (da li su stidni dio). Ispravnije je da se ona ne ubrajaju u stidni dio.
Spomenuti dijelovi su stidni u odnosu na onog ko gleda klanjača, a ne za samog klanjača. Tako npr., ako bi klanjač pogledao tokom namaza u svoj stidni dio kroz otvor na odjeći, namaz mu neće biti pokvaren. Potrebno je sakriti dio sa strane, a ne odozdo. Obavezno pokrivanje se ne može postići providnom odjećom ispod koje se vidi boja kože. Aiša kaže: ''Allah se smilovaao prvim ženama muhadžirkama. Kada je Allah objavio: i neka vela svoja spuste na grudi svoje, pocijepale su svoja najdeblja platna i time se pokrile.''
Mustehab je da se odgodi namaz do pred kraj namaskog vremena ako se osoba nada da će naći pokrivač. Ako se za pokrivanje avreta nema ničeg drugog osim nečiste odjeće, obući će se i klanjati u njoj, jer je to manji prijestup od ostavljanja avreta otkrivenim. Pravilo u ovakvim situacijama je da onaj koji bude imao dva problema isotg stepena, odabrat će rješenje jednog od njih, a ako su različitog stepena, odabrat će lakši prijestup.
Nije dozvoljeno započeti namaz ako je četvrtina jednog od avreta otkrivena (ili više od četvrtine), jer se četvrtina u mnogim pitanjima tretira kao cijelina. Ako klanjač u toku namaza svjesno otkrije jedan od avreta namaz će mu odmah biti pokvaren.
Organi avreta kod muškarca su dijelovi tijela koji se nalaze između pupka i koljena, uključujući i koljena.
Kod žene je avret cijelo tijelo osim lica, šaka i stopala.
Karlo III, kralj Napulja
Karlo III (1345 - 24. februar 1386), poznat kao Karlo Drački, je bio napuljski kralj od 1382. godine, te ugarsko-hrvatski kralj od 1385. pa do svoje smrti 1386. godine. Porijeklom je iz napuljskog ogranka Anžuvinske dinastije.
Utopija (knjiga)
mini|desno|200px|Naslovnica prvog izdanja Utopija je najpoznatije i najkontroverznije djelo Thomasa Morea, napisano 1516. godine (Puni naziv "De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia"
Karlo III, kralj Napulja
Osvajanje ugarske krune
Stalno pozivan od ugarsko-hrvatskih velikaša, Karlo iz Napulja stiže napokon preko Senja i Zagreba u Budim. Nakon smrti Ludovika I Karlo traži krunu Ugarske, kao njegov najbliži muški srodnik, poričući tako pravo njegove kćerke Marije koju je on proglasio svojom nasljednicom. Uz pomoć ugarskog plemstva uspijeva preoteti Mariji krunu, te se za ugarskog kralja pod imenom Karlo II kruni 31. decembra 1385. u Stolnom Biogradu (Székesfehérvár).
Smrt
Međutim, već 7. februara 1386. godine Karlo je ubijen. Smatralo se da je njegovo ubistvo naručila Elizabeta, kraljica majka, i Gorjanski. Karlove pristaše u dogovoru s Tvrtkom proglase za njegovog nasljednika malodobnog mu sina Ladislava. Pokušavajuci pridobiti Slavoniju i Hrvatsku, Elizabeta i Marija po savjetu Gorjanskog krenu preko Slavonije prema Zagrebu, ali ih kod Gorjana dočekaše pristaše ubijenoga Karla Dračkog na čelu s Ivanom Paližnom i braćom Ladislavom i Ivanišem Horvatom te Stjepanom Lackovićem. Urotnici ubiju Gorjanskog i Blaža Forgača, ubicu Dračkoga. Kraljicu majku Elizabetu i kraljicu Mariju odvedu u Novigrad kraj Zadra gdje Paližna dade zadaviti Elizabetu, na očigled kćeri, a nju poštedi. Na to Mađari 31. marta 1387. godine okrune za kralja Žigmunda, Marijina muža, koji uz pomoć Venecije te Ivana, krčkoga i senjskoga kneza, prisile Paližnu da im 4. aprila 1387. izruči Mariju.
Utopija (knjiga)
Opisujući idealnu državu, More je pribjegao književnoj vrsti romana prvenstveno kako bi slobodnije raspravio kontroverzna društvena i politička pitanja. More je detaljno opisao organizaciju idealne države, koju čine ukupno 54 grada; izvan gradova nalaze se poljoprivredna dobra. Broj je stanovnika ograničen.
Dane, u takvoj državi, svi provode jednako: radi se šest sati dnevno; ustaje se u 4 ujutro, a liježe u osam navečer. Teške i grube poslove obavljaju robovi koji dolaze iz redova prestupnika ili stranaca.
Slično kao u Platonovoj "Državi", i ovdje je naglašen značaj zajedničkog vlasništva. Privatnoga vlasništva nema, jer gdje postoji privatno vlasništvo tu nema poštovanja prema opštem dobru; prema tome, razlika u bogatstvu razjedinjuje zajednicu i kvari običaje. Ukidanjem privatnog vlasništva postigla bi se jednakost svih. Osim toga, gdje nema privatnog vlasništva, ni krađa nema smisla. U Utopiji novac ne postoji. Svi proizvodi ljudskog rada zajednički su i dijele se prema potrebama.
Stanovnici Utopije su tolerantni prema različitim vjerskim praksama. Međutim, ateisti su diskriminirani: iako im je dopušteno da nesmetano zastupaju svoje stajalište ne uživaju status građana i ne mogu ući u vladu. naime, prema Moreu, ko ne vjeruje u Boga ili u zagrobni život bilo kakve vrste, taj ne priznaje nikakav autoritet ni načela izvan sebe samog pa se drugi nikada u njega ne mogu pouzdati.
Matterhorn
Matterhorn (, Le Cervin) sa 4.478 m visine jedan je od najviših vrhova u Alpama. Zbog jedinstvenog izgleda i historijata pokušaja uspona na njegov vrh, Matterhorn je jedna od najpoznatijih planina na cijelom svijetu i jedan od zaštitnih znakova Švicarske.
Smješten je u valižanskim Alpama između Zermatta i Breul-Cervinije, na granici između Švicarske i Italije. Istočna, sjeverna i zapadna strana Matterhorna leže na švicarskoj teritoriji, dok je južna strana u Italiji.
Historija imena
Matterhorn se u pisanim dokumentima prvi put spominje 1581. pod nazivom Mont Cervin. Kasniji dokumenti spominju Mons Silvanus i Mons Silvius. Njemačko ime Matterhorn prvi je put zabilježeno 1682. Pretpostavlja se da je samo ime Matterhorn izvedeno od riječi Matte, što znači livada uz rijeku ili luka i da se odnosi na livadu koja se nekada prostirala u proširenju doline na kojoj se danas nalazi selo Zermatt. Riječ Horn znači "rog".
U lokalnim dijalektima njemačkog jezika za Matterhorn se koristi izraz ds'Hore, koji, također, znači "rog".
Robert Lucas Jr.
Robert E. Lucas Jr. (15. septembar 1937, Yakima, Washington) američki je ekonomist, dobitnik Nobelove nagrade za ekonomiju 1995.
Matterhorn
Uspon na vrh
Već 1857. zabilježene su prve planinarske ekspedicije koje su pokušavale dostići vrh Matterhorna. Ove su ekspedicije startale uglavnom s italijanske strane. Englez Edward Whymper pri jednom takvom pokušaju pao je u provaliju duboku 60 m.
Robert Lucas Jr.
Diplomirao je historiju 1959, a doktorirao ekonomiju 1964. na Univerzitetu Chicago, pod utjecajem Miltona Friedmana. Poslije dužeg zaposlenja na Univerzitetu Carnegie Mellon, od 1975. radi kao profesor na Univerzitetu Chicago.
Lucas je predvodnik tzv. Nove klasične ekonomije, jedne škole mišljenja u makroekonomskoj teoriji oslonjene na fundamente neoklasične, čikaške tradicije u ekonomiji. Lucas je odigrao glavnu ulogu u razvoju ove škole razvijajući koncept racionalnih očekivanja. Osnovni nalaz je da će mnoge ekonomske politike usmjerene na povećanje ekonomske aktivnosti biti neefikasne jer će ekonomski akteri promijeniti svoje ponašanje i neutralizirati utjecaj preduzete mjere. Najvažniji izraz ove škole je teorija realnih privrednih ciklusa. Ova škola je tokom 1980-ih dokrajčila dominaciju kejnzijanske ortodoksije i podstakla njegovu evoluciju u novi kejnzijanizam.
Matterhorn
Uspon na vrh
Whymper je također smatrao da je uspon tom linijom nemoguć. Stoga je pokušavao nagovoriti vodiča i prijatelja, Jean-Antoinea Carrela, da se na vrh pokušaju uspeti sa sjeverne strane, iz pravca Zermatta. Carrel je ipak insistirao na usponu iz pravca Italije.
Robert Lucas Jr.
Lucas je dao važne doprinose i teoriji investicija (s konceptom marginalnih troškova prilagođavanja), teoriji endogenog rasta (s konceptom ljudskog kapitala) i teoriji utvrđivanja cijena imovine (s konceptom plaćanja unaprijed). Najpoznatiji je po tzv. Lucasovoj kritici makroekonomskih modela (1976), kad je pokazao da se parametri modela mijenjaju u zavisnosti od mjera ekonomske politike i tako ih čine neupotrebljivim za analize efekata. Ovo je praktično uništilo cijelu disciplinu modeliranja nacionalnih privreda.
Matterhorn
Uspon na vrh
U julu 1865. Whymper je sasvim slučajno saznao da se Carrel ponovo uputio na vrh s italijanske strane. Razočaran zbog "izdaje" prijatelja, Whymper se vratio u Zermatt i odmah počeo sakupljati grupu za uspon sa švicarske strane.
Robert Lucas Jr.
