cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Životinjska farma
Životinjska farma alegorijski i antiutopijski je roman britanskog pisca Georgea Orwella. Radnja ovog romana, koji je objavljen 17. augusta 1945. u Ujedinjenom Kraljevstvu, na satiričan način govori o događajima koji su doveli do Ruske revolucije, kao i o periodu Staljinove vladavine Sovjetskim savezom. Orwell, koji je bio demokratski socijalist, kritizirao je Staljina, te je bio neprijateljski nastrojen prema staljinizmu koga je predvodila Moskva. Orwellova iskustva tokom španskog građanskog rata značajno su oblikovala tu nastrojenost. Vjerovao je da je Sovjetski savez postao brutalna diktatura, sagrađena od kulta ličnosti kojim je vladao teror. U svom pismu Ivoni Davet, Orwell je opisao Životinjsku farmu kao satiričnu priču protiv Staljina (un conte satirique contre Staline). U svom eseju "Zašto pišem" (iz 1946), napisao je da je Životinjska farma bila prva knjiga u kojoj je svjesno pokušao "spojiti politički i umjetni smisao u jedno".
Prvobitni naslov knjige je glasio Animal Farm: A Fairy Story (odnosno Životinjska farma: Bajka). Međutim, američki izdavači su izostavili ovaj podnaslov kada su knjigu objavili 1946. Nakon ovog objavljivanja, svi prijevodi osim jednog (za vrijeme Orwellova života) izostavili su ovaj podnaslov. Postoje i druge varijacije naslova poput Satira i Savremena satira. Orwell je predložio da prijevod za francusko izdanje glasi Union des républiques socialistes animales, od čega bi se dobila skraćenica URSA – latinska riječ za medvjeda i simbol Rusije. Također ga je predložio jer se sjećao da je francuski naziv za Sovjetski savez bio Union des républiques socialistes soviétiques.
Orwell je knjigu napisao od novembra 1943. pa do februara 1944. Vojni savez sa Sovjetskim savezom, u to vrijeme, bio je na samom vrhuncu. Britanci su Staljina tad obožavali, a to je bila okolnost koju je Orwell mrzio. Veliki broj američkih i britanskih izdavača ga je prvobitno odbio, uključujući i Orwellovog izdavača Victora Gollancza, te je objava romana samim tim bila usporena. Roman je doživio značajan komercijalni uspjeh kad se konačno pojavio na tržištu – prvenstveno zato što je Hladni rat toliko brzo slijedio Drugi svjetski rat.
Časopis Time je roman naveo na svoj spisak 100 najboljih romana na engleskom jeziku u periodu od 1923. do 2005. Također se plasirao na 31. mjesto spiska najboljih romana 20. stoljeća Moderne biblioteke. Osvojio je nagradu Hugo 1996, te se nalazi na jednom od svezaka Najboljih knjiga zapadnog svijeta.
Likovi
Životinje u stvarnosti su zapravo vrhovni vladari komunizma i socijalizma.
Vlasi Stankovići
Vlasi Stankovići su vlaška porodica iz katuna Stanka Perutinića.
Vlasi Stankovići potiču iz katuna Stanka Perutinića koji je ogranak Vlaha Maleševaca. Katun Stanka Perutinića javlja se početkom 15. vijeka. Četiri brata Stanko, Hrebljan, Milić i Miloš Perutinić činili su rod koji se izdvojio kao poseban katun. Na čelu katuna, kao katunar bio je Stanko Perutinić. Njegovi nasljednici - Stankovići bili su vazali vojvode Sandalja Hranića Kosače. U njegovo doba oni su najznačajnije 'transportno preduzeće' na relaciji između primorja i Sandaljevog posjeda. Iz Dubrovnika prevoze robu do Cernice, Foče, Goražda, Borča, Prače, Višegrada, Prijepolja, Pljevlja, Ljubskova ali i do krajeva u Srbiji preko rijeke Lim.
Članovi porodice Stankovića su braća Radol, Klapac, Stanoje i Stanihna. Najznačajniji su Klapac i Stanoje Stanković koji su poznati ne samo po brojnim karavanima nego i po diplomatskoj službi koju su obavljali za svoga seniora vojvodu Sandalja. Ostali potomci roda Perutinić: Hrebljanovići, Milićievići i Miloševići bili su vazali vojvode Radoslava Pavlovića. Vlasi Maleševci, među kojima i Stankovići bili su smješteni na području Rudina.
Chiang Kai-shek
Čang Kaj-šek (kin.: 蔣介石 / 蔣中正 / Jiǎng Jièshí) bio je kineski političar, generalisimus kineske vojske i vojni diktator za vrijeme građanskog rata u Kini, te kasniji predsjednik Republike Kine na Tajvanu.
Biografija
Rođen je u južnokineskoj provinciji Zhejiang, u gradu Xikou, u porodici trgovaca soli. Mada dobrostojeći, otac dolazi u poteškoće sa poslom, tako da nakon očeve smrti 1896. godine, porodica naglo osiromašuje. Ženi se u dogovorenom braku sa djevojkom iz istog sela Chiang Mao Fumei. Sa njom je imao jednog sina Chiang Ching-kuo i kćerku Chien-Hua
Čang počinje svoju vojnu karijeru 1906. godine u Kini, a nastavlja obuku na japanskoj vojnoj akademiji u blizini Tokija. Od 1909-11. godine služi japansku vojsku. Učestvovao je u svrgavanju kineske carske dinastije. Podržavan je od Sun Yat-sena, koji je dugo bio njegov mentor. Bio je također povezan sa podzemljem u Šangaju tzv. Zelenom bandom. Nakon smrti Sun Yat-sena 1925. godine, preuzima vlast u Kuomintangu. Podršku u Kuomintangu nema od lijevog krila partije pod vodstvom Wang Ching-weia, koja je sklona liniji Komunističke partije Kine. Već 1926. godine poduzima vojne akcije protiv režima Zhang Zuolin u sjevernoj Kini, koji za cilj ima ujedinjenje Kine pod vođstvom Kuomintanga. Svoj cilj završava 1928. godine, nakon što u aprilu 1927. godine u Šangaju naređuje masakar nad članovima radničkih sindikata, zajedno sa članovima Zelene bande u kojem je ubijeno nekoliko hiljada ljudi, te time komunisti gube svoje značajno uporište. Jačanje svojih pozicije, nakon vojnih akcija na sjeveru Kine, učvrščuje ženidbom sa Soong May-ling, kćerkom iz uticajne porodice, čime prelazi na kršćanstvo i postaje metodist.
Građanski rat i rat sa Japanom
250px|mini|desno|Čang Kaj-šek sa svojom ženom [[Song Meiling i američkim generalom Josephom Stilwellom]] Japanskom okupacijom Mandžurije 1930. godine Čang naređuje povlačenje vojske Kuopmintanga, sa ciljem izbjegavanja konflikta sa Japanom i očuvanja vlastitih pozicija u Kuomintangu. Time se okreće borbi protiv komunizma i Komunističke partije Kine, te preuzima vlast na većim dijelom Kine. Nakon povlačenja jedinica Komunističke partije u tzv. Dugom maršu, pod zapovjedništvom Mao Zedonga‎, dolazi do potpunog prekida odnosa sa komunistima, koji se tek 1936. godine poboljšavaju. Otmicom Čang Kaj-šeka, od strane oficira Kuomintanga, dolazi do prinudne saradnje sa Mao Zedongom, koja je uslovljena prijetnjom i kasnijom invazijom japanske vojske na Kinu i početkom Drugog japansko-kineskog rata 1937. godine. Za vrijeme Drugog japansko-kineskog rata Čang pokušava sa taktikom održavanja vlasti, te izbjegavanjem sukoba sa Japanom, sačuvati Kinu pred raspadom. Međutim jakim napadima japanske vojske, te podrškom kineskog stanovništva u borbi protiv Japana, Kuomintang preuzima vodeću ulogu u borbi protiv Japana. Mada u početku SAD, izbjegavaju direktnu pomoć Kini, ulaskom u rat 1941. godine, SAD direktno podržavaju Kuomintang i u vrhovnom štabu se nalazi američki general Joseph Stilwell, te američka avijacija potpomaže vojsku Kuomintanga. Jedna od velikih grešaka u strategiji borbe protiv Japana je dizanje u zrak nasipa i brana u provinciji Henan, na Žutoj rijeci, 9. juna 1938. godine, koja je za cilj imala zaustavljanje japanskog napredovanja. Zbog neobavještenosti kineskog civilnog stanovništva, nastradalo je u poplavama oko milion ljudi, a japanska je vojska pod prisilom preživjele stanovnike, primorala na rad na popravljanju nasipa. Akcija je nekoliko mjeseci usporila japansko napredovanje, ali ga nije zaustavila.
Poraz i povlačenje na Tajvan
Nacionalni spomenik posvećen Čang Kaj-šeku u Taipeiu|mini|desno|250px Kapitulacijom Japana u augustu 1945. godine, koalicija Kuomintanga sa Komunističkom partijom se rapada, te se ideološki konflikt rasplamsava. Svojim političkim djelovanjem, izobrazbom stanovništva, Mao dobija na stranu seljake i radničku klasu, koja polako okreće leđa Kuomintangu. 1949. godine Kuomintang gubi bitku, te se Čang Kaj-šek povlači sa trupama na Tajvan. U decembru iste godine Čang Kaj-šek proglašava provizornu vladu Republike Kine, sa trenutnim glavni gradom Taipeiom, te zauzima strateški važne grupe otoka Pescadores, Dachen, Nanchi, Quemoy i Matsu. Čang Kaj-šek se ne odriče prava na vladavinu čitavom Kinom, te njegova vlada dugo zastupa Kinu u međunarodnim odnosima. Od 1950-75. godine službena politika Kuomintanga je uspostavljanje vlasti i zauzimanje čitave Kine. Podršku dobijaju od strane SAD, te od 1950. godine početkom Korejskog rata, SAD potpomažu Tajvan i vojno. Američki predsjednik Eisenhower primorava, zbog stalnih oružanih sukoba u blizini kineske obale, Kuomintang na vraćanje otoka Dachen und Nanchi Narodnoj republici Kini, te obećava pomoć Tajvanu u slučaju oružanog napada i moguće invazije Crvene kineske armije na Tajvan. Sve do svoje smrti 1975. godine Čang Kaj-šek bio je predsjednik Republike Kine. Izabran je četiri puta, bez protivničkog kandidata i to u 1954., 1960., 1966. i 1972. godine
NGC 6424
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Vinko Pribojević
Vinko Pribojević (sredina 15. vijeka - poslije 1532.), hrvatski historičar i ideolog
Pribojević je prvi inkorporirao Ilire i ilirski mitologem u hrvatsku i slavensku historiografiju (bolje, ideologiju), stvarajući time štit i bedem protiv germanskih, madžarskih i italijanskih nacionalno-teritorijalnih presizanja. Jednadžba "Slaveni = Iliri", kao i zanosno proslavljanje historijske veličine i značaja Ilira, ostavili su dubokoga traga u svjetskoj historičari i općem svjetonazoru. Iako njegovo djelo ne može izdržati ispit kritičke historiografije, Pribojevićeve osnovne teze, koliko god izgledale bizarnim danas - nisu to bile za njegove savremenike. U to doba, humanizma i renesanse, još nije bila stvorena racionalna i kritička svijest koja bi razglobila što je istina, a što ne u mutnim pitanjima etnogeneze i nacionalno-jezičnih lojalnosti. Razne su se fantastične etnogenetske konstrukcije protegle još u 19. vijek, pa time Pribojevićevo djelo biva dobrim dijelom ekskulpirano «krivice» auktorovih ideoloških projekcija. Izuzetno uticajan, jedan od najvažnijih hrvatskih i svjetskih latinista koji su oblikovali ideološke matrice za budućnost - Vinko Pribojević je istovremeno rodonačelnik hrvatskog «ilirstva» i panslavističke ideologije koja je obuhvatila sve slavenske narode.
Skalar (riba)
Skalari su slatkovodne ribe iz roda Pterophyllum, porodice ciklida (Cichlidae). Rod sačinjavaju tri vrste riba, od kojih se sve odlikuju sa strana spljoštenim tijelom u obliku diska. Ove su ribe porijeklom iz bistrih i sporotekućih voda rijeke Amazon, njenih pritoka i nekih jezera Južne Amerike. Skalari još kao mlade ribe tvore monogamne parove, u kojima ostaju sa istim partnerom do kraja života. Kao i većina ciklida, oni predstavljaju izvrsne roditelje koji će svoju ikru i mlađ braniti od predatora.
U akvaristici su, zbog svoje smirenosti i gracioznosti, vrlo popularne ribe, te su jedni od najčešće držanih ciklida.
Vrste
Rod Pterophyllum sastoji se od tri vrste riba, od kojih se sve popularne nazivaju skalarima, iako postoje bitne razlike između njih:
Izgled i ponašanje
250px|lijevo|mini|Razlika u obliku glave između tri vrste Karakterističan oblik diska skalarima omogućava sakrivanje u gustom vodenom bilju, odakle vrebaju sitne ribe i beskičmenjake. Odličnoj kamuflaži doprinose i tamne vertikalne pruge koje posjeduje većina divljih riba. Izražena su duga, trokutasta leđna i analna peraja. Ova peraja tvore trougao sa tijelom i glavom skalara. Kod domestificiranih varijeteta, na leđnom i analnom peraju, kao i na lepezastom repnom peraju, mogu se pojaviti i dugačk velasti nastavci. Skalari su prepoznatljivi i po dugačkim ventralnim perajima koja se nalaze odmah ispred analnog peraja, a koja im, između ostalog, služe za poticanje cirkulacije i aeracije vode oko položene ikre.
Divlji skalari žive u velikim jatima koja često broje preko stotinu jedinki. U njihovo prirodno okruženje spada gusto vodeno bilje, te panjevi i grane tropskog drveća koje im omogućavaju skrivanje od predatora, kao što su pirane.
U akvarijumu
Skalari su u evropske akvarijume ušli početkom 20. vijeka. Sa obzirom na veličinu i visinu tijela, skalari traže akvarijume velike zapremine, od minimalno 70 litara i 50 centimetara visine.
Idealna temperatura za držanje ovih riba je 27 °C, mada mogu podnijeti i manja temperaturna kolebanja. U idealnu ishranu i njihovu najdražu hranu spadaju žive larve komaraca, dafnije (vodene buhe), sjeckane kišne gliste i crvići, ali se u akvarijskim uslovima zadovoljavaju sušenom i smrznutom hranom.
Domestificirani skalari naviknuti su na lužnatu i tvrdu vodu, ali kako u prirodi žive u mehkim i kiselkastim vodama, takva bi voda trebala da bude i u akvarijima - pH bi trebala biti ispod 7.5, a tvrdoća 10 do 12° gradi.
Skalari su uglavnom mirne ribe koje se slažu sa svim stanovnicima akvarija. Izuzetak predstavljaju roditelji koji čuvaju potomstvo, a koji su tada vrlo agresivni prema ostalim ribama. Ipak je za njihove sustanare poželjno odabrati ribe koje im ne mogu stati u usta; u tu kategoriju nikako ne spadaju neonke, koje su im plijen i u prirodi. Također ih nije poželjno držati sa tetrazonama, koje često znaju grickati duga peraja riba.
Razmnožavanje
200px|mini|lijevo|Matična riba sa potomstvom
Zbog nedostatka očitog spolnog dimorfizma, spol ribe je teško otkriti sve do samog mrijesta. Mlade ribe formiraju monogamne parove u kojima sa istim partnerom ostaju do kraja života. Neki su uzgajivači iskusili poteškoće ili potpuno odbijanje novog partnera nakon smrti ili uklanjanja onog prvog. Par će zauzeti teritoriju, obično oko širokolisnih vodenih biljaka, koju će ljubomorno čuvati od drugih skalara.
Kada su spremni za mrijest, mužjak i ženka će odabrati list, kamen ili neki drugu ravnu površinu (filter, glinena saksija...) na koju će položiti ikru. U tu svrhu najbolje će poslužiti velika amazonka, biljka koja im najčešće služi kao mrijesna podloga u prirodi. Prije samog mrijesta, par će provesti nekoliko dana predano čisteći i pripremajući podlogu. Već prilikom pripremanja podloge kod zrele ženke može se primijetiti crveni ispust kod analnog otvora - legalica. Istu legalicu, ali mnogo manju, ima i mužjak. Mrijest započinje ženka, polažući na odabranu podlogu ljepljivu ikru. Skalari su vrlo plodne ribe; broj položene ikre obično se kreće od 400 do 500 komada, ali velika i dobro hranjena ženka je sposobna položiti i do 1000 komada ikre. Nakon što je ženka završila polaganje ikre, mužjak prelazi preko nje izbacujući mliječ i tako je oplođuje. Par će zatim pomno čuvati ikru od grabljivih riba, aerisati vodu oko nje, te odstranjivati neoplođena i bolesna jajašca. Pri temperaturi od 28 do 30 °C, inkubacija ikre traje 36 do 48 sati. Tek izležene ličinke su bespomoćne i vrijeme provode zaljepljene za podlogu na kojoj su se izlegle. U ovom periodu ih nije potrebno hraniti, budući da će sve hranjive sastojke dobijati iz žumančane kesice. Roditelji će mladunce, kada nakon sedam dana proplivaju, čuvati u grupama, a odlutale mlade će prikupljati u ustima i "ispljunuti" nazad u grupu. Odmah nakon proplivavanja potrebno je početi hraniti mlađ tek izleženom artemijom ili Copepodima (znanih kao "prašina").
Nisu svi parovi dobri roditelji; godine međusobnog ukrštanja doveli su do gubitka roditeljskih osjećaja kod nekih varijeteta. Takve ribe, kao i neiskusni roditelji, mogle bi pojesti ikru odmah po polaganju. Ikru je moguće odgojiti i vještački, u akvariju odvojenom od roditelja, ali se to najčešće završava neuspjehom.
Varijeteti
Međusobnim ukrštanjem vrsta roda Pterophyllum nastalo je mnogo varijeteta, koji se razlikuju po boji, a rjeđe i po obliku tijela. Tako su od običnog, sivog skalara prošaranog sivim veritkalnim prugama, nastali crni, sivo-dimni, šlajer (dugih, velastih peraja), srebrni, koi (sa narandžastim mrljama) i albino skalari.
Jimmy Jump
Jaume Marquet i Cot, poznat kao Jimmy Jump, rođen je 14. marta 1976. godine. Poznati je ekscentrik i osoba koja upada na razne manifestacije i sportske događaje prekidajući ih nakratko, tj. do onog trenutka dok ga obezbjeđenje ne odstrani. Jimmy Jump je poznat po invaziji sportskih terena kao i upadanju na scenu tokom španskog nastupa na Eurosongu 2010.
Nogomet
Najviše upada na teren Jimmy Jump je uradio tokom nogometnih utakmica. Prekidao je utakmice evropskog prvenstva, UEFA Lige prvaka pa čak i Svjetskog prvenstva. Pred početka finalne utakmice, 11. jula 2010. godine, Jimmy Jump je utrčao na teren i pokušao postaviti zastavu Barcelone na trofej koji će kasnije pripasti Španiji, zemlji pobjednici Svjetskog prvenstva 2010. godine. Nakon što je ostranjen s terena i priveden, Jump je bio prinuđen platiti kaznu u iznosu od $290. Najnovija nevolja dogodila se na Copa América, 16. jula, kada je Jimmy Jump nakratko prekinuo utakmicu između Argentine i Urugvaja.
Formula 1
Na čudan način započela je trka Velike nagrade Španije 2004. godine kada je Jimmy Jump upao na početni dio staze na kojem su se nalazi takmičari, i pretrčao gotovo stotinjak metara dok ga obezbjeđenje nije uhvatilo i odstranilo s terena.
Eurosong 2010.
Jimmy Jump, inače Katalonac po nacionalnosti, bio je jedan od 18.000 gledalaca Eurosonga 2010. uživo u Telenor areni u Oslu. U finalnoj večeri, 29. maja, uspio je probiti se do scene i prići predstavniku Španije, Danielu Digesu, koji je u tom trenutku izvodio svoju evrovizijsku pjesmu, Algo pequeñito. Dva zaštitara pojavila su se na sceni 10-tak sekundi nakon Jumpovog upada i pokušala ga uhvatiti i ukloniti. Naravno, sve je to prikazano uživo na tv prijenosu i kako bi sve na kraju ispalo fer, odlučeno je da će Španija ponovo nastupati nakon što sve zemlje završe svoje nastupe. Mnogi su bili mišljenja da je Jimmy Jump, usprkos prvobitnom planu da ošteti Španiju na Eurosongu 2010., zapravo pomogao njihovom predstavniku koji je ponovo nastupao na samom kraju. Naime, pjesme izvedene na samom kraju obično budu bolje zapamćene od strane gledalaca, pa zato dobiju i više bodova. Španija je kod televotinga osvojila 12., a kod žirija tek 20. mjesto, što je u konačnici, kombinacijom glasova u omjeru 50-50, Španiji donijelo 15. mjesto. Zanimljiva informacija jeste ta da žiri glasa dan ranije, tokom generalne probe, a znamo da se tada nikakav incident nije dogodio.
