cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasiopeja (mitologija)
Posejdonov bijes
Kasiopeja je bila prekrasna, ali arogantna i tašta. Često je prikazivana na tronu kako se igra svojom kosom. Hvalila se da su i ona i njena kćerka Andromeda ljepše od Nerejida, prekrasnih morskih nimfi, kćerki morskog boga Nereja. Ovo je rasrdilo Posejdona koji je odlučio uništiti njenu zemlju Etiopiju. Druga verzija mita donosi da je Posejdon poslao morsko čudovište Keta da uništi zemlju ili ju je sam Posejdon poplavio.
Pokušavši izbjeći takvu sudbinu, Kefej i Kasiopeja savjetovali su se s mudrom amonskom proročicom koja im je rekla da je jedini način izbjegavanja katastrofe žrtvovanje njihove kćerke Andromede. Privezali su je za stijenu na obali, a Perzej je, pošto je odsjekao Gorgoninu glavu, rekao da će je spasiti ako je potom dobije za ženu. Roditelji su pristali, a on je tom čudovištu također odsjekao glavu i oženio je.
Andromeda i Perzej
Perzej je oženio Andromedu usprkos Fineju kojem je bila obećana. Na vjenčanju je među njima došlo do svađe među dvojicom, a Finej je sa svojim ljudima napao Perzeja koji je prijateljima ubrzo rekao da skrenu pogled. Izvadio je Gorgoninu glavu, a Finej se, nakon što je vidio glavu, pretvorio u kamen, zajedno sa svojim ljudima.
Druga verzija mita govori da je Kasiopeja potakla Agenora da se bori za Andromedu, ali ga je Perzej pobijedio.
Sazviježđe
Nakon svoje smrti, Kefej, Perzej, Andromeda i Kasiopeja smješteni su na nebo. Posejdon je smatrao da Kasiopeja još ne može pobjeći svojoj kazni te ju je smjestio kao sazviježđe na nebu u blizini Sjevernog pola gdje kruži naglavačke polovinu vremena (cirkumpolarno sazviježđe).
NGC 2010
NGC 2010 (također poznat kao ESO 56-SC139) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Sto. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 12. novembra 1836. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Cezarion
Ptolemej XV Filopator Filometor Cezar (23. juni 47. p. n. e. – 23. august 30. p. n. e.), poznat pod nadimku Cezarion (Mali Cezar) (grčki: Πτολεμαῖος ΙΕʹ Φιλοπάτωρ Φιλομήτωρ Καῖσαρ, Καισαρίων, Ptolemaĩos Philopátōr Philomḗtōr Kaĩsar, Kaisaríōn) bio je posljednji kralj Drevnog Egipta, posljednji vladar Ptolemejske dinastije i, prema antičkim navodima, jedini biološki sin rimskog državnika Julija Cezara, po kome je i dobio nadimak. Majka mu je bila egipatska kraljica Kleopatra VII koja ga je, kao dijete, proglasila svojim suvladarom. Nakon njene smrti 30. p. n. e. je nakratko postao jedini kralj Egipta, ali je nakon nepunih mjesec dana ubijen po naređenju Cezarovog posinka i službenog nasljednika Oktavijana.
Mezon
mini|Nonet mezona sa spinom 0 Mezoni su bozoni na koje djeluje jaka nuklearna sila, ili drugim riječima hadroni cjelobrojnog spina. Prema Standardnom modelu mezoni se sastoje od parnog broja kvarkova i antikvarkova, a svi do sada poznati samo od jednog para kvark-antikvark.
Postojanje mezona predvidio je Hideki Yukawa kako bi objasnio silu privlačenja između protona i neutrona (danas poznatu kao rezidualna jaka nuklearna sila), za što je 1949. godine dobio Nobelovu nagradu za fiziku. Otkrićem miona ispočetka se smatralo da je to traženi mezon, dok nije utvrđeno da na njega ne djeluje jaka nuklearna sila, pa se u stvari radi o leptonu. Prvi pravi otkriveni mezon bio je pion.
Mattersburg (okrug)
Okrug Mattersburg nalazi se u središnjem dijelu austrijske pokrajine Gradišća.
Seget (čvor)
Hrvatska:
Mattersburg (okrug)
Upravna podjela
mini|400px|Općine u okrugu Mattersburg Okrug se sastoji od ukupno 19 općina. Od toga jedan grad i 5 općina sa statusom Markt.
Spisak državnih uzrečica
Ovo je spisak državnih uzrečica za države i pokrajine širom svijeta.
IC 213
IC 213 (također poznat kao MCG 3-6-46, PGC 8556 i UGC 1719) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 377 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ovan. Najveći prečnik je 1,90 (209 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (165 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 29. decembra 1893. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
MidnightBSD
MidnightBSD je operativni sistem izveden iz FreeBSD-a. Kritički cilj projekta je stvoriti jednostavno za korištenje desktop okruženje s grafičkim menadžmentom upravljanja, i konfiguraciju sistema koristeći GNUstep. Velika većina operativnog sistema će zadržati BSD licencu. Određeni programski paketi će koristiti i druge licence, kao što su X.org, GCC, i GNUstep.
Klara Zamenhof
Klara Zamenhof (rođena Silbernik; 6. oktobar 1863 – 6. decembar 1924) bila je poljska esperantistica. Bila je udata za L. L. Zamenhofa, izumitelja umjetnog jezika Esperanta.
Biografija
Rođena je 6. oktobra 1863. u gradu Kovno u Ruskoj Imperiji, (današnji Kaunas u Litvaniji). Bila je najstarija kćerka Aleksandra Sendera Silbernika i Golde Silbernik, bogatih jevrejskih trgovaca iz Kaunausa.
Doprinosi Esperantu
miniTokom cijelog života L. L. Zamenhofa, Klara mu je bila podrška, nakon njegove prerane smrti 14. aprila 1917, preuzela je promociju esperanta širom svijeta. Nastavila je razvoj zajednice usredsređene na jezik i podržala svoju kćer Lidiju, koja se školovala za nastavnika esperanta u Evropi i SAD-u. Njen otac Aleksandar Zilbernik, vlasnik fabrike sapuna u Kovnu finansirao je izdavanje prvog udžbenika esperanta "Unua Libro".
Privatni život
Udala se za Ludvika Lazara Zamenhofa 1887. i odgojila troje djece: Adama, Lidiju i Zofiju. Sve troje su ubijeni u Holokaustu. Umrla je u Varšavi 6. decembra 1924. i sahranjena je na tamošnjem Jevrejskom groblju.
PfSense
pfSense je besplatna, open source distribucija FreeBSD-a prilagođene za upotrebu kao firewall i router. U nastojanju da bude moćna i fleksibilna firewall i rout platforma, uključuje dugu listu srodnih osobina i paketa sistema omogućujući daljnja proširenja bez dodavanja nadutih i potencijalnih sigurnosnih propusta u baznu distribuciju. pfSense je popularan projekt s više od 1 milion download-a od njegova nastanka, i oproban u brojnim instalacijama u rasponu od malih kućnih mreža za zaštitu računala i Xbox-a do velikih korporacija, univerziteta i drugih organizacija za zaštitu na hiljade mrežnih uređaja. Ovaj projekt je započeo u 2004 kao varijanta m0n0wall projekta, ali je radije usmjeren prema punopravnim PC instalacijama nego fokus u ugrađeni hardver kao kod m0n0wall-a. pfSense također nudi ugrađenu(embedded) sliku za Compact Flash bazirane instalacije, no to nije naš primarni fokus.
Bristivica
Bristivica je naseljeno mjesto u sastavu općine Seget, Splitsko-dalmatinska županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Trogir.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Bristivica je imala 275 stanovnika.
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Bristivica je imalo 534 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
IC 1904
IC 1904 (također poznat kao ESO 417-22, IRAS 03129-3053, MCG -5-8-24 i PGC 12079) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 213 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,40 (87 hiljada sg) a najmanji 0,6 uglovnih minuta (37 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Izabela Jurjeva
Izabela Jurjeva je umjetničko ime Izabele Danilovne Livikovr ; 7. septembar 1899 – 20. januar 2000), ruske pjevačice sa nadimkom "Kraljica ruske romanse" koja je proslavila svoju stogodišnjicu na koncertu u njenu čast u Centralnoj koncertnoj dvorani u Moskvi 1999. godine.
Bila je jedan od najboljih izvođača romantičnih ruskih romskih pjesama u kasnim 1920-im i 1930-im prije nego što je žanr postao gotovo tabu u Sovjetskoj Rusiji.
Jurjeva je bila uglavnom zaboravljena sve do 1990-ih kada se ponovo pojavila na televiziji i proglašena za narodnu umjetnicu Rusije.
Biografija
Rođena je u velikoj jevrejskoj porodici.
Od 1920. studirala je u Petrogradu kod pijaniste i kompozitora A. V. Taskina. Debitantski nastup održan je 1922. u kinu Koloseum, gde je Jurjeva otpevala nekoliko pjesama, uključujući i Prosjak A. Aljabjeva od Pierre-Jean de Béranger. Dobila je poziv za nastup u Moskovskom Ermitažu. Iste godine održala se i njena prva turneja u Rostovu. Uz ruske romanse („Jesenji vetar jadno stenje“, „Kad po čitave dane...“, „Samo jednom u životu je sastanak“, itd.) uključuje stare ciganske pjesme („Grov“, „Valenki“ ) u programu svojih koncerata.
1925. Izabela Jurjeva se udala za advokata Josifa Arkadjeviča Epšteina (umro 1971), koji je pod kreativnim pseudonimom Josif Arkadijev postao njen menađer, a ujedno i autor riječi njenih hitova „Pogledaj s ljubavlju“, „Proljeće Pjesma”, “Prva lopta”, “Tvoja pisma”, “Ako se sjećaš, ako voliš”, “Ako možeš, oprosti”, “O ljubavi i prijateljstvu”  i drugi. Izabella Jurjeva i njen suprug proveli su period od 1925. do 1926. u Francuskoj. U Parizu je 17. 12. 1925. rodila sina Volodju koji je imao urođenu srčanu bolest, a beba je, nakon nešto više od godinu dana, umrla.
1929. učestvovala je na večerima ciganske romanse u Dvorani stupova u Moskvi. Zbog neobičnog izvođenja ciganskih pjesama, Jurjeva je nazvana "bijelom cigankom".
Njen fonografski debi dogodio se 1937. godine, 15 godina nakon prvog nastupa. Tokom Drugog svjetskog rata rata učestvovala je u pokroviteljskim koncertima na Karelijskom i Kalinjinskom frontu. Pjesme iz njenog ranog repertoara posebno su bile popularne kod vojnika: „Saša“, „Kad lišće padne“, „U staroj bašti“, „Bijela noć“.
U poslijeratnom periodu pjevačica je bila zaboravljena, a 1992. dobila je titulu narodne umjetnice Rusije, a zatim odlikovana Ordenom zasluga za otadžbinu IV stepena (1999). Dobitnica je nagrade predsjednika Ruske Federacije (2000, posthumno).
Zadnje godine života provela je Moskvi, gdje je i umrla 20. 1. 2000. Sahranjena je na groblju Donskoj, autor spomenika na grobu je Jurija Orehova. Sudbina Yuryeve, uz neke promjene, činila je osnovu romana Mihaila Šiškina "Venerina kosa".
TrueBSD
TrueBSD je LiveDVD operativni sistem temeljen na FreeBSDu s mnogim korisnim aplikacijama. Svi otvoreni programi će nastaviti raditi čak i kad izbacite LiveDVD (koristeći naredbu cdcontrol eject) kako bi dobili neke podatke iz vlastitog CD-a. Samo ne zaboravite ubaciti LiveDVD opet prije početka bilo kojeg drugog programa. TrueBSD se distribuira pod BSD licencom, ali neki od uključenih softvera mogu biti obuhvaćeni nekim drugim licencama.
HPCAL1
Hipokalcinoliki protein 1 jest protein koji je kod ljudi kodiran genom HPCAL1 sa hromosoma 2.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 193 aminokiseline, a molekulska težina  22.313 Da.
Funkcija
Protein kodiran ovim genom je član neuron-specifične porodice proteina koji vezuju kalcij u mrežnjači i mozgu. Veoma je sličan ljudskom hipokalcinskom proteinu i skoro identičan hipokalcinu sličnim-1 proteinima pacova i miša. Može biti uključen u kalcij ovisnu regulaciju fosforilacije rodopsina, a može biti od značaja za neuronsku signalizaciju u centralnom nervnom sistemu. Postoje dvije alternativno prerađene varijante transkripta ovog gena, sa više mjesta poliadenilacija.
Arapski brojevi
mini|desno|350px|Arapski brojevi Arapski brojevi, još nazivani i Hindu-arapski brojevi, su brojevi koji obuhvataju sljedećih deset cifara: 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 i 9, zasnovanih na Hindo-arapskom brojevnom sistemu. To je danas najčešće korišteni sistem za simboličan prikaz brojeva u svijetu. U ovom sistemu, niz cifara, kao npr: "1234" se čita kao jedan broj, koristeći položaj svake cifre u nizu kako bi se istoj dodijelila odgovarajuća vrijednost. Simbol za nulu (0) je ključ za efikasnost ovog sistema, koji je razvijen od strane antičkih matematičara Indijskog potkontinenta u periodu oko 500. godine.
Leda (mitologija)
mini|[[Michelangelo Buonarroti: Leda i labud]]
Opara
Opara je naseljeno mjesto u općini Novi Travnik, Bosna i Hercegovina.
Leda (mitologija)
Leda (grč. Λέδα, Léda) bila je u grčkom mitu, lijepa kći etolskoga kralja Testija, žena spartanskoga kralja Tindareja. Zaljubljeni Zeus prišao joj je u liku labuda, pa je snijela dva jaja. Iz jednoga su izišli blizanci Kastor i Poluks, a iz drugoga Klitemnestra i Helena, zbog koje je došlo do Trojanskoga rata. U nekim verzijama mita Kastor i Klitemnestra su Tindarejeva, a Poluks i Helena Zeusova djeca. Motiv Lede s labudom, čest već u antici, privukao je mnoge slikare: prikazivali su ga, među ostalima, Leonardo da Vinci, Correggio, Paolo Veronese i Tintoretto.
Arapski brojevi
Sistem je usvojen od strane perzijskih i arapskih matematičara u Bagdadu a preko Arapa je prenesen dalje na zapad. Postoje neki dokazi koji ukazuju da su brojevi u svom sadašnjem obliku razvijeni iz arapskog pisma u Magrebu, zapadnom području arapskog svijeta.
Trenutna forma brojeva razvijena je u Sjevernoj Africi i razlikuje se u formi od indijskih i istočnoarapskih brojeva. Italijanski naučnik Fibonacci se u sjevernoafričkom gradu Bejaia prvi put susreo sa brojevima te je njegov rad bio presudan u tome što su brojevi postali poznati širom Evrope. Nakon toga, Evropljani su ih dalje proširili širom svijeta. Upotreba arapskih brojeva širom svijeta omogućena je posredstvom evropske trgovine, kolonijalizma, korištenjem evropske literature i sl.
Leda (mitologija)
Mitologija
mini|lijevo|Leda i labud, El Prado muzej, [[Madrid ]]
Arapski brojevi
U brojevnom sistemu sa bazom 10, s tih deset oznaka se može predstaviti bilo koji željeni broj. Nula označava prazan skup, jedan - jediničnu količinu, a svaki sljedeći broj je za jedan veći od prethodnog. Dakle: 1 + 1 = 2, 2 + 1 = 3, 3 + 1 = 4, itd.
Leda (mitologija)
Mitologija
Zeus se zaljubio u Ledu i zaveo ju je u obličju labuda. Kao labud, bacio joj se u naručje da bi se zaštitio od orla koji ga je proganjao. Iste je noći Leda spavala sa svojim mužem Tindarom. Tako su nastala dva jaja iz kojih su se izlegli Helena, Klitemnestra te Kastor i Polideuk.
Arapski brojevi
Nastanak
Decimalni Hindo-arapski brojevni sistem je nastao u Indiji oko 700. godine. Sistem je razvijan postepeno, u rasponu od nekoliko vijekova. Smatra se da je odlučujući korak u razvoju ovog sistema postavio indijski matematičar Brahmagupta kada je uvrstio i formulirao nulu kao broj, 628. godine. Sistem je postao revolucionaran uključivanjem nule u poziciono označavanje, čime se ograničio broj pojedinačnih cifara na njih deset. Taj potez se smatra kao važna prekretnica u razvoju matematike. Može se uočiti razlika između ovog pozicijskog sistema, koji je identičan kroz cijeli sistem i glifova, tj. simbola koji su se koristili za pisanje brojeva a koji su varirali od regije do regije.
Prilagođavanje sistema u Evropi
Perzijski matematičar Abu Abdullah Muhammad bin Musa al-Khwarizmi je 825. godine napisao traktat Računanje sa hindu brojevima koji je sačuvan samo kao latinski prijevod Algoritmi de numero Indorum iz 12. vijeka. Termin algoritmi, što je bila prevodilačeva interpretacija al-Khwarizmijevog imena, postao je termin koji se i dan danas koristi u matematici.
Leda (mitologija)
Mitologija
Razne verzije mita donose podatke o tome koja su djeca (po ocu Tindaru) bila smrtna, a koja besmrtna (po ocu Zeusu). Po nekim su pričama Kastor i Polideuk besmrtni kao bogovi, po drugima (Ilijada) smrtnici. Jedino što je stalno u svim verzijama jest da ako je jedan besmrtan, to je Polideuk. U Homerovoj Ilijadi Helena gleda sa zidina Troje i pita se zašto ne vidi braću među Ahejcima. Homer zatim govori da su obojica već mrtvi i pokopani u Lakedemonu, svojoj domovini, a to pak govori da su bili smrtni. Većina se izvora ipak slaže da su Helena i Polideuk bili besmrtni, a Klitemnestra i Kastor smrtni.
Leda je s Tindarom imala još djece - Timandru, Febu i Filonoju. Još jedna verzija potonjeg mita govori da je Nemezida bila u ljudskome obliku. Afrodita je bila u obličju orla i slijedila Zeusa koji je bio u obličju labuda. Zeus je potražio zaštitu u Nemezidinim rukama. Kad je ona zaspala, Zeus ju je silovao, a ona je poslije izlegla jaja te se mit nastavlja kao i prethodni.
U trećoj verziji, mit počinje kao i prošli, ali poslije Leda posvaja Helenu kao svoju kći.
Hatchback
Postoji i posebna kategorija nazvana liftback, a ona se odnosi na hatchbackove čija su stražnja vrata postavljena tako da bočni profil vozila više posjeća na coupé ili limuzinu, nego na karavan. Kao primjer trovratnog liftbacka može se navesti Mercedesova C-klasa Sportcoupé, a peterovratnog Toyota Avensis Liftback.
Bilinopoljska izjava
Bilinopoljska izjava je dokument u kojem su poglavari bosanske crkve, pred izaslanikom rimskog pape (Ivanom de Kazamarisom), izjavili da se odriču svoje hereze. Izjava je potpisana 8. aprila 1203. godine na Bilinom polju kod Zenice, a po Anđeliću i drugim u Visočkom polju, a izjavu su potpisali: bosanski ban Kulin, dubrovački arhiđakon Marin, kao i sedam poglavara, uključujući "djeda" Dragiča i "goste" Ljubina i Dražetu. Poslije potpisivanja izjave, Ljubin i Dražeta su otišli ugarskom kralju Emeriku i pred njim 30. aprila položili zakletvu da će se držati odluka iz izjave. Ova izjava bila je samo formalnog karaktera, jer su se poglavari, uprkos potpisanoj izjavi, i dalje držali svoje vjere. Bilinopoljska izjava predstavlja značajan historijski izvor za poznavanje vjerskih i političkih prilika u srednjovjekovnoj Bosni.
Historijske okolnosti
Historijske okolnosti u kojima je nastala Bilinopoljska izjava, pritisak Katoličke crkve, mađarskih vladara, pregovora čak i kroz dokument koji je nastao 8. aprila 1203. godine nije uspio zaustaviti jačanje bogumilskog pokreta. Upravo obrnuto, ovaj pokret se širi na sve dijelove srednjovjekovne Bosne. Dogovor na Bilinom Polju trebao je biti kompromis između Rimske crkve i Crkve bosanske, ali su i poslije toga krstjani ustrajavali na svojim vjeroučenjima. Stoga je Rimska crkva povela križarske ratove protiv Bosanskih krstjana, čiji je broj pripadnika naglo porastao.
Tekst izjave
thumb|300px|desno|Tekst Bilinopoljske izjave na [[Latinski jezik|latinskom jeziku potpisane 8. aprila 1203. godine.]] U ime vječnog Boga, stvoritelja svega i otkupitelja ljudskog roda, godine od njegovog utjelovljenja 1203, šeste godine (pontifikata) gospodina pape Inoćenta III.
Mi, priori onih ljudi, koji smo se do sada na poseban način nazivali povlasticom kršćanskog imena na području Bosne, izabrani kao predstavnici svih, u ime sviju koji pripadaju bratstvu naše zajednice, u prisutnosti gospodina Ivana Casamarisa, kapelana vrhovnog svećenika i od Rimske crkve u Bosnu zbog toga poslanog, u prisutnosti gospodina bana Kulina, gospodara Bosne, obećajemo pred Bogom i njegovim svetima da ćemo ostati vjerni naredbama i zapovijedima svete Rimske crkve u životu i vladanju našem kao i da ćemo slušati i živjeti prema njenim naredbama. Jamčimo u ime sviju koji pripadaju našoj zajednici i iz naših su mjesta, sa svim imanjima i stvarima, da nećemo nikada ubuduće slijediti opačinu krivovjerstva.
U prvom redu odričemo se raskola, zbog kojega smo ozloglašeni, i priznajemo Rimsku crkvu, našu majku, glavom svega crkvenog jedinstva; (obećajemo) da ćemo u svim našim mjestima, gdje se nalaze zajednice braće, imati bogomolje u kojima ćemo se kao braća zajednički sastajati da javno pjevamo noćne, jutarnje i dnevne časove. U svim ćemo crkvama imati oltare i križeve; knjige, kako Novog tako i Starog zavjeta, čitat ćemo kako to čini Rimska crkva. U svakom našem mjestu imat ćemo svećenike, koji moraju barem u nedjelje i na blagdane, prema crkvenim odredbama, čitati mise, slušati ispovijedi i davati pokore.
Pored bogomolja imat ćemo groblja, u kojima će se pokapati braća i došljaci ako ondje slučajno umru. Najmanje sedam puta na godinu primat ćemo iz ruku svećenika Tijelo Gospodnje, a to znači: na Božić, Uskrs, Duhove, Blagdan apostola Petra i Pavla, Uznesenje Djevice Marije, na njeno rođenje i na spomen Svih Svetih, koji se slavi prvog novembra.
Od Crkve određene postove obdržavat ćemo i čuvati ono što su naši stari mudro odredili. Žene, koje budu pripadale našoj družbi, bit će odijeljene od muškaraca kako u spavaonicama tako i u blagovaonicama, a niko od braće neće sam sa samom razgovarati, otkuda bi mogla proizaći zla sumnja. Niti ćemo unaprijed primati nekoga ili neku udatu, osim ako se uzajamnim sporazumom, obećavši uzdržljivost, oboje zajednički obrate.
Slavit ćemo svetačke blagdane određene od Svetih Otaca i nikoga, za kojega bismo sa sigurnošću znali da je manihejac ili neki drugi krivovjerac, nećemo primiti da s nama stanuje. I kako smo odijeljeni od ostalih svjetovnjaka životom i vladanjem, tako ćemo se također razlikovati odjećom, koja će biti zatvorena, neobojana (ne šarena), izmjerena do gležanja.
Od sada se nećemo nazivati kršćanima, kao do sada, nego braćo, da ne bismo, sebi pripisujući to ime, drugim kršćanima nanosili nepravdu. Kad umre učitelj, od sada za vazda, priori s vijećem braće, bojeći se Boga, izabrat će starješinu kojega treba potvrditi rimski prvosvećenik. I ako Rimska crkva bude htjela nešto dodati ili ublažiti, vjerno ćemo prihvatiti i obdržavati. Da ovo ima snagu za vazda, dokazujemo našim potpisom.
Dano kod rijeke Bosne, na mjestu koje se zove Bilino polje, 8. aprila (1203.).
Potpisujemo: Dragič, Ljubin, Dražeta, Pribiš, Ljuben, Radoš, Vladoš, ban Kulin, Marin arhiđakon dubrovački.
Zatim mi Ljubin i Dražeta po volji sve naše braće u Bosni i samoga bana Kulina, s istim gospodinom Ivanom kapelanom došavši k uzvišenom i najkršćanskijem kralju Ugarske, u prisutnosti samoga kralja i časnoga nadbiskupa kaličkog a i biskupa iz Pečuha i mnogih drugih zakleli smo se u ime svih da ćemo ono što smo ugovorili čuvati, i ako Rimska crkva bude htjela od nas nešto drugo, uvest ćemo po katoličkoj vjeri.
Učinjeno na Kraljevu ostrvu, 30. aprila 1203.
Značaj Bilinopoljske izjave
Prema svim diplomatskim značajkama Bilinopoljska izjava iz 1203. je dokument koji pripada sredjeevropskoj kulturnoj sferi, i ne govori samo o prvom sjećanju na Zeničku regiju u pisanim historijskim resursima. Bosna se tretira kao organizovana srednjovjekovna država, sa svim karakteristikama vlasti, a neki pojedinci i kulturni i vjerski trendovi iz tog vremena se posebno naglašavaju.
Midjourney
Midjourney je program i usluga koja koristi umjetnu inteligenciju. Midjourney generiše slike na osnovu unešenog teksta, u obliku prirodnog jezika. Koristi "promptiranje", slično kao DALL-E i Stable Diffusion. Dostupna je isključivo na oblaku i hostuje je nezavisni istraživački laboratorij Midjourney, Inc. sa sjedištem u San Francisku.
Dostupan je samo preko Discord bota na njihovom zvaničnom Discord serveru, putem direktnog slanja poruka botu ili pozivanjem bota na druge servere. Korisnici koriste naredbu /imagine i upisuju tekstualni opis, nakon čega bot vraća set od četiri slike.
Banja Luka
Banja Luka jest grad u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, smješten na rijeci Vrbas. Po veličini je drugi grad u Bosni i Hercegovini. Upravno je središte Republike Srpske, te privredni i kulturni centar ovog dijela Bosanske krajine. Prema popisu stanovništva iz 2013 godine na teritoriji grada Banja Luka popisano je 185.042 stanovnika.
Predosmanlijsko doba
U 1. vijeku nove ere Rimljani su osvojili područje Banje Luke, koje je tada bilo naseljeno uglavnom pripadnicima mezejskih Ilira. Ovo područje je u potpunosti bilo u sastavu rimske privincije Ilirikum, a današnji grad Banja Luka bio je smješten na putnom pravcu koji je vodio od Dalmacije do Panonije, odnosno od Salone do današnje Gradiške. Današnja tvrđava Kastel u centru grada u to vrijeme koristila se kao rimska vojna utvrda.
Vrbaški Grad
Vrbaški Grad ili Banjalučka tvrđava se nalazila na uzvisini iznad Gornjeg Šehera, na lijevoj obali Vrbasa. Prema Hamdiji Kreševljakoviću, kao grad se po prvi put spominje 1494. godine, kao grad u onovremenoj Jajačkoj Banovini, poslije Jajca, najvažniji i najtvrđi grad u dolini Vrbasa.
