cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prefontaine Classic
Historija
Ustanovljen je 1973. pod nazivom "Hayward Field Restoration Meet" s ciljem prikupljanja sredstava za obnovu dotrajale drvene zapadne tribine. Dvije godine kasnije miting je preimenovan u "Bowerman Classic" u počast Billu Bowermanu, dugogodišnjem atletskom treneru na Oregonskom univerzitetu (OU), i bio je zakazan za 7. juni. Međutim, usljed iznenadne smrti Stevea Prefontainea, olimpijca i člana atletskog tima OU-a, koji je 30. maja stradao u saobraćajnoj nesreći, Oregonski atletski klub je 1. juna ponovo preimenovao miting u sadašnji naziv, uz Bowermanovo odobrenje. ; prvi "Pre(fontaine) Classic" održan je 6 dana kasnije. Od 1978. kompanija Nike glavni je sponzor mitinga.
Svjetski rekordi
Na ovom mitingu dosad su postignuta 4 svjetska rekorda: + – vrijeme izmjereno u okviru duže utrke
Srednjoškolski rekord Alana Webba
Na Prefontaine Classicu 2001. Alan Webb istrčao je 1 milju u vremenu 3:53.43, čime je srušio nacionalni srednjoškolski rekord Jima Ryuna koji je stajao 36 godina. To je bilo i najbrže vrijeme nekog Amerikanca na 1 milju u 3 godine.
Muškarci
* – u okviru utrke na milju ** – u okviru utrke na 2 milje
Hodoš
mini|280px|Hodoš, luteranska crkva Hodoš je naseljeno mjesto i općina u Sloveniji, u Pomurskoj regiji.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Hodoš je imala 316 stanovnika, od čega u samom Hodošu 228.
Općina Hodoš
Napomena: Nastala iz stare općine Murska Sobota.
IC 4972
IC 4972 (također poznat kao ESO 73-34 i PGC 64436) je galaksija koja je udaljena oko 167 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Paun. Najveći prečnik je 1,20 (58 hiljada sg) a najmanji 0,2 uglovnih minuta (9 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 21. septembra 1900. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
RAM Plan
RAM plan, poznat i kao Operacija RAM, Brana Plan ili Bedem-91, bio je vojni plan razvijan tokom 1990. godine i finaliziran u Beogradu, tokom vojno-strateškog sastanka u augustu 1991. godine od strane grupe starijih srpskih oficira Jugoslovenske narodne armije (JNA) i eksperata iz Odsjeka za psihološke operacije JNA. Njegova svrha je bila organiziranje Srba van Srbije, konsolidiranje kontrole nad Srpskom demokratskom strankom (SDS), te pripremanje oružja i municije u nastojanju da se uspostavi zemlja u kojoj bi "svi Srbi sa svojim teritorijama živjeli zajedno u istoj državi". Posebna grupa tajnih operativaca i vojnih oficira bila je zadužena za sprovođenje plana. Ti ljudi su tada preduzeli brojne radnje tokom jugoslovenskih ratova koje su kasnije opisane kao etničko čišćenje i genocid. Velika Srbija ili ideja o "svim Srbima u jednoj državi" je starija od ovog plana i spominje se i u poznatom Memorandumu SANU iz 1985. ali i mnogo ranije od toga ("Načertanije", Srbi svi i svuda, Homogena Srbija).
Planiranje i curenje dokumenta
RAM plan (lit. "okvir") razvijen je tokom 1990. godine. Dovršen je u Beogradu tokom vojno-strateškog sastanka u augustu 1991. godine od strane grupe srpskih oficira Jugoslovenske narodne armije (JNA), među kojima su bili general Blagoje Adžić, general-major Milan Gvero, major Čedo Knežević, potpukovnik Radenko Radinović i general Aleksandar Vasiljević, i stručnjaci iz Odjela za psihološke operacije JNA. Istog mjeseca, predsjednik Srbije Slobodan Milošević i Radovan Karadžić sastali su se kako bi razgovarali o tome kada će napasti Bosnu i Hercegovinu gdje je Karadžiću rečeno da će uskoro stići pošiljka oružja od general-potpukovnika Nikole Uzelca, komandanta JNA iz Banja Luke. Milošević i Karadžić su bili u redovnom telefonskom kontaktu.
U septembru 1991. godine, postojanje ovog plana procurilo je kada je jugoslovenski premijer Ante Marković i objavio njegove detalje u beogradskom nedeljniku Vreme. Tada je izjavio da je "jasno uspostavljena linija [između vlade Srbije, vojske i srpskih političara u Bosni i Hercegovini]. "Znam jer sam čuo Miloševića da naredi Karadžiću da stupi u kontakt sa generalom Uzelcem i da naredi, nakon odluka vojne hijerarhije, da se oružje distribuira i da se Teritorijalna Obrana Krajine i Bosne naoružaju i koriste u realizaciji RAM Plana”. Marković je optužio JNA da se "stavila direktno u službu jedne strane" i zatražio da jugoslovenski ministar odbrane Veljko Kadijević i Adžić podnesu ostavku, tvrdeći da su njih dvojica "vodili svoj rat u Hrvatskoj" i da su dogovorili tajnu trgovinu oružjem sa konzervativnim vojnim liderima Sovjetskog Saveza tokom posjete Moskvi u martu 1991. godine. Marković je pritisnuo Kadijevića da komentariše plan RAM. Transkript trake koji je procurio glasi:
MILOŠEVIĆ
Radovane...
KARADŽIĆ
Da.
Ja sam razgovarao sa najvišim mestom.
Dobro.
Molim te, ovo treba da razumeš, jer što se kaže, nemogu da ti sve objašnjavam.
Od strateškog značaja je za budući RAM, znaš šta je RAM...
Znam, sve znam.
...da banjalučka grupacija bude sposobna i mobilna.
Zato moraš, pod jedan, obezbedi da ona bude sposobna i mobilna i da nema nikakvih problema. I dva, za jedan sat se javi Uzelcu sa pozivom na dogovor na najvišem mestu. Sve koliko ti daš ljudi dodatnih, koji treba da ostanu da čuvaju kuće i teritoriju i blokiraju te HDZ-ove centre itd., sve ću ih naoružati i sve ću im uzeti, helikoptere ćemo doterati i sve to.
Odlično. Molim vas...
Prema tome, ja te molim, broj jedan i broj dva lično moraš regulisati, a ovo drugo, Kupres, jako je važno. Ono treće što sam ti rekao mislim zbog međunarodne javnosti je izuzetno važno.
Ide, ide to. Nego ovo mi recite. Možemo li situ stvar udesiti da mi vrate oružje TO u Šipovu i u Mrkonjiću?
To je sitnica, bre.
Pa, dobro, nek mi naoružaju tamo. Evo, mi smo spremni, 170 u Mrkonjiću i 150 u Šipovu i oni su spremni da idu na Kupres.
Je li to isto zadužen taj Uzelac?
Ne, ne, ovo je...ja mislim da jeste on, jeste.
Kaži mi i to, brate, nema problema. ne možemo svaku sitnicu da raspravljamo ovako.
Dobro. Ovih 150 i 170 ići će na Kupres. A na Kupresu imamo 750 ljudi.
Nama je bitno da taj bataljon koji je digla vojska na Kupresu bude tamo i da bude kako treba.
Vreme je izvještavalo da se, pored deklaracija o autonomiji bosanskih Srba, ulažu napori da se srpska sela i gradovi u Bosni i Hercegovini naoružaju već 1990. godine i da se nastavi do 1991. godine. Opisalo je porijeklo oružja i upletenost JNA. Tokom suđenja Miloševiću pred Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju, snimak od 8. jula 1991. godine je pušten:
MILOŠEVIĆ: "Od strateškog značaja je za budući RAM, znaš šta je RAM?
KARADŽIĆ: "Da, sve znam, sve znam."
MILOŠEVIĆ: "Da banjalučka grupacija bude sposobna i mobilna."
KARADŽIĆ: "Dobro."
MILOŠEVIĆ: "Zato moraš, pod jedan, obezbediti da ona bude sposobna i mobilna i da nema nikakvih problema. I, dva, za jedan sat se javi Uzelcu sa pozivom na dogovor."
Curenje informacija o ovom planu u septembru 1991. uznemirilo je vladu BIH, koja je odlučila proglasiti nezavisnost 15. oktobra. U to vrijeme hrvatski rat za nezavisnost je bio u punom zamahu, a srpske akcije u Bosni bile su preslika akcija Srba u Hrvatskoj. U decembru 1991. godine Marković je podnio ostavku u znak protesta zbog pretjeranog korištenja jugoslovenskog budžeta za vojne troškove, koji je iznosio 86%.
Pripreme
Cilj plana je bio organizovanje Srba van Srbije, konsolidovanje kontrole nad svim ispostavama srpske demokratske stranke (SDS), i pripremanje oružja i municije u nastojanju da se uspostavi zemlja u kojoj "svi Srbi sa svojim teritorijama žive zajedno u istoj državi." U svom planu, oficiri su opisali kako će artiljerija, municija i druga vojna oprema biti postavljeni na strateškim lokacijama u Hrvatskoj, a zatim u Bosni i Hercegovini. Tajna policija bi se koristila u naoružavanju i obuci lokalnih Srba kako bi se stvorile "policijske snage u sjeni" i paravojne jedinice unutar hrvatske Krajine i u Bosni i Hercegovini. Ove organizirane i naoružane paravojne snage bosanskih Srba trebale su formirati Vojsku Republike Srpske (VRS).
U sprovođenju plana, dogovoreno je da lanac zapovijedanja treba biti što je više moguće malen i ograničen. Stvorena je neformalna grupa sa odabranim generalima, koja je postala poznata kao Vojna linija. Jovica Stanišić je postavljen na čelo sa Mihaljom Kertesom koji je upleten u distribuciju oružja u Hrvatskoj i Hercegovini. Polovinom jula mjeseca 1991. Mihalj Kertes daje     u Nikšiću svoju historijsku izjavu: "Ovde ćemo napraviti veliku srpsku državu sa granicom na levoj obali Neretve i sa glavnim gradom Dubrovnikom." Utvrđeno je da će grupu usmjeravati pukovnik Željko Ražnatović (Arkan) i da će general Ratko Mladić i general Andrija Biorčević koordinirati "autonomne" grupe poput bijelih orlova Vojislava Šešelja i Arkanove srpske dobrovoljačke garde (SDG). Njihovo istraživanje je pokazalo da bi bosanskim muslimanima moral i volju za bitkom mogli lakše uništiti silovanjem žena, posebno maloljetnika, pa čak i djece, i ubijanjem muslimana u njihovim vjerskim objektima. Prema zapisniku, varijanta napisanog RAM Plana je zaključila da:
Vladimir Srebrov, političar koji je suosnivač SDS-a sa Karadžićem, pročitao je RAM Plan 1992. godine i kaže da su oficiri pokrenuli veliku kampanju etničkog čišćenja "kako bi ekonomski uništili Bosnu i potpuno istrijebili muslimanski narod." On je elaborirao:
Široki sloj vladajućih i opozicionih pobornika nacionalne države u kojoj će živjeti svi Srbi, bio je svjestan da se ona može ostvariti samo ratom. Ljudi iz tih krugova, ranije, a posebno u proljeće 1991, “govorili su u odajama Patrijaršije, ponavljajući procjene memoranduma akademika, da rat za Veliku Srbiju neće odnijeti više od 70 hiljada srpskih života” (Dragan Veselinov, “Borba”, 20-21. august 1993)
U okviru tog ratnog cilja, podrazumjevalo se uključivanje (“uramljivanje” – po planu “RAM”) Bosne i Hercegovine u novu srpsku državu, koja bi teritorijalno ličila na onu iz programa četničkog pokreta iz 1941, koju je pokušao da ostvari u Drugom svjetskom ratu (Zbornik dokumenata i podataka o narodnooslobodilačkom ratu jugoslovenskih naroda, tom XIV/l, dok. br. 6 i br. 34).
Nacionalističko vođstvo Hrvatske (na vlasti od aprila 1990), imalo je u vidu ne samo samostalnu hrvatsku državu, izdvojenu iz SFRJ, nego i aspiracije prema Bosni i Hercegovini. Ono je kao minimum tražilo da Hrvatska dobije ono što je sporazumom Cvetković-Maček 1939. dobila Banovina Hrvatska, u koju je uključeno trinaest bosanskohercegovačkih srezova (Dragan Čičič, “NIN”, 28. juna 1991).
Glavni razbijači SFRJ pokušali su da te oprečne ciljeve pomire. Na sastanku predsjednika Srbije Slobodana Miloševića i predsjednika Hrvatske Franje Tuđmana, 25. marta i u aprilu 1991. u Karađorđevu i Belju, koliko je do sada poznato, glavne teme razgovora bile su podjela Bosne između Srbije i Hrvatske i obaranje Ante Markovića sa čela SIV-a.
U svojim pokušajima da uvjeri srpske nacionaliste da ne nastave sa tim planom, srpske milicije su ga zatvorile i mučile. 1990. i 1991. Srbi u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini proglasili su brojne " srpske autonomne oblasti " sa namjerom da ih kasnije ujedine kako bi stvorili Veliku Srbiju. Godine 1990. teritorijalna odbrana BIH je razoružana, artiljerija je bila postavljena da opkoli velike gradove, a brojne fabrike oružja su prebačene iz Bosne i Hercegovine u Srbiju. Još u septembru ili oktobru 1990, JNA je počela da naoružava bosanske Srbe i organizuje ih u milicije. Do marta 1991. JNA je podijelila oko 51.900 komada vatrenog oružja srpskim paravojnim snagama i 23.298 komada oružja SDS-u. Kao rezultat operacije, hrvatski i bosanski Srbi bili su "dobro naoružani" do ljeta 1991. Prema istoričaru Noelu Malcomlu, "koraci koje je Karadžić i njegova stranka - [proglašavajući srpske]" autonomne regije ", naoružavajući srpsko stanovništvo, praveći manje lokalne incidente, non-stop propagandu, zahtjeve za zaštitom federalne vojske - odgovarali su upravo onome što je urađeno u Hrvatskoj. Komisija eksperata Ujedinjenih nacija (UNCoE) otkrila je:
Prvo, paravojske bosanskih Srba, često uz pomoć JNA, zauzmu kontrolu nad područjem. U mnogim slučajevima srpsko stanovništvo bude obaviješteno da napusti područje prije nego nasilje počne. Domovi nesrpskog stanovništva su ciljani za uništenje, kao i kulturni i religijski spomenici, naročito katoličke crkve i džamije. Drugo, područje pada pod kontrolu paravojnih snaga koje teroriziraju nesrpsko stanovništvo nasumičnim ubijanjima, silovanjima i pljačkanjem. Treće, okupirano područje pada pod administraciju srpske vlasti, često u suradnji sa paravojnim snagama. Tokom ove faze, nesrpsko stanovništvo se zarobljava, muči i ponekad šalje u kampove za daljnju torturu, uključujući masovna ubojstva. Nesrpsko stanovništvo se često otpušta sa svojih poslova i otima im se imovina. Mnogi su bili prisiljeni da potpišu dokumente u kojima se odriču prava na svoje domove i deportirani su u druge krajeve zemlje.
Izvještaji koje je Arkan uputio Miloševiću, Mladiću i Adžiću navodi da je plan napredovao, ističući da je psihološki napad na bošnjačko stanovništvo u Bosni i Hercegovini bio djelotvoran i da se treba nastaviti. Dokazi koje su dobile humanitarne organizacije, uključujući Ujedinjene nacije i Human Rights Watch, potvrdili su da je organizovana i sprovedena politika masovnog silovanja. Njihovi nalazi utvrdili su da je "istraživanje, planiranje i koordinacija logora za silovanje sistematska politika srpske vlade i vojnih snaga s eksplicitnom namjerom stvaranja etnički čiste države". UNCoE je zaključio da su "prakse etničkog čišćenja, seksualnog zlostavljanja i silovanja izvršene tako sistematično da se čini da su one proizvod dogovorenih naredbi". U popratnom izvještaju navodi se da je "uvjeren da ova gnusna praksa [silovanje i zlostavljanje žena] predstavlja namjerno ratno oružje u ispunjavanju politike etničkog čišćenja koju provode srpske snage u Bosni i Hercegovini i [...] da je odvratna politika etničkog čišćenja bila oblik genocida."
U potrazi za "odlučnom intervencijom" plana, Milan Dedić, komandant trećeg bataljona VRS-a, izvijestio je Kertesa da: "1680 muslimanskih žena starosti od dvanaest do šezdeset godina je okupljeno u centrima za raseljena lica na našoj teritoriji.Većina njih je trudna, posebno onih starosti od petnaest do trideset godina, a po procjeni Boćka Kelevića i Smiljana Gerića, psihološki efekat je jak i zato moramo nastaviti. Kertes je rekao srpskoj vojsci da:
Jugoslovensko ministarstvo unutrašnjih poslova [srpska vlast] neće otvarati nikakve istrage o silovanjima koja su dio vojnog psihološkog pritiska. U dogovoru sa Ministarstvom Zdravlja i Sigurnosti i na zahtjev kojeg šalje dr. Vida Mandić i pukovnik Loginov, biće poslan određeni broj mladih žena, čiji broj ćemo dogovoriti, u Slavoniju i Baranju za potrebe srpskih vojnih snaga i UNPROFOR službenika.
Pokušaji državnih udara u Venecueli 1992.
250px|thumb|desno|Venecuelanska vojska na ulicama u odbrani predsjednika Péreza, februar 1992.godine. Pokušaji državnih udara u Venezueli tokom 1992. godine bili su pokušaji Huga Cháveza i njegovog Bolivarskog revolucionarnog pokreta-200 da preuzmu vlast u Venecueli. Prvi pokušaj puča zbio se 4. februara 1992. godine, a predvodio ga je lično Chávez. Drugi pokušaj odvio se 27. novembra 1992. godine, dok je Chávez bio u zatvoru, a povela ga je grupa mladih oficira vjernih pokretu MBR-200. Pokušaji puča bili su usmjereni protiv korumpiranog predsjednika Carlosa Andrésa Péreza i to u periodu kada je vlada započela s provođenjem neoliberalnih reformi s ciljem smanjivanja zaduženosti, što je izazvalo velike proteste širom zemlje.
Prvi pokušaj puča iz februara 1992., bio je pažljivo isplaniran od strane Cháveza, koji je u tom trenutku uživao podršku oko 10% venezuelanskih vojnika. Nakon ulaska u Caracas i preuzimanja ključnih lokacija, Chávezov je cilj bio zarobiti predsjednika Péreza prije nego se vrati u predsjedničku palatu s međunarodnog putovanja. Puč je inicijalno trebao izvesti admiral Hernan Gruber Odreman, najviše rangirani oficir među pučistima, ali je isti odustao kada je saznao da bi Rafael Caldera trebao preuzeti vlast nakon puča. Nekoliko sati kasnije, narednik Miguel Rodríguez Torres trebao je izvesti puč, ali kako je Pérez znao za planirani puč, osiguranje je predsjednika smjestilo u automobil bez upaljenih svjetala, te ga brzinski poslalo na autocestu. Shvativši da je prevaren, Torres je naredio pučistima da pucaju po predsjednikovom automobilu. Posljednji pokušaj izveden je nekih pola sata kasnije, kada su pučisti trebali napasti palatu Miraflores, ali ih je dočekala zasjeda čuvara koji su bili upozoreni na njihov dolazak. Pérez se tokom napada sakrio i tako preživio. Odgovor vlade uslijedio je vrlo brzo, kada je Pérez generalu Ochoi izdao naredbu da se vojno obračuna s pučistima. U nasilju koje je uslijedilo, 18 vojnika je ubijeno, dok je 51 ozlijeđen. Pučisti su ubrzo pohapšeni i poslani u zatvore. Međutim, iako je puč bio neuspješan, Chávezu je donio veliku popularnost, a posebno među siromašnim stanovnicima, koji su u njemu vidjeli borca za njihova prava protiv korumpiranog režima.. 250px|thumb|lijefvo|Hugo Chávez tokom razgovora sa novinarima nakon njegovog hapšenja.
Dana 27. novembra 1992., grupa mlađih oficira mornarice i ratnog vazduhoplovstva, među kojima je bio i Luis Reyes Reyes, inicirala je novi pokušaj puča. Pučisti su bili u kontaktu s Chávezom dok je ovaj bio u zatvoru te su odradili bolju pripremu, naučivši nešto iz grešaka prethodnoga puča. Oficiri su ubrzo preuzeli zgradu državne televizije Venezolana de Televisión te nekoliko značajnih zračnih baza. Međutim, predsjednik Pérez je i dalje imao otvorene komunikacijske kanale, što mu je uvelike olakšalo situaciju. Već do 9:00 (puč je započeo u 4:30) sati, bilo je jasno kako će puč propasti, odnosno kako je njegov krah bio samo pitanje vremena. Pučisti su pokušali osloboditi Cháveza iz zatvora, ali bezuspješno, što su vladine snage iskoristile da ponovo preuzmu zračne baze. Oko 15:00 sati, preostali pučisti pobjegli su u Peru, čime je puč i formalno završen. Ukupan broj žrtava popeo se na 172, što je bilo osjetno više nego u februaru.
Iako su oba puča iz 1992. godine bila neuspješna, osigurala su da Chávez u javnosti stekne ugled borca za siromašne i protiv korumpiranog sistema. Chávez je vrlo brzo pušten iz zatvora, te je iskoristio stečenu popularnost kako bi se 1998. godine kandidirao za predsjednika..
Spisak zemalja po stopi nezaposlenosti
Ovo je spisak zemalja po stopi nezaposlenosti. Metode obračuna i prezentacije stope nezaposlenosti variraju od zemlje do zemlje.
Cvetak zanovetak
Cvetak zanovetak je prvi studijski LP album srbijanske folk pjevačice Svetlane Cece Ražnatović, koji je objavljen u junu 1988. za diskografsku kuću PGP RTB.
Videm (Krško)
Videm je naseljeno mjesto u sastavu općine Krško, regija Posavska, Slovenija.
Cvetak zanovetak
Album je prodat u tiražu od 50.000 promjeraka, a prva javna promocija održana je na poznatom folk festivalu na Ilidži.
Videm (Krško)
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Krško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Videm je imao 7 stanovnika.
Gvozd
Crna Gora:
Hrvatska:
Turneja Ceca 2005
"Ceca 2005" je naziv za evropsku turneju srbijanske folk pjevačice Svetlane Cece Ražnatović, koja je započela 13. januara 2005. godine u Čačku, a završena 3. decembra iste godine u Beču. Na ovoj turneji Ceca je promovisala studijski album "Gore od ljubavi" koji je objavljen 25. maja 2004. godine.
U okviru turneje "Ceca 2005", Ceca je održala jedanaest koncerata u šest evropskih država: Srbija, Švicarska, Njemačka, Austrija, Slovenija i Sjeverna Makedonija.
Dolenja vas pri Polici
Dolenja vas pri Polici je naseljeno mjesto u sastavu općine Grosuplje, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dolenja vas pri Polici je imala 87 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Dolenja vas. U 2002. povećano za dio naselja Polica.''
Barcelona (pjesma)
"Barcelona" je singl britanskog pjevača grupe "Queen" Freddieja Mercuryja i španske operne dive, sopranistice Montserrat Caballé. Pjesma se našla na njihovom zajedničkom albumu Barcelona kao i na albumu Queena Greatest Hits III. Tekst su napisali Freddie Mercury i Mike Moran.
Mark V (tenk)
Mark V je bio britanski tenk iz perioda Prvog svjetskog rata i bio je prvi tenk na svijetu kojim je mogao upravljati samo jedan čovjek, dok je ranijim modelima za upravljanje trebalo 4 člana posade.
Testni modeli
Rani testni model koji nije prihvaćen, također označen kao Mark V, je bio drveni model u stvarnoj veličini kojeg je napravio William Fosters 1916. godine. Bio je sličan svom prethodniku, tenku Mark IV, ali sa stražnjom kabinom i izmijenjenim montiranjem mitraljeza.
Testne verzije tenkova Mark V i Mark IV su građene pred kraj 1917. su imale takozvani "Tadpole Tail" (bos. punoglavčev rep). Ovaj dodatak koji se nalazio i na prvom Mark tenku je povećao pokretljivost tenka preko rova širine do 4 metara (14 stopa). Zbog manjka čvrstoće i krutosti, prihvaćene su puno konvencionalnije metode povećanja duljine tenka sa modelima Mark V* i Mark V**.
Model V*
mini|desno|200px|Britanski Mark V* Model Mark V* je prerada koju je napavio "Tank Corps Central Workshop" (bos. Centralna radionica tenkovskog korpusa) u Francuskoj kako bi povećala pokretljivost standardnog Mark V tenka preko širih rovova. Povećana je dužina tijela tenka za tri dodatna panela montiranih na kraj tenka. Ova nadogradnja je omogućila tenku da prijeđe preko rova širine do 4 metra (14 stopa), 1,2 metra (4 stope) više nego što to može obični Mark V. Ovi tenkovi su prvi puta korišteni u bitki za Amiens u augustu 1918. godine u kojoj su nosili dodatna četiri mitraljeza s posadom na svakom tenku. Kada bi došli na ratište, trebali bi pružiti potporu konjici. Ovaj plan nije uspješno proveden jer su mitraljezci tokom vožnje na tenku bili pod utjecajem vrućine i ispušnih plinova tako da nisu bili u stanju boriti se kada su stigli do ratišta.
Model V**
mini|desno|200px|Britanski Mark V** Model Mark V** je bio prerada kao i Mark V*. Bio je iste dužine, ali je bio građen kao posve novi tenk. Raspored težine i komponenti na tenku je bio promijenjen uz razne dodatke. U njega je bio ugrađen još snažniji Ricardo motor sa 225 KS. Napravljen je samo mali broj muških i ženskih modela ovih tenkova, odmah nakon primirja 1918. stoga nikada nisu upotrijebljeni na ratištu. Neki primjerci su preinačeni u čistače minskih polja ili nosače mostova i ostala vozila za podršku.
Popis stanovništva u Srbiji 2011 (Veliko Gradište)
Po popisu stanovništva, domaćinstava i stanova 2011. u Srbiji, koji je proveden od 1. do 15. oktobra 2011, u općini Veliko Gradište živjelo je ukupno 17610 stanovnika, što predstavlja 0,25% od ukupnog broja stanovnika Srbije, odnosno 9,59% od od ukupnog broja stanovnika Braničevskog okruga. Popis stanovništva provoden je na temelju Zakona o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova u 2011. Godini ("Službeni glasnik RS", br. 104/09 i 24/11).
Starosna piramida
Od ukupnog broja stanovnika u općini Veliko Gradište bilo je 8.538 (48,48%) muškaraca i 9.072 (51,52%) žena, što predstavlja omjer muškaraca i žena 941:1000. Prosječna starost stanovništva bila je 44,8 godina, muškaraca 42,9 godina, a žena 46,5 godina. Udio osoba starijih od 18 godina je 83,4% (14.681), kod muškaraca 82,2% (7.022), a kod žena 84,4% (7.659).
Dolenja vas pri Temenici
Dolenja vas pri Temenici je naseljeno mjesto u sastavu općine Ivančna Gorica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Grosuplje.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Dolenja vas pri Temenici je imala 15 stanovnika.
Napomena: ''Do 1953. iskazivano pod imenom Dolenja vas.''
Fiat 2000
Fiat 2000 nije nikada upotrijebljen u borbama tokom Prvog svjetsko rata, zbog toga što su razvijena samo dva prototipa. Često je nazivan najtežim tenkom Prvog svjetskog rata. Kasnije je tenk poslan u Libiju u borbu protiv tamošnje gerile zajedno sa drugim tenkovima koji su nabavljeni od Francuske. Tenk se pokazao vrlo sporim s brzinom od 4 km/h, te nije mogao pratiti neprijatelja. U proljeće 1919. jedan od ova dva tenka je vraćen u Italiju.
Volovnik
Volovnik je naseljeno mjesto u sastavu općine Krško, regija Posavska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazio se u sastavu stare općine Krško.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Volovnik je imao 33 stanovnika.
Kurt Lewin
mini|Kurt Lewin (plaketa u Mogilnu) Kurt Lewin ( lə-VEEN ; 9 Sep, 1890 - 12 Februar 1947) je bio njemačko-američki psiholog, poznat kao jedan od modernih pionira društvene, organizacijske i primijenjene psihologije u Sjedinjenim Američkim Državama. Izgnan iz zemlje svog rođenja, Lewin je stvorio novi život za sebe, u kojem je definirao sebe i svoje doprinose u tri fokusa analize: primijenjena istraživanja, akciona istraživanja i grupna komunikacija bile su njegove glavne ponude na polju komunikacije.
Lewin je često prepoznat kao "osnivač socijalne psihologije" i bio je jedan od prvih koji je proučavao grupnu dinamiku i organizacijski razvoj. Pregled istraživanja opće psihologije, objavljen 2002. godine, svrstava Lewina u 18. najcitiranijeg psihologa 20. vijeka.
1890. godine Lewin je rođen u jevrejskoj porodici u Mogilnu, okrug Mogilno, provincija Posen, Pruska (moderna Poljska ). Bilo je to malo selo sa oko 5.000 ljudi, od kojih je oko 150 bilo Jevreja. Lewin je kod kuće stekao pravovjerno jevrejsko obrazovanje. Bio je jedno od četvero djece rođene u porodici srednje klase. Njegov otac je posjedovao malu trgovinu općih dobara, a porodica je živjela u stanu iznad trgovine. Njegov otac Leopold posjedovao je farmu zajedno s bratom Maxom; međutim, farma je bila u zakonskom vlasništvu kršćanina jer Jevreji u to vrijeme nisu mogli posjedovati farme.
Lewin je umro u Newtonvilleu u državi Massachusetts od srčanog udara 1947. godine. Pokopan je na groblju Mount Auburn u Cambridgeu u Massachusettsu. Njegova supruga umrla je 1987. godine.
Lewin je skovao pojam genidentnosti koji je stekao određeni značaj u raznim teorijama prostor-vremena i srodnim poljima. Na primjer, predstavio je koncept hodološkog prostora ili najjednostavniji put postignut razrješenjem različitih polja snaga, opozicija i napetosti u skladu s njihovim ciljevima.
Lewinova jednadžba, B = ƒ ( P, E ), psihološka je jednačina ponašanja koju je razvio Kurt Lewin. U njemu se navodi da je ponašanje funkcija osobe u njenom okruženju.
Jednačina je psihologova najpoznatija formula u socijalnoj psihologiji,  čiji je Lewin bio moderni pionir. Kada je prvi put predstavljen u Lewinovoj knjizi Principi topološke psihologije, objavljenoj 1936. godine, proturječio je najpopularnijim teorijama time što je dao važnost trenutnoj situaciji osobe u razumijevanju njenog ponašanja, umjesto da se u potpunosti oslanja na prošlost.
Sjögrenov sindrom
Sjögrenov sindrom ili Sjögren sindrom (SjS, SS) je dugotrajna autoimunska bolest koja utiče na proizvodnju vlage u tijelu (suzne i pljuvačne) žlijezde, i često ozbiljno utiče na druge organske sisteme, kao što su pluća, bubrezi i nervni sistem. Primarni simptomi su suhoća (usta i suhe oči ), bol i umor.
Znakovi i simptomi
Karakteristični simptom Sjogrenovog sindroma je suha usta i keratoconjunctivitis sicca (suhe oči). Vaginska suhoća, suha koža, a može se javiti i su nos. Mogu biti zahvaćeni i drugi organi tijela, including the kidneys, blood vessels, lungs, liver, pancreas, and brain.
Suhoća kože kod nekih osoba sa SS može biti rezultat limfocitne infiltracije u kožne žlijezde. Simptomi se mogu razviti podmuklo, pri čemu se dijagnoza često ne razmatra nekoliko godina jer se sicca može pripisati lijekovima, suhoj okolini ili starenju, ili se može smatrati da nije ozbiljnog stepena koji opravdava nivo pretrage koji je neophodan za utvrđivanje prisutnosti osnovni autoimunsi poremećaj.
Sjogrenov sindrom može oštetiti vitalne organe, sa simptomima koji mogu postati plato ili se pogoršati, ili preći u remisiju, kao i kod drugih autoimunskih bolesti. Neki ljudi mogu imati samo blage simptome suhih očiju i usta, dok drugi imaju simptome teške bolesti. Mnogi pacijenti mogu liječiti probleme simptomatski. Drugi doživljavaju zamagljen vid, stalnu nelagodu u očima, ponavljajuće infekcije usta, otečene parotidne žlijezde, disfoniju (poremećaji glasa uključujući promuklost) i poteškoće pri gutanju i jelu. Pojačavajući umor i bol u zglobovima mogu ozbiljno narušiti kvalitet života. Neki pacijenti mogu razviti zahvaćenost bubrega (autoimunski tubulointersticijski nefritis) što dovodi do proteinurije (višak proteina u urinu), defekt koncentracije urina i distalna bubrežna tubulska acidoza.
Hipokalemijska paraliza zbog primarnog Sjogrenovog sindroma rijetko je prijavljivana u literaturi.
Komplikacije
Među gore navedenim komplikacijama, žene s anti-Ro/SS-A i anti-La/SS-B antitijelima koje su zatrudnjele imaju povećanu stopu neonatusnog eritematoznog lupusa sa kongenitalnim srčanim blokom koji zahtijeva pejsmejker. Tip I krioglobulinemije je poznata komplikacija Sjogrenovog sindroma.
Sjogrenov sindrom može uticati na organe kao što su jetra, pankreas, bubrezi, pluća i centralni nervni sistem.
Povezana stanja
Sjögrenov sindrom je povezan sa brojnim drugim medicinskim stanjima, od kojih su mnoga autoimunska ili reumatski poremećaji, kao što su celijakija, fibromijalgija, SLE (lupus), autoimunski tiroiditis, multipla skleroza i spondiloartropatija, i nekoliko malignosti, uglavnom ne-Hodgkinov limfom.
Genetika
Opažanje visoke stope autoimunskih poremećaja u porodicama sa historijom Sjogrenovog sindroma povezano je sa genetičkom predispozicijom za sindrom. Studije genskih regiona za polimorfizama ljudskih leukocitnih antigena (HLA)-DR i HLA-DQ u Sjögrenovom sindromu pokazuju različitu osjetljivost na sindrom kao posljedica različitih tipova rezultirajuće proizvodnje autoantitijela.
Genetička predispozicija
Genski lokus koji je najznačajnije povezan sa primarnim SS je glavni kompleks histokompatibilnosti/ljudski leukocitni antigen (MHC/HLA) regija, kao što pokazuju preliminarni rezultati prve studija asocijacije širom genoma. Ova studija uključivala je podatke iz grupe otkrića od 395 pacijenata evropskog porijekla s primarnim Sjogrenovim sindromom i 1.975 zdravih kontrolne osobe, te iz studije replikacije koja je obuhvatila 1.234 slučaja i 4.779 zdravih kontrola. Također su otkrivene asocijacije sa polimorfizmom lociranim na šest nezavisnih lokusa; IRF5, STAT4, BLK, IL12A, TNIP1, i CXCR5. Ovo je također sugeriralo aktivaciju urođenog imunskog sistema, prije svega putem IFN sistema, aktivaciju B-ćelija putem CXCR5 usmjerenog regrutovanja u limfoidne folikule i aktivacije receptora B-ćelija (BCR) koji uključuje BLK i aktivaciju T-ćelija zbog osjetljivosti na HLA i IL-12-IFN-γ-ose.
Pacijenti različitog etničkog porijekla nose različite osjetljivosti na HLA alele, od kojih su HLA-DR i HLA-DQ uključeni u patogenezu Sjögrenovog sindroma. Naprimjer, pacijenti iz sjeverne i zapadne Evrope i iz Sjeverne Amerike pokazuju visoku prevalenciju gena B8, DRw52 i DR3. Aleli HLA klase II povezani su s prisustvom specifičnih podskupova autoantitijela, a ne sa samom bolešću. Autoantitijela se odnose na gubitak tolerancije B-ćelija što dovodi do proizvodnje antitijela usmjerenih protiv različitih organskih i nespecifičnih antigena. Povezanost između HLA i SS ograničena je na pacijente sa anti-SSA/Ro ili anti-SSB/La antitijelima. Seropozitivnost za anti-Ro i anti-La povezana je s većom težinom i dužim trajanjem bolesti, a nalazi o njihovoj velikoj zastupljenosti iz pljuvačnih žlijezda pogođenih pacijenata sugeriraju njihovu imperativnu ulogu u patogenezi SS.
Hormoni
Budući da je Sjögrenov sindrom povezan sa visokom prevalencijom kod žena, vjeruje se da spolni hormoni, posebno estrogen, utječu na humoralni i ćelijski posredovani imunski odgovori koji utiču na osetljivost na sindrom. Androgens are generally considered to prevent autoimmunity. Studije na modelima miševa sugeriraju da nedostatak estrogena stimulira pojavu autoantigena, izazivajući simptome Sjögrenovog sindroma.
Mikrohimerizam
Mikrohimerizam fetusnih ćelija (potomci limfoidne ćelije u materinskoj cirkulaciji) može stvoriti autoimunost kod žena koje su prethodno bile trudne. Stvaranje autoimunog potencijala putem mikrohimerizma može dovesti do prelaska sa tihog oblika autoimunosti sa smanjenjem samotolerancije ovisno o dobi. Generiranje autoimunog potencijala putem mikrohimerizma može dovesti do prelaska sa tihog oblika autoimunosti sa smanjenjem [[samotolerancije] ovisno o starosti].
Okruženje
Virusni proteini, progutane molekule ili degradirane samostrukture mogu pokrenuti autoimunost molekularnom mimikrijom i povećati šanse za razvoj Sjögrenovog sindroma. Epstein-Barrov virus, hepatitis C i ljudski virus leukemije T-ćelija-1 su među najviše proučavanim infektivnim agensima u Sjögrenovom sindromu. Do danas, direktna veza između ovih patogena i razvoja Sjögrenovog sindroma nije identificirana. Oštećene samostrukture ciljane na apoptozu mogu biti greškom izložene imunskom sistemu, izazivajući autoimunost u egzokrinim žlijezdama, koje su često sklone autoimunskim odgovorima.
Patogeneza
Patogenetski mehanizmi Sjogrenovog sindroma nisu u potpunosti razjašnjeni, što je rezultiralo nedostatkom znanja patološkim promjenama u liječenju ove autoimunske egzokrinopatije. Iako su brojni faktori koji doprinose progresiji ove bolesti otežali otkrivanje tačnog porijekla i uzroka, veliki napredak u protekloj deceniji doprinio je predloženom nizu patogenih događaja koji se javljaju prije dijagnoze Sjogrenovog sindroma.
Sjogrenov sindrom je prvobitno predložen kao specifičan, samoperpetuirajući, gubitak egzokrinih žlijezda posredovan imunskim sistemom, posebno acinarnih i duktusnih ćelija. Iako ovo objašnjava očiglednije simptome (kao što je nedostatak pljuvačke i suzne tekućine), to ne objašnjava rasprostranjenije sistemske efekte koji se vide u progresiji bolesti.
U prisustvu osetljive genetičke pozadine, smatra se da i ekološki i hormonski faktori mogu da izazovu infiltraciju limfocita, posebno CD4+ T ćelija, B-ćelija i plazma-ćelija, uzrokujući disfunkciju žlijezda u pljuvačnim i suznim žlijezdama.
Sjögrenov sindrom je povezan sa povećanim nivoima moždanomoždinske gtečnosti (CSF) IL-1RA, interleukina-1 antagonista. Ovo sugerira da bolest počinje povećanom aktivnošću u sistemu interleukina 1, nakon čega slijedi autoregulatorna regulacija i nadregulacija IL-1RA, kako bi se smanjilo uspješno vezivanje interleukina-1 za njegove receptore. Interleukin-1 je vjerovatno marker za umor, ali povećani IL-1RA je uočen u likvoru i povezan je sa povećanim zamorom preko citokin-induciranog bolesnog ponašanja. Međutim, Sjögrenov sindrom karakteriziraju smanjeni nivoi IL-1ra u pljuvački, što bi moglo biti odgovorno za upalu i suhoću usta. Pacijenti sa sekundarnim Sjogrenovim sindromom također često pokazuju znakove i simptome svojih primarnih reumatskih poremećaja, kao što su sistemski eritematozni lupus, reumatoidni artritis ili sistemska skleroza.
Okidači okoline
Faktori okoline, kao što je glandulska virusna infekcija, mogu podstaknuti epitelne ćelije da aktiviraju urođeni imunski sistem nezavisan od HLA preko toll-likih receptora. Iako su brojni infektivni, egzogeni agensi bili uključeni u patogenezu Sjögrenovog sindroma, kao što su Epstein-Barr virus (EBV), ljdski T-limfotropni virus 1 i virus hepatitisa C, njihova povezanost sa Sjogrenovim sindromom je slaba. Dok je EBV prisutan u pljuvačnim žlijezdama normalnih osoba, zabilježena je visoka učestalost reaktivacije EBV kod pacijenata sa Sjögrenovim sindromom sa povećanim nivoima EBV DNK. Ovo ukazuje na reaktivaciju virusa i nesposobnost limfoidnih infiltrata da kontrolišu EBV replikacija kod Sjogrenovog sindroma, što dovodi do inicijacije ili perpetuacije imunskog odgovora u ciljnim organima. Ipak, ostaje da se razjasni kako se tačno reaktivacija EBV-a indukuje u lezijama pacijenata sa Sjogrenovim sindromom i koji su specifični molekulski mehanizmi uključeni u proces reaktivacije virusa.
Upala
Epitelne ćelije u lezijama Sjogrenovog sindroma aktivni su učesnici u indukciji i perpetuaciji upalnog procesa. Vjeruje se da okolišni i hormonski faktori, zajedno s odgovarajućom genetičkom pozadinom, pokreću Sjogrenov sindrom, koji disregulira epitelne ćelije i omogućava aberantno navođenje i aktivaciju dendritskih ćelija (DC), T– i B-ćelija. Dendritske ćelije su antigen-prezentirajuće ćelije koje obrađuju antigeni materijal i predstavljaju ga drugim T-ćelijama. Nakon migracije limfocita u žlijezde kao odgovor na hemokine i specifične molekule adhezije, T-ćelije stupaju u interakciju sa epitelnim ćelijama. Epitelne ćelije se dalje aktiviraju proupalni citokin (IL-1β, IFN-γ i TNF), koje proizvode susjedne T-ćelije. Čini se da je rano nakupljanje plazmacitoidnih dendritskih ćelija u ciljnim tkivima, koje proizvode visoke nivoe IFN-a tipa 1, važno, jer ove ćelije mogu dalje disregulirati imuni odgovor kroz abnormalno zadržavanje limfocita u tkivima i njihovim naknadno aktiviranje. IFN-α stimuliše proizvodnju B-ćelijski aktivirajući faktor (BAFF) od strane epitelnih ćelija, DC i T-ćelija. BAFF stimulira aberantno sazrijevanje B-ćelija, što dovodi do pojave samoreaktivnih B-ćelija, koje lokalno proizvode autoantitijela, u strukturi nalik na germinalni centar (GC-liki), koja je također mjesto imfomageneze (porijeklo limfoma).
Programirana ćelijska smrt
Vjeruje se da disregulacija apoptoza (programirana ćelijska smrt) ima ulogu u patogenezi niza autoimunskih bolesti, iako je njena uloga u Sjogrenovom sindromu kontroverzna. I Fas i Fas-ligand proteini su nadeksprimirani kod primarnih Sjögrenskih pacijenata, dok ekspresija BCL-1, za koju se zna da smanjuje apoptozu, nađeno je značajno smanjeno u acinarnim i duktusnim epitelnim ćelijama pogođenih pacijenata u poređenju sa zdravim ljudima. In situ studije nisu pokazale povećanu apoptozu među ćelijama žljezdanog epitela, ali su pokazale smanjenu apoptozu među infiltrirajućim monojedarnim ćelijama. Smanjena učestalost apoptoza je također bila uključena u akumulaciju autoreaktivnih B-ćelija pronađenih u žlijezdama. Odnos autoantitijela izraženih kod Sjögrenovog sindroma i apoptoze se još uvijek istražuje.
Hormonski faktori
Spolni hormoni izgleda utiču na humoralni i ćelijski posredovan imunski odgovor, pri čemu se estrogen smatra jednim od najvećih faktora odgovornih za seksualni imunski dimorfizam. Nedostatak estrogena čini se da ima ulogu u razvoju Sjögrenovog sindroma. Bilo je hipoteza da primjena androgena na očnu površinu može poslužiti kao efikasna terapija za suhe oči.
Dijagnoza
Dijagnoza Sjögrenovog sindroma (SS) je komplikovana nizom simptoma koje pacijent može manifestirati i sličnosti između simptoma Sjögrenovog sindroma i simptoma drugih stanja. Također, pacijenti sa simptomima SS pristupaju različitim specijalnostima za liječenje, što može otežati dijagnozu. Budući da su suhe oči i suha usta vrlo česti simptomi i često se javljaju kod osoba starijih od 40 godina, pogođeni ljudi mogu vjerovati da su simptomi povezani sa godinama, pa ih ignoriraju. Neki lijekovi mogu uzrokovati simptome slične onima kod Sjögrenovog sindroma. Kombinacija nekoliko testova, koji se mogu uraditi u nizu, može na kraju dijagnosticirati Sjögrenov sindrom.
Krvni testovi se mogu uraditi kako bi se utvrdilo da li pacijent ima visok nivo antitijela koja ukazuju na stanje, kao što su antinuklearna antitijela (ANA) i reumatoidni faktor (jer se Sjögrenov sindrom često javlja kao sekundarno nakon reumatoidnog artritisa ), koje su povezane s autoimunskim bolestima. Tipski SS ANA obrasci su SSA/Ro i Anti-Ro/SS-A and anti-La/SS-B|SSB/La, od kojih je anti-SSB/La daleko specifičniji; anti-SSA/Ro je povezan sa brojnim drugim autoimunskim stanjima, ali je često prisutan kod SS, ali aAnti-SSA i anti-SSB testovi često nisu pozitivni u SS.
