cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bošnjaci
Austrougarsko doba
Nakon okupacije Bosne i Hercegovine 1878. godine, austrijska uprava Benjamina Kallaya službeno je prihvatila "bošnjaštvo" kao osnovu multikonfesionalne bosanske nacije koja bi uključivala kršćane i muslimane. Politika je pokušala da izoluje Bosnu i Hercegovinu od njenih susjeda (Srbije i Hrvatske, ali i Osmanskog carstva) i negirala je koncepte srpske i hrvatske nacionalnosti koja se već počela širiti među pravoslavcima i katolicima u zemlji. Pojam bosanske nacionalnosti bio je, međutim, u tom periodu uglavnom prisutan među bosanskim muslimanima, dok su mu se žestoko suprotstavljali srpski i hrvatski nacionalisti koji su umjesto toga nastojali da bosanske muslimane smatraju svojima, što je većina njih odbacila.
Nakon Kallayeve smrti 1903. godine, zvanična politika je polako krenula ka prihvatanju multinacionalne Bosne i Hercegovine. Naposljetku, neuspjeh austrougarskih ambicija da njeguju bošnjački identitet među katoličkim i pravoslavnim doveo je do toga da su se njemu pridržavali gotovo isključivo bosanski muslimani.
U novembru 1881. godine, nakon uvođenja Bosansko-hercegovačkog pješadijskog regimenta, austrougarska vlada je donijela Vojni zakon (Wehrgesetz) kojim se svim bosanskim muslimanima naređuje obavezno služenje u Carskoj vojsci, što je dovelo do širokih nemira u decembru 1881. i tokom 1882. godine. Austrijanci su se obratili sarajevskom muftiji Mustafi Hilmi Hadžiomeroviću i on je ubrzo izdao fetvu kojom poziva Bošnjake na služenje vojnog roka.
Jugoslavensko doba i Drugi svjetski rat
thumb|Etnička mapa BiH 1991. godine sa prikazom udjela Bošnjaka (tadašnjih Muslimana). mini|Mehmed Spaho je bio jedan od najznačajnijih muslimanskih političara u vrijeme Kraljevine SHS Nakon Prvog svetskog rata, 1918. godine formirana je Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca (kasnije Kraljevina Jugoslavija). U sastavu nove države bosanski muslimani, uz Makedonce i Crnogorce, nisu bili priznati kao posebna etnička grupa. Bosna i Hercegovina je bila podijeljena na četiri banovine u kojoj su muslimani bili manjina. Nakon Sporazuma Cvetković-Maček 13 pokrajina Bosne i Hercegovine uključeno je u Banovinu Hrvatsku, a 38 pokrajina u drugi dio Jugoslavije. Ovo je navelo bosanske muslimane na stvaranje Pokreta za autonomiju Bosne i Hercegovine. Priključenjem Bosne i Hercegovine u Kraljevinu SHS se smatra jednim od najtežih razdoblja u njenoj historiji. Odmah poslije Prvog svjetskog rata, vlasti su objavile potpuno ukidanje kmetskih odnosa i oduzimanje begovskih zemljišnih posjeda koji će se razdijeliti njihovim kmetovima. Prije nego što je agrarna reforma dobila zakonsku formu započela je otimačina, prijetenje, pljačkanje, paljenje, rušenje čardaka i kula, progoni i ubijanje dotadašnjih muslimanskih vlasnika. To nisu činili samo njihovi dojučerašnji kmetovi, nego šire mase, često sa znanjem i potpomognuti od strane zvaničnih vlasti.
Prema Enveru Imamoviću: “''Do jula 1919. godine, od 4.281 bošnjačkog zemljoposjednika oduzeto je bez ikakve naknade 400.072 hektara zemlje njihove vlastite zemlje. To se često vršilo uz prijetnje, ubistva i protjerivanje, uz povike otimača: “Osvetimo Kosovo”, “Istrijebimo Turke”, “Ubij, premlati” itd.'' “ Od ukupno dva miliona hektara zemlje koja je u Jugoslaviji bila predviđena za agrarnu reformu, na Bosnu i Hercegovinu odnosilo 1.286.227 hektara, što iznosi 66,9%. Oštećenim Bošnjacima, međutim, nije nikada ni to u cijelosti isplaćeno. Iznos koje su vlasti trebale isplatiti za oduzetu zemlju iznosio je 255.000.000 dinara, s tim da se polovica isplati u gotovini, a ostatak u obveznicama sa 6% kamate na nominalni iznos u roku od 40 godina.”
Tokom Drugog svjetskog rata, između septembra i decembra 1941. godine, bosansko-muslimanska elita i uglednici izdavali su rezolucije ili memorandume u raznim gradovima u kojima su javno osuđivali ustaške zločine nad Srbima: Prijedor (23. septembar), Sarajevo (Rezolucija sarajevskih muslimana od 12. oktobra), Mostar (21. oktobar), Banja Luka (12. novembar), Bijeljina (2. decembar) i Tuzla (11. decembar). Rezolucije su osuđivale ustaški režim i zbog zlostavljanja muslimana i pokušaja da se muslimani i Srbi okrenu jedne protiv drugih.
Procjenjuje se da je u ratu poginulo 75.000 muslimana, a prema drugim procjenama 86.000 ili 6,8% njihovog prijeratnog stanovništva. Određeni broj muslimana pridružio se jugoslovenskim partizanskim snagama. U toku rata, 23% jugoslovenskih partizana u Bosni i Hercegovini su bili muslimani. Uprkos tome, jugoslovenski partizani često bi napadali muslimanska sela i ubijajući intelektualce bosanskih muslimana i druge potencijalne protivnike. U februaru 1943. Nijemci su odobrili formiranje SS Handžar divizije i započeli regrutaciju.
Tokom socijalističkog jugoslovenskog perioda, muslimani su i dalje bili tretirani kao vjerska grupa umjesto kao etnička grupa. Na popisu stanovništva iz 1948. godine, muslimani Bosne i Hercegovine imali su tri opcije u popisu: "Srbin-musliman", "Hrvat-musliman" i "Etnički neopredijeljeni musliman". Na popisu iz 1953. godine uvedena je opcija "Jugosloveni, etnički neopredijeljeni", a većina onih koji su se tako izjašnjavali bili su muslimani. Bosanski muslimani su 1961. godine priznati kao etnička grupa, ali ne i kao nacionalnost, a 1964. godine bosanski muslimani su dobili pravo na samoopredjeljenje. Na kraju 1968. godine, prihvaćen je i termin Musliman sa velikim "M", kako bi se razlikovali pripadnici nacije od sljedbenika islama. Bošnjaci postali konstitutivan narod u SFRJ od 1971. godine, pod imenom Muslimani.