Skupa sa Jajcem, banjalučka utvrda se najduže žestoko opirala osmanlijskom nadiranju. Uspjele su ga osvojiti tek koncem 1527. ili prvih dana 1528, nakon prodora dolinom Vrbanje i pada utvrde Kotor (1519), kao centra Župe Vrbanja. U jednoj ispravi kralja Vladislava II Jagelovića, od 6. februara 1494, kao kaštelan Banje Luke, se spominje Juraj Mikulasić, što se vjerovatno odnosi na starorimsku utvrdu Kastel.
Pod gradom bila je varoš s jednim katoličkim samostanom. Za vrijeme turskog pustošenja 1494. i 1495. stanovništvo je dobijalo pomoć od kralja. Od 1519, Banja Luka se spominje zajedno s gradovima Vrbasom i Zvečajem (Banya Lwka, Zweczay cum castro Verbaz). U vrijeme Kreševljakovića ostaci grada Banje Luke su se vidjeli na brežuljku iznad lijeve obale Vrbasa u Gornjem Šeheru.
U svom ratnom pohodu na zapadnu Bosnu, Gazi Husrev-beg je 1520-ih brzo napredovao, osvojivši Kotor (vjerovatno 1521.), Zvečaj, Greben, Sokol, Jezero, Vinac, Vrbaški Grad, Livač, Karmatin, Bočac, Udbinu, Vranu, Modruč i Požegu.
Tokom turske vladavine u Banjaluci su bila jedno vrijeme (17. stoljeće) dva grada, tj. dvije tvrđave. Jedna je bila u Gornjem, a druga u Donjem Šeheru. Ta dva grada spominju i A. Georgiceo (1626.), Hadži Kalfa (oko 1650.), biskup Maravić (1655.) i Evlija Čelebija 1660. godine.
Gornji Šeher je onaj dio današnje Banje Luke, koji je postojao prije turske okupacije, sastojao se od grada i varoši. Turski izvori ga navode kao Eski Banja Luka ("Stara Banja Luka"). Prema njima, bilo je ponešto ostataka ovoga grada na lijevoj obali Vrbasa iznad mosta preko potoka Sutrulije. Prema Evliji Čelebiji, taj grad se spuštao do Vrbasa, a nakon toga su nađeni tragovi zida baš do obale te rijeke. Taj grad i Podgrađe spominje i Sofi Mehmed-pašina zakladnica, koja je napisana 1554. Hadži Kalfa zove ga Gornji Grad, razlikujući ga od Donjeg Šehera, pri čemu naglašava da je uzet od nevjernika. Tada je taj grad bio samostalan i imao svoju posadu i svoga dizdara. Ne zna se kada je napušten, ali se pretopstavlja da je to moglo biti poslije 1688. Smatra se pouzdanom činjenicom da nije postojao prilikom prodora princa Hildburghausena 1737. godine. Neki historičari su ovaj grad u današnjem Gornjem Šeheru poistovjećivali s Vrbaškim Gradom (Verbaz, Orbasz, Urbaz, Vrbaz, Wrbaz).
Vjerovatno je da je još prije turske okupacije na teritoriju današnjeg Gornjeg Šehera bio grad i pod njim varoš i da su se oba grada zvala Banja Luka.
Donji Šeher osnovao je Ferhat-paša Sokolović, kada je izgradio džamiju koja je poznata kao Ferhadija, zadužbine i druge objekte. Grad u Donjem Šeheru sagrađen je tik uz lijevu obalu Vrbasa i zvao se Novi Grad. Ovaj je grad je i pedesetih godina prošlog stoljeća bio u dobrom stanju. Na mjestu ovoga grada, 1587. godine bila je tophana (arsenal), koju je osnovao Ferhat-paša. Ona je zatim, za vladavine sultana Mehmeda III (1595–1603.), pretvorena u grad, a po onovremenom običaju, džamija u tvrđavi je nosila ime istog sultana.
To je vidljivo iz jedne isprave kojom se u toj džamiji postavlja imam. Godine 1739. grad se zvao Kal'ai-džedid ("Novi Grad"). Za njega se zna da je popravljan 1639, 1714, 1737. ili 1738, 1809. i 1868. Prilikom posljednjih od ovih popravki, podignuta je i ona topnička kasarna. Zabilježeno je da se 1838. nalazio na popisu gradova kojima nisu potrebne popravke. Prema Kreševljakoviću, jedan od prethodnih istraživača (A. Georgiceo) je naveo da su u Banjoj Luci postojala dva grada, međusobno udaljena 4 milje, dok je Evlija Čelebija procijenio da su udaljeni "više od dva koraka", vjerovatno u smislu da su veoma blizu. Ovaj je grad bio samostalan, jer je imao svoga dizdara. Od druge polovine 17. stoljeća Banja Luka je sijedište kapetanije. Zapovjednik topčija (topčaga), 1719. je bio Mustafa Alajbeg Svetačković. Banju Luku su 1688, nakratko bili zauzeli Austrijanci. Od jula do 4. augusta grad je opsjedao general Hildburghausen i znatno ga oštetio, ali ga nije zauzeo. Pored ostalog, u brzom uzmicanju, na bojištu su ostavili 12 topova i tri havana. Prema Kreševljakoviću, prethodni anonimni opis Bosne, koji je nastao oko 1785, navodi da u gradu ima 50 velikih topova.
U doba Evlije Čelebije, pred ovim gradom se nalazio stajao top od "30 pedalja". Po Jukiću, oko 1850, tu je bilo 25 velikih topova, dok su, prema službenom popisu iz 1833, u gradu su bila 23 topa, među kojima i onaj tradicionalni top haberdar. U ovom je gradu bilo 9 tabija, koje su postojale i do Kreševljakovićevog doba.
Gradu imenovan kao Vrbas, zna se da je 1527, nakon pada Jajca, zapovjednik Vrbaskog Grada Andrija Radatović, uvidjevši da se ne može obraniti od Osmanlija, zapalio tvrdi grad i varoš i pobjegao. O mjestu gdje se ovaj grad nalazio ima više pretpostavki, jer se njegova lokacija nije mogla pouzdano odrediti. Nije isključena mogućnost da je grad Vrbas ležao na teritoriju današnjeg Donjeg Šehera i da su njegovom izgradnjom nestali tragovi starog grada Vrbasa, koji se u poznatom tursko-ugarskom ugovoru iz 1519. godine pominje posebno, kao i Banja Luka (današnji Gornji Šeher) i na kraće vrijeme Banju Luku.
Uloga Osmanlija
Srpske pravoslavne crkve prvobitno su se uglavnom gradile na područjima koja se danas smatraju okolinom Banje Luke, a njihova povećana gradnja počinje sredinom 19. vijeka sa dolaskom Srba iz Hercegovine. U istom periodu na širem prostoru grada naseljavaju se i Sefardski Jevreji, te katolički red trapisti, koji su znatno doprinijeli ranom industrijskom razvoju grada izgradnjom velikog mlina, pivare, ciglane, fabrike vunenih tkanina, pilane i hidroelektrane.
Kako je utjecaj Osmanskog carstva opadao, a samo Carstvo doživljavalo mnoge gubitke i nazadovanje u Evropi, Banja Luka je, kao i najveći dio bosanskih graničnih mjesta, sve više postajala tek tačka odbrane osmanlijske teritorije. Zbog toga je 1639. centar Bosanskog pašaluka premješten u Sarajevo. Godine 1688. austrijske trupe prodrle su do Banje Luke i poharale centar grada. Gotovo pola vijeka kasnije, 1737, na novi napad austrijske vojske Banjalučani su bili više nego odlično pripremljeni, pokazavši zapravo kako su i bez osmanlijske podrške u stanju organizirati otpor i preuzeti odgovornost da odbrane grad od napada osvajača. Mračni dio banjalučke historije odvio se kroz veći dio 17. vijeka, kad su gradom harali česti požari i zarazne bolesti, poput kuge, donošene s druge strane granice.
Austrougarsko doba
Modernizacija Banje Luke počela je nedugo prije pada Osmanskog carstva, odnosno dolaska Austro-Ugarske na područje Bosne i Hercegovine 1878. Prva telegrafska linija uspostavljena je 1866, a 1873. otvorena je i pruga od Banje Luke do Dobrljina. Austrougarska vojska ulazi u Banju Luku sa sjevera, ali ne nailazi na veliki otpor lokalnog muslimanskog stanovništva kao u nekim drugim mjestima Bosne i Hercegovine (Sarajevo, Cazin, Livno). U desetljećima koja su slijedila Banja Luka je postala važan industrijski, privredni i kulturni centar Bosanske krajine. Do 1895. grad je već imao gimnaziju, bolnicu, fabriku duhana, željezničku vezu sa Bečom i Budimpeštom, a hroničari bilježe i 13.566 stanovnika (oko trećinu broja stanovnika Sarajeva). Grad se ubrzano izgrađuje i dobija modernu urbanu strukturu tipičnog gradskog centra Austro-Ugarske monarhije, koji nimalo ne zaostaje za sličnim mjestima iz tog perioda.
Dvadeseti vijek
mini|desno|150px|Banja Luka početkom 20. vijeka. mini|150p|desno|Grb Banje Luke prije 1992. Nakon Prvog svjetskog rata Banja Luka je postala centar Vrbaske banovine, te je nastavila svoj razvoj. Tokom ovog vremena izgrađeni su Banski dvor, općina, gradski muzej i učiteljska škola. Za vrijeme Drugog svjetskog rata grad je 1941. okupirala njemačka vojska i on je ušao u sastav Nezavisne Države Hrvatske. Za vrijeme vladavine NDH ugledne jevrejske porodice su bile deportirane u koncentracijske logore u Hrvatskoj. Po ustaškim planovima Banja Luka je trebala postati glavni grad NDH. U isto vrijeme grad postaje jedan od glavnih centara partizanskog otpora, da bi 22. aprila 1945. grad bio u potpunosti i oslobođen.
Do 1963. na prostoru današnje općine Banja Luka postojale su još tri općine: Bronzani Majdan, Ivanjska i Krupa na Vrbasu. One su zatim ukinute i pripojene općini Banja Luka. 27. oktobra 1969. je Banju Luku je pogodio snažan zemljotres, u kojem je veliki broj stambenih objekata bio u potpunosti srušen. Do 1991. Banja Luka je imala 150.000 stanovnika, te je bila drugi po veličini grad u Bosni i Hercegovini i najveća općina u Bosni i Hercegovini.
Geografija
mini|desno|150px|Rijeka Vrbas Banja Luka je podignuta s obje strane Vrbasa, na mjestu gdje ova rijeka iz svojih klisura, tjesnaca i klanaca gubi osobine gorske rijeke i ulazi u niziju, kroz koju pravi svoj put ka ušću u Savu. Vrbas teče sredinom grada i na gradskom području prima pritoke: Suturliju, Crkvenu i Vrbanju. Središnji dio grada leži na nadmorskoj visini od 163 m, okružen tercijarnim brežuljcima. Okolina Banje Luke bogata je raznovrsnom šumskom divljači, a rijeke ribom, što je doprinijelo razvoju lova i ribolova.
NGC 306
NGC 306 (također poznat kao ESO 29-SC23) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Tukan. Prvo otkriće je napravio James Dunlop 1826. godine.
Banja Luka
Geografija
Prostrano područje grada nije u srazmjeri sa brojem stanovnika koji ga naseljavaju. Prateći tok Vrbasa grad se razvijao nizvodno, a stambena naselja koja su se gradila poslije Drugog svjetskog rata i zemljotresa 1969. razvijala su se u širinu prema brdima koja okružuju Banju Luku, ispod kojih su nikle moderne višespratnice.
NGC 306
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Banja Luka
Klima
Klima u Banjoj Luci je umjereno kontinentalna s utjecajima panonskog pojasa. Srednja godišnja temperatura je 10,7 °C, srednja januarska 0,8 °C, dok je srednja julska 21,3 °C.
Privreda
mini|desno|150px|Banjalučko naselje Pobrđe mini|desno|150px|Istočni tranzit Do 1992. Banja Luka je bila snažan privredni centar u zemlji, sa 63.000 zaposlenih i razvijenom privrednom, te posebno industrijskom strukturom. Nacionalni dohodak per capita iznosio je 1.850 US $, a stopa zaposlenosti 32,6%. Privredni razvoj grada bio je zasnovan na razvoju industrije, uz dominaciju sekundarnog sektora, u kojem je bilo angažovano 54% ukupnog broja zaposlenih.
Najveći privredni subjekti u gradu su Lanaco (IT tehnologije), Hemofarm (fabrika za proizvodnju lijekova), Nova DI Vrbas, Fabrika obuće Bema, Jelšingrad livar, ALfom, Bemind, Eurohem, Carmen line, Miltex, Binis beton i drugi.
Kultura
mini|desno|150px|Ferhat-pašina džamija (Ferhadija), srušena 1993. mini|desno|150px|Trg Krajine U gradu se nalazi nekoliko muzeja: Muzej Bosanske krajine, Etnografski muzej (osnovan 1930), te Muzej savremene umjetnosti Republike Srpske.
Kulturnu ponudu u gradu čine i dvije pozorišne kuće: Narodno pozorište Republike Srpske i Dječije pozorište Republike Srpske, kao i nekoliko kulturno-umjetničkih društava. Najistaknutiji folklorni ansambli koji čine amatersku kulturnu scenu grada su CKUDM "Veselin Masleša", RKUD "Pelagić" (1927) i KUD "Čajavec".
Narodna i univerzitetska biblioteka Republike Srpske, osnovana 26. aprila 1936 pod imenom Narodna biblioteka Kralja Petra I Velikog Oslobodioca, nastavlja knjišku tradiciju dotadašnjih gradskih i nacionalnih čitaonica. Jednu od njih osnovao je još 1866. godine prosvjetitelj Vaso Pelagić, koja vremenom dobija važnu ulogu u akademskoj zajednici i cjelokupnoj javnosti Banje Luke. U prvih trideset godina svoga rada biblioteka je skupila oko 92.000 knjiga i proširila svoju djelatnost, osnivajući čitaonicu i dječije odjeljenje tokom 1950-ih. Biblioteka danas broji fond od 200.000 knjiga, publikacija i periodike. Tokom 1980-ih postaje članicom Univerziteta u Banjoj Luci.
Jedno od značajnih kulturnih mjesta u gradu je i Banski dvor, koji danas djeluje kao kulturni centar. Građen je u periodu između 1929. i 1932. godine kao rezidencijalni prostor bana Vrbaske banovine i u te svrhe korišten sve do 1941. U poslijeratnom periodu zgrada je korištena kao upravno sjedište, da bi od 1955. godine prerasla u Dom kulture. Dom kulture sadrži reprezentativnu koncertnu salu, galeriju, prostorije entiteske televizije i restoran.
U centru grada, na obali Vrbasa, nalazi se i banjalučki Kastel, dobro očuvano rimsko vojno utvrđenje (castra), unutar kojeg se i odvijao život rimskog vojnog naselja na gradskom području današnje Banje Luke. Kastel je posebna gradska atrakcija Banje Luke, na kojem se tokom ljetnih mjeseci održavaju mnogobrojni koncerti, što gradu daje specifičan šarm.
Sport
U banjalučkom sportu su najuspješniji bili rukometaši Rukometni klub Borac, koji su pobijedili u Kupu europskih prvaka u rukometu 1975/1976. i time osvojili titulu evropskog prvaka u rukometu. Zavidne uspjehe na sportskim takmičenjima postizali su i banjalučki bokseri, strijelci, šahisti, padobranci, fudbaleri, biciklisti, kajakaši, košarkaši i drugi sportisti koji su svom gradu podarili 12 medalja sa olimpijskih igara (8 zlatnih), 15 medalja sa svjetskih prvenstava, 6 medalja sa evropskih prvenstava, 4 sa Univerzijade, 11 s Mediteranskih igara i 39 sa balkanskih prvenstava jednog klupskog prvaka Evrope (Rukometni klub Borac), pobjednika Srednjoevropskog fudbalskog kupa (FK Borac) te brojnih naziva prvaka prethodne Jugoslavije kako u ekipnim, tako i u pojedinačnim takmičenjima.
Danas u Banjoj Luci aktivno rade 104 sportske organizacija u 19 granskih sportova, te 16 sportsko-rekreativnih društava i udruženja. mini|desno|150px|[[Gradski stadion Banja Luka|Gradski stadion, detalj sa utakmice Premijer lige Bosne i Hercegovine između Borca i Željezničara.]] FK Borac je svakako jedan od najomiljeniji sporski kolektiva u Grada a u svojim vitrinama ima: pehar Kupa Maršala Tita, pehar Kupa BiH, šampionsku titulu BiH, šampionsku titulu i 5 pobjednika Kupa u RS, kao i međunarodni Mitropa Kup a najbolji plasman u Ligi SFRJ zabilježio je 1991 – 4. mjesto.
BK Slavija je jedan od najuspješnijih sportskih kolektiva Bosne i Hercegovine. Godine 1974, kao prvi klub iz BiH, uspio je postati klupski prvak Lige SFRJ. Iz njenih redova je i olimpijski pobjednik iz Los Angelesa, Anton Josipović. Iznjedrila je i svjetskog vicešampiona, te evropskih profesionalnog i amaterskog šampiona Marijana Beneša. Već godinama, bokseri Slavije dominiraju i boksom u Bosni i Hercegovini. U januaru 2013. BK Slavija postala je po 6. put prvaka PL BiH u boksu.
RK Borac je također proslavio Banjaluku i Bosnu i Hercegovinu. Imao je kroz historiju u ekipi igrače poput Milorada Karalića, Abasa Arslanagića, Zdravka Rađenovića, Mome Golića, Rade Unčanina i Nebojše Popovića. U sezoni 1975/1976. postao je klupski prvak Evrope. Kup SFRJ osvajao je 10 puta, prvenstvo SFRJ 7 puta, prvenstvo BiH jednom, Kup BiH 3 puta, prvenstvo RS 8 puta, Kup RS čak 9 puta, te Kup IHF 1991. godine.
U Banjoj Luci se od 2002. održava i teniski turnir iz kategorije čelendžera.
Napomene
<references group="lower-alpha"/>
Zlatna ribica
Zlatna ribica je slatkovodna riba iz porodice šarana (Cyprinidae) i jedna od prvih domestificiranih riba, koje su još i danas popularne među akvaristima. Glavni predstavnik roda Carassius i ujedno najraširenija vrsta, Carassius auratus, masovno se gaji u ribnjacima i u privredno-prehrambene svrhe.
Zlatni karasi su prvobitno naseljavali vode Koreje, Kine i Japana, odakle su se brzo raširile po cijelom svijetu. U Evropu su unesene još sredinom 18. vijeka, a uspješno razmnožavanje u akvarijumima počinje krajem 19. vijeka. Vrstu je prvi put opisao švedski naučnik, Carl von Linné, 1758. godine.
Zlatne ribe su u akvaristici popularne kao početničke ribe. Za njih se vežu jedne od najvećih zabluda kada su u pitanju kućni ljubimci, te zbog toga i pate. Najčešće se drže u staklenim ili plastičnim kuglama, bez odgovarajućeg pročišćivača vode ili vazdušne pumpe, iako su šarani ribe kojima je to najviše potrebno, imajući na umu njihov brz metabolizam i potrebu za velikim količinama kisika u vodi. Kao posljedica ovog držanja, zlatne ribe u zatvoreništvu prežive od šest do osam godina, što je malo u usporedbi sa ribama kojima se omoguće normalni životni uslovi, a koje tada mogu živjeti i do pedeset godina.
Anatomija običnog karasa
Leđa karasa su bjeličasto-sive boje sa zlatnim odsjajem. Bokovi su srebrnasti, ponekad sa zelenim ili crvenkasto-žutim prelivima. Peraja su crvenkasto siva. Svim varijetetima je zajedničko visoko, sa strana lagano spoljšteno tijelo, pokriveno krupnim i čvrsto usađenim krljuštima. Leđna peraja je veoma duge osnove (između četrnaest i dvadeset žbica), a podrepna kratka (pet do osam žbica). Prva žbica i jednog i drugog peraja je snažna i nazubljena. Usta su terminalna i obrubljena kratkim brkovima (koji mogu biti i potpuno odsutni). Ždrijelni zubi su visoki, spljošteni i jednoredni.