NGC 280
NGC 280 (također poznat kao IRAS 00498+2404, MCG 4-3-13, PGC 3076 i UGC 534) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 464 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 1,70 (230 hiljada sg) a najmanji 1,1 uglovnih minuta (149 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 5. decembra 1785. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Cockayneov sindrom
Ime je dobio po engleskom lekaru Edwardu Alfredu Cockayneu (1880–1956) koji ga je prvi opisao 1936. i ponovo opisao 1946. Neill-Dingwallin sindrom je dobio ime po Mary M. Dingwall i Catherine A. Neill. Ove dvije naučnice opisale su slučaj dva brata sa Cockayneovim sindromom i ustvrdile da se radi o istoj bolesti koju je opisao Cockayne. U svom članku, njih dvije su doprinijele opisu pojavljivanja znakova bolesti otkrivanjem kalcifikacija u mozgu. Također su uporedile Cockayneov sindrom sa onim što je sada poznato kao Hutchinson-Gilfordov progerijski sindrom (HGPS), tada nazvan progerija, zbog uznapredovalog starenja koje karakteriše oba poremećaja.
Uzroci
Ako se u organizmu javi hiperoksija ili višak kisika, ćelijski metabolizam proizvodi nekoliko visoko reaktivnih oblika kisika zvanih slobodni radikali. Ovo može uzrokovati oksidativno oštećenje ćelijskih komponenti uključujući DNK. U normalnim ćelijama tijelo popravlja oštećene dijelove. U slučaju ove bolesti, zbog suptilnih nedostataka u transkripciji, dječji genetički mehanizam za sintezu proteina ne radi normalnim kapacitetom. Odnosno, vjerovalo se da sinteza proteina kod ove djece ne radi normalnim kapacitetom. Vremenom, prema ovoj teoriji, rezultira neuspjehom u razvoju i smrću. Svakog minuta, tijelo pumpa 10 do 20 litara kisika kroz krv, prenoseći ga do milijardi ćelija u našim tijelima. U svom normalnom molekulskom obliku, kisik je bezopasan. Međutim, ćelijski metabolizam koji uključuje kisik može stvoriti nekoliko visoko reaktivnih slobodnih radikala. Ovi slobodni radikali mogu uzrokovati oksidativno oštećenje ćelijskih komponenti uključujući DNK. U prosječnoj ljudskoj ćeliji, javlja se nekoliko hiljada lezija u DNK svaki dan. Mnoge od njih su posljedica oksidativnog oštećenja. Svaka lezija – oštećeni dio DNK – mora biti izrezana i DNK popravljena, kako bi se očuvala njena normalna funkcija. Nepopravljena DNK može izgubiti sposobnost kodiranja proteina. Mutacije također mogu nastati. Ove mutacije mogu aktivirati onkogene ili utišati supresore tumora. Prema istraživanjima, oksidativna oštećenja aktivnih gena se ne popravljaju prvenstveno, a u najtežim slučajevima popravka je usporena kroz cijeli genom. Rezultirajuća akumulacija oksidativnog oštećenja može narušiti normalne funkcije DNK i čak dovesti do pokretanja programa ćelijske smrti (apoptoze). Kod djece s ovom bolešću ne popravljaju se aktivni geni na oksidativnim oštećenjimaa. Normalno, popravak oksidativnog oštećenja je brži u aktivnim genima (koji čine manje od 5% genoma) nego u neaktivnim dijelovima DNK. Rezultirajuća akumulacija oksidativnog oštećenja može narušiti normalne funkcije DNK i čak može rezultirati pokretanjem programa ćelijske smrti (apoptoza).
Genetika
Cockayneov sindrom klasificiran je genetički na sljedeći način:
Liječenje
Ne postoji trajni lijek za ovaj sindrom, iako se pacijenti mogu liječiti simptomski. Liječenje obično uključuje fizioterapiju i manje operacije na zahvaćenim organima, kao što je uklanjanje katarakta. Preporučuje se također nošenje kreme za sunčanje s visokim faktorom, kao i zaštitne odjeće, jer su pacijenti s Cockayneovim sindromom vrlo osjetljivi na UV-zračenje. Optimalna prehrana također može pomoći. Preporučuje se genetičko savjetovanje za roditelje, jer postoji 25% šanse da se ovaj poremećaj prenese na bilo koju buduću djecu, a moguće je i prenatalno testiranje. Još jedan važan aspekt je prevencija ponovnog pojavljivanja CS u druga braća i sestre. Identifikacija uključenih genskih defekata omogućava da se ponudi genetička konsultacija i prenatalno dijagnostičko testiranje roditelja koji već imaju jedno oboljelo dijete.
Prognoza
Prognoza za one sa Cockayneovim sindromom je loša, jer se smrt obično javlja u dobi od 12 godina.
Epidemiologija
Cockayneov sindrom je rijedak u svijetu. Nije prijavljena rasna sklonost za Cockayneov sindrom. Za ovaj sindrom nije opisana seksualna podložnost; omjer muškaraca i žena je jednak. Cockayneov sindrom I (CS-A) manifestira se u djetinjstvu. Cockayneov sindrom II (CS-B) pri rođenju ili u prije hodanja i ima lošiju prognozu.
Dustin Hoffman
Dustin Lee Hoffman (rođen 8. augusta 1937) američki je filmski glumac, dvostruki dobitnik Oscara, pet puta Zlatnog globusa, tri BAFTA-e i jednog Emmyja.
Rani život
Hoffman je rođen u Los Angelesu (Kalifornija) u porodici Lillian Gold, džez-pijanistice, i Harryja Hoffmana, koji je radio kao scenograf za studio Columbia Pictures prije nego što je postao prodavač namještaja. Porodica Hoffman bila je židovska, iako on sam nije imao religiozni odgoj.
Glumački počeci
Hoffman je zajedno s Geneom Hackmanom dvije godine nastupao u pozorištu Pasadena Playhouse, a obojica su se našla na vrhu spiska onih "koji imaju najmanje šanse za uspjeh", budući da se nisu uklapali u tadašnji stereotip plavokosih i preplanulih glumaca. Odlučan da dokaže učiteljima da griješe, Hackman je otišao u New York i rekao Hoffmanu da ga nazove ako i on dođe tamo. Hoffman je slijedio prijateljev primjer i ubrzo se zaputio za New York, gdje je radio seriju čudnih poslova. Kako bi se izdržavao, kratko je napustio glumu i počeo poučavati. Radio je i kao profesionalni tester miomirisa za proizvođača kafe, Maxwell House. Znao se šaliti da bi mu izlaganje nosa uvijek pomoglo da preživi da nije uspio kao glumac. 1960. je dobio ulogu u manjem pozorištu, a 1961. u jednoj broadwayjskoj produkciji.
Hoffman je nakon toga počeo pohađati poznatu glumačku školu, Actors Studio, gdje je postao predstavnik metodične glume.
1960-e
Početkom i sredinom šezdesetih, Hoffman je većinom nastupao u televizijskim serijama i filmovima. Filmski debi ostvario je u filmu The Tiger Makes Out 1967., zajedno s Elijem Wallachom.
Mike Nichols, mladi i obećavajući režiser, nominiran za Oscara za film Ko se boji Virginije Woolf?, 1966. je počeo birati glumce za svoj sljedeći film, Diplomac, adaptaciju istoimenog manje poznatog romana Charlesa Webba. Prvi izbor za ulogu Benjamina Braddocka, Warren Beatty, ubrzo je otpao. Drugi izbor bio je Robert Redford, koji je također htio ulogu, ali se složio s Nicholsom da je prešarmantan i prepopularan za ulogu skromnog, seksualno neiskusnog djevca.
Hoffman je trebao nastupiti u ulozi nacističkog dramaturga Franza Liebkinda u filmu  Mela Brooksa iz 1968., Producenti. Jedne večeri je probudio Brooksa bacivši mali kamen u prozor njegovog stana. Hoffman je rekao kako mu je agent sredio audiciju kod Mikea Nicholsa za glavnu ulogu u Diplomcu. Misleći da nikada neće dobiti ulogu jer se vjerovatno traži neko fizički atraktivan, Brooks mu je dopustio da otputuje u Los Angeles. Srećom po njega, Hoffman je na audiciju stigao s tačnom dozom nespretnosti i neugodnosti koja se tražila za ulogu. Dan ili dva poslije, Brooks je primio vijest, pa je za ulogu Liebkinda angažirao Kennetha Marsa. Hoffman je angažovan, a produkcija je počela u martu 1967. U glavnoj ženskoj ulozi nastupila je Anne Bancroft, kao starija, seksualno promiskuitetna gđa. Robinson. Iako je razlika u godinama među likovima bila 20-25 godina, Hoffmana i Bancroft zapravo je dijelilo samo šest godina. Hoffmanu je bilo 29.
Nakon uspjeha ovog filma, drugi Hoffmanov film, Madiganovi milioni - snimljen prije Diplomca - objavljen je na tragu glumčevog uspjeha. Ipak, doživio je neuspjeh na box-officeu.
Hoffman je bio jedan od kandidata za ulogu Ratsa Rizza u filmskoj verziji  Ponoćnog kauboja Jamesa Lea Herlihyja nakon što je producent Jerome Hellman vidio njegov one man show "Eh!". Završio je obuku kod Leeja Strasberga, a kako bi se posvetio ulozi, nazvao je producenta da se nađe s njim na uglu jedne ulice na Manhattanu. Bez producentova znanja, Hoffman se obukao beskućnik i prosio novac na ulicama. Kad je producent stigao, mislio je da čovjek obični prosac i dao mu nešto novca ne obraćajući pažnju. Nekoliko minuta poslije Hoffman mu je prišao i predstavio se. Šokiran, producent više nije razmišljao da li je Hoffman pravi izbor za ulogu.
U jednoj sceni Rizzo i Joe Buck (Jon Voight) prelaze ulicu u New Yorku, a jedan auto ih umalo ne pregazi. "Hej, ja hodam ovuda, ja hodam ovuda!", vikne Rizzo ljutito udarivši haubu auta. Citat je postao jedan od najslavnijih u filmskoj historiji, a Američki filmski institut ga je izabrao kao 27. od 100 najboljih citata svih vremena. Hoffman je za Ponoćnog kauboja drugi put nominiran za Oscara. Ironično, i Hoffman i Voight su izgubili nagradu od Johna Waynea koji je igrao stvarnog kauboja u filmu Čovjek zvan hrabrost. Film je osvojio Oscar za najbolji film, jedini film za publiku stariju od 18 godina kojem je to pošlo za rukom. Osim toga, film je pokupio nagrade za režiju (John Schlesinger) i najbolji adaptirani scenarij.
1970-e
mini|200px|desno|Hoffman s [[Robert Redford|Robertom Redfordom u filmu Svi predsjednikovi ljudi]]
Hoffman je sada mogao dobiti uloge o kojima je prije deset godina mogao samo sanjati. Umjesto nastupa u skupim holivudskim filmovima, Hoffman je birao uloge manjeg obima, koje su bile više okrenute prema samom liku.
Pod režijom Arthura Penna, Hoffman je u filmu Mali veliki čovjek (1970.) glumio Jacka Crabba od njegove tinejdžerske dobi do 121. godine. Crabb je čovjek koji se na samrti prisjeća svog života punog borbe i pustolovina. Preteča filmova kao što je Forrest Gump, film prikazuje Crabba usred historijskih događaja, kao što je Bitka na Little Bighornu uz generala Custera. Uglavnom komičan, film su kritičari uglavnom hvalili, ali je ostao bez nominacija osim nominacije za najboljeg sporednog glumca, Chiefa Dana Georgea.
U filmu Ko je Harry Kellerman i zašto govori te ružne stvari o meni? (1971.) Hoffman je opet nastupio u potpuno drugačijoj ulozi od prethodnih. U filmu - mračnoj humornoj drami u režiji Ulua Grosbarda - Hoffman glumi neispavanog i izuzetno uspješnog rock, pop, reklamnog i muzičkog kompozitora koji se nalazi u životnoj krizi koja se odražava na njegove ljubavne veze dok anonimni čovjek zvan Harry Kellerman počinje širiti podrugljive laži o njemu.
Sljedeći su bili Psi od slame. U svom drugom filmu poslije Divlje horde, režiser Sam Peckinpah je napravio jedan od najzaprepašćujućih prikaza društvenog nasilja ikada viđenih na filmu. Hoffman (protiv svoje volje, prisiljen ugovorom) je utjelovio Davida, Amerikanca koji se sa suprugom (Susan George) seli u njeno rodno selo u ruralnoj Engleskoj, dok ih okružuju nasilni muškarci s pohotnim namjerama. Film slikovito prikazuje primitivno fizičko i seksualno nasilje na šokantan način, što je podijelilo kritiku i publiku. Ipak, film je pronašao publiku među onima koji su Peckinpahov režiserski stil smatrali revolucionarnim.
Zajedno sa Steveom McQueenom i pod režijom Franklina J. Schaffnera, Hoffman je snimio svoj najveći film dotada. Papillon je govorio o zatvorenicima na otočkom zatvoru koji planiraju svoj bijeg. Film je Americi zaradom četiri puta nadmašio budžet. U eksperimantalnom filmu Boba Fossea Lenny, Hoffman je portretirao pionira stand-up komedije Lennyja Brucea, njegovu harizmu na pozornici do njegovog tragičnog pada. Hoffman je uspio vjerno prikazati Brucea zahvaljujući ponajviše sačuvanim audio i video snimkama. Film je bio nominiran za šest Oscara, uključujući one za najbolji film, režisera i najboljeg glumca (Hoffman). Bila je to njegova treća nominacija u sedam godina.