Hamdija Pozderac, predsjednik predsjedništva Bosne i Hercegovine tokom 70-ih godina 20. vijeka, prilikom ustavnih promjena je pokušao vratiti historijsko ime Bosanci, koje se koristilo u Osmanskoj i Austro-Ugarskoj carevini kao Bošnjaci do pred Prvi svjetski rat, te tokom postojanja Jugoslavije u kolokvijalnoj upotrebi (termini Bosanci i Bošnjaci naizmjenično). Značajan pokret za renesansu bošnjačke nacije tokom Monarhije poveo je Safvet-beg Bašagić, predsjednik Bosanskog sabora zajedno sa bošnjačkim intelektualcima na čijoj strani se nalazila zvanična politika Austro-Ugarske predvođena Benjaminom Kalayem, što je izazvalo negodovanja srpskih predstavnika, a manjim dijelom i hrvatskih jer su vlasti zabranile srpske i hrvatske udruge, kako bi smanjile uticaj Zagreba i Beograda na proces nacionalnog formiranja Srba i Hrvata u Bosni. Uspostavljanjem FNRJ prigodom donošenja prvog ustava, bošnjački zastupnik u skupštini Jugoslavije iz Mostara, Husaga Čišić, je glasao protiv Ustava zbog toga što se nije uvažio zahtjev u skupštini manjinskih Bošnjaka za uvođenjem šeste baklje u grb FNRJ i priznavanje Bošnjaka. Trend se nastavio i u SFRJ.
Nakon dogovora sa Titom, krajem 60-ih godina nađeno je kompromisno rješenje da se dâ mogućnost nacionalnog izjašnjavanja pod imenom Muslimani (sa velikim slovom M), odnosno u obliku Musliman (u smislu narodnosti).
Pozderac, svjestan činjenice da u Jugoslaviji u tom trenutku nije pogodna klima za punu nacionalnu afirmaciju Bošnjaka, prihvatio je kompromis kazavši rečenicu:
"'Ne daju bosanstvo, nude muslimanstvo... Da prihvatimo i to što nude, makar i pogrešno ime, ali ćemo otvoriti proces.'"
1990. godine se osnivaju bošnjačke partije  Stranka demokratske akcije na čelu sa Alijom Izetbegovićem, a potom i Muslimanska bošnjačka organizacija koju predvodi Adil-beg Zulfikarpašić. Septembra 1993. Izetbegović daje podršku Drugom bošnjačkom saboru, koji okuplja intelektualnu elitu, i donosi deklaraciju o vraćanju imena Bošnjak.
Tokom postojanja pojma Musliman u SFRJ, određeni broj muslimana koji nisu etnički Bošnjaci izjašnjavaju se Muslimanima. Nakon vraćanja imena Bošnjak, jedan dio nastavlja da se i dalje izjašnjava kao Musliman (u Srbiji i Hrvatskoj), a veći dio se identificira sa bošnjaštvom,
Bošnjaci nakon rata
U današnjoj Bosni i Hercegovini Bošnjaci su uz Srbe i Hrvate konstitutivan narod na teritoriji cijele BiH. Većinu čine u Federaciji BiH i u Unsko-sanskom, Tuzlanskom, Zeničko-dobojskom, Sarajevskom i Goraždanskom kantonu.
Bošnjaci danas
Još 31.479 Bošnjaka se nalazi u Hrvatskoj, a 21.452 živi u Sloveniji. U Makedoniji, smatra se da danas živi 17.018 Bošnjaka.
Bošnjačka dijaspora
Zbog ratovanja i etničkog čišćenja tokom rata u Bosni i Hercegovini veliki broj Bošnjaka trenutno živi u državama izvan Balkana. Najveće bošnjačko stanovništvo izvan bivših jugoslavenskih država se nalazi u Sjedinjenim Američkim Državama, Švedskoj, Austriji, Njemačkoj, Australiji, Kanadi i Turskoj.
U nekim od tih zemalja (naročito u Turskoj) bivše generacije bošnjačkih doseljenika su danas uglavnom integrisane u domaće stanovništvo. Većina su bošnjačke izbjeglice koje su tek stigle u ove zemlje u prethodnih petnaestak godina. Oni još uvijek govore bosanski jezik, održavaju kulturnu i vjersku zajednicu.
Sjedinjene Američke Države
Prvi val useljavanja Bošnjaka u SAD bio je krajem 19. i početkom 20. vijeka, okupacijom a potom i aneksijom Bosne i Hercegovine od strane Austro-Ugarske. Zbog nastale situacije, Bošnjaci se masovno iseljavaju iz BiH, a dio njih dolazi i u SAD. Prvo organizovano okupljanje Bošnjaka u ovoj zemlji bilo je oko organizacije Džemijjetu-l-hajrijjeh koju Bošnjaci osnivaju 1906. godine u gradu Chicagu. U ovom periodu Bošnjaci nisu bili dovoljno organizirani niti postoji dovoljno dokumenata o njihovom životu i djelovanju unutar američkog društva. Nakon završetka Drugog svjetskog rata dolazi do masovnijeg doseljavanja Bošnjaka u Ameriku i u historiji Bošnjaka SAD-a ovaj period se označava kao drugi val emigracije. Prvenstveno je potaknut političkom situacijom u tadašnjoj Jugoslaviji, gdje se jedan broj Bošnjaka nije mogao poistovjetiti sa aktuelnom državnom ideologijom idržavnim aparatom i situacijom koja je dodatno otežana egzistencijalnim problemima koji se javljaju nakon ratnih pustošenja. Najveći broj Bošnjaka se naseljava u Chicagu koji postaje centar Bošnjaka tog doba i gdje se 1954. godine otvara prva džamija sa imamom Ćamilom ef. Avdićem Jačanjem u organizacionom smislu, dolazi do osnivanja raznih udruženja i organizacija Bošnjaka SAD-a a prva bošnjačka organizacija u ovom dijelu svijeta Džemijjetu-l-hajrijjeh 1968. godine mijenja naziv u "Bosansko-američka kulturna aocijacija". Ista organizacija će već sljedećih godina biti ključni nosilac projekta organiziranja prikupljanja novčanih sredstava za kupovinu zemljišta u čikaškom Northbrooku, gdje se nedugo potom gradi veća džamija zajedno sa Islamskim kulturnim centrom. Ovaj centar zajedno sa džamijom postaje važan centar za okupljanje Bošnjaka tog dijela SAD.
Treći val useljavanja Bošnjaka se dešava početkom 90-tih godina 20. vijeka i početka ratova na prostorima bivše Jugoslavije. Trend iseljavanja, se nastavio i nakon završetka rata i traje i danas.
U Sjedinjenim Američkim Državama gradovi sa najvećim brojem Bošnjaka su Saint Louis i Chicago. Manje Bošnjaka žive u gradovima poput Utice u saveznoj državi New York ili Hamtramcka u Michiganu.
Kultura
Postanak i historijski razvitak standardnoga jezika neke zajednice, u ovom slučaju nacionalne zajednice Bošnjaka, uvelike ovise o samodefiniciji te zajednice, ili o profilu i vidu narodnosne kristalizacije. U slučaju bošnjačke nacije nekoliko činitelja je odigralo važnu ulogu:
Religija
thumb|right|Careva džamija, Sarajevo. Bošnjaci su većinom i običajno muslimani. Oni su uglavnom hanefijski Suniti, iako su sufije imali veliki historijski uticaj na ovim prostorima. Međutim, zbog savremenih uticaja tokom prethodnih 75 godina danas ima i ateista, agnostika, i deista Bošnjaka (Prema procjenama iz 1991. godine ovakvi su činili do 10% ukupnog stanovništva).
Islam se prvi put značajno pojavljuje u Bosni sa dolaskom Osmanlija u 15. vijeku. Širenje islama je u početku bilo sporo ali se je ubrzalo sa nastankom muslimanskih naselja okupljenih oko islamskih kulturnih ustanova poput džamija i tekija.
Bošnjaci kao i Albanci su prihvatali islam brže nego u bilo kojoj drugoj Osmanskoj evropskoj provinciji. Najvažniji faktor u prihvatanju islama od Bošnjaka je bila relativna slabost crkve i kršćanstva na teritoriji Bosanskog sandžaka u odnosu na susjedne zemlje.
Kao i kod mnogih drugih muslimanskih naroda, islam u Bošnjaka je zadržao razne lokalne utjecaje. Također, običajna ženska odjeća nekih islamskih zemalja nije postala popularna među Bošnjakinjama sve do 19. vijeka i Austro-Ugarske okupacije.
U 16. vijeku postojao je posebni bošnjački pravac islama. Osnivač je bio Hamza Hali Bošnjak iz Gornje Tuzle. Poznat kao Hamzevijski islam, njegov rast je prekinuo veliki vezir Mehmed paša Sokolović 1753. godine. Smatra se da se je Hamzevijski islam sastojao od mješovitih islamskih i kršćanskih uticaja.
Vođa Islamske zajednice je reisu-l-ulema. Trenutni reisu-l-ulema je Husein Kavazović. Bivši Reisu-l-ulema Cerić ne vjeruje da postoji poseban "bosanski" islam ali podržava "evropski" islam u Bosni i širom Evrope.
Simboli
Prva pojava ovih simbola potjece iz vremena bosanskih banova. Navedeni simboli su najčešće ljiljani, koji se mogu vidjeti i na stećcima. Najpoznatiji primjer zastave je ona iz vremena Tvrtka I Kotromanićima, bijela zastava sa plavim grbom sa šest zlatnih ljiljana. Bošnjačke zastave iz osmanlijske ere obično su polumjesec i zvijezda na zelenoj podlozi. Zastava nezavisne bosanske države u 19. vijeku i pokreta Husein Kapetana Gradaščevića za autonomiju bila je slična prethodnoj, ali polumjesec i zvijezda su bili žuti umjesto bijeli. Zastava Republike Bosne i Hercegovine iz 1992. godine, kao i zastava Armije Republike Bosne i Hercegovine, su popularni simboli među Bošnjacima. Dizajn je baziran na starom grbu bosanske dinastije Kotromanića, plavom grbu sa šest zlatnih ljiljana. Neke bošnjačke organizacije sastavljaju ove dvije različite zastave, kao na primjer u dizajnima gdje umjesto zvijezde polumjesec sadržava ljiljan. Najpoznatiji primjer ovoga je grb Bošnjaka Sandžaka. Na grbu Federacije Bosne i Hercegovine, nalazi se zlatni ljiljan na zelenoj podlozi. Također na nišanima bošnjačkih šehida, nalazi se uklesan ljiljan, kao simbol bošnjaštva.
NGC 3369
NGC 3369 (također poznat kao ESO 501-95, MCG -4-26-9 i PGC 32191) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 165 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 1,40 (67 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (38 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ormond Stone 1886. godine.
Katarina Kotromanić (celjska grofica)
Katarina Kotromanić (prije 1349. godine - nakon 1400.), grofica Celja, bila je kćerka bosanskog kneza Vladislava Kotromanića i Jelene Šubić .ili kćer bana Stjepan Bobovačkog i njegove treće supruge Pjast banice Elizabete.
U izvorima se prvi put spominje 1377. godine. Godine 1361, još za života grofa Ulrika I, udala se za Hermana I i sljedeće godine rodila prvog od dvojice sinova, Hansa. Godine 1365. rodila je muževog nasljednika, budućeg grofa Hermana II.
Katarinin sin je bio otac Barbare Celjske,, carice Svetog Rimskog Carstva, a preko nje Katarina je predak svih današnjih evropskih kraljevskih porodica.
Prikaz srodstva Stefana Nemanje s Elizabetom Habsburškom
Prikaz srodstva srpskog župana Nemanje s austrijskom princezom Elizabetom, preko Katarine.
Ivo Miro Jović
Ivo Miro Jović (Čapljina, 15. juli 1950) bosanskohercegovački je političar.
Ivo Miro Jović je 9. maja 2005. od strane Parlamenta Federacije Bosne i Hercegovine imenovan za hrvatskog člana Predsjedništva Bosne i Hercegovine, nakon što je Visoki predstavnik za Bosnu i Hercegovinu smijenio Dragana Čovića zbog optužbi za korupciju. Na ovom mjestu je ostao do 6. novembra 2006. Na slijedećim izborima za Predsjedništvo BiH izgubio je od Željka Komšića za mjesto hrvatskog člana Predsjedništva.
Tegucigalpa
Tegucigalpa (španski izgovor: [teɣusiˈɣalpa]) je glavni grad Hondurasa. Tegucigalpa je ujedno i glavni grad honduraškog departmana Francisco Morazán. Osnovali su je španski naseljeneci kao Real Villa de San Miguel de Heredia de Tegucigalpa, 29. septembra 1578., na mjestu domorodačkog naselja.
Selo (Sežana)
Selo je naseljeno mjesto u sastavu općine Sežana, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Selo je imalo 21 stanovnika.
Tegucigalpa
Tegucigalpa je locirana na planinskom lancu, na geografskim koordinatama 14°5′S (sjever) 87°13′Z (zapad), na nadmorskoj visini od 990 metara. Rijeka Choluteca, koja presijeca grad od juga na sjever, fizički razdvaja Tegucigalpu i njen sestrinski grad Comayagüela.
Tegucigalpa je danas izdijeljena na "barrios" i "colonias". Colonias su relativno nedavno izgrađena naselja srednje klase.
Grad ima oko 1,25 miliona stanovnika.
Lula
mini|desno|300px|Različite vrste lula Lula je sprava koja se koristi za pušenje. Struktura lula je veoma različita, ali se većina lula sastoji od dijela gdje se nalazi supstanca koja se puši (najčešće duhan), i nekog vida cijevi koja dovodi dim do usta. Osnovni dijelovi lule su glava lule i vrat lule sa kanalom za zrak (dim), te usnik sa tenonom.
Lule su se vremenom modernizovale i kroz historiju su se pravile od različitih materijala kao što su glina, keramika, staklo, "morska pjena", porculan, kamen, drvo i različitih kombinacija. Neke lule se prave sa posebnom mehanikom kao što su vodene lule. Postoje i skupocjene lule koje su ukrašene dragim kamenjem.
Vasilije I, veliki knez Moskve
Vasilije I (1371. - februar 1425.) je bio veliki knez Moskve i Vladimira od 1389. godine.
Mladost
Vasilije I je bio najstariji sin Dimitrija Donskog. U trenutku očeve smrti 1389. godine on postaje automatski veliki knez Moskve i Vladimira bez potrebe da čeka potvrdu svojih titula od strane kana Zlatne Horde koja je još uvijek vazalni gospodar Moskve. Tokom svojeg djetinjstva nakon pada Moskve 1382. godine Vasilije I postaje taoc na mongolskom dvoru sve do uspješnog bijega 1386. godine. Taj bijeg je na kraju bio oprošten zbog tadašnjeg napada Timur Lenka na Zlatnu Hordu koja u to vrijeme ima dovoljno problema bez stvaranja novih.
Uspjesi
Odmah po svojoj krunidbi Vasilije dokazuje svoju političku mudrost ugovarajući vlastito vjenčanje s kćerkom vladara Litve koja je njegovom ocu stvorila toliko problema u prošlosti. Ono je bilo i ostvareno 1390 godine, nakon čega sa sigurnom pozadinom Moskva napada i osvaja 1392. godine Nižegorodsko i Muromskoe kneževstvo. Tim uspjehom ova država je uspjela ojačati svoj stisak na gornje područje rijeke Volge. Realistična mogućnost da će ti uspjesi ponovno dovesti Mongole s željom da suzbiju nastanak velike slavenske države dovodi iste godine do stvaranja neuspješnog saveza s Litvom 1392. godine.
Nakon te prve četiri godine pune uspjeha Vasilije se odlučio smiriti u pripremi svojih novih osvajanja. Kako bi uspio popraviti svoje finansije nužne za nove ratove on odlučuje 1395. godine prestati plaćati danak Zlatnoj Hordi koja se tada nalazi u borbi na život i smrt protiv Timura. Novo ratno razdoblje počinje 1397. godine kada Moskva objavljuje rat Novgorodu. Tokom te i sljedeće godine Vasilije uspijeva osvojiti Bežeckij vrh, Vologdu, Ustjug i Komi. Nakon toga ovaj rat koji će se odužiti sve do 1417. godine prolazi bez daljnjih uspjeha.
Porazi
Ta stalna širenja države tokom prvih deset godina su počela privlačiti neugodnu pažnje jačih susjeda. Prvobitni saveznik Litva sada počinje zauzimati neutralni ili čak protivnički stav. Do objave rata i moskovskog poraza dolazi tokom rata 1403.-1404. godine kada Vasilije gubi Smolensk i Vjazmu. Ovaj potez koji je prije bio upozorenje no išta drugo postaje signal da se Moskva trenutačno dalje ne smije širiti. Ako to nije bilo dovoljno 1408. godine se ponovno na sceni pojavljuje Zlatna Horda čija vojska gotovo dolazi do Moskve. U mirovnom sporazumu tada potpisanom veliko kneževstvo Moskve je prisiljeno ponovno plaćati godišnji danak Mongolima, a i sam Vasilije se morao doći pokloniti njihovom kanu 1412. godine.
Mir i reforme
Ostatak vladavine ovog kneza prolazi u miru i nastavku državnih reformi koje se događaju tokom cijele njegove vladavine. Posljedica toga postaje značajno uvećavanje velikaških posjeda, ali ujedno i prebacivanje pravosudnih ovlasti plemića na velikog kneza. Tokom ove duge vladavine dolazi do ukidanja titule velikog kneza Vladimira koja je sada praktički stopljena u titulu veliki knez Moskve.
Vasilije I umire u februaru 1425. godine ostavivši sinu znatno uvećanu državu. Njen ugled tada je toliko da se kćer ovoga vladara udaje za bizanskog cara Ivana VIII.
Juraj II, veliki knez Moskve
100px|desno Juraj (? - juli 1434.) je bio veliki knez Moskve od 1433.-1434. godine.
Prestolonasljednik
Kako je Juraj bio mlađi sin Dimitrije Donski kneževska kruna 1389. godine nakon očeve smrti je prešla na glavu njegovog starijeg brata Vasilija I. Od tada pa sve do 1415. godine on je prestolonasljednik države pošto mu se bratu tek tada rađa sin i budući velike knez Vasilije II. 1425. godine kada Juraju umire brat novi knez ima samo deset godina što tada dovodi do krize vlasti. Po zakonu koji je donio Dimitrije Donski kruna bi trebala prelaziti s brata na brata, a ne s oca na sina. Zbog toga što mu je "nezakonito" okrunjen nećak Juraj smatra da ima legalni razlog za preuzimanje vlasti.
Uzurpator
Tokom prvih pet godina on strpljivo čeka nadajući se zadovoljavajućem razvoju događaja, ali 1430. godine ipak gubi živce i odlazi na dvor kana Zlatne Horde koja je vazalni gospodar Mosvke. Tamo on uspijeva dobiti titulu velikog kneza koju mu kući na njegovu žalost nitko ne priznaje. Kako za potvrdu titule nisu stigli i mongolski vojnici njemu tada ne preostaje ništa drugo do raditi spletke kako bi preuzeo vlast. Proći će sveukupno tri godine prije no što li uspije skupiti dovoljno vojnika za izlazak na bojno polje i pobjedu nad Vasilije II. Nedugo potom 1433. godine poraženi veliki knez je primoran abdicirati.
Veliki knez
U pokušaju da iskaže milost i potvrdi svoju legitimninost na pravo krune Juraj pušta Vasilija na slobodu s koje on sada diže bunu. Ta nova pobuna najvjerovatnije ne bi uspjela zabilježiti pobjedu da nije došlo do iznenadne smrti Juraja koji se tada nalazio u za rusku vladajuću kuću onoga doba u visokim životnim godinama.
Odmah po smrti u julu 1434. godine naslijeđen je bio od svoga sina Vasilija.
El Greco
Život
El Greco rođen je na Kreti, koja se u tom periodu nalazila pod mletačkom vlašću. Mnogi detalji iz njegovog djetinjstva ostaju nepoznati, njegova prva djela nisu preživjela ali je najvjerovatnije slikao u bizantijskom stilu, koji je u to doba bio popularan na Kreti. Poslije 1560. godine, još kao mladić, odlazi u Veneciju gdje se susreo sa slikarstvom Tizijana i Tintoretta. Oko 1570. odlazi u Rim gdje studira djela Michelangela. 1577. godine preselio se u Toledo u Španiji, gdje je ostao sve do smrti. Po dolasku u Španiju radi slike za crkvu Santo Domingo el Antiguo i postaje jedan od najznačajnijih slikara oltara.
El Greco nikada nije zaboravio svoje grčko porijeklo, obično je svoja platna potpisivao grčkim slovima i punim imenom, Δομίνικος Θεοτοκόπουλος. Sahranjen je u kapeli toledske crkve Santo Domingo el Antiguo. Inspirirao je i jednog od najvećih slikara 20. vijeka - Pabla Picassa.
Djela
Na El Greca je najprije utjecalo kršćanski motivi bizantske ikonografije, koje je on kasnio upotpunio manirističkim oblicima od Michelangela i neprirodnim Tintorettovim bojama. El Greco uzima boju kao najvažniji element slikarstva, i daje joj prednost nad crtežom. Njegova djela sumračnih tonova, mističnog ugođaja, izduženih lica i vijugavih figura predstavljaju spoj bizantskog ikonopisa i zapadnjačke kasne renesanse stvarajući jedinstven maniristički stil. Često je slikao prizore iz Kristova života, pejzaže Toleda kao i portrete.
Pored slikarstva, El Greco je bio i vješt arhitekt i skulptor. Za bolnicu de la Caridad El Greco je uradio niz skulptura od drveta, koje nisu sačuvane.
Senadole
Senadole su naseljeno mjesto u sastavu općine Divača, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Vasilije II, veliki knez Moskve
Vasilije II (ruski: Василий II Васильевич Тёмный; 10. mart 1415 - 27. mart 1462.) je bio veliki knez Moskve od 1425. do 1462. godine. Njegova vladavina je bila obilježena najvećim građanskim ratom u ruskoj historiji.
Prva vladavina - 1425.-1433. godine
Vasilije II je bio najstarije dijete Vasilija I i Sofije. Za njega bi se moglo slobodno reći da je bio čudesno dijete pošto je bio rođen tek u dvadeset i petoj godini braka. U trenutku očeve smrti on ima samo deset godina što će se dokazati kao najvažniji razlog za sve probleme koji će uskoro uslijediti. Kao i za svakog drugog vladara koji je dijete tako i za ovoga je postavljen regent koji upravlja državom u njegovo ime. Kako se kraj regenstva približavao tako je njegov stric Juraj odlučio da spriječi prirodni razvoj događaja i s javnim pozivom na pobunu 1430. godine. Sljedeće tri godine tada prolaze u zavjerama i manjim bitkama od kojih jedini profit izvlače feudalci skupo naplačujući svoju lojalnost. Na kraju jači postaje Juraj koji osvaju Moskvu i kruniše se za velikog kneza 1433. godine.
Druga vladavina - 1434.-1446. godine
Novi vladar se tada nije usudio pogubiti Vasilija nego mu udijeluje milost i šalje ga maleni gradić imena Kolamna. Ta odluka se novom velikom knezu ubrzo obija o glavu pošto se oboreni vladar odmah pobunio. Tokom novoga rata koji uslijeđuje Vasilije slijepi pobijeđuje 1434. godine Vasilija Jurjeviča koji naslijeđuje preminulog Juraja. Odlučujuću pomoć u ovom ratu pruža protivnikov brat Dimitrije Jurjevič koji osjetivši se zapostavljenim pomaže povratak na vlast Vasilija II.
Završetak ovoga građanskog rata nije uspio donesti mir napaćenoj državi. Istovremeno s njim je trajao i građanski rat u Zlatnoj Hordi koja se tada definitivno raspada. Jedan od tamošnjih gospodara rata je uspio osnovati Kazanski kanat (područje Bugarske na Volgi) i kao potvrdu svoje nove moći napada Moskovsko veliko kneževstvo i neuspješno opsjeda sam glavni grad 1439. godine. U pokušaju da dobije ovaj novi neželjeni rat Vasilije II 1445. godine kreće na vojni pohod koji završava katastrofom. Moskovska vojska je bila razbijena a sam veliki knez zarobljen. Na kraju Vasilije će biti pušten 5 mjeseci kasnije kada njegova država plaća veliku otkupninu.
Koristeći se ovakvim razvojem događaja Dimitrije Jurjevič nastavljajući stopama svoga oca i brata odlučuje preuzeti vlast u državi. Njegov državni udar kojim obara Vasilija 1446. godine zabilježava trenutačni potpuni uspjeh. Kako bi uspjeh bio potpun on 1446. osljepljuje Vasilija čime po ruskom zakonu postaje nesposoban za vladati. Nakon osljepljivanja Vasilije je bio poslan u provincijski gradić što je bila greška koja se ne oprašta.
Treća vladavina - 1448.-1464. godine
Bez obzira na slijepoću stari knez je imao dovoljno prijatelja koji su počeli praviti zavjere za njegov povratak na vlast. Jedna od njih na kraju ostvaruje uspjeh i 1448. Vasilije II je opet postao veliki knez Moskve. Ostatak svoje vladavine ovaj knez provodi u likvidiranju malenih moćnih feudalaca koji su odigrali veliku ulogu u prijašnjim uzurpacijama. Sličnu sudbinu doživljavaju i kneževstva Suzdal, Pskov, Kirov (današnje ime grada) kao i Novgorodska republika pošto gube svoju nezavisnost i postaju Moskovski vazali. To očvršćavanje centralne vlasti tokom posljednjeg perioda Vasilija je bilo otežano samo povremenim tatarskim pljačkaškim pohodima.
Bez obzira što je u trenutku smrti Vasilija II 27. marta 1462. godine Moskva u teoriji tatarski vazal ona je u potpunosti samostalna država. Tužno zvuči činjenica o ovome knezu da je uspješnije vladao bez očiju nego s njema. Naslijedio ga je sin Ivan III.
Ismet Bekrić
Ismet Bekrić rođen je u Banjoj Luci, gdje je završio osnovnu školu i gimnaziju, nakone čega se počeo baviti književnošću, prevođenjem i novinarstvom. Studirao je književnost na Filozofskom fakultetu u Sarajevu, gdje je i diplomirao. Radio je kao urednik u izdavačkoj kući "Glas" u Banjoj Luci. Član je Udruženja književnika Bosne i Hercegovine. Pjesme su mu prevođene na engleski, francuski, italijanski, ruski, poljski, češki, mađarski, rumunski, bugarski, slovenski, makedonski i albanski jezik.
Ole Rømer
mini|Ole Christensen Rømer Ole Christensen Rømer (rođen 25. septembra 1644. u Aarhusu; umro 19. septembra 1710. u Kopenhagenu) je bio danski astronom. Poznat je po tome što je prvi pokazao da svjetlost ima konačnu brzinu mjerenjem očigledne promjene u periodima revolucije jupiterovog mjeseca Ija. Rømer je također poznat po razvijanju temperaturne ljestvice (Rømerova ljestvica), kao i po izumu živinog termometra. Holandski matematičar Christiaan Huygens, u svom naučnom djelu "Rasprava o svjetlosti" (franc. Traité de la Lumière) iz 1690. godine, koristio je Rømerove ideje dajući stvarnu brojčanu vrijednost za brzinu svjetlosti koja je bila dovoljno blizu u odnosu na vrijednost prihvaćenu danas.
Senadolice
Senadolice su naseljeno mjesto u sastavu općine Sežana, regija Obalno-kraška, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazile su se u sastavu stare općine Sežana.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Senadolice su imale 11 stanovnika.
NGC 1881
NGC 1881 (također poznat kao ESO 56-SC86) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 17. januara 1838. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Dimitrije Šemjaka
Dimitrije (II) Šemjaka (1420. - 1453.) je bio veliki knez Moskve 1446.-1448. godine.
Izdajnik
Dimitrije je bio sin velikog kneza Juraja koji 1433. godine uzurpira vlast svoga nećaka Vasilija II. Po očevoj smrti 1434. godine Dimitrije odbija priznati vlast svoga brata Vasilija (III) nego sklapa savez s oborenim velikim knezom. Njih dvoje ubrzo pobjeđuju Vasilija (III) zbog čega će ovaj izdajnički nastrojen brat dobiti u posjed vlastiti grad.
Nedugo potom Vasilije II uvjeren u lojalnost ovoga rođaka dodjeljuje mu vojsku 1439. godine da porazi pljačkašku hordu Tatara koja ulazi na teritorij Moskve. U bitki se Dimitrije nije proslavio pošto biva poražen od brojčano slabije vojske. Taj događaj mu donosi sramotu, ali i neočekivanu priliku kada sam veliki knez 1445. godine ide s novom vojskom na osvetnički pohod protiv Tatara. Ta vojna katastrofa otežana samim zarobljavanjem Vasilija II rezultira preuzimanjem vlasti od strane Dimitrija 1446. godine kada on hvata svoga prethodnika i osljepljuje ga. Nakon osljepljivanja koje bi po tadašnjem zakonu trebalo spriječiti Vasilija II da se ponovno popne na vlast on biva pušten na slobodu.
Ostavština
Nepopularna vlast koju Dimitrije tada uspostavlja rezultira općom mržnjom stanovništva koje se 1448. godine buni i protjeruje ovoga uzurpatora. Poslije povratka Vasilija II na vlast između ova dva kneza počinje igra zavjera u kojoj uspješnij na kraju pobjeđuje.
Dimitrije Šemjaka umire 1453. godine otrovan od vlastitog kuhara koji je bio agent Vasilija II. Na vijest o njegovoj smrti pobjednik ove borbe se nije mogao suzdržati od slavlja.
Razlog za neuspjeh Dimitrije Šemjaka nije bio njegov protivnik nego on sam. Najveći neprijatelj Dimitrija je bio Dimitrije koji nikad nije uspijevao kontrolirati svoj nezgodni karakter. Način njegovog postupanja je ušao u rusku historiju pod imenom šemjanski sud. Ta narodna uzrečica se danas koristi kada bi želi naglasiti da je neka presuda istovremeno brza i nepoštena.
TR-125
TR-125 je rumunski glavni borbeni tenk koji je zasnovan na konceptu sovjetskog T-72 tenka, ali sve komponente tenka su domaćeg porijekla. Oznaka "125" u nazivu označava kalibar glatkocijevnog topa 125 mm A555. Također je poznat pod oznakom P-125 gdje "P" označava prototip. Nikada nije ušao u serijsku proizvodnju.
Historija
Krajem 1970-ih, početkom 1980-ih Rumunija je poručila 30 tenkova T-72M od SSSR-a. Rumunska vlada je tada zatražila licencu od SSSR-a za lokalnu proizvodnju T-72 tenka. Zahtjev je odbijen od tadašnjeg vodstva SSSR-a, a Rumuni su se odlučili za obrnuti inžinjering T-72 tenka.
Radovi na projektu tenka su se izvodili od 1984. do 1991. godine. Na kupoli i mehanizmu punjenja topa radio je institut ICSITEM iz Bukurešta, dok je šasiju radio ACSIT–P 124 od FMGS-a (FMGS je skraćenica od "Fabrica de Mașini Grele Speciale" - Fabrika specijalne teške opreme) također iz Bukurešta.
Karakteristike
Tenk je opremljen modificiranim ovjesom sa po sedam kotača, za razliku od T-72 i drugih tenkova koji imaju po 6 kotača. Na osnovu izduženosti šasije za 1 metar ugrađen je 8VSA3 dizelski motor 850-900 KS, zapravo verzija motora ugrađenog u TR-85 tenk. Na tenk je montiran već zastarjeli mitraljez DŠK us vrhu protivavionske zaštite i bio je opremljen dodatnim oklopom. Glavno naoružanje tenka predstavljao je glatkocijevni top A555 kalibra 125 mm domaće proizvodnje. kao rezultat ovih promjena masa tenka je uvećana sa 41.5 tona (T-72M) na oko 50 tona.
NGC 7814
NGC 7814 (također poznat kao MCG 3-1-20, PGC 218 i UGC 8) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 48 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Najveći prečnik je 5,50 (77 hiljada sg) a najmanji 2,3 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. oktobra 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Selma Fazlić
Biografija
Selma Fazlić rođena je u Sarajevu 1983. gdje je završila osnovnu i srednju školu. Diplomirala je na Odsjeku za književnosti naroda Bosne i Hercegovine Filozofskog fakulteta u Sarajevu 2006 godine, a na Odsjeku za orijentalnu filologiju istog fakulteta 2007. Iza sebe ima dva izdanja zbirke pjesama i kratkih priča pod nazivom "Kad zapuše bakijaš". Cjelokupan prihod od prodaje prvog izdanja poklonila je Pedijatrijskom odjeljenju UKC Koševo, za liječenje djece oboljele od leukemije. Zbirka sadrži 22 pjesme i 12 priča. Zastupljene teme su rat i ljubav, kao ono što trajeno obilježava život ove mlade spisateljice. Sam naziv zbirke da naslutiti njen stav prema prošlosti, jer bakijaš - vjetar koji puše sa mezarja Bakije više Sarajeva, uvijek nam je "za petama", prošlost se ne da zaboraviti. I ne smije.
Zlatko Topčić u predgovoru prvom izdanju zbirke između ostalog kaže:
"Kao čovjek koji je, sticajem okolnosti, i po logici posla, posljednjih nekoliko godina bio u prilici da se upozna sa brojnim rukopisima mladih autora, nakon čitanja ove, obimom skromne, zbirke Selme Fazlić, našao sam se u onoj, nažalost, rijetkoj ali sretnoj poziciji da takav trud bude nagrađen radošću prepoznavanja i otkrića jednog književnog  dara. Prava književna šansa mlade autorke nalazi se – za mene je to sasvim izvjesno – u prozi. Iako pisana u tradicionalističkom maniru, i po prepoznatljivim uzorima, ta proza - iz koje naprosto " bljesnu" izvanredne rečenice - mnogo bolje funkcionirajući na nivou  detalja nego na nivou cjeline, ipak ukazuje na nepatvoreno prirodan spisateljski poriv."
Anubis (Stargate)
Anubis je fikcionalni lik iz naučno-fanastične televizijske serije Stargate SG-1. On je ekstremno moćni Goa'uld, vođa zle vanzemaljske rase u galaksiji. Prvi put je pomenut u epizodi "Između dvije vatre" u petoj sezoni, a prvo pojavljivanje mu je bilo u posljednjoj epizodi pete sezone "Otkriće".
Kao i većina drugih moćnih Goa'ulda, on se smatra oličenjem mitološke ličnosti iz starog Egipta, najvjerovatnije egipatskog boga Anubisa. Međutim, Anubis je mnogo opasniji od većine drugih Goa'ulda, i nije sličan ostalim Goa'uldima pa mu konvencionalno ljudsko oružje ne može nanijeti povrede.
Zbog svoje polu-ascedentske prirode, nema potpuno tjelesno obličje. Uglavnom se materijalizira kroz neki lik. Tako je ulogu Anubisa igralo nekoliko glumaca uključujući David Palffy, Dean Aylesworth, Rik Kiviaho i George Dzundza (Palffy je ranije također glumio u ulozi Sokara, sličnog moćnog Goa'ulda, koji je također smatran mnogo opasnijim od većine svoje rase).
Alergija
Pojam alergija se odnosi na više različitih reakcija tijela. U preosjetljivosti tipa 1, tijelo je preosjetljivo, a za odbranu stvara antitijela. Kada je osoba preosjetljiva, izložena je alergenima. Sama riječ alergija (αλλεργία) dolazi od dvije grčke riječi: "allos" (άλλος), što znači drugo, te "ergon" (έργον), što znači rad. Preosjetljivost tipa 1 se očituje u pretjeranoj aktivnosti mastocita i bazofila pod utjecajem imunoglobulina E, što uzrokuje različite simptome:
Historija
Koncept i izraz alergija osmislio je bečki pedijatar Clemens von Pirquet 1906. godine. Taj ljekar je uvidio da su tjelesne reakcije njegovih pacijenata povezane s vanjskim alergenima, poput prašine, peludi ili određena hrane.
Dugo vremena se mislilo da su sve preosjetljivosti uzrokovane nepravilnim djelovanjem imunoglobulina tipa IgE, ali se ispostavilo da je mnogo raznih mehanizama koji u sebi imaju štetne molekule odgovorne za bezbroj nepravilnosti unutar tijela, prije smatranih alergijama. Dva naučnika, P. G. H. Gell i R. R. A. Coombs su stvorila shemu od 4 tipa preosjetljivosti (danas znamo za još jednu). Preosjetljivost tipa 1 se danas naziva alergija.
Anafilaksija
Može uzrokovati razne kožne reakcije s obzirom na jačinu reakcije. Klinička slika započinje odmah nakon unošenja alergena parenteralno (preko kože, mišića ili vena) ili peroralno (kroz usta). Većina reakcija događa se unutar jednog sata. Može započeti uvodnim simptomima u vidu svrbeža kože, trnjenja sluznice usne šupljine, angioedema (otoka rahlog potkožnog tkiva). Dolazi do stezanja bronhija, edema larinksa (grkljana), epiglotisa (poklopca grkljana) i okolnog tkiva. Dalje se može razviti kardiovaskularni kolaps koji je praćen hipotenzijom (niskim tlakom), tahikardijom (ubrzanim radom srca), koja u pravilu dovodi do teške aritmije, a zbog smanjenog protoka krvi u mozgu može se javiti vrtoglavica, gubitak svijesti, koma, čak i smrt.
Simptomi anafilaksije
Dijagnosticiranje
Postoji više načina za postavljanje dijagnoze o alergijama. U prvom redu ljekar uzima porodičnu anamnezu (prethodna oboljenja, nasljedne bolesti, simptomi, trajanje i tok, prehrambene navike, eventualno prethodno liječenje alergija i ostale podatke koji mogu pomoći u dijagnosticiranju). Nakon razgovora slijede testovi koji mogu dati precizniju dijagnozu: Rezultate tih testiranja svakako treba interpretirati iskusan alergolog zbog mnogobrojnih lažno pozitivnih kožnih reakcija.
Kožni test
Najlakši i najbrži način testiranja je kožni test, koji se može izvesti na nekoliko načina. Kožnim testovima ljekar određuje ima li pacijent u koži protivtijela IgE (imunoglobulin E) koja reagiraju na određeni alergen (tvornički pripremljen ekstrakt različitih alergena).
Nakon postupka, ljekar može nanijeti steroidnu kremu na ispitano i nadraženo područje, kako bi ublažio posljedice testiranja poput crvenila, osipa, upale.
Problemi s kožnim testom
Iako je ovaj test jednostavan i finansijski isplativ, u sebi nosi i skrivene rizike. Postoji mogućnost da se reakcija pojavi tek nakon nekoliko sati i može trajati 24 sata. Moguće je i dugotrajno oštećenje tkiva. Ipak, opisane tegobe su relativno rijetke.
Također postoje i alergeni na koje neki pacijenti nisu testirani. Tako organizam tog pacijenta se dalje može izlagati nekoj tvari koja ga tjera na reakciju. Ili, pacijent može biti pod alergijom prilikom testa, a da na testu ne pokaže reakciju na tvar koja je uzročnik te alergije, tako da kožni testovi često daju lažno negativne rezultate.
Provokacijski test
U bolesnika se izaziva blaži alergijski odgovor izravnom primjenom na sluznicu nosa, očiju, bronha ili želuca. S obzirom na to da taj test nosi određene rizike neželjenih posljedica, koje mogu biti i vrlo ozbiljne, najčešće se izvode samo u specijaliziranim bolničkim odjelima.
Krvni test
RIST (Radio-Immuno-Sorbent-Test) u kojem se utvrđuje cjelokupni imunoglobulin E i izražava se količinski.
RAST (Radio-Allergo-Sorbent-Test) u kojem se određuje IgE za pojedine alergene i izražava se najčešće u razredima. Koriste se često kada su u pitanju mala djeca i pacijenti koji pate od ekcema.
Liječenje
Kao i kod dijagnosticiranja, ima više načina i za liječenje problema alergija. Jedan od najefikasnijih je očistiti mjesto boravka od alergena koji izazivaju reakcije pojedinca, te izbjegavati mjesta koja takve alergene sadržavaju.
Imunoterapija
Smanjivanje preosjetljivosti na pojedine tvari (hiposentisizacija) je oblik imunoterapije kod kojih se pacijent cijepi protiv alergena uzročnika alergije. Takav tretman može ili smanjiti osjetljivost ili je potpuno eliminirati, a oslanja se na progresivno oslabljivanje IgE.
