cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaliroi Paren
Biografija
Rođena je u Rethymno, na grčkom ostrvu Kreta, u porodici srednje klase, Kaliroi je stekla osnovno obrazovanje u školi za časne sestre u Pireju. Po završetku studirala je u školi za djevojčice u Atini, a 1878. je završila Arsakeion školu za učitelje. Bila je veoma inteligentna i poznavala je mnoge jezike, uključujući ruski, francuski, italijanski i engleski. Pozvana je u Odesu gdje je dvje godine radila u grčkoj školi za djevojčice. Također je nekoliko godina odlazila u Edirne da vodi školu "Zapenion" za grčku zajednicu. Konačno se naselila u Atini sa svojim suprugom, francuskim novinarem po imenu Jean Paren, koji je osnovao francusku novinsku agenciju u Istanbul u.
Umm Kulthum
Slava
Njene pjesme su uglavnom pjevale o univerzalnoj temi ljubavi, nostalgiji i gubitku. Trajala su po 40 minuta, a ponekad i satima. Njen tipičan koncert sastojao se od samo jedne pjesme koja je podsjećala na zapadnu operu sa dugim vokalnim pasažima i kratkim orkestralnim interludijima.
Kaliroi Paren
Rad
Iz Atine je pokrenula feministički pokret u Grčkoj zajedno sa osnivanjem novina, Ephemeris ton kyrion (Magazin za žene), 1887. Ovo je bio magazin koji su radile isključivo žene i koji se u početku pojavii na 8 strana sedmično do 1908. godine kada je promenjen u dvomjesečni koji je trajao do početka 1916.
Umm Kulthum
Slava
Dužina pjesme na nastupima nije bila određena, nego je zavisila od jačine emotivne veze između pjevačice i publike. Njena najčešča tehnika bilo je ponavljanje jedne jedine rečenice, lagano podižući emotivni naboj i intenzitet svaki put. Ova snažna i visoko personalizirana kreativna veza s publikom je neosporno jedan od razloga fenomenalne slave Umm Kulthum kao umjetnice.
Njemačko Carstvo
Zemlje sastavnice carstva
Prije njena ujedinjenja, Njemačka je bila podjeljena u 39 neovisnih država. Te države su bile kraljevstva, velika vojvodstva, vojvodstva, kneževine, slobodni gradovi i jedan carski teritorij. Kraljevina Pruska bila je najveća samostalna njemačka država, pokrivajući 60% teritorija Njemačkog carstva. Mnogi historičari i danas smatraju da je zapravo Bismarckovo ujedinjenje Njemačke bilo zapravo samo proširenje Pruske.
Kaliroi Paren
Rad
Imala je način da komunicira sa ljudima koji su joj omogućili da ubijedi sve poznate pisce njenog vremena da doprinesu njenom radu čak i ako ti pisci nisu smatrali sebe feministima. Novine su prestale sa radom kada je Paren 1917. godine prognan od strane uprave Elefterios Venizelosa na ostrvo Hidra jer se protivila učešću Grčke u Prvom svetskom ratu na strani Antante.
Dok je još bila u Atini, blisko je sarađivala sa evropskim i američkim ženskim pokretom i predstavljala je novine za međunarodne konferencije održane u Parizu 1888, 1889, 1896, 1900 i 1893, kada je održana u Chicago-u. Iako se Paren borio za ženska prava, ona se uglavnom fokusirala na mogućnosti obrazovanja i zapošljavanje, za razliku od prava glasa žena. Nije željela da se previše trudi i ne dobije ništa, već da izgradi jaku osnovu da bi se lakše prihvatio zakon po kojem mogu žene da glasaju. Do 1908. godine, zahvaljujući svojim ogromnim naporima, osnovan je Nacionalno vijeće grčkih žena (Ethniko Symvoulio ton Ellinidon). Bila je povezana sa Međunarodnim vijećem žena.
Između 1890. i 1896. godine osnovala je razne socijalne organizacije za žene, kao što su Nedeljna škola, Azil Svete Katarine. Godine 1900, uspela je da uspostavi državnu zaštitu nad radnim uslovima za djecu i žene putem žalbe ministru Teodorosu Deligianisu.
Paren je bila jedna od osnivačica Male Antante žena, koja je stvorena 1923. godine za ujedinjenje ženama širom Balkanskog poluostrva. Bila je i predsjednica grčkog ogranka Međunarodne ženske lige za mir i slobodu u međuratnom periodu.
Pored svih tih inicijativa vodila je i književni salon poznat kao "Književne subote." Palamas je čak napisala i čuvenu pjesmu o njoj. Bila je dobra prijateljica i sa ženama i sa muškarcima u svojim književnim krugovima, ali ako je ikada osjetila da joj neko ugrožava feminističke interese, onda je napadala strašno. Bila je prijateljica sa čuvenim pjesnikom Kostisom Palamasom.
Njemačko Carstvo
Zemlje sastavnice carstva
Te države su svoju samostalnost stekle na različite načine. Neke su svoju suverenost dobile raspadom Svetog Rimskog Carstva, dok su neke to izborile na kongresu u Beču 1815. godine. Teritoriji pojedinih država nisu nužno bili spojeni, neki su postojali u nekoliko dijelova, kao rezultat historijskog djelovanja, ili u nekoliko slučajeva dijeljenjem vladajućih obiteljskih loza.
Kaliroi Paren
Djela
Godine 1907, ova saga je dostigla novi nivo popularnosti kada je adaptirana u predstavu Nea Yineka (Nova žena) koja je glumila Mariku Kotopouli koja je bila jedna od najpoznatijih dramskih glumica 20. vijeka. Pored ove čuvene trilogije Paren je objavila i To Maramenon Krinon (Izbledela Lili) i Horis Onoma (Bez imena), koji je nažalost izgubljen od njihovog početnog stvaranja.
Njemačko Carstvo
Zemlje sastavnice carstva
mini|desno|300px|Zemlje Njemačkog Carstava mini|desno|300px|Njemačko kolonijalno carstvo
Svaka zemlja sastavnica imala je svoga predstavnika u Carskom savezu (Bundesrat) kao i u Reichstagu. Povezanost između Carskog centra i zemalja članica bili su glatki i razvijali se se na već postavljenoj osnovi. Područje na kojem je njemački car, na primjer, mogao intervenirati u udređenim situacijama nejasnog ili osporenog nasljeđa je bio mnogo debatiran - kao na primjer kod krize nasljeđivanje Lippe-Detmolda.
Konzervativna modernizacija
Bismarckova unutanja politika odigrala je veliku ulogu u stvaranju autoritativne politike u carstvu. Manje okupiran s jačanjem kontinentalne politike odmah nakon ujedinjenja 1871. godine, njemačka poluparlametarna vlada donijela je relativno jednostavne ekonomske i političke promjene. Temeljite Bismarckove reforme odgurnile su Njemačku na sam vrh svijetskog industrijskog tržišta toga doba.
Ideologija
Nakon službenog ujedninjenja Njemačke 1871. godine, Bismarck se posvetio propagandiranju teorije prusionizma pod izlikom ujedninjenja njemačke. Tomu se suprostavio službeni Vatikan i papa Pio IX. što ih je dovelo u zaraćene odnose i brojne sukobe.
Bismarckovi glavni ciljevi su bili: Kulturna borba (Kulturkampf), socijane reforme i nacionalno ujedninjenje.
Potiskivanje drugih naroda
Jedna od politike ujedninjenja bilo je i eliminiranje nenjemačkih jezika iz javnog života, škola i ademskih ustanova. Nasilna politika germanizacije često je imala obrnut efekt i poticala otpor koji se često izražavao u školovanju kod kuće i u grupiranje u manjinske grupe.
Nacionalistička politika nasilne germanizacija bila je većinom usmjerena protiv poljske manjine u Njemačkom Carstvu. Počela je žestoka bitka Bismarckove vlade protiv poljaka, poljacima je davana zemlja u raznim njemačkim kolnijama, dok su u Njemačkoj bili protjerivani. 1888. godine organizirana je masovna deportacija poljaka iz njemačkih država što su organizirale njemačke vlasti s Bismarckom na čelu.
Ponovno legimitiziranje carskog trona i Bismarckova ostavka
250px|mini|desno|[[Vilim II, car Njemačke]] Carstvo se jako dobro razvijalo pod Bismarckovim vodstvom sve do careve smrti u martu 1888. Nakon njegove smrti, Fridrik III, njegov sin i nasljedik, bio je na vlasti samo 99 dana, te ga je nakon njegove smrti naslijedio sin Vilimu II. Taj događaj je zabilježen kao Godina tri cara (Dreikaiserjahr), tj. u godini dana (1888. godine) na vlasti su bila tri cara. Vilim II shvatio je značenje carskog trona i želio ga je očuvati onda kada su monarhije u Evropi bile potčinjenje i kada su monarsi zapravo imali samo figurativnu vlast. Ambicije Vilima II i njegova djela dovela su ga u sukob sa prvim kancelarom Ottom von Bismarckom. Nakon žestokih svađa oko preuzimanja vlasti, Bismarck je posustao i predao vlast Vilimu II odsupivši sa mjesta njemačkog kancelara u martu 1890.
Nakon Bismarckovog odlaska s mjesta njemačkog kanclelara, Vilim II postao je glavni vođa Njemačke. Za razliku od njegova djeda Vilima I, koji je većinu poslova, bilo unutrašnjih bilo vanjskih, ostavio vladi, Vilim II se aktivno uključio u njemačku politiku, želeći napraviti dojam pouzdanog i upućenog vladara, i zadržati pravu, a ne figurativnu vlast. Vilim II je po vlastitoj želji primao ekonomske savjete od Walthera Rathenaua, veoma kontroverzne osobe u njemačkoj politici koja je bila liberal, Jevrej, slobodni zidar i homoseksualac (kojeg su 1922. godine u atentatu ubili desničarski ekstremisti). Od Rathenaua, Vilim je saznao mnogo o evropskoj ekonomiji i industrijskim i finansijskim vezama Evrope, što mu je mnogo pomoglo da se aktivnije ukljući u politiku.
Na službenim pojavljivanjima i fotografiranjima, Vilim II uvijek je skrivao svoju lijevu ruku koja mu je deformirana još od rođenja. Vilim II je u svjetskoj historiji ostao zapamćen po svojoj agresivnoj vanjskoj politici koja je Njemačku dovela u izolaciju nakon Prvog svjetskog rata.
Unutrašnji poslovi
Tokom vladavine cara Vilima II Njemačka više nije bila tako autorativna zemlja kao pod vlasti Otta von Bismarcka na mjestu njemačkog kancelara. Nasljednici Bismarcka imali su velikih poteškoća kod promjene vlasti, posebice njegovi nasljednici na mjestu premijera Pruske. Prve liberalne promjene uveo je Leo von Caprivi smanjivši time nezaposlesnost. Njegov program liberalizacije Njemačke bio je prihvaćen od strane cara i u većem dijelu njemačkog stanovništva. Jedini protivnici promjeni sistema bili su pruski zemljovlasnici, koji su se bojali gubitka vlasti i moći, stoga su pokrenuli mnoge anticaprijevske kampanje protiv Caprivijevih reforma.
Za vrijeme dok su se pruski aristokrati protivili svim zahtjevima ujedinjenje Njemačke, 1890-ih nekoliko je pobunjeničkih organizacija stalo protiv konzervativne politike pruskog militarizma i politike prusifikacije koja se polako uvlačila u vanjsku i unutarnju politiku kompletnog Njemačkog Carstva. Neki profesori su uveli program liberalizma u školstvom, pruživši tako alternativu militarizmu i potičući želju za individualnosti i slobodom. Najveću opoziciju monarhiji i njemačkom caru Vilimu II pružila je novoosnovana stranka SPD (Socijaldemokratska stranka Njemačke) koja je uključivala mnoge ljevičarske ideje među njima i marksizam. Također SPD je bio zagovornik mnogih socijalističkih reformi koje bi oslabile vlast i moć cara, stoga se ta novoosnovana stanka na početku svog djelovanja žestoko sukobila s Vilimom II. Velika njemačka industrija uvela je program socijalne skrbi i zbrinjavanja za svoje radnike sve dok se nisu izjasnili kao socijalisti ili članovi trgovinske unije. Imali su pravo na mirovne, osiguranje u slučaju bolesti čak su bili i stambeno zbrinuti, što je smanjilo socijalne poteškoće.
Vilim II, za razliku od Bismarcka, razriješio je razmirice između Njemačke i Katoličke crkve, te je zajedno sa Katoličkom crkvom uložio ogroman trud u borbi protiv socijalizma. Ta politika je propala kada su socijal-demokrati dobili trećinu glasova na izborima 1912. godine za Reichstag, te tako postala najveća politička stranka u Njemačkoj. Vladu je međutim ipak bila sastavljena od koalicije desničarskih stranaka koje je podupirao car i Katolička crkva. Nakon sastavljanja vlade usljedilo je porast nacionalizma i militarizma, koji je izazvao biježanje Nijemaca u strane države kako bi izbjegli vojnu službu. Većina njih pobjegla je u SAD. mini|300px|desno|Vilim II na sastanku s njemačkim generalima Tokom Prvog svjetskog rata, tačnije 1916. godine, Wilhelmova moć se razdijelila se u dva dijela. Pravu vlast je preuzeo zapovjednik Njemačkog vrhovnog vojnog zapovjedništva i budući predsjednik Njemačke (Weimarske Republike) Paul von Hindenburg i budući nacist Erich Ludendorff. Car više nije bio glavna liočnost u njemačkoj politici, već je imao samo figurativnu vlast koju je obnašao sljedeće dvije godine, sve do njegovog abdiciranja 1918. godine s mjesta njemačkog cara.
Umm Kulthum
Glumačka karijera i brak
Paralelno sa pjevačkom karijerom, Umm Kulthum se okušala kao glumica. Međutim, brzo je odustala zbog nemogućnosti da ostvari personalnu i emotivnu vezu koju je imala sa publikom uživo. 1953, udala se za liječnika Hassen El Hafnaouni, vodeći brigu da u predbračni ugovor unese klauzulu koja bi joj omogućila raskid braka. Par nije imao djece, i ubrzo su se pojavile špekulacije da je brak služio kao paravan za njene homoseksualne skolonosti. Međutim, Kulthum je imala prisnu vezu sa nećakom kralja Faruka 40-ih godina i, navodno, je bila duboko nesretna zbog kraljeve zabrane vjenčanja kojeg su planirali.
Smrt
1967. ljekari su otkrili da Umm Kulthum boluje od uznapredovalog nephristisa. Posljednji koncert je održala u Palace of the Nile, 1972 godine. Nalazi su pokazivlai da je njena bolest neizlječiva. Uz pomoć egipatske vlade, preselila je u Sjedinjene Američke Države gdje joj je pružena najbolja medicinaska njega, ali 1975. kada je bila u posjeti Egiptu je hospitalizirana. Umm Kulthum je umrla 3. februara 1975 u Kairu.
Njenoj dženazi je prisustvalo preko 4 miliona ljudi, sto je jedan od najvećih skupova u historiji. Gomila je preuzela kontrolu nad isplaniranom ceromonjiom i nosila tabut do džamije za koju su smatrali da joj je bila najdraža.
Umm Kulthum je ostavila snažan utisak na kasnije muzičare. U cijelom svijetu.
Velika nagrada Belgije 2016.
Velika nagrada Belgije 2016. (službeno poznata kao "2016 FORMULA 1 BELGIAN GRAND PRIX") automobilska je trka Formule 1 koja se održala 28. augusta 2016. na stazi Spa Frankoršamp u Belgiji. Ovo je trinaesta trka u sezoni 2016., i 61. trka za Veliku nagradu Belgije.
Nico Rosberg došao je do šeste najbolje startne pozicije ove sezone, i to mu je bila 28. pol pozicija u karijeri. Rosberg trijumfovao sa više od 14 sekundi prednosti u odnosu na drugoplasiranog Daniela Ricciarda. Nemac ostvarivši šestu pobedu u sezoni, 20. u karijeri. Na trećoj poziciji završio je Lewis Hamilton, pošto je na startu bio na pretposljednjem mestu.
Njemačko Carstvo
Vanjski poslovi
Vilim II želio je stvoriti Njemačkoj "mjesto pod suncem", pa je, kao i Ujedinjeno Kraljevstvo, počeo stvarati kolonijalne posjede širom Afrike i Pacifika. Kako je većina afričkog tetirorija već bila od prije kolonizirana, Njemačka nije imala lagan zadatak. Preuzeli su sve nekolonizirane države u Africi stvorivši tako Njemačko Jugozapadnu Afriku (Namibija), Njemački Kamerun (Kamerun) i Njemačku Istočnu Afriku (Tanzanija). Njemačka je također dobila neka ostrva u Pacifiku. Kinesku luku Qingao, koja je bila konkurantska luka britanskom Hong Kongu i portugalskom Macau. Afričke kolonije stvarali su nekakav profit Njemačkoj, dok od pacifičkih ostrva nije bilo velike ekonomske koristi. Služili su samo za širenje njemačkog jezika i uticaja u svijetu. Njemačka, koju je financirala Njemačka banka (Deutsche bank), uključila se u projekt izgradnje Bagdadske željeznice (1900 - 1911) zajedno sa Osmanskim carstvom, što je pokrenulo stvaranje njemačkih luka na Bliskom istoku. Stvaranje Bagdadske željeznice podupirala je i Velika Britanija, koja je vjerovala da će tim činom povećati trgovinu između njihove zemlje i Njemačke. Međutim kako je vrijeme prolazilo, Britanci su uvidjeli da njemački napori u pokušavanju povećavanja svog uticaja na Bliskom istoku dovode do smanjivanja britanskog uticaja, stoga su britanci zatražili obustavu radova na Bagdadskoj željeznici. Zahtjev su prihvatili Njemačka i Osmansko carstvo. Bismarck je doduše imao drugačiju politiku te se protivio kolonizaciji. Smatrao je da će Njemačka dobiti međunarodnu moć dominiranjem u Evropi i stvaranjem Njemačke srednje Evrope (Mitteleuropa) te tako preuzeti neke dijelove teritorija Ruskog Carstva, što bi stvorilo dovoljne ekonomske resurse i ostvarilo profit. Vilimovi napori za kolonizacijom nekoliko slobodnih teritorija u Africi i na Pacifiku naišlo je na velike kritike njemačkih nacionalista i budućeg nacističkog vođe Adlofa Hitlera, što je propustio napraviti Njemačko Carstvo koje bi se temeljilo samo na evropskim teritorijima.
Njemački kolonijalizam Vilima II upleo je Njemačku u brojne sukobe. Prvi sukob dogodio se tokom Bokserskog ustanka u Qingdaou. Kineski civili protestirali su protiv njemačke vlasti u toj pokrajni. Na taj čin car Vilim II odgovorio je veoma brzo oružanim napadom, govoreći da Kinezi moraju zapamtiti njemačku moć i silu na isti način kako su evropski narodi zapamtili Hune. Ta careva izjava upotrebljena je mnogo puta u Prvom i Drugom svjetskom ratu za ismijavanje Njemačke i njemačkog naroda. Drugi slučaj je bio kada je nasilna njemačka politika dva puta skoro prouzročila rat s Francuzima oko pitanja Maroka.
Njemački kolonijalizam isto je rezultirao mnogim neslavnim potezima. Kao što su brojni genocidi u Njemačkoj Jugozapadnoj Africi (današnja Namibija), posebice onaj nad plemenima Herero i Nama. Nakon preuzimanja jugozapadne Afrike, njemački bijeli doseljenici naselili su se na zemlju afričkih plemena Herero i Nama, u cilju da ih potlače i stave u rezervate. Pripadnici plemena Herero i Nama postali su robovska snaga, dok je njihova zemlja iskorištavana kao vrijedan resurs, osobito za vađenje vrijednih kamenja i dijamanata. 1903. i 1904. godine pripadnici plemena Herero i Nama pobunili su se protiv njemačkih vlasti u istočnoj Africi. Kao odgovor na pobunu, Vilim II poslao je njemačkog vojnog zapovjednika Lothara von Trothu u jugozapadnu Afriku kako bi prognao pripadnike plemena Herero iz istočne Afrike. Von Trotha je dao ultimatum plemenu Herero.
"Ja, veliki general njemačkih trupa, šaljem ovo pismo pripadnicima plemena Herero... Svi pripadnici plemena Herero moraju napustiti ovu zemlju... Ako bilo koji pripadnik plemena bude pronađen unutar njemačkih granica, s oružjem ili bez njega, sa domaćom životinjom ili bez nje, bit će ustrijeljen. Više neću primati žene ili djecu; nego ću ih odvesti natrag u pleme te ubiti. To je moja odluka za sve pripadnike plemena Herero."
Ukupno, oko 65.000 pripadnika plemena Herero (80% cijelokupne populacije plemena Herero) i 10.000 pripadnika plemena Nama (50% cijelokupne populacije plemena Nama) je likvidirano ili je umrlo tokom njemačke vladavine u Africi. Njemačko Carstvo opravdavalo je akciju svijetu, govoreći da pripadnici plemena Herero nisu bili pod zaštitom ženevske konvecije o ljudskim pravima, što su Nijemci shvatili kao da pripadnici plemena Herero i Nama nisu ljudi, nego "podljudi". Ova metoda dehumanizacije i oduzimanja ljudskih prava biti će osnova Adlofu Hitleru i Nacističkom režimu za progon Židova i ostali "nižih rasa". Međutim, nasuprot Trećem Reichu, Njemačko Carstvo nije sve crnce smatrala nižim rasama. Dapaće nekoliko domorodaca koji su prihvatili kršćanstvo su postali dijelom njemačke kolonijalne vojske, zvana Askaris. Genocid je bio posebno uperen prema pripadnicima plemena Herero i Nama iz Njemačke Istočne Afrike, kako bi uplašili tamošnje domorodačko stanovništvo i zaustavili ih u svakoj daljnjem pokušaju pobune. Ujedninjeni Narodi priznali su i potvrdili ovaj genocid 1985. godine, kao posljedica toga 2004. uz njemačka vlada je osudila sve zločine koje je počinilo Njemačko Carstvo.
Njemačke nesuglasice s Francuskom i poduprianje Austro-Ugarske okupacije Bosne i Hercegovine 1908. godine, uništilo je dobre veze Njemačke s Rusijom, potencijalnim saveznikom u borbi protiv britanske prevlasti. Nakon što su se Britanci i Rusi usuglasili protiv njemačke agresivne vanjske politike i riješili razmjerice s Francuskom, Njemačka je ostala izolirana i uz jedinog odanog saveznika Austro-Ugarsku. Također se Austro-Ugarska isto tako oslanjala na Njemačku kao na jedinog pravog saveznika te je ovisila o njemačkoj potpori etničkom nacionalizmu u multietničkom Austro-Ugarskom carstvu. Njemački drugi saveznik Italija vidila je mnogo više profita u preuzimanju velikog dijela hrvatske obale, koja je u to doba bila u sklopu Austo-Ugarske, nego u savezništvu sa Njemačkom.
Prvi svjetski rat i kraj carstva
Nakon atentata na austro-ugarskog predstolonasljednika Franju Ferdinanda koji je počinio bosanski srbin Gavrilo Princip, car Vilim II ponudio je austrijskom caru Franji Josipu punu pomoć i podršku austrijskom planu o napadu na Srbiju, koju su krivili za atentat. Nakon što je Srbija odbila zahtjev Austro-Ugarske da austijski istražitelji istraže sljučaj atentata, Austrija je započela sa invaziju na Srbiju. Njemačka nije očekivala rat, a i misila je ako i rat izbije da će biti na regionalnoj razini, između Austrije i Srbije u koju bi se eventualno uključila Rusija. Nakon što je njemačka stala uz Austro-Ugarsku a Francuska i Britanija uz Rusiju, bilo je očigledno, ako rat izbije, da će se Evropa suočiti s najvećim ratom do tada.
Njemačka je krenula u rat ciljajući na svog glavnog protivnika, Francusku. Njemačka je u Francuskoj vidjela glavnu prijetnju na Evropskom kontinentu, koja bi se mogla brže mobilizirati od Rusije i preuzeti jezgru njemačke industrije u Porajnju. Za razliku od Britanije i Rusije, Francuzi su se uključili u rat prije svega zbog osvete Njemačkoj, posebno, zbog gubitka Elzas-Lotaringije 1871. Njemačko vrhovno zapovjedništvo znalo je da Francuzi skupljaju vojsku za ulazak u Elzas-Lotaringiju. Njemačka nije htjela rizikovati dugačkim bitkama uz njemačko-francusku granicu te je umjesto toga prihvatila Schlieffenov plan, vojni plan smišljen tako da izbjegne naporne bitke uz njemačko-francusku granicu. Njemačka vojska je ušla je kroz zemlje Beneluksa u Francusku, spuštajući se prema Parizu i opkolila te je brzo pobjedila francusku vojsku na francusko-njemačkoj granici. Nakon poraza Francuske vojske, Njemačka se okrenila prema Rusiji. Međutim Francuzi su i nakon poraza svoje vojske pružali žestok otpor braneći njihov glavni grad, Nijemci su se morali povući nakon Prve bitke na Marni.
Nakon njemačkog neuspjeha u Prvoj bitci na Marni njemačka ideja o brzoj pobjedi je propala i počelo je dugotajno ratovanje u rovovima. Daljni pokušaji prodora u dublji francuski teritorij, propali su nakon dvije bitke kod Ypresa sa velikim žrtvama na obje strane. Njemački zapovjednik vrhovnog štaba Erich von Falkenhayn odlučio je odustati od Schlieffenovog plana i umjesto toga usredotočiti se na dugotrajni i naporan rovovski rat s Francuskom. Falkenhayn se usredotočio na drevni grad Verdun. Razlog je bio taj što su je grad Verdun bio grad heroj i francuski ponos u Francusko-pruskom ratu, stoga je znao da će se Francuzi pobrinuti da Verdun ostane slobodan. 1916. godine, kada je počela bitka za Verdun počela, francuske jedinice počeli su zadobijati teške udarce. Prvo je njemačka vojska trovala franucske vojnike otrovnim plinovima, a nakon toga izravnim napadom još bi više naudila njihovom stanju. No bitka se tokom vremena ohladila, stoga je opet sve prešlo u iscrpljujući rovovski rat koji je samo zadržavao njemačke vojnike u Francuskoj dok su Rusi bili sve bliže istočnoj Pruskoj. Unatoč tome što su francuski gubitci bili puno veći od njemačkih francuski vojnici na ratištu dobijali su stalnu podršku u ljudstvu, što je Nijemcima otežavalo zauzimanje Verduna. Nakon što je na mjesto Falkenhayna došao budući nacist Erich Ludendorff, shvatio je da je bitka kod Verduna uzaludna i da tako njemačka samo gubi u ljudstvu i na vremenu, stoga je naredio povlačenje svojih trupa u decembru 1916. godine. mini|desno|Granice nakon [[Mir u Brest-Litovsku|mirovnog ugovora u Brest-Litovsku]] Dok je stanje na zapadnom prontu bilo beizlazno, borbe na istočnom frontu često su završavale njemačkom pobjedom. Jako loše organizirana i naouržana ruska vojska nije bila u mogućnosti pobjediti podosta dobru organiziranu njemačku vojsku, stoga su je Nijemci uspješno širili na istok. Njemačka je profitirala iz unutrašnjih političkih sukoba u Rusiji, stoga je 1916. godine osigurala ruskom komunistu Vladimiru Lenjinu siguran put kroz njemačku na putu u Rusiju. Nijemci su smatrali da će Lenjin prouzročiti daljnje političke nerede u Rusiji, te da Rusija nakon toga više neće biti sposobna ratovati, te da će njemačka vojska pobjediti na istočnom frontu, što bi ujedno dovelo i do prebacivanja velikog broja vojnika s istočnog fronta na zapadni za daljni rat sa saveznicima.
1917. godine u Rusiji su izbile dvije revolucije u kojima je srušeno carstvo i uspostavljen komunistički režim pod vodstvom Vladimira Lenjina. Kako je imao previše unutarnjih problema, Lenjin je odlučio zaustaviti pohod na Njemačku i Austro-Ugarsku i preusmjeriti vojne snage u borbu protiv unutrašnjih neprijetalja, carevih pristaša. 1918. godine u mirovnom ugovoru u Brest-Litovsku, komunistička vlast Rusije dala je ogromnu količinu teritorija na raspolaganje Njemačkoj samo da bi što prije okončali rat na istočnom frontu. To uključuje današnje pribaltičke zemlje (Estoniju, Litvu i Latviju), Ukrajinu i Bjelorusiju. Naravno mirovni ugovor je stavio Njemačku u povoljan položaj. Ne samo što je ogromna količina teritorija dana Njemačkoj i što su Rusi uz to i morali platiti ratnu otštetu Njemačkoj, nego su Nijemci mogli prebaciti veliki broj vojnika na zapadni front i posvetiti se ratu sa ostatkom Antante.
Na kolonijalnom ratištu, njemački rezultati su bili izmjenjivi. Mnogo njemačkih kolonija palo je u ruke britanske i francuske vojske. Međutim u Njemačkoj Istočnoj Africi, impresivan pohod vodio general Emin von Lettow-Vorbeck, vođa afričkih domorodaca koji su se borili na njemačkoj strani. Lettow-Vorbeck je koristio gerilske metode napada protiv britanaca u Keniji kao i u osvajanju portugalskog Mozambika kako bi dobio više zemlje i zahila hrane i oružja za njegove vojnike. Nakon rata njegova vojska je bila jedina kojoj je dopuštena pobjednička svećanost ispod Brandenburških vrata.
Bez obzira na uspijeh na istočnom ratištu 1918. godine, Njemačka nije napredovala na zapadnom ratištu zbog tri razloga. Prvi je bio dužina dugotrajnog i napornog rata, naime njemački vojnici su konstantno bili na ratištu, boreći se bez vjere u pobjedu Njemačke. Drugi razlog je bio pobuna civila zbog dugotrajnog ratovanja njemačkih vojnika i smanjenja životnog standarda. Naime, nakon britanske blokade Njemačke, njemački civili bili su prisiljeni živjeti u jako lošim uvjetima. Povećale su se cijene, posebice hrane i osnovnih životnih potrepština. Počeli su brojne antiratne demostracije koje su posebno organizirali pripadnici stranaka lijevog krila kao Socijaldemokratska stranka Njemačke (SPD) i Nezavisna socijaldemokratska stranka Njemačke, koji su zahtjevali hitan završetak rata. Tokom rata, a posebice zime 1916 - 1917. godine, od neishranjenosti umrlo je 750.000 njemačkih civila, što je razbjesnilo njemački narod koji je svoj bijes pokazivao priključivanjem radikalnim strankama u Njemačkoj, koje su se protivili nastavku ratovanja. Treći razlog njemačkog neuspjeha je uključivanje SAD-a u rat, koji dodatno poremetio njemačke planove i potopio zadnje ideje o pobjedi Nijemaca u Prvom svjetskom ratu.
U novembru 1918. godine Austro-Ugarska s našla u vrlo teškoj poziciji. Untarnje revolucije, već izgubljeni rat, nezadovoljstvo potlačenih etničkih grupa uzelo je maha. Austro-Ugarska, jedini pravi saveznik Njemačke, se pod pritiskom unutrašnjih problema raspala. S druge strane njemački car Vilim II, zbog socijalističkih demonstracija koje je pokrenio SPD, pred kraj rata abdicira sa položaja njemačkog cara. Ovim njegovim činom završva era Njemačkog Carstva i počinje nova era Njemačke (Weimarske Republike) u sasvim novom društvenom uređenju
Sustjepan
mini|300px|pogled na Sustjepan Sustjepan je naseljeno mjesto u sastavu grada Dubrovnika, Dubrovačko-neretvanska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazio se u sastavu stare općine Dubrovnik. Kao samostalno naseljeno mjesto, Sustjepan postoji od popisa 2001. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela naselja Dubrovnik.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Sustjepan je imao 301 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Dubrovnik.
Napomena: ''U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje.''