Udruživši se ponovno s Johnom Schlesingerom poslije Ponoćnog kauboja, Hoffman je nastupio u Maratoncu, filmu o ljudskoj psihi pod pritiskom konfuzije, patnje i mučenja. Film je bio baziran na istoimenom romanu Williama Goldmana, koji je sam adaptirao u scenarij. Hoffman se u Maratoncu ponovno suočio s temama opasnosti i gnjeva koje je već obradio u Psima od slame, iako je ovaj film bio nešto konvencionalniji. Laurence Olivier nastupio je u ulozi dr. Cristiana Szella ili Josefa Mengelea ("Bijeli anđeo"), sadističkog nacista koji je mučio bezbroj Židova u Auschwitzu. Hoffmanov lik se nađe usred Szellova plana o krijumčarenju dijamanata iz Amerike.
U najslavnijoj sceni filma, Olivier muči Hoffmana dok ponavlja naizgled nesuvislu rečenicu: "Je li sigurno?" Američki filmski institut izabrao je taj citat kao 70. najbolji svih vremena. Kako bi postigao izgled izmorenosti svog lika u ovoj sceni, Hoffman nije spavao dva dana. Tokom snimanja, Olivier je rekao Hoffmanu: "Pokušaj glumiti... To je puno lakše!" Iako mnogi vjeruju da je to bila šala na račun Strasbergovog načina metodične glume, sam Hoffman, koji je dugo godina poricao priču, sada tvrdi da je Olivier mislio na to kako Hoffman previše tulumari (pravi razlog zbog kojeg nije spavao) kako bi se otresao depresije i boli nakon razvoda.
Za scene u kojima se Hoffman pojavljuje bez daha, trčao bi pola milje do trenutka kad bi Schlesinger rekao "akcija". Nakon ovog filma, Hoffman je rekao kako više neće glumiti "mlade" uloge kao što je bila ona studenta u Maratoncu (bilo mu je 40 kad je film objavljen).
Originalno zamišljen kao njegov režiserski debi, film Zločin u krvi je bio Hoffmanov omiljeni projekt još otkako je pročitao roman Edwarda Bunkera. Odustao je od režiranja i predao ga Ulu Grosbardu. Hoffman je glumio lopova koji, nakon što je pušten iz zatvora, odlučuje živjeti normalnim životom. Planovi mu se izjalove zbog njegovog socijalnog radnika koji ga prisiljava da se vrati kriminalu. Film je temeljen na Bunkerovim iskustvima.
S filmom Agatha, Michaela Apteda, doživio je svoj prvi pravi neuspjeh. Krilatica filma opisuje ga kao "fikcionalno rješenje za misteriju stvarnog nestanka Agathe Christie". U ulozi Agathe Christie nastupila je Vanessa Redgrave. Kontroverze su se dodatno pojačale kad je scenarij izmijenjen kako bi se prilagodio Hoffmanovu zvjezdanom statusu. Producent Agathe David Puttnam ostavio se produkcije i zakleo se da nikad više neće raditi s Hoffmanom.
Kramer protiv Kramera, režisera Roberta Bentona, prikazao je Hoffmana kao radoholičara Teda Kramera kojeg neočekivano ostavlja žena, a on sam mora odgojiti njihovog sina. Povrijeđen i osupnut, Ted je prisiljen pomiriti svoje prioritete: uspjeh u oglašavanju i samohrano roditeljstvo. Shvata šta je uistinu važno i otkriva da je prekasno odrastao. Hoffman je nastupio zajedno s Meryl Streep u filmu koji mu je donio njegovog prvog Oscara. Film je nagrađen kao najbolji film, kao i Streep (najbolja sporedna glumica) i režiser Benton.
1980-e
desno|mini|200px|Hoffman u filmu [[Tootsie, 1982.]]
U filmu Tootsie Sydneyja Pollacka, Hoffman je portretirao Michaela Dorseyja, glumca u proboju koji ne može pronaći angažman zbog stigme "teškog glumca". Suočen s prijetnjom potpunog neuspjeha i siromaštva, Michael smišlja plan: odijeva se kao žena (Dorothy Michaels) i dobija ulogu u sapunici. Ne samo da dobija posao, nego postaje i jako popularan lik u seriji. Da bi stvari bile još gore, zaljubljuje se u kolegicu (Jessica Lange) koja nažalost ne zna da je Dorothy Michaels zapravo Michael Dorsey.
Tootsie je bila nominirana za deset Oscara, uključujući najboljeg glumca (Hoffman), najbolji film i režisera. Film će osvojiti jedan, onaj za najbolju sporednu glumicu (Lange). Film je došao na zao glas zbog svađa na setu između Pollacka i Hoffmana, što se prenijelo i na film kad je Hoffman insistirao da Pollack odigra Dorseyjevog agenta. Pollack je naveo Hoffmana i ovaj film kao razloge zašto se upustio i u glumačku karijeru.
Nakon toga se okrenuo televiziji u ulozi Willyja Lohmana u Smrti trgovca, za koju je nagrađen Emmyjem za najboljeg glumca u TV filmu ili mini seriji. Za istu će ulogu osvojiti i Zlatni globus.
U filmu Elaine May, Ishtar, Hoffman i Warren Beatty glume dva hotelska pjevača koja se nađu zapleteni u mreži špijunaže. Film je slabo ocijenjen te je bio nominiran za tri "nagrade" Razzie, iako ne za Hoffmana.
Kišni čovjek Barryja Levinsona prati ponovni susret dvojice braće nakon smrti njihovog otuđenog oca. Jedan, Charlie Babbitt (Tom Cruise) je zaduženi prodavač auta dok je drugi, Raymond Babbitt (Hoffman), institucionalizirani autist. Saznavši da je Raymondu pripalo sve očevo bogatstvo, Charlie (koji nikad nije saznao da ima brata) odvodi Raymonda iz ustanove. Kako Raymond odbija letjeti, prisiljeni su odvesti se autom do Californije. Tokom puta, Charlie se mijenja.
Kako Hoffman ne pokazuje nikakve emocije tokom cijelog filma, bila je potrebna velika vještina da se Cruiseova transformacija učini vidljivom publici. Kako je Hoffmanova praznina tako snažna, publika ga zamišlja onakvog kako ga želi zamišljati i osjeća suosjećanje. Hoffmanovu profinjenu izvedbu mnogi su nazvali najboljom svih vremena. Ta izvedba mu je donijela drugog Oscara, a film je osvojio još tri, za najbolji film, režisera i scenarij. Kad je primao nagradu, Hoffman se obratio ostalim nominiranim glumcima riječima da je u redu ako nisu glasali za njega jer, "Dečki, nisam ni ja za vas."
Nakon zahtjevnog Kišnog čovjeka, Hoffman se spustio stepenicu niže s legendarnim režiserem Sidneyjem Lumetom u kriminalističkoj komediji Porodični posao, zajedno sa Seanom Conneryjem i Matthewom Broderickom. Film nije prošao najbolje ni kod kritike, a ni na box-officeu.
1990-e
Tokom devedesetih, Hoffman će se pojaviti u mnogim visokobudžetnim filmovima. Warren Beatty je režirao filmsku adaptaciju Dick Tracyja te nastupio u naslovnoj ulozi. Hoffman mu je učinio uslugu i pojavio se u manjoj ulozi pod teškom šminkom. Glumio je Mumblesa, neodlučnog cikavca koji priča izuzetno brzo. Film je bio hit među kritikom i na box-officeu.
Hoffman se nakon toga udružio s režiserem Kramera protiv Kramera, Robertom Bentonom, za neslavni film Billy Bathgate. U filmu, naslovni lik (Loren Dean) počinje napredovati u organizovanom kriminalu dvadesetih i tridesetih godina. Šef (Hoffman) unapređuje Billyja i postaje njegov mentor, u isto vrijeme kad se sindikati počinju raspadati. Film je doživio neuspjeh na gotovo svim poljima, kritički i finansijski.
U svom najvećem filmu do tada, Hoffman je nastupio u naslovnoj ulozi Kapetana Kuke u filmu Kuka Stevena Spielberga. Robin Williams pojavio se kao odrasli Petar Pan, koji se vraća u Nigdjezemsku nakon što mu je Kapetan oteo djecu. S budžetom od 70 miliona dolara, Kuka je bio najskuplji Spielbergov film do tada, a ostvario je veliki uspjeh na box-officeu. Hoffman je bio nominiran za Zlatni globus.
U filmu Stephena Frearsa, Slučajni junak, Hoffman je glumio sitnog lopova koji spašava nekoliko ljudi iz avionske nesreće dok traži plijen među ostacima. Nakon što se pojavi njegova slika, novinarka (Geena Davis) počinje potragu za njim koja uključuje milionsku nagradu. Umiješa se puno simpatičniji lutalica (Andy Garcia) koji počne tvrditi da je on junak. Film nije ostvario komercijalni uspjeh, a i kritike su bile podijeljene.
Nakon velikog hita Na vatrenoj liniji, režiser Wolfgang Petersen odlučio je snimiti film o ebola virusu, tadašnjoj prijetnji. Glavna uloga bila je namijenjena Harrisonu Fordu. Kad je Ford odbio, producenti su se obratili Hoffmanu, koji je prihvatio ulogu. Uz Rene Russo, Kevina Spaceyja, Morgana Freemana, Cubu Gooding Juniora i Donalda Sutherlanda, Hoffman je glumio zviždača kojeg svi ignoriraju. Film je zaradom pokrio budžet, ali bez velikog profita. Film je, za jedan holivudski film, zaradio nadprosječne kritike.
U Vremenu osvete režisera Barryja Levinsona (Kišni čovjek), četiri prijatelja iz djetinjstva se sastaju nakon krvave osvete protiv svog zlostavljača iz djetinjstva. Hoffman je glumio razvikanog pravnog zastupnika Dannyja Snidera. Film je uz dobre recenzije i pristojan komercijalni uspjeh stekao kultni status, a naknadno je objavljen na VHS-u i DVD-u.
Uz Johna Travoltu, Hoffman je nastupio u filmu popularnog grčkog režisera Coste Gavrasa, Ludi grad, koji govori o čovjeku koji nakon što je izgubio posao uzima taoce u historijskom muzeju. U filmu, Hoffman je portretirao Maxa Bracketta, izraubanog novinara koji se nađe u muzeju tokom otmice i iskorištava situaciju kako bi oživio karijeru. Film se nije dugo zadržao u kinima zbog loših kritika i katastrofalnog odaziva.
Radeći s Barryjem Levinsonom treći put, Hoffman je u filmu Predsjedničke laži glumio inteligentnog televizijskog producenta Stanleyja Motesa. U filmu je nastupio i Robert De Niro kao vašingtonski spin-doktor Conrad Brean, čovjek angažiran kako bi stvorio rat da bi se prikrio predsjednički seks-skandal. Kad se De Niro obrati Hoffmanu, shvaća da rješenje polako postaje još jedan veliki problem.
Film je snimljen za manje od mjesec dana. Hoffmanovu izvedbu su mnogi proglasili jednom od najboljih u karijeri, a donijela mu je i sedmu nominaciju za Oscara.
Nakon toga je počela nova saradnja s Levinsonom, ovaj put na adaptaciji  Sfere Michaela Crichtona. Film govori o grupi naučnika poslanih na dno Južnog Pacifika kako bi istražili misteriozno plovilo, za koje se ispostavlja da je svemirski brod koji se srušio u okean stoljećima prije. Hoffman glumi vođu tima, koji uključuje Sharon Stone, Samuela L. Jacksona, Petera Coyotea, Queen Latifah i Liewa Schreibera. Nakon što ga je dočekalo pregršt negativnih recenzija, film u Americi nije uspio pokriti ni pola budžeta.
2000-e
desno|mini|200px|Hoffman tokom snimanja filma [[Posljedna šansa za Harvija, 2008.]]
U novom mileniju, Hoffman je nastupao uglavnom u sporednim ulogama u studijskim filmovima. Kao Ben Floss u filmu Ljubav na mjesečini (2002.), Hoffman je glumio oca nedavno preminule žene, dok je Jack Gyllenhaal nastupio kao zaručnik djevojke, a Susan Sarandon kao njena ožalošćena, slobodoumna žena. Ljubav na mjesečini, režisera i scenariste Brada Silberlinga, primarno se fokusira na Gyllenhaalov lik dok troje ljudi zajedno pokušavaju prevladati tugu. Iako film u Americi nije prošao najbolje, zaradio je pozitivne kritike.
Radeći s Edwardom Burnsom, Andyjem Garciom i Rachel Weisz, pod režijom Jamesa Foleyja, Hoffman je u filmu Povjerljivo glumio mafijaškog šefa Winstona Kinga. U filmu, Burnsov lik obavlja jedan posao za Hoffmana kako bi platio novac koji mu je nesvjesno ukrao. S budžetom od 15 miliona dolara, film u domaćim kinima nije uspio zaraditi ni toliko. Ipak, cifra je jedva nadmašena u kinima u ostatku svijeta.
U Odmetnutoj poroti Garyja Fledera, adaptaciji bestselera Johna Grishama, Hoffman je konačno dobio priliku raditi sa svojim prijateljem Geneom Hackmanom. U filmu, John Cusack i Rachel Weisz portretiraju dva važna faktora u velikom suđenju za ubistvo, jedan u poroti, radeći iznutra, a drugi izvana. Hoffman je utjelovio tužitelja, dok Hackman igra savjetnika odbrane po pitanju porote. U ključnoj i dramatičnoj sceni, Hoffmanov i Hackmanov lik se posvađaju u sudskoj kupaonici. Dvojica prijatelja ponavljala su ovu scenu nekoliko dana. Unatoč dobrim recenzijama, film je slabo prošao na box-officeu, ne uspjevši vratiti 60 miliona dolara budžeta u američkim kinima.
U biografskom filmu Marca Forstera, San za životom J.M. Barrieja, Hoffman se pojavio u manjoj ulozi vlasnika pozorišta Charlesa Frohmana. Film u kojem su nastupili Johnny Depp, Kate Winslet, Julie Christie i Freddie Highmore zaradio je odlične kritike te ostvario veliki komercijalni uspjeh. Nominiran je za sedam Oscara. U filmu Ja volim Huckabees Davida O. Russella, Hoffman je glumio Bernarda, polovinu egzistencijalističkog detektivskog tima (drugi dio je Lily Tomlin), kojeg unajmljuju kako bi špijunirao Alberta (Jason Schwartzman) kako bi odgovorio na njegova pitanja o smislu njegovog života i prirodi slučajnosti. Kritike su bile podijeljene, uspjeh je izostao, ali je film ipak postao instant hit.
Upoznajte Fockerove (2004.) je bila komedija i nastavak filma Upoznajte roditelje u kojem se Hoffman pojavio s Robertom De Nirom i Benom Stillerom. Film je režirao Jay Roach. Uz Hoffmana, De Nira i Stillera, u filmu su se pojavili i Barbra Streisand, Ten Polo, Tim Blake Nelson i Owen Wilson. Bila je to jedna od najuspješnijih komedija u historiji, a Hoffman je osvojio MTV-jevu nagradu za najbolju izvedbu u komediji.
Privatni život
Hoffman ima dvoje djece (Karinu i Jennu) sa svojom prvom suprugom Anne Byrne, i četvero (Jacob, Maxwell, Rebecca i Alexandra) s drugom ženom, Lisom Gottsegen, koja je advokatica.
Glad
Glad u svom najužem i najčešćem smislu označava osjećaj koji je izazvan nedostatkom hrane u ljudskom, odnosno životinjskom organizmu. Kod čovjeka on ispočetka ne mora biti neugodan, da bi kasnije uz njega dolazila mučnina, glavobolja, opća slabost te psihička uzbuđenost i/li klonulost. Potpuno ili djelomično lišavanje organizma hrane potrebne za njegovo održavanje i nadoknadu izgubljene energije se naziva gladovanje.
Potpuno gladovanje
Kod potpunog gladovanja organizam je prisiljen trošiti vlastite zalihe hranjivih materija, prije svega masti u potkožnom tkivu te ugljikohidrate odnosno glikogen iz jetre i mišića, da bi na kraju konzumirao vlastite bjelančevine. Kod potpunog gladovanja čovjek izgubi do 93 % mase masnog tkiva, 62-71 % jetre, 34-35 % mišića, 22-23 % kože, bubrega i pluća, dok mozak i srce gube do 3 % svoje mase. Organizam prilikom gladovanja gubi znatnu količinu vlastitih soli, a mijenja se i sastav krvi. Posljedice potpunog gladovanja su brzo mršavljenje, poremećaji unutrašnjih funkcija, opća slabost i smrt, koja obično nastupa kada organizam izgubi 40-50 % originalne mase.
Za gladovanje je karakteristično da sitnije životinje umiru brže od krupnijih, jer je kod sitnijih životinja brži metabolizam. Tako miševi ugibaju nakon 6-7 dana gladovanja, kunići nakon 22 dana, pas nakon 60 dana, dok čovjek umire nakon 70-80 dana bez hrane - pod pretpostavkom da je bio u mogućnosti piti vodu ili neku drugu tekućinu, a bez koje bi umro nakon nekoliko dana. Među životinje koje mogu dugo gladovati se ubrajaju ptice (3-20 dana) ili zmije (do godinu dana).
Potpuno gladovanje je kod nekih životinja sasvim uobičajena i normalna pojava. To se odnosi na sisare koji spavaju zimski san (medvjed, šišmiš, jež), vodozemce u umjerenim područjima zimi, ribe za vrijeme tzv. svadbenog putovanja (losos, jegulja) te deve u pustinjama.
Djelomično gladovanje
Od potpunog gladovanja je i u prirodi i u društvu daleko češće djelomično gladovanje, prilikom koje organizmi primaju hranu, ali ne u dovoljnim količinama za svoje normalno funkcionisanje. Ponekad se takvo gladovanje dijeli na kvantitativno (nedovoljna količina hranjivih materija) i kvalitativno (nedostatak jedne od niza hranjivih materija). Ovo zadnje je prilično čest slučaj kod konzumacije tzv. nezdrave hrane, odnosno životnog stila koji ne obraća pažnju na kvalitetu hrane, pa je lahko zamisliti konzumaciju velikih količina hrane, ali bez nužnih sastojaka kao što su bjelančevine, mineralne soli i vitamini.
Posljedice djelomičnog gladovanja su iste kao i kod potpunog gladovanja, ali se ispoljavaju daleko sporije. Dugotrajno gladovanje, bilo potpuno ili djelomično, izaziva promjene u organizmu koje mogu biti dalekosežne.
Posljedice gladovanja
Kratkotrajno gladovanje, pak, u pojedinim slučajevima može biti korisno za organizam te se koristi kao terapija, odnosno poseban oblik dijete.
Gradac (Novo Goražde)
Gradac je naseljeno mjesto u općini Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.
Nogometna reprezentacija Španije
Trenutni sastav
Datum: 1. april 2014.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left"|
Nedavni pozivi u reprezentaciju
Nogometaši koji su u zadnjih 12 mjeseci igrali za reprezentaciju ili bili pozivani:
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left"|
Statistika igrača
Zadnja izmjena 3. april 2014. {{legend|#CFECEC|Aktivni reprezentativci|border=#AAAAAA}}
Bikavac (brdo)
Bikavac je naziv za brdo i naselje u Višegradu.
Kiparski pašaluk
Kiparski pašaluk (osmanlijski turski: ایالت قبرص, Eyālet-i Qibriṣ) bio je provincija Osmanlijskog carstva formirana 1571. godine nakon osvajanja Kipra u Kiparskom ratu. Od 1660. do 1703. godine Kipar je u sastavu pašaluka Arhipelaga i ponovo od 1784. godine. Na Berlinskom kongresu 1878. godine, osmanlijski sultan je Kipar predao Velikoj Britaniji u zamjenu za njihovu podršku u pregovorima sa Ruskom Imperijom.
Osmanlijsko osvajanje Kipra
Godine 1489. kraljica Katarina Kornaro prodaje Kipar Mlečanima. U periodu od 1489. do 1570. godine Kipar se nalazi pod vlašću Mlečana. Već 1489. godine, Osmanlije napadaju Kipar u sklopu Mletačko-osmanlijskog rata. Prilikom napada su mnogi gradovi pokoreni, a stanovništvo zarobljeno. Godine 1539. Osmanlijsko Carstvo ponovo vodi rat sa Mletačkom te napada Kipar i napada Limasol. Mlečani su zbog čestih osmanlijskih upada utvrdili Famagustu, Nikoziju i Kerineju, dok su ostali gradovi bili nezaštićeni.