U divljini
Karasi su prvobitno naseljavali vode Istočne Azije. Nastanjuju tihe i tople nizijske vode, najčešće stajaće. Mogu se pronaći u biljem obraslim barama, jezercima, kanalima, u kojima traži muljevito i glinovito dno. Zlatni karas živi na dnu, na dubinama i do dvadeset metara, gdje se hrani sitnim životinjama i dijelovima biljaka. U divljini su mu na meniju manje ribe, ikra, punoglavci i žabe, ali nerijetko će iskočiti iz vode loveći insekte. Tokom ljeta se hrani intenzivnije, dok zimi potpuno prestaje sa uzimanjem hrane i prelazi u hibernaciju.
Temperatura vode u njihovom staništu varira od 4 do 40 °C. Divlji karasi će visoke temperature preživjeti, ali im nisu omiljene zbog osiromašenja vode kisikom. Akvarijske ribe neće podnositi temperature više od 30 °C; maksimum koji mogu podnijeti je 25 °C.
Zahvaljujući svom, ponekad zapanjujućem rastu, ubrzo su dospijele u evropske i američke vode kao neželjeni kućni ljubimci. Tu su se uspješno razmnožavale i ukrštale sa domaćim vrstama, te ubrzo postale sastavni dio tamošnje ihtiofaune.
U akvariju
250px|mini|desno|Kometa
Držanje zlatnih riba u posudama može se pratiti još do vremena carske Kine, kada su carevi i carice uživali u pozlaćenim posudama ispunjenim vodom, a u kojima su boravili mutirani, zlatni šarani. Dvorjani su shvatili da ribe tu ne mogu dugo poživjeti, pa su tu provodile samo kratko vrijeme, tokom dvorskih festivala i ceremeonija. Zlatni karasi su u Japan uvezeni tek krajem 15. vijeka, a u Evropu, preko Portugala, 1854. godine. Odmah su postali popularni među evropskom elitom.
U akvarijumu kao hranu prihvataju kuhani grašak i svo kuhano, zeljasto povrće, te kupovnu hranu u granulama. Zbog anatomije usta teže im je gutati lisnatu hranu. Bez obzira na herbivorne navike, zlatni karasi će napasti i progutati sve ribe manje od sebe. Ironično je što su jedine akvarijske ribe koje bi, bar prema temperaturi vode, mogle biti njihovi sustanari, ujedno i ribe koje najčešće jedu u akvarijima: guppy i paleatusi. Posebno treba obratiti pažnju na ove druge, koji na leđnom peraju imaju oštru koščicu izraslu upravo u svrhe odbrane od predatora, a koja će proždrljivoj zlatnoj ribi zapeti u ustima. U tom slučaju zlatna riba obično umire u mukama, nakon čega koridoras jednostavno ispliva iz njenih usta. Zlatne ribice će moliti hranu svaki put kada se njihov vlasnik približi akvariju, ali se njihove molbe smiju uslišiti samo jednom na dan.
Karasi spadaju u hladnovodne akvarijske ribice, koje će bez problema podnijeti temperaturu i ispod 20 °C. Zlatne ribe ipak ne toleriraju nagle promjene temperature, koje ih lahko mogu i ubiti. Ovo se posebno odnosi na male, negrijane akvarije u kojima temperatura naglo pada noću. Iz tog razloga ona ne bi trebala padati ispod 10 °C, niti prelaziti 25 °C. Grijač nije neophodan, ali nije ni beskoristan upravo radi kontroliranja promjene temperature.
Svi šarani imaju brz metabolizam i traže velike količine kisika u svom prebivalištu. Iz tog razloga je zlatnim ribama u akvarijumima potrebno omogućiti dobru filtraciju i aeraciju vode. U svom prirodnom okruženju navikli su na gusto obraslo dno, ali je to često nemoguće postići u akvarijima u kojima oni žive, zbog njihove tendencije da jedu i čupaju zasađeno bilje. Plastične biljke mogu preživjeti temperament zlatnih ribica, iako bi njihovi oštri vrhovi mogli ošteti osjetljivu sluzokožu ribe.
Mitovi vezani za zlatne ribe
250px|mini|lijevo|Teleskop
Popularna slika zlatne ribice u kugli, koja naizgled ne zahtjeva ništa osim listića sušene, kupovne hrane, doprinijela je pogrešnom shvatanju potreba ove ribe. Zlatni karasi su ribe brzog metabolizma, te se u kugli često guše u amonijaku iz vlastitih fekalija. To se može spriječiti redovnim mijenjanjem vode, ali tim postupkom ribe redovito pate od šokova uslijed naglih promjena temperature i hemizma vode. Iz tog su razloga neke zemlje zabranile prodaju kugli. Među akvaristima je, međutim, ostalo mišljenje da su zlatne ribice početničke ribe, te da su vrlo kratkovječne. Istina je upravo suprotna; u akvarijumima opremljenim filterom i vazdušnom pumpom, zlatne ribe mogu živjeti i do pola vijeka.
Još jedan mit vezan za zlatne ribe je onaj o pamćenju, koje navodno traje samo tri sekunde. Dokazano je, međutim, da zlatne ribe pamte bolje od većine drugih riba, pa se tako sjećaju određenih oblika, boja i zvukova tri mjeseca. Karasi pamte i razlikuju ljude koji ih hrane od ostalih ljudi, a vremenom nauče prepoznati i glas te osobe. Zlatne ribe će se osloboditi straha od osoba koje ih hrane i pokloniti im veliko povjerenje, pa će često prihvatiti hranu direktno iz vlasnikove ruke.
Nema sumnje da zlatne ribe žive u složenim društvenim zajednicama, jatima, kako u prirodi, tako i u akvarijumu. Ribe koje su dugo živjele zajedno često će plivati i hraniti se zajedno, dok će nove ribe biti dočekivane sa nepovjerenjem i agresijom, koji nestaju nakon nekoliko dana.
U vrtnim jezercima
250px|mini|desno|Oranda
Zlatne ribice su domestificirane na kineskim carskim dvorovima, kada je bilo popularno držati šarane u vrtnim jezercima i ribnjacima. Od običnog sivog šarana, uslijed genetske mutacije, nastao je šaran zlatnih krljušti. Ova varijacija je ubrzo postala popularna kod carske porodice, te su ljudi počeli izdvajati zlatne primjerke i ukrštati ih kako bi se boja očuvala. Sredinom 12. vijeka kineska carica je naredila da se iskopa jezerece koje će nastaniti crveni i žuti karasi, ali je istovremeno zabranila ljudima van carske porodice da drže zlatne karase, koji su tada predstavljali simbol carske porodice.
Karasi su danas vrlo popularne ukrasne ribe za vrtna jezerca. Podnose razne vremenske prilike, a vremenom će se naviknuti i na visoke ljetne temperature (jezerece bi ipak trebalo biti u sjeni). Bez problema prežive nekoliko sedmica pod ledom, dok god na dnu ima nezaleđene vode bogate kisikom. Kako bi ribe imale nezaleđenu vode pogodnu za hibernaciju, jezerce bi trebalo biti duboko barem osamdeset centimetara.
Razmnožavanje
mini|lijevo|200px|Mrijest zlatnih riba u jezercu