Klemens Wenzel von Metternich
mini|Klemens Wenzel Lothar von Metternich Klemens Wenzel Lothar von Metternich (15. maj 1773. - 11. juni 1859.) je bio austrijski diplomata koji je tri decenije bio u središtu europskih poslova kao ministar vanjskih poslova (1809. - 1821.) i kancelar Austrijskog carstva (1821. - 1848.). Kao član dinastije Metternich, stekao je dobro obrazovanje na univerzitetima u Strasbourgu i Mainzu. Ovo obrazovanje ga je dovelo na poziciju austrijskog ambasadora u Kraljevini Saksoniji, Kraljevini Pruskoj i napoleonovoj Francuskoj gdje je imao ključnu ulogu u sklapanju braka između Napoleona Bonaparte i austrijske nadvojvotkinje Marije Ludovike. Odmah nakon toga je ubrzao ulazak Austrije u rat šeste koalicije potpisujući sporazum u Fontainebleau koji je Napoleona poslao u egzil. Nakon svrgavanja Napoleona, predvodio je austrijsku delegaciju na Bečkom kongresu koji je podijelio post-napoleonsku Europu. Nakon dobijanja titule princa u oktobru 1813. godine, pod njegovim vodstvom Austrijsko carstvo je zajedno sa Rusijom i Pruskom postalo najjače carstvo u Evropi što je označilo vrhunac austrijske diplomatije. Kao uspješan državni kancelar tokom vladavine Franje I i njegovog sina Ferdinanda, Metternich je nakon revolucije 1848. godine protjeran u London. Nakon kratkog progonstva u Londonu, Brightonu i Briselu, vraća se na Bečki dvorac 1851. godine kako bi postao savjetnik austrijskog cara Franje Josipa. Nadživjevši svoju generaciju političara, Metternich je umro u 86. godini života.
Kao tradicionalni konzervativac, Metternich je želio održati ravnotežu moći kako bi se oduprio ruskim teritorijalnim ambicijama u srednjoj Europi i zemljama koje su pripadale Osmanlijskom carstvu. Kako nije volio liberalizam, nastojao je spriječiti raspad Austrijskog carstva slamanjem nacionalističkih pobuna u austrijskoj sjevernoj Italiji. Zbog njegove cenzure i špijunskih mreža, Metternich je hvaljen i kritikovan zbog politike koju je vodio. Njegove pristalice ističu da je predsjedavao "Metternichovim dobom" kada je međunarodna diplomatija pomogla u sprečavanju velikih ratova u Europi, dok njegovi klevetnici tvrde da je mogao učiniti puno u osiguranju austrijske budućnosti jer je smatran kamenom spoticanja u reformiranju Austrije.
279.
mini|Car [[Car Wu od Jina|Sima Yan na slici Yan Libena]]
Godina 279. (CCLXXIX) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Proba i Paterna (ili, rjeđe, godina 1032. Ab urbe condita). Oznaka 279. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
488.
Godina 488. (CDLXXXVIII) bila je prijestupna godina koja počinje u petak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Eklezija i Sividija  (ili, rjeđe, godina 1241. Ab urbe condita). Oznaka 488. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 439
IC 439 je nepostojeći astronomski objekat naveden u Novom općem katalogu koji je opisan da se nalazi u sazviježđu Kočijaš. Ovaj objekat je zapisao Charles Joseph Etienne Wolf 25. septembra 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 502
NGC 502 (također poznat kao MCG 1-4-43, PGC 5034 i UGC 922) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 114 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 1,10 (37 hiljada sg) a najmanji 1,0 uglovnih minuta (33 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Heinrich Louis d'Arrest 25. septembra 1862. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Mohsova skala tvrdoće
mini|Komplet za mjerenje Mohsova skala tvrdoće je empirijska skala prema kojoj se tvrdoća čvrstih supstanci određuje u poređenju sa 10 referentnih minerala, rangiranih od 1 do 10 na sljedeći način:
Skalu je 1812. godine smislio njemački istraživač minerala Friedrich Mohs.
Cyperaceae
Cyperaceae je porodica tzv šiljovke iz reda Poales, razreda Liliopsida. Ima oko 90 rodova.
U Bosni i Hercegovini i okolnim balkanskim državama najčešći su Schoenus, Scirpus, Rhynchospora, Fimbristylis, Eriophorum, Eleocharis, Carex, Blysmus i tipski Cyperus.
Mnogobrojne crste ove porodice rasprostranjene su širom svijeta, uključujući i Grenland, Arktik i pustinje. Desetak vrsta danas se vode kao ugrožene, prije svih Carex toreadora, Carex azuayae, Scleria afroreflexa, Uncinia lacustris, Rhynchospora modesti-lucennoi, Hypolytrum pseudomapanioides. Kritično ugrožene su: Hypolytrum subcompositus, Cyperus flavoculmis, Cyperus microcristatus, Cyperus microumbellatus, Cyperus multifolius, Carex lepida i Carex tessellata.
Tornado kod Novske 1892.
Tornado kod Novske 1892. je popodne 31. maja 1892. u 16:17 zahvatio područje željezničke stanice Novska i obližnje šume te uzrokovao znatnu štetu. Tornado je pojedine vagone voza koji je u 16:17 krenuo prema Novoj Gradiški izbacio sa željezničkih pruga. Stražnji vagon, težak preko 13 tona, bio je odbačen na udaljenost od 30 metara i to preko telegrafskih vodova. U vozu je bilo pedesetak putnika, od kojih su trojica teže ranjena, a jedan pastir je poginuo. Na osnovi smjera prevrtanja vagona i drveća u obližnjoj šumi Mohorovičić je zaključio da je vjetar u tom dijelu bio ciklonalan, te je ocijenio njegovu brzinu između 46 i 158 m/s. Tornado se je sastojao od dva vrtloga tj. bila su dva tornada. Nevrijeme je nastalo na jugoistočnom rubu olujne fronte koja se gibala prema sjeveroistoku. Rub te fronte se je podudarao s niskim pritiskom zraka u području sjeverne Bosne i Hercegovine. Temperature su bile veoma visoke za to godišnje doba, a razlika temperatura obalnog dijela i unutrašnjosti velike. Za vrijeme tornada temperatura je pala za 10 °C. Po današnjim klasifikacijama, ovo bi bio T6 tornado, odnosno umjereno razoran tornado.
Poručnik Kaudermat pripovijeda sljedeće:
U saniranju štete, odnosno u izvozu ogromnih količina oborenih slavonskih hrastova, iz cijele Austro-Ugarske pristižu novi doseljenici, među kojima i veliki broj obrtnika, koji trajno naseljavaju područje Novske.