Nobelovu nagradu za ekonomiju dobio je 1995. "za razvoj i primjenu hipoteze o racionalnim očekivanjima i, stoga, za transformiranje makroekonomske analize i produbljivanje našeg razumijevanja ekonomske politike" (iz obrazloženja).
Matterhorn
Uspon na vrh
Tri dana nakon Whympera i Carrelova grupa uspjela je dostići vrh. Pritom su se s italijanske strane prebacili preko zapadnog zida do grebena Zmutta (taj prolaz danas se zove Carrelova galerija).
Najveći broj uspona na Matterhorn do danas ima vodič Ulrich Inderbinen: uspeo se ukupno 371 put, a to mu je posljednji put uspjelo s 89 godina.
Uspon na Matterhorn izveli su zajedno Muhamed Šišić i Muhamed Gafić u julu 1971. Bio je to prvi bosanskohercegovački uspon na ovaj vrh.
Zanimljivosti
Poseban oblik Matterhorna inspirirao je fabriku čokolade Tobler za njihovu svjetski poznatu čokoladu Toblerone.
Godine 1950. grof Dino Lora Totino planirao je izgraditi žičaru iz italijanskog mjesta Cervinia do vrha Matterhorna. Alpski muzej u Zermattu je povodom tog plana skupio 90.000 potpisa ljudi koji su se protivili ovom planu i uputio protest italijanskoj vladi. Ova inicijativa imala je uspjeha te je Matterhorn proglašem zaštićenim prirodnim čudom.
Godine 1959. u Disneylandu u Kaliforniji izgrađena je kopija Matterhorna u omjeru 1:100.
Od 1865. više od 450 planinara izgubilo je život pri usponu na Matterhorn. To je više nego na bilo kojoj drugoj planini na svijetu.
Kokorina (Istočni Mostar)
Kokorina je naseljeno mjesto u općini Istočni Mostar, Bosna i Hercegovina.
133.
Godina 133. (CXXXIII) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Hibera i Sisene (ili, rjeđe, godina 886. Ab urbe condita). Oznaka 133. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 385
IC 385 (također poznat kao PGC 15746) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 199 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Eridan. Najveći prečnik je 1,20 (69 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (29 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 9. februara 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Strahinj
mini|280px|Strahinj, rimokatolička crkva "Sv. Miklavž" Strahinj je naseljeno mjesto u sastavu općine Naklo, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Kranj.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Strahinj je imao 765 stanovnika.
Biografije, V
{| align=center cellspacing=3
Antiohija
mini|300p|Antiohija na jugu Turske, u helenističko je doba pripadala Siriji Antiohija (Antiohija na Orontu) (grč.: Αντιόχεια η επί Δάφνη, Αντιόχεια ή επί Ορόντου ili Αντιόχεια η Μεγάλη; lat.: Antiochia ad Orontem; arap.: انتاكيّة; tur.: Antakya) je drevni grad na Bliskom istoku. Nalazi se 30 km od mora na lijevoj obali rijeke Oront.
Drugi nazivi
Zbog postojanja većeg broja gradova pod imenom Antiohija u antici i srednjem vijeku često su korištena i imena:
Geografija
Grad Antiohija nalazi se na 36°14’ sj. z. š. i 36°07’ ist. z. d.
Rebiul-evvel
Rebiul-evvel ili rebiul-evel treći je mjesec islamskog kalendara i dolazi poslije mjeseca safera. U ovom mjesecu nalazi se jedan vrlo važan datum za sve muslimane svijeta a to je 12. rebiul-evvel, dan Muhammedovog rođenja, te ga muslimani širom svijeta proslavljaju mevludom. Ovaj mjesec se smatra vrlo blagoslovljenim mjesecom.
Antiohija
Geografija
Geografske karakteristike područja sjeverno i sjeveroistočno od Oronta činile su od njega prirodno središte Sirije, dok su njom vladale zapadne sile. S druge strane, u vrijeme arapske vlasti, grad je zapostavljen u korist damaščanske oaze. Dva najlakša puta od Sredozemlja prema unutrašnjosti, koji prolaze dolinom Oronta i prijevojem Beilan, sastaju se u dolini Antiohijskog jezera (tur. Balük Geut; arap. El Bahr), a ondje im se pridružuju putevi koji dolaze sa sjevera.
Rebiul-evvel
Vrijeme nastupa rebiul-evvela
Islamski kalendar je lunarni kalendar i početak mjeseca se računa od pojave mladog mjeseca. Budući da je islamska lunarna godine za 11–12 dana kraća od solarne godine, rebiul-evvel svake naredne godine dolazi ranije i kreće se kroz sva godišnja doba. U sljedećoj tabeli su datumi početka i završetka mjeseca u periodu između 2010. i 2015. godine. (na osnovu Umm al-Qura kalendara iz Saudijske Arabije) ):
Antiohija
Geografija
Pored toga, dolina s rijekom i jezerom davala je uvijek dovoljne zalihe žita, maslina, grožđa, a more, rijeka i jezero bogati su ribom.
Historija
mini|250p|desno|Rijeka Oront u Antiohiji, današnjoj Antakyji. Čini se da u prahistoriji mjesto gdje je danas Antiohija nije bilo u potpunosti nenastanjeno. U istočnim predgrađima grada postoje arheološki ostaci mjesta Meroe, u kojem je bilo svetište božice Anaite, što su je Grci nazivali perzijskom Artemidom. Postojalo je također i mjesto na obližnjem brdu koje je u kasnijim spisima poznato kao Jo ili Jopol, a u klasično doba stanovnici Antiohije su se hvalili kako, upravo zbog imena toga mjesta, vuku korijene od drevnih Jonjana. Moguće je da je Jo bila mala kolonija grčkih trgovaca. Pored toga, u dolini rijeke smjestilo se i manje selo imenom Botija.
Vrli novi svijet
Vrli novi svijet (Brave New World) je naučnofantastični roman i najpoznatije djelo Aldousa Huxleya iz 1932.godine.
Radnja je smještena u London 26. vijeka, ova anti-utopija predviđa oblikovanje društva eugenikom i učenjem u nesvjesnom stanju. Oblikovani svijet bi se mogao smatrati i utopijom – ljudi su sretni, zdravi i tehnološki napredni. Društvo je hedonističko i teži postizanju sreće putem promiskuitetnog seksa i droge Some, a ostvarivanje sreće je potpomognuto eliminisanjem čestih izvora ljudskog nezadovoljstva – porodice, umjetnosti, književnosti, religije i filozofije.
Glavni lik djela je John the Savage, rođen u primitivnom rezervatu "Svjetske države", koji se spletom okolnosti sreće sa modernom civilizacijom.
Tema i pitanja kojima se bavi "Vrli novi svijet", potaknuta su događajima iz 20. vijeka. Masovna proizvodnja učinila je automobile, telefone i radio relativno jeftinima i široko dostupnima pa je time znatno promijenila svijet i živote ljudi. S druge strane, Oktobarska revolucija u Rusiji i uspon fašizma u Italiji su u fokus doveli totalitarne vlade.
Huxley je putem ovog djela uspješno izrazio svoja mišljenja i brige o putu kojim se kretao svijet njegovog doba. Sličnom tematikom se bave i romani "Mi" Jevgenija Zamjatina te "1984" Georga Orwella.
Antiohija
Osnivanje grada
Prema izvještaju Libanija iz 4. vijeka, Aleksandar Veliki jednom se utaborio na području Antiohije, te sjeverozapadno od budućeg grada posvetio oltar Zeusa Botijskog. Pretpostavlja se da je ovo samo pokušaj mnogo kasnijeg pisca da poveća ugled Antiohije. Prava historija Antiohije započinje njenim osnivanjem, što je učinio Seleuk I Nikator oko 300. p. n. e. Mjesto za grad izabrao je tako što je orlu, simbolu Zeusa, dao meso žrtvene životinje. Grad je utemeljen ondje gdje je orao položio taj prinos. Uskoro će Antiohija prerasti ostale gradove što ih je osnovao Seleuk, te od Seleucije Pierije preuzeti naslov glavnog grada Sirije.
Helenističko doba
Izvorni tlocrt i način gradnje Antiohije bitno je helenistički, a slijedi način izgradnje Aleksandrije. Tako je gradska utvrda smještena na brdu Silpiju, a sam se grad smjestio sjeverno od utvrde, u dolini uz rijeku. Dvije glavne ulice s kolonadama sjekle su se u središtu grada.
Vjerovatno je Antioh I Soter dao izgraditi još jednu četvrt koja je bila ograđena vlastitim zidinama, a treći dio grada, također s vlastitim zidinama, počeo je graditi Seleuk II, a dovršio Antioh III Veliki. Četvrti i posljednji dio dogradio je Antioh IV Epifan (175.-164. p. n. e.), pa se Antiohija od tada popularno naziva Tetrapol, »Četverograd.« Promjer grada od zapada prema istoku bio je oko 6 km, a nešto manji od sjevera prema jugu.
U gradu je bilo miješano stanovništvo, sastavljeno od domaćeg stanovništva, potom od Atinjana dovedenih iz obližnje Antigonije, Makedonaca i Jevreja. U početku je mogla brojati između 17.000 i 25.000 stanovnika, ne računajući robove. Čini se da će u vrijeme svog najvećeg razvoja, na prijelazu iz helenističkog u rimsko doba imati oko 500.000 stanovnika, da bi se onda njihov broj opet smanjio u bizantsko vrijeme, pa sveti Ivan Zlatousti spominje oko 200.000 stanovnika. Savremeni historičari drže da je grad u 1. vijeku mogao imati ne više od 100.000 stanovnika, čemu bi se onda moglo pribrojiti robove i stanovnike područja koje mu je gravitiralo.
Osim Antiohije, Seleuk I je osnovao i mjesto Dafna, malo naselje s parkovima i mnogo vode, unutar kojeg se uzdizao Apolonov hram. Kasnije će tome Dioklecijan pridodati i Hekatin hram.