Rose bengal test koristi boju koja mjeri stanje i funkciju suzne žlijezde. Ovaj test uključuje stavljanje netoksične boje ruže bengal na oči. Karakteristična boja boje pomaže u određivanju stanja i funkcioniranja suznog filma i brzine isparavanja suza. Svaka karakteristična promjena boje može ukazivati na SS, ali potvrđivanje stanja zahtijeva mnogo povezanih dijagnostičkih alata.
Schirmerov test mjeri proizvodnju suza: traka filter papira se drži unutar donjeg kapka pet minuta, a zatim se mjeri njena vlažnost ravnalom. Proizvodnja manje od 5 mm tečnosti obično ukazuje na SS. Ova analiza mjerenja varira među ljudima u zavisnosti od drugih stanja vezanih za oči i lijekova koji se koriste kada se test uzima. Simptomi suhih usta i suhoće u usnoj šupljini uzrokovani su smanjenom proizvodnjom pljuvačke iz pljuvačnih žlijezda (parotidna žlijezda, submandibulska žlijezda i sublingvalna žlijezda). Kako bi se provjerilo stanje pljuvačnih žlijezda i proizvodnja pljuvačke, radi se test protoka pljuvačke u kojem se od osobe traži da pljune što više može u čašicu, a dobiveni uzorak pljuvačke se skuplja i vaga. Rezultati ovog testa mogu utvrditi da li pljuvačne žlijezde funkcionišu adekvatno. Neproizvedena dovoljna količina pljuvačke može značiti da osoba ima SS. Alternativni test je nestimulisana kolekcija cijele pljuvačke, u kojoj osoba svaki minut pljuje u epruvetu 15 minuta. Rezultirajuća kolekcija manja od 1,5 ml smatra se pozitivnim rezultatom.
Biopsija usna/ pljuvačna žlijezda uzima uzorak tkiva koji može otkriti limfocite okupljene oko pljuvačnih žlijezda i oštećenje ovih žlijezda zbog upale. Ovaj test uključuje vađenje uzorka tkiva sa unutrašnje usne/žlijezde pljuvačke osobe i njegovo ispitivanje pod mikroskopom. Na takvim biopsijama, jedini najvažniji rezultat testa u dijagnozi oralne komponente Sjögrenovog sindroma je vjerovatno „fokusni skor“, što predstavlja broj infiltrata monojedarnih ćelija koji sadrže najmanje 50 upalnih ćelija u 4 mm 2 žljezdani dio. The Chisholm-Masonova gradacija se također široko koristi za biopsije pljuvačnih žlezda (vidi tabelu).
Radiološki postupak je dostupan kao pouzdan i precizan test za Sjögrenov sindrom, u obliku sijalograma. Kontrastno sredstvo se ubrizgava u parotidni kanal, koji se otvara od obraza u predvorje usta nasuprot vratu gornjeg drugog molarnog zuba. Test je namijenjen da otkrije bilo kakvu blokadu u kanalima pljuvačne žlijezde (tj. parotidni kanal) i količinu pljuvačke koja teče u usta.
Za Sjogrenov sindrom, sudomotorna funkcija kroz elektrohemijsku provodljivost kože može pomoći u procesu dijagnoze.
Sjögrenov sindrom se može isključiti kod ljudi koji su u prošlosti imali glavu i vrat na  radioterapiji, imali sindrom stečene imunodeficijencije, postojeći limfom,  sarkoidozu, bolest presatka protiv domaćina, i upotreba antiholinergičnih lijekova.
Prevencija
Ne postoji mehanizam prevencije za Sjögrenov sindrom (SS) zbog njegove složenosti kao autoimunskog poremećaja, ali promjene životnog stila mogu smanjiti faktore rizika povezane s razvojem SS ili smanjiti težinu stanje kod pacijenata kojima je već dijagnosticirana. Ishrana je snažno povezana sa upalom koja se javlja kod mnogih autoimunskih bolesti, uključujući SS. Eksperimentalna studija je zaključila da pacijenti sa SS često pokazuju visoku osetljivost na gluten koja je direktno povezana sa upalom. Umjerena vježbanja su također korisna kod pacijenata sa SS, uglavnom smanjujući učinak upale pluća.
Tretman
Nije poznato ni lijek ni specifičan tretman za Sjogrenov sindrom koji bi trajno obnovio žljezdani sekret. Umjesto toga, liječenje je općenito simptomsko i podržavajuće.
Njega očiju
Terapije koje zamjenjuju vlagu kao što su umjetne suze mogu ublažiti simptome suhih očiju. Neki pacijenti sa težim problemima koriste zaštitne naočale da povećaju lokalnu vlažnost ili im se umetnu punktalni čepovi, kako bi se suze zadržale na okularnoj površini duže vrijeme.
Osim toga, ciklosporin (Restasis) je dostupan na recept za liječenje hronične suhoće oka, suzbijanjem upale koja ometa lučenje suza. Lijekovi na recept su također dostupni koji pomažu u stimulaciji protoka pljuvačke, kao što su cevimelin (Evoxac) i pilokarpin. Salagen, proizvedeni oblik pilokarpina, može se koristiti za stvaranje suza, kao i pljuvačke u ustima i crijevima. Dobija se iz biljke Pilocarpus jaborandi.
Suhoća vagine
Kod žena sa Sjögrenovim sindromom, često se prijavljuju suhoća vagine, vulvodinija i dispareunija (bolni seksualni odnos). Preporučuju se lični lubrikanti kako bi se smanjila iritacija ili bol koji mogu biti posljedica suhoće u vaginskom i vulvnom području.
Mišićno-skeletni
Nesteroidni protivupalni lijekovi (NSAID) mogu se koristiti za liječenje mišićno-koštanih simptoma. Za osobe sa teškim komplikacijama, mogu se propisati kortikosteroidi ili imunosupresivni lijekovi, a ponekad i intravenski imunoglobulini. Također, antireumatski lijekovi koji modificiraju bolest kao što je metotreksat mogu biti od pomoći. Hidroksihlorokin (Plaquenil) je još jedna opcija i općenito se smatra sigurnijom od metotreksata. Međutim, ovi propisani lijekovi imaju niz nuspojava kao što su mučnina, gubitak apetita, vrtoglavica, gubitak kose, bolovi/grčevi u stomaku, glavobolja, toksičnost jetre i povećan rizik od infekcija. Također, oni koji uzimaju lijekove za suzbijanje imunskog sistema imaju veću vjerovatnoću da će kasnije razviti rak.
Sistemski
Za sistemske simptome, uključujući umor, bol u zglobovima, miozitis i neuropatiju, biološki lijekovi imunosupresivni lijekovi kao što su rituksimab i belimumab koji djeluju preko B-ćelija, patologije se često koriste i imaju manje toksične profile od tradicionalnih imunosupresivnih režima.