Šteta
Od obilne kiše voda je na pojedinim mjestima probila željeznički nasip, a na poljima je bila visoka i do jednog metra. Na samom kolodvoru je odletio krov glavne zgrade, magazina i stražarnice. Porušeno je bilo do 150.000 hrastova i bukava.
490.
Godina 490. (CDXC) bila je redovna godina koja počinje u ponedjeljak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Fausta i Longina  (ili, rjeđe, godina 1243. Ab urbe condita). Oznaka 490. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Dobrovce
Dobrovce su naseljeno mjesto u sastavu općine Miklavž na Dravskem polju, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Maribor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dobrovce su imale 799 stanovnika.
NGC 3685
NGC 3685 (također poznat kao MCG 1-29-45 i PGC 35305) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 396 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 0,70 (81 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (46 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio David Peck Todd 11. decembra 1877. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Računanje datuma Uskrsa
Uskrs je jedan od "pokretnih" kršćanskih praznika, odnosno onih čiji se datum mijenja svake godine. Datum ostalih pokretnih praznika se računa u odnosu na Uskršnju nedjelju.
Uskršnja nedjelja u suštini direktno zavisi od jevrejskog Pesaha i stoga pada u nedjelju koja dolazi nakon 14. dana proljetnog mjeseca (nisan po jevrejskom kalendaru). Kao prvi dan mjeseca važi onaj dan na kojem se ponovo ukaže mlad mjesec (što se nekad dešava i do dva dana nakon astronomskog početka faze mladog mjeseca). Stoga 14. dan obično pada u vrijeme faze punog mjeseca, ali u suštini nema nikakve veze s njim.
Historija
Na počecima kršćanstva (sve do 325. godine naše ere), Uskrs se slavio:
U junu 325. godine, grupa astronoma je za potrebe Crkve izračunala teoretske datume punog mjeseca. Svaki od ovih datuma je po tom dobio naziv crkveni pun mjesec. Prema ovom kalendaru, određeno je da prvi pun mjesec pada na jedan dan nakon 20. marta (datum ravnodnevice 325. godine) i ovaj datum je dobio naziv uskršnji pun mjesec. Godinu dana kasnije, crkveni velodostojnici su odredili da se Uskrs slavi prve nedjelje koja bude slijedila ovaj crkveni uskršnji pun mjesec. Po ovom sistemu, postoji ukupno 19 mogućih datuma za proslavu Uskrsa.
1582. godine, papa Grgur XIII je reformirao kalendar i time i način računanja datuma proslave kršćanskog Uskrsa. Do ovog vremena, datum ravnodnevice se pomjerio deset dana od datuma ravnodnevice iz 325. godine budući da je po julijanskom kalendaru godina dana trajala nešto duže nego astronomska godina. Kalendarska reforma je „vratila“ ovih deset dana (nakon 4. oktobra 1582. godine slijedio je 15. oktobar). Uprskos ovim promjenama, način računanja datuma Uskrsa se nije promijenio, ali su se počeli koristiti precizniji algoritmi koji ostavljaju mogućnost da datum Uskrsa bude jedan od 35 mogućih datuma. između 22. marta i 25. aprila. Kao datum ravnodnevice se ipak i dalje koristi teoretski datum (20. mart) koji se uvijek ne poklapa s astronomskim datumom.
S druge strane, pravoslavna crkva nije preuzela gregorijanski kalendar i time nije preuzela ni računanje datuma po novom algoritmu. Ipak, u određenim situacijama Uskrs pada na isti dan, kao npr. 2007. godine.
Gaussov algoritam
Gauss je sačinio jednostavan algoritam koji se može koristiti za računanje datuma Uskrsa po gregorijanskom kalendaru:
Godina za koju računamo datum Uskrsa podijelimo sa 19. Ostatak ove operacije nazovemo ‚A‘. Nakon toga podijelimo ovaj broj sa 4. Ostatku damo ime ‚B‘. Na kraju podijelimo ovaj isti broj sa 7 i ostatku damo ime ‚C‘.
Za račun tačnog datuma moramo koristiti dvije konstante. Nazvaćemo ih ‚X‘ i ‚Y‘. Njihova vrijednost je: Za godine između 1582. i 1699.: X=22 i Y=2 Za godine između 1699. i 1799.: X=23 i Y=3 Za godine između 1799. i 1899.: X=23 i Y=4 Za godine između 1899. i 2099.: X=24 i Y=5
Sada pomnožimo A sa 19, dodamo X i rezultat podijelimo sa 30. Ostatku ovog puta damo ime ‚D‘. Na kraju računamo 2•B + 4•C + 6•D + Y i rezultat podijelimo sa 7. Ostatak nazovemo ‚E‘.
Datum Uskrsa je sada:
Primjer:
491.
Godina 491. (CDXCI) bila je redovna godina koja počinje u utorak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Olibrija bez kolege  (ili, rjeđe, godina 1244. Ab urbe condita). Oznaka 491. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Računanje datuma Uskrsa
Gaussov algoritam
Znači, datum Uskrsa 2007. godine je:
(12 + 5 - 9) = '''8. april 2007. godine'''
RNK Split
RNK Split je nogometni klub iz Splita.
Historija kluba
Osnovan je 16. aprila 1912. godine u Splitu pod imenom HRŠD "Anarh", u Plinarskoj ulici u Velom Varošu - u kući na broju 7. Službeno se uspio registrovati 25. jula 1912. godine. Osnivačem kluba smatra se Šimun Rosandić.
NGC 6655
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
280.
mini|[[Colonia Claudia Ara Agrippinensium|Colonia Agrippina (Köln)]] mini|Kina ponovno ujedinjena pod [[Dinastija Jin (265–420)|Zapadnom dinastijom Jin (280)]]
Godina 280. (CCLXXX) bila je prestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Mesale i Grata (ili, rjeđe, godina 1033. Ab urbe condita). Oznaka 280. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
492.
Godina 492. (CDXCII) bila je prijestupna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Anastazija i Rufa  (ili, rjeđe, godina 1245. Ab urbe condita). Oznaka 492. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
493.
Godina 493. (CDXCIII) bila je julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Anastazija i Rufa  (ili, rjeđe, godina 1246. Ab urbe condita). Oznaka 493. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Škrge
Škrge su često presvučene sa jednom veoma tankom i providnom kožom, i u njihovoj unutrašnjosti su spojene sa posebnim venama ili praznim dijelovima tijela, gdje cirkuliraju krv. Oni leže na različitim mjestima u tijelu nekih životinja: kod crva i rakova na ekstremitetima, kod nekih vrsta školjki i morskih puževa u dijelovima usta, a kod riba u dijelu prednjeg želudca. Često leže škrge na tim mjestima, mogu biti uvučene u kožu, mogu biti ispod krečnjačkih dijelova ili na škržnom poklopcu. Škrge imaju različite oblike; mogu izgledati kao češalj, list ili drvoliko, pa čak žbunjoliko, zato da bi voda mogla ući i da bi škrge mogle prenijeti kisik. Kod riba, škrge su često u rozim i crvenim nijansama. To je nastalo zbog toga što su vene i arterije nalaze ispod već pomenute kožice.
Škrge često pronalazimo kod riba i drugih životinja koji su se prilagodili životu u vodi (osim kitova, koji su naravno, sisavci), ali i kod nekih kopnenih životinja, kao kod nekih vrsta kopnenih puževa (izuzetci su puževi koji dišu na pluća), kod školjki i drugih mekušaca, kod nekih vrsta morskih glista, kod rakova, naravno kod riba i kod larvi vodozemaca.
Životinje koje dišu na škrge, kada dođu na kopnene prostore, njihovi škržni listovi se brzo osuše, jer se nisu prilagodili na suhim prostorima, no mogu i ugušiti se u vodi, kada udišu druge gasove, koji su otrovni za njih, kao i kada istroše kisik. Neke vrste riba i rakova su preko svojih posebnih evolucioniranja svoje škrge dobro razvile, pa mogu na kopno ostati duže vrijeme. Neke vrste, ipak, mogu čuvati količinu vode i iz nje "vaditi" kisik, i tako ostati duže vrijeme na kopno. Škrge su organi koji su evolucijom potekli od traheja.
NK Hrvatski dragovoljac
NK Hrvatski dragovoljac je nogometni klub iz Zagreba.
Luka (čvor)
ili
Bosna i Hercegovina:
NK Hrvatski dragovoljac
Historija
Nogometni klub Hrvatski Dragovoljac osnovan je 1975. godine kao NK Trnsko '75. Pod tim je imenom djelovao sve do 1976. godine kada je ime promijenjeno u ONK Novi Zagreb, a onda 1990. godine u NK Novi Zagreb da bi 1994. godine klub dobio naziv Hrvatski Dragovoljac.
Luka (čvor)
Hrvatska:
NK Hrvatski dragovoljac
Historija
Nakon osam godina igranja u 2. HNL, plasiravši se na 3. mjesto na tabeli, 2010. godine NK Hrvatski dragovoljac je ponovno ušao u 1. HNL.
Luka (čvor)
Srbija:
NK Hrvatski dragovoljac
Historija
NK Hrvatski dragovoljac trenutno igra u Prvoj hrvatskoj nogometnoj ligi.
Stadion
mini|200px|lijevo|Stadion Siget
Stadion Dragovoljca nalazi se u Sigetu, zagrebačkoj gradskoj četvrti (u Novom Zagrebu) a naziva se još i "Stadion u Sigetu". Može primiti 5.000 gledalaca. NK Hrvatski Dragovoljac je u periodu dok je igrao u Prvoj hrvatskoj nogometnoj ligi, također neko vrijeme, kao domaćin, nastupao na stadionima u Slavonskom Brodu odnosno Petrinji.
Navijači
Navijači kluba sebe nazivaju Crni Ratnici.
Drinjača (rijeka)
Drinjača je rijeka u istočnoj Bosni i Hercegovini. Lijeva je pritoka Drine, u koju se ulijeva kod istoimenog naselja, 15,5 km uzvodno od Zvornika.
Izvire ispod planine Konjuh. Duga je 77 km. sa površinom slijeva od 1875 km2. Glavne pritoke su joj Jadar i Tišća. Duž njenog toka ide asfaltni put koji povezuje Vlasenicu sa Zvornikom i Kladnjom. Slivno područje Drinjače obiluje šumom, pašnjacima, nalazištima boksita i nemetala.
Prosječna širina rijeke je oko 12 metara, a dubina oko 1 metar. Drinjača je bogata ribom različitih vrsta poput: potočna pastrmka, lipljen, klijen, škobalj, plotica, mrena, potočna mrena (sapača), mladica.
282.
Godina 282. (CCLXXXII) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme je bila poznata kao Godina konzulstva Proba i Viktorina (ili, rjeđe, godina 1035. Ab urbe condita). Oznaka 282. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Peptidna veza
thumb|300px|[[Peptidna veza]] thumb|300px|[[Glicinska kondenzacija]]thumb|600px|center|Dehidracijska sinteza (kondenzacija) amida Peptidna veza ili amidna veza je kovalentna hemijska veza koja se formira između dviju molekula, pri čemu karboksilna grupa jedne molekule reagira sa amino grupom druge, uz otpuštanje molekule vode (H2O). Proces je pod kontrolom dehidracijske sintaze, koja je poznata i kao reakcija kondenzacije), a obično se javlja između aminokiselina. Nastajuća C(O)NH veza se naziva peptidna veza, dok je rezultirajući molekul amid.   Funkcionalna grupa sa četiri atoma: -C(=O)NH- je  peptidna veza. Polipeptidi i proteini su lanci aminokiselina povezanih peptidnim vezama, kao što je i Peptidna nukleinska kiselina(PNK).
Dogoše
Dogoše su naseljeno mjesto u sastavu gradske općine Maribor, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Maribor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dogoše su imale 763 stanovnika.
Napomena: ''U 1989. nastalo spajanjem bivših naselja Dogoše–del (stara općina Pobrežje) i Dogoše–del (stara općina Tezno). U 2009. smanjeno za dio naselja koji je priključen naselju Maribor.''
495.
Godina 495 (CDXCV) bila je redovna godina koja počinje u nedjelju u julijanskom kalendaru. U svoje vrijeme, je bila poznata kao Godina konzulstva Viatora bez kolege ili, rjeđe, godina 1248 Ab urbe condita. Oznaka 495 za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavna metoda za imenovanje godina.
Endem
image width|400px|mini|Čovječija ribica je endem [[Dinara|Dinarida (do Albanije)]] Endem (grč. ἔνδημος - endemos = lokalni) u biologiji je svaka biosistematska kategorija sa ograničenim izvornim rasprostranjenjem, izvan kojeg je, prirodno nema. Pod ovim pojmom se obično podrazumijeva prisustvo takvih organizama na veoma uskom prostoru, ali se on može odnositi i na mnogo šira prostranstva, kao što su kontinenti (australijski endemi, npr).Također možemo govoriti i o balkanskim, bosanskohercegovačkim ili endemima Dinarida.