Za Antioha I Antiohija postaje glavnim gradom Sirije i prijestolnicom Seleukovića. Od građevina, poznato je bilo pozorište na obroncima Silpija, te kraljevska palača koja se vjerovatno nalazila na ostrvu. Antiohija je bila slavna po svojoj književnosti i umjetnosti, premda je tek nekoliko poznatih imena iz tog doba došlo do nas. Među njima su stoik Apolofan i pisac Feb. Čini se da je velika većina stanovništva bila tek naizgled helenistička, a zapravo su govorili aramejskim jezikom. Nadimci što su ih davali svojim kraljevima bili su aramejski, a i božanstva, osim Apolona i Dafne, bila su zapravo velika sirijska božanstva.
Budući da su joj nazivu dodavali i »Zlatna«, može se zaključiti da je Antiohija izgledala veličanstveno, iako je zahtijevala neprestane obnove zbog česte seizmičke aktivnosti tla. Prvi veliki zabilježeni potres dogodio se 148. p. n. e., a načinio je ogromnu štetu.
64. godine Antiohija, zajedno s cijelom Sirijom, prelazi pod vlast Rima, ali zadržava status slobodnog grada (lat. civitas libera).
Rimsko doba
I u rimsko vrijeme, život grada su obilježili potresi. Snažan potres desio se 37. godine, zbog kojeg je car Kaligula poslao dva senatora u Antiohiju kako bi procijenili štetu. Drugi se dogodio 115. godine dok je Trajan bio u gradu, te je neko vrijeme morao odsjedati u ambijentima amfiteatra. On i njegovi nasljednici obnovili su grad, ali ponovno je uništeno 526. godine kad su hiljade kršćana poginule u ruševinama osmorougaone crkve. Kao posebno strašni po svojim posljedicama, spominju se i potresi od 29. novembra 528. i 31. oktobra 588.
Germanik je umro u Antiohiji 19. godine, a njegovo tijelo je spaljeno na forumu. Komod je također bio u Antiohiji na Olimpijskim igrama. Grad su 256. na prepad zauzeli Perzijanci, te mnoge stanovnike pobili u pozorištu. Kroz 4. vijek Antiohija je bila jedan od tri najvažnija grada istočnog dijela Rimskog carstva, pored Aleksandrije i Carigrada, što je dovelo do toga da je proglašena sjedištem jednog od pet ranih kršćanskih patrijarhata. 387. podigli su se veliki nemiri zbog novih poreza što ih je nametnuo car Teodozije I Veliki, a za kaznu grad je izgubio metropolitanski status. Zenon je preimenovao grad u Teopolis, te obnovio mnoge njegove građevine, ali je sve opet uništio veliki postres 526. i, dvanaest godina kasnije, perzijski kralj Kosrov I. Pritom je Antiohija izgubila oko 300.000 ljudi. Premda je car Justinijan I nastojao oko obnove, o čemu piše i Prokopije, Antiohija je ipak nepovratno izgubila svoj stari sjaj.
Rano kršćansko-bizantsko doba
mini|250p|desno|Pročelje crkve svetog Petra u Antiohiji Prema kršćanskoj tradiciji i novozavjetnim spisima (usp. Djela apostolska), u Antiohiji je boravio i naviještao evanđelje apostol Petar, što podiže važnost i ugled antiohijskog patrijarhata. Uz njega, ovdje su djelovali i Pavao i Barnaba. Nova vjernička grupa u Antiohiji je prvi put nazavana »kršćanima.« Kasnije su u Antiohiji djelovali mnogi drugi veliki kršćanski likovi, među kojima i sveti Ignacije Antiohijski. Između 252. i 300. godine u ovom gradu su se održali mnogi crkveni sinodi, što govori o njegovoj važnosti kao kršćanskog središta. To je i potvrđeno uzdizanjem antiohijske biskupske stolice na nivo patrijarhata (uz Antiohiju, tu čast imali su još Rim, Aleksandrija i Jerusalem, kojima će biti pridodan Carigrad).
Danas poglavar Antiohijske pravoslavne Crkve nosi naslov antiohijskog patrijarha, ali stvarno sjedište nije mu u Antiohiji, nego u Damasku.
Egzegetska škola
Grad je bio poznat po egzegetskoj antiohijskoj školi koja je imala vodeću ulogu u Crkvama u Siriji i Palestini, a naglašavala je historijski ili doslovni smisao teksta Svetog pisma, ne odbacujući duhovni smisao, koji je ipak imao mnogo jače zagovornike u helenističkoj aleksandrijskoj sredini.
Poznati predstavnici su:
Na području kristologije, antiohijska škola postala je poznata po sporovima koji su doveli do Efeškog sabora, to jest trećeg ekumenskog sabora. Glavni oponent predstavnicima Antiohije tada je bio Ćiril Aleksandrijski. Načelno, antiohijski teolozi naginjali su odvajanju ljudske od božanske prirode u Isusu, tj. dokazivanju nezavisne ljudske naravi, što je ohrabrilo nestorijanstvo.
Doba arapskih halifa
mini|250p|desno|Zidine Antiohije iz križarskog doba 638., u vrijeme vladavine Heraklija, Antiohiju su osvojili Arapi, te je nazvali arapskim imenom Antakija. Budući da nisu uspjeli prodrijeti i u Anatoliju, Antiohija je ostala pogranično mjesto kroz sljedećih 350 godina, što je dovelo do njenog propadanja. Bizantski car Nikefor II Foka ponovno je 969. osvojio grad, a 1084. osvajaju ga Seldžuci, ali zadržavaju ga samo 14 godina, do dolaska križara.
Križarsko i memlučko doba
U Prvom križarskom ratu Antiohija je bila devet mjeseci pod opsadom, te su je, uz pomoć izdaje, križari konačno osvojili, te stavili po upravu tarantskog princa Bohemunda. Ostala je prijestolnicom latinske Antiohijske prinčevine kroz sljedeća dva vijeka. Memluci je osvajaju 1268. U to vrijeme Antiohija je već sasvim izgubila svoje značenje, već i stoga što se u koritu Oronta nataložilo toliko mulja, da veći brodovi više nisu mogli pristati u gradskoj luci, te je važnost preuzeo obližnji lučki grad Aleksandretta, danas Iskenderun.
Arheologija
Između 1932. i 1939. poduzeta su arheološka istraživanja pod vodstvom "Odobra za iskapanje Antiohije i njene okoline", koji je bio sastavljen od predstavnika pariskog muzeja Louvre, baltimorskog Museum of Art, Muzeja umjetnosti iz Worcestera, Univerziteta u Princetonu i, kasnije (1936.), Muzeja umjetnosti "Fogg" Univerziteta u Harvardu.
Arheolozi nisu uspjeli naći važnije građevine, pa tako ni Konstantinovu oktogonalnu crkvu, ali su našli izuzetno kvalitetne rimske mozaike antiohijskih vila i termi. Jedan od tih mozaika oslikava put od grada do Dafne s pripadajućim građevinama. Danas se mozaici nalaze u Arheološkom muzeju "Hatay" u Antakyji.
134.
Godina 134. (CXXXIV) bila je redovna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Ursa i Vara (ili, rjeđe, godina 887. Ab urbe condita). Oznaka 134. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Rad (čvor)
Engleski: work, working
Ljudski rad:
Film/Mediji:
U pravu
Aerodrom Dubrovnik
Aerodrom Dubrovnik je jedan od devet aerodroma u Hrvatskoj. Izgrađen je 1936. godine u naselju Gruda u Konavlima. Saobraćaj je zbog Drugog svjetskog rata bio zaustavljen. 1960. godine aerodrom se premjestio na današnju lokaciju, Čilipe. Za vrijeme rata u Hrvatskoj, aerodrom je u potpunosti devastiran, a opljačkana je sva njegova imovina. Rekonstrukcija je trajala do 2006. godine. Generalni direktor je Roko Tolić. Poslije Zagrebačkog aerodroma,.
NGC 460
NGC 460 (također poznat kao ESO 29-SC39) je otvoreno zvjezdano jato i emisijska maglina i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 1. augusta 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 971
IC 971 (također poznat kao IRAS 14012-0954, MCG -2-36-5 i PGC 50120) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 153 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 2,30 (102 hiljade sg) a najmanji 1,3 uglovnih minuta (58 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Truman Henry Safford 20. maja 1868. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
135.
Godina 135. (CXXXV) bila je redovna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Luperka i Atilijana (ili, rjeđe, godina 888. Ab urbe condita). Oznaka 135. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Nogometne utakmice Bosna i Hercegovina – Južna Koreja
Prvu zvaničnu utakmicu nogometne reprezentacije Južne Koreje i Bosne i Hercegovine odigrale su 26. maja 2006. godine u Seoulu. Golovima Seol Ki-hyeonu u 50. i Cho Jae-jina u 90. minuti utakmice Južna Koreja zabilježila je pobjedu. Debitantske nastupe za Bosnu i Hercegovinu upisali su Edin Husić, Nikola Vasiljević i Petar Jelić. 1. juna 2018. Bosna i Hercegovina i Južna Koreja odigrale su svoju drugu prijateljsku utakmicu u Jeonju gdje je ovog puta Bosna i Hercegovina zabilježila pobjedu rezultatom 3:1. Gol za Južnu Koreju postigao je Lee Jae-sung u 29. minuti utakmice, dok je za Bosnu i Hercegovinu Edin Višća postigao sva tri gola u 28, 45. i 79. minuti utakmice. Eldar Čivić je u ovoj utakmici zabilježio debitantski nastup za Bosnu i Hercegovinu.
NGC 6609
NGC 6609 (također poznat kao MCG 10-26-25 i PGC 61559) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 374 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 0,70 (76 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (76 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 4. augusta 1883. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 3656
NGC 3656 (također poznat kao Arp 155, IRAS 11208+5406, MCG 9-19-63, PGC 34989 i UGC 6403) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 133 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Veliki medvjed. Najveći prečnik je 1,60 (62 hiljade sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (62 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 14. aprila 1789. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Dunav
Dunav jest rijeka u srednjoj i istočnoj Evropi. Nakon Volge druga je najduža rijeka u Evropi (2.860 km). Bio je dugogodišnja granica Rimskog Carstva, a danas teče kroz deset država. Najvećim dijelom protječe kroz srednju Evropu, a kao pogranična rijeka protječe kroz Njemačku (7% površine sliva), Austriju (10%), Slovačku (5,9%), Mađarsku (11,6%), Hrvatsku (4,4%), Srbiju (10,2%), Bugarsku (5,9%), Rumuniju (29%), Moldaviju (1,6%; samo približno 480 m) i Ukrajinu (dio delte). Ulijeva se u Crno more.
Od antičkih vremena tradicionalna je trgovačka ruta. Danas je plovan u dužini 2.415 km. Također je važan izvor hidroenergije i pitke vode.
Etimologija
Dunav je staroevropsko ime rijeke izvedeno iz praindoevropskog dānu, što znači rijeka. Među ostala imena iz istog korijena spadaju Dvina / Daugava, Don, Donjec, Dnjepar, Dnjestar, Desna, Tana i Tuoni.
Geografija
Kvalificiran je kao međunarodni plovni put, a nastaje u gorju Schwarzwald u Njemačkoj kod Donaueschingena od manjih rijeka Brigacha i Brega. Zatim teče u smjeru jugoistoka približno 2.730 km, protječući kroz četiri glavna grada (Beč, Bratislavu, Budimpeštu i Beograd) prije ušća u Crno more; ušće je velika delta, čiji veći dio pripada Rumuniji, a manji Ukrajini.
Sliv
Osim država kroz koje teče ili u kojima je pogranična rijeka, sliv Dunava uključuje dijelove još devet država: Bosne i Hercegovine (4,6%), Češke (2,9%), Slovenije (2%), Crne Gore (0,9%), Švicarske (0,2%), Italije (<0,1%), Poljske (<0,1%), Sjeverne Makedonije (<0,1%) i Albanije (<0,1%). Površina sliva iznosi 801.463 km2. Najviša tačka u slivu Dunava jest Piz Bernina na granici između Italije i Švicarske (4.049 m).
Pritoke
Tisa, Prut, Sava, Drava, Olt, Siret i Inn duži su od 500 km. Rijeke s protokom većim od 500 m³/s jesu Sava, Tisa, Inn i Drava. mini|desno|250px| Sliv Dunava mini|desno|Spisak pritoka Dunava iz Priručnika za putovanje Dunavom (Handbuch für Donaureisen), Beč, 1935.
Gradovi
(* = glavni grad)
Ramsarska područja
Močvarni kompleks duž Dunava čini prirodno jedinstvo tri ramsarska lokaliteta: Gemenc u Mađarskoj, Kopački rit u Hrvatskoj i Gornje Podunavlje u Srbiji.
Trboje
mini|280px|Trboje, rimokatolička crkva "Marijino Vnebovzetje" Trboje su naseljeno mjesto u sastavu općine Šenčur, regija Gorenjska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Kranj.
136.
Godina 136. (CXXXVI) bila je prijestupna godina koja počinje u subotu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Komoda i Civike (ili, rjeđe, godina 889. Ab urbe condita). Oznaka 136. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Admiral
Admiral je u većini mornarica najviši ili drugi čin u komandnom lancu iza Admirala flote (u mornaricama Ujedinjenog Kraljevstva, Sjedinjenih Američkih Država i Hrvatske npr.). Ekvivalent činu admirala je čin generala.
Historija
Riječ admiral vuče porijeklo iz arapskog jezika, tačnije od riječi Amīr-al-bahr (امير البحر ) što znači zapovjednik mora. Tokom krstaških ratova riječ je došla do evropljana, a Sicilijanci i Đenovljani spajaju prve dvije riječi i upotrebljavaju je kao Amiral. Kroz upotrebu u zemljama evrope riječi je dodano i slovo "d", tako da u engleskom jeziku već u 14. vijeku srećemo riječ "admyrall", a u 16. "admiral". Danas se riječ admiral koristi gotovo isključivo kao najviši ili jedan od najviših činova u mornaricama širom svijeta. Iz čina admirala su izvedeni i ostali niži ili viši admiralski činovi u mornarici:
Poznati admirali u historiji
116px|mini|desno|Oznake Admirala u mornarici SAD i Njemačke
Adolph Zukor
mini|desno|200px|Adolph Zukor Adolph Zukor (7. januar 1873 – 10. juni 1976) bio je jedan od osnivača filmskog studija Paramount Pictures Studios i jedan od najvećih filmskih medijskih mogula svih vremena.
Rođen je u židovskoj porodici u Ricse, Mađarska, koja je tada bila dio Austro-Ugarskog carstva, a emigrirao je u Sjedinjene Američke Države 1889, kada je imao 16 godina. Ušao je u filmsku industriju kada je počeo raditi u jednom pozorištu 1893. Počeo je kao čistač, pa se polahko uzdigao do pozicije filmskog distributera. Zajedno sa Danielom Frohmanom je formirao produkcijski studio Famous Players, čiji je glavni cilj bio dovesti poznate glumce na film. Studio se razvio u Paramount, u kojem je radio kao predsjednik do 1936. Revolucionizirao je filmsku industriju tako što je organizirao produkciju, distribuciju i projekciju; sve u jednoj kompaniji.
Zukor je također bio priznati režiser i producent. Povukao se iz Paramount Studiosa 1959. a onda je dobio titulu počasnog predsjednika, poziciju koju je držao sve do smrti u 103. godini života. Umro je u Los Angelesu, SAD.
NGC 2163
NGC 2163 je odrazna maglina i nalazi se u sazviježđu Orion. Prvo otkriće je napravio Jean Marie Edouard Stephan 6. februara 1874. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Biografije, W
__BEZSADRŽAJA__
Stadion "Maksimir"
mini|250px|Pogled na stadion iz zraka Stadion Maksimir je nogometni stadion u Zagrebu. Smješten je u istočnom dijelu grada, nasuprot parka Maksimira. Službeno je otvoren 5. maja 1912. godine. Tokom svoje historije preuređivan je nekoliko puta. Na stadionu svoje utakmice igra NK Dinamo Zagreb i hrvatska nogometna reprezentacija.
Kapacitet stadiona iznosi 37.168 sjedećih mjesta.
Biografije, W
{| align=center cellspacing=3
=Po imenu=
Wo
= Po prezimenu =
Druga nogometna liga Federacije Bosne i Hercegovine Centar 2011/12.
Druga nogometna liga Federacije Bosne i Hercegovine Centar 2011/12. jedanaesta je po redu sezona nogometnog prvenstva Bosne i Hercegovine.
David Garrett (violinist)
David Garrett (rođen kao David Bongartz) jest njemačko-američki violinist i svjetski rekorder u brzini sviranja na violini.
Lični život
Rođen je u Aachenu od oca Georga Bongartza (njemački pravnik i advokat) i američke prima-balerine Dove Garrett. Prihvatio je majčino djevojačko prezime kao pseudonim jer ga je "bilo lakše izgovoriti".
Muzičko obrazovanje
Kad je imao 4 godine, otac je kupio violinu njegovom starijem bratu. David se zainteresirao za nju i ubrzo je naučio svirati. Godinu kasnije učestvovao je na jednom takmičenju i pobijedio. Do 7. godine studirao je violinu na konzervatoriju u Lübecku a do 12. je već počeo sarađivati s poznatom poljskom violinisticom Idom Haendel, često putujući u London i druge evropske gradove kako bi se susreo s njom. Nakon što je u 17. godini otišao od kuće, upisao se na Kraljevski muzički koledž (RCM) u Londonu, napustivši ga nakon prvog semestra. Na pitanje da li je bio izbačen s koledža odgovorio je: "Pa, 'izbačen' nije bio službeni termin... Uzajamno je dogovoreno da se ja i RCM rastanemo nakon prvog semestra. Jesam izostao s nekih časova, ali sam također i provalio u koledž kako bih dodatno vježbao i to nije pomoglo!" Godine 1999. preselio se u New York kako bi pohađao Juilliard School. Četiri godine kasnije pobijedio je na Juilliardovom takmičenju za novu kompoziciju s fugom u stilu J. S. Bacha. Dok je bio na Juilliardu, studirao je u klasi Itzhaka Perlmana (jedan od prvih koji je to uradio ), a diplomirao je 2004.
Karijera
Prvu Stradivarius violinu dobio je sa 11 godina zahvaljujući njemačkom predsjedniku Richardu von Weizsäckeru, nakon što je nastupio pred njim. S 13 godina snimio je 2 CD-a, pojavio se na njemačkoj i holandskoj televiziji i održao koncert u rezidenciji njemačkog predsjednika, Villi Hammerschmidt, na lični poziv Von Weizsäckera. U istoj dobi, kao najmlađi solist ikad, Garrett je potpisao ekskluzivni ugovor sa Deutsche Grammophon Gesellschaftom. U aprilu 1997, sa 16 godina, svirao je s Minhenskim filharmonijskim orkestrom pod dirigentskom palicom Zubina Mehte u New Delhiju i Mumbaiju na koncertima povodom obilježavanja 50. godišnjice nezavisnosti Indije.
Dvije godine kasnije svirao je s Rundfunk-Sinfonieorchesterom u Berlinu pod dirigiranjem Rafaela Frühbecka de Burgosa i kritičari nisu štedjeli pohvale. To je dovelo do poziva za nastup na Expu 2000 u Hannoveru. U dobi od 21 godine pozvan je da nastupi na BBC Promsu, seriji koncerata koji se održavaju u Royal Albert Hallu u Londonu.
Dok je studirao na Juilliardu, zarađivao je za školarinu kao model, bibliotekar i ulični svirač.