Godine 1960., dr. Len McEwen je razvio tretman za liječenje alergija poznat kao, prevedeno s engleskog jezika, smanjivanje osjetljivosti potenciranjem enzima, ili EPD ("enzyme potentiated desensitization"). EPD koriste mnogo manje količine antigena (tvari koje potiču imunološku reakciju) nego pri uobičajenoj terapiji, a još se dodaju i enzimi. Takvo liječenje je dostupno u Kanadi i Ujedinjenom Kraljevstvu, dok je takva terapija bila dostupna i u SAD-u sve do 2001., nakon što se otkrilo da su se provodile nezakonite analize i proučavanja te terapije. Umjesto EPD, danas se u SAD-u koristi LDA (en. 'Low Dose Antigens', bos. "mala doza antigena"), koja ima odobrenje za upotrebu kod vrlo malog broja ljekara u SAD-u. I u današnje vrijeme ove terapije se smatraju eksperimentalnima od strane mnogih uglednih ljekara i osiguravajućih društava. Također se provode istraživanja da li ovaj lijek uopće efikasniji od placeba.
Treći način imunoterapije uključuje intravenozno davanje injekcije koja sadrži monoklonalna anti-IgE tijela. Tijela se spajaju da oslobode još prostora za IgE signalirajući uzroke preosjetljivosti živčanom sistemu. Oni ne povezuju IgE koji je već povezan s receptorima na basofilima i mastocitima, jer bi to dovelo do još jedne alergijske reakcije.
Hemoterapija
Nekoliko antagonističkih lijekova se služe za prevenciju od alergijskih uzročnika, sprječavajući proces granulacije i aktivaciju štetnih ćelija. Ti lijekovi u sebi sadrže antihistamine, epinefrin (adrenalin) i kortison. Njihova svrha je ublažavanje simptoma alergije, ali su neefikasni u permanentnom (stalnom) otklanjanju alergije. Ipak mogu spasiti život osobama s rizikom od anafilaksije (zato bi sve osobe alergične na lješnjake, kikiriki, školjke..., s mogućnošću daljnjeg razvijanja anafilaksije ako alergična osoba dođe u kontakt s njima, trebale nositi ampulu adrenalina).
Alternativne terapije
U alternativnoj medicini i među njenim poklonicima, ovakva vrsta liječenja smatra se efektivnom u tretmanima alergija. Posebno se cijene homeopatija, biljna medicina, tradicionalna kineska medicina i kineziologija. Međutim, nema nijednog dokaza koji bi potvrdio istinitost i djelotvornost ovakve vrste medicine. Svi ozbiljni ljekari i naučnici odbacuju ovakvu granu medicine.
Fiziološke karakteristike alergija
Sve preosjetljive osobe imaju poremećaj negdje u imunološkom procesu. Tačan uzrok tome nije uvijek vidljiv, ali se pretpostavlja da su uzroci na genetičkoj, okolišnoj ili nekoj trećoj osnovi. I da su ovo tačni uzroci, ne bi se očitovali isto na svakoj alergičnoj osobi, tj. varirali bi od jedne do druge osobe.
Akutni odgovor
Razlika između normalne reakcije na strano tijelo i preosjetljive reakcije tipa 1 je ta što je izlučevina ćelije plazme, IgE, različit od ili IgM ili IgG. IgE se spaja s Fc receptorima na površini mastocita i basofila, koji sudjeluju u akutnoj alergijskoj reakciji.
Kada je IgE izlučen, spaja se na Fc receptore na mastocitima ili basofilima, te je takva IgE ćelija reagirala na alergen. Ponovna izlaganja istom alergenu uzrokuju ponovnu aktivaciju IgE, koji signalizira degranulaciju osjetljivih mastocita i basofila. Postoji čvrst dokaz da mastociti i basofili trebaju sustimulacijske signale za degranulaciju unutar tijela (in vivo), koji proizlaze iz proteinskih receptora, poput onog hemokinskog. Granule ispuštaju histamin i druge nadražujuće hemijske ćelije (citokine, interleukine, leukotriene i prostaglandine) u okolno tkivo, pritom uzrokujući razne efekte, kao npr.: proširenje krvnih žila, smanjivanje krvnog tlaka, stimuliranje živaca i stezanje (kontrakcija) glatkih mišića. Rezultati su već opisani (češanje, crvenilo...) i anafilaksija. U zavisnosti od osobe, alergenu i drugim faktorima, reakcija može biti očita na cijelom tijelu (kaliskalna anafilaksija), ili lokalizirana (npr. astma kao posljedica u disajnom sistemu, ekcemi na koži...).
Zakašnjela reakcija
Nakon što se hemijske ćelije koje su uzrokovale akutni odgovor smire, alergijske reakcije često kasne, tj. pojavljuju se poslije očekivanog vremena. Ovo se događa zbog migracija ostalih leukocita kao neutrofila, eosinofila, makrofaga na svoje početno mjesto. Zakašnjela reakcija se pojavljuje obično nakon 6 sati, a može trajati 24-48 sati. Citokini iz mastocita također mogu igrati ulogu u nepopuštanju dugoročnih efekata. Zakašnjele reakcije koje se vide kod osoba oboljelih od astme se malo razlikuju od alergijskih zakašnjelih reakcija.
Osnove alergijskih reakcija
mini|250px|desno|Snimljeno elektronskim mikroskopom. Pelud je vrlo raširen alergen.
Genetička osnova
Postoji razlog zbog kojeg se vjeruje da su alergije nasljedne. Naime, gotovo uvijek, alergični roditelji imaju alergičnu djecu. Čak i ako se dogodi da alergični roditelji imaju alergičnu djecu, djeca mogu biti osjetljiva na sasvim druge alergene (npr. roditelji su osjetljivi na kikiriki, a djeca na raž). Isto tako etničko porijeklo ima ulogu u alergijama. Zanimljivo, kod astme u Afrikanaca, Hispanaca, Azijaca..., različiti dijelovi gena su uzročnici te bolesti (astme). Za stanje astme se vjeruje da su uzrok specijalni dijelovi gena i alergijski geni koji su meta specifičnim sluzavim tkivima.
Povezivanje s parazitima
Najnovija istraživanja pokazuju da neki paraziti izlučuju hemikalije u crijeva i stvaraju ugrušak koji ih štiti od protivreakcije tijela. To daje naučnicima za pravo da postave novu teoriju: oduvijek su bakterije i čovjek sarađivali, tj. čovjekov imunološki sistem bi postao preosjetljiv bez njih. Crijevne bakterije se nalaze u nečistoj vodi (u nerazvijenim zemljama) ili tokom hloriranja vode (u razvijenim zemljama, zato je najbolje koristiti filtere). Ovu hipotezu možda potvrđuje jedan ljekar/naučnik. On je, naime, pio vodu s visokim udjelom hlora, te je odmah dobio peludnu groznicu. Kada je opet počeo piti čistu vodu, bolest se povukla. Još se, doduše, trebaju obaviti puna klinička testiranja.