cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Butan
Stanovništvo
mini|desno|250px|Butanci u nacionalnoj nošnji na festivalu Wangdi Phodrang. Stanovništvo Butana sastoji se od tri grupe: u zapadnom planinskom dijelu živi narod Ngalong ili Ngalop koji je došao u srednjem vijeku iz Tibeta i toj grupi pripada i kraljevska porodica. U istočnim planinskim predjelima živi narod Sharchop koji je etnički blizak brdskim plemenima sjeveroistočne Indije. Te dvije grupe stanovništva su međusobno bliske zbog svoje pripadnosti budizmu. Treća grupa živi u dolini uz indijsku granicu, to su Lhotshampa koji govore nepalski, ime im znači južni Butanci a došli su iz Nepala. Sve tri navedene grupe kolektivno se nazivaju Drukpas.
Olimpijske igre 1980.
mini|250px|Bojkot OI 1976, 1980. i 1984. XXII Olimpijske igre održane su 1980. u Moskvi (SSSR). Dio takmičenja također se odvijao i u Lenjingradu, Kijevu, Minsku i Tallinnu. Simbol olimpijade bio je olimpijski medvjedić Miša.
Butan
Stanovništvo
Popis stanovništva proveden 1980. pokazao je, da se udio nepalskog stanovništva u Butanu povećao na više od 50 posto. Promjenom zakona o državljanstvu s retroaktivnim djelovanjem, 1985. godine su svi stanovnici Butana porijeklom iz Nepala morali dokazati da su imali stalni boravak u Butanu prije 1959. godine. Ko to nije mogao, našao se u položaju da bude proglašen ilegalnim useljenikom.
Olimpijske igre 1980.
Bojkot
Budući da se 1980. između država koje su činile Varšavski pakt i NATO vodio Hladni rat, učešće na moskovskoj olimpijadi otkazale su Sjedinjene Američke Države i još neke zemlje, ukupno njih 64. Neposredan povod otkaza bio je rat u Afganistanu. Sovjetsko rukovodstvo odgovorilo je istom mjerom, i odbilo učešće na XXIII Olimpijskim igrama u Los Angelesu četiri godine kasnije. Tu su odluku slijedile i mnoge zemlje članice Varšavskog pakta, odnosno bliske SSSR-u.
Olimpijske igre 1976.
XXI Olimpijske igre su održane 1976. godine u Montréalu, u Kanadi. MOK se odlučio za Montréal među konkurentima Moskvom i Los Angelesom.
Butan
Religija
Državna religija je Vajrayana-Budizam (ispovijeda ga 75% stanovništva). Pored budističke filozofije, u Butanu se udomaćio i Hinduizam, prije svega preko nepalskih imigranata (25% stanovništva).
Osnivanje države Butan u XVII vijeku je usko povezano s Budizmom. Osnivač je bio jedan redovnik ( Shadbrung Nawang Namyal) iz samostanskog reda Drukpa-Kagyü u Tibetu. Gradnja samostanskih utvrđenja u Butanu služila je odbrani od rivalizirajućeg samostanskog reda Gelupka koji je opetovano pokušavao svoju političku moć proširiti i na Butan.
Hiperventilacija
thumb|260px|Intervencija respiratorom u slučaju nesvjestice Hiperventilacija je pojava koje nastaje kada brzina ili volumen disanja eliminira više ugljik-dioksida nego što tijelo može proizvesti. To dovodi do hipokapnije, smanjene koncentracije ugljik-dioksida otopljenog u krvi. Tijelo to normalno pokušava nadoknaditi homeostatski, ali ako to ne uspije ili se prevlada, pH krvi će porasti, što dovodi do disajne alkaloze. Simptomi respiracijske alkaloze uključuju: vrtoglavicu, trnce u usnama, rukama ili nogama, glavobolju, slabost, nesvjesticu i napadaje. U ekstremnim slučajevima može prouzrokovati karpopedne grčeve, cupkanje i kontrakciju šaka i stopala.
Olimpijske igre 1976.
Domaćin je imao težak zadatak. Igre su morale sigurnosno biti na najvišem nivou, da bi se spriječili teroristički napadi kakvi su se dogodili četiri godine ranije na Igrama u Münchenu. Osim toga, velika većina afričkih zemalja je bojkotirala Igre, zbog toga što je MOK dozvolio nastup na Igrama predstavnicima Novog Zelanda, koji su tokom te godine održavali sportske susrete sa rasističkom Južnoafričkom Republikom. Bio je to početak politike masovnih bojkota Igara, koji su se nastavili i na Igrama u Moskvi 1980, kao i na Igrama u Los Angelesu 1984.
Hiperventilacija
Faktori koji mogu izazvati ili održati hiperventilaciju uključuju: fiziološki stres, anksioznost ili panični poremećaj, veliku nadmorsku visinu, ozljeda glave, moždani udar, respiratorni poremećaji kao što su astma, pneumonija ili sindrom hiperventilacije, kardiovaskularne probleme, kao što je plućna embolija, te anemiju, pogrešno kalibrirani medicinski respirator i štetne reakcije na određene lijekove.
Butan
Religija
U okviru samostanske reforme Drukpa-samostani su izgubili svoje zemljišne posjede, koji su podijeljeni seljacima-bezzemljašima. Egzistencija samostana osigurana je iz državnog budžeta. U Narodnoj skupštini osigurano je 15 mjesta za predstavnike klera koje određuje budistički gremium. Duhovni vođa samostanskog reda Drukpa je Je Khenpo koji uz kralja uživa visoki položaj u političkom sistemu Butana.
Vlada
Butan je kraljevina, međutim u zadnje vrijeme je očigledno nastojanje da se država prevede u parlamentarnu monarhiju. Kralj Butana je do 1998. godine bio apsolutni vladar, da bi nakon pokušaja atentata na prestolonasljednika Jigme Singye Wangchuk te nemira i pobune nepalskih Butanaca kralj je uprkos protivljenju stavio svoje ovlasti na raspolaganje parlamentu. Izvršen je prenos većine administrativnih ovlasti na Vijeće ministara i data je mogućnost razrješenje kralja ako postoji dvotrećinska većina u Narodnoj skupštini.
Olimpijske igre 1976.
Montreal je zbog Igara zapao i u finansijske probleme, jer je skupi i ambiciozno zamišljeni sportski park kasnio u izradi te višestruko premašio planirane troškove. Zbog toga je sljedećih godina naglo pao interes gradova da se kandidiraju za domaćina OI, jer je vladalo mišljenje da se radi o skupom i neisplativom projektu, osuđenom na neuspjeh. Los Angeles je, međutim, osam godina kasnije pokazao da se u sprezi velikih sponzora i korištenjem postojećih sportskih objekata Igre mogu i profitabilno organizirati.
Butan
Vlada
Izvršna vlast je u rukama vijeća ministara (Lhengye Shungtsog) dok je zakonodavna vlast u rukama nacionalnog parlamenta. Trenutno su sve političke stranke zabranjene.
Sa donošenjem novog ustava kralj Jigme Singye je najavio da će abdicirati u korist svoga sina. Dana 28. novembra 2006. 28-godišnji Jigme Khesar Namgyel Wangchuck, najstariji sin kralja Džigme Singe Vangčuka je krunisan je za kralja. Ovo je bilo praćeno prvim nacionalnim parlamentarnim izborima u decembru 2007. i martu 2008. godine.
Drina (župa)
desno|mini|250x250piksel| Bosna oko 1412. godine. Drina bila je srednjovjekovna župa, a kasnije i zemlja, smještena na području današnjeg Podrinja, regije u dolini rijeke Drine, koju dijele (istočna) Bosna i Hercegovina i (zapadna) Srbija. Njegova lokacija i širenje je nejasno, iako se pretpostavlja da se nalazi u srednjem i gornjem toku rijeke Drine, na njenoj lijevoj obali u Bosni i Hercegovini. Podrinje je bilo dio prve Kneževine Srbije, u ranom srednjem vijeku. John Kinnamos (1143–1185) je zabilježio da je rijeka Drina odvojila Bosnu od Srbije, dok je jedan papski dokument iz 1187. pogrešno identifikovao Bosnu kao dio Srbije. Ranosrednjovjekovna bosanska država obuhvatala je krajeve na lijevoj obali Drine, gdje se nalazila župa. Bosanskohercegovačka plemićka porodica Pavlovića vladala je ovim krajem, zajedno sa drugim feudalnim posjedima koji su se prostirali od srednje i gornje Drine do jugo-jugoistočnih krajeva bosanskog carstva u Hum u i Konavlima na jadranskoj obali. Porodično službeno prebivalište i sjedište bilo je na Borač u, a kasnije i Pavlovcu, iznad kanjona rijeke Prače, između današnje Prače, Rogatice i Goražda. Također, bio je u sastavu vlastelinstva Kosača, dok je još jedna manja bosanska plemićka porodica imala svoje posjede u regiji, odnosno plemićka porodica Dinjičići.
Župa Drina se spominje u Ljetopisu dukljanskog sveštenika (oko 1300), kao mjesto bitke srpskog plemića Tihomira za vrijeme vladavine kneza Časlava (927–960). Godine 1359. spominje se veliki čelnik Dimitrije (1349–59) koji drži Gacko, Drinu, Dabar i Rudine.
Drina se dalje pominje kao područje sa Sokom tvrđava 1444. godine, kao dominijum (knežina) 1448. godine, kao vlastelinstvo sa tvrđavom Soko 1454.
Dragutin Franasović
mini|desno|Dragutin Franasović Dragutin Franasović (5. decembar 1842 – 18. april 1914) bio je general srpske vojske i ministar.
Život
Franasović je rođen 5. decembra 1842. u Carigradu. Nakon završetka 3. razreda gimnazije u Austriji, stupio je u srbijansku redovnu vojsku 28. aprila 1862. U pješadijskog potporučnika unaprijeđen je 1867, kapetana 2. klase 1875, pukovnika 1886, a generala 1894, kad mu je ostavka uvažena. Godine 1895. vraćen je u aktivnu službu sa činom generala, pa je ponovno penzionisan 1897. Između 1862–1867. kao podoficir bio je vojni pisar pri ministarstvu vojnom, a 1867. vodnik i ađutant bataljona. Od 1873. bio je u službi pri ministarstvu vojnom. Od 1875. bio je komandir čete, a od 1876. komandant bataljona. Od 1877. bio je u ministarstvu vojnom, od 1878. komandant bataljona.
Articuno
Articuno je jedna od Legendarnih ptica, uz Moltresa i Zapdosa. Ime "Articuno" dolazi od engleske riječi "arctic" = arktički, odnoseći se na njegov Ledeni tip, i španske riječi "uno", što znači jedan, jer je brojčano prvi od triju Legendarnih ptica. Njegovo japansko ime, Furīza, ili Freezer, dolazi od engleske riječi "freeze", što znači zamrznuti, opet se odnoseći na njegov tip.
Dragutin Franasović
Život
Godine 1879. postaje ađutant kneza Milana, od 2. februara 1885. do 23. marta 1886, 1–4. aprila 1893. i 25. juna 1895 – 12. decembra 1896. bio je ministar vojni. U međuvremenu bio je kancelar kraljevskih ordena. U ratu 1876. bio je ađutant glavnog komandanta timočke vojske i ordonans oficir timočko-moravske vojske, dok je tokom rata 1877/78. bio u štabu vrhovne komande. U ratu 1885. bio je ministar vojni. Stric mu je bio katolički sveštenik u Trstenu, Petar Franasović. Vladika dalmatinski Nikodim Milaš ga spominje u svojoj Autobiografiji. Umro je 18. aprila 1914. u Beču.
Articuno
Biološke karakteristike
Articuno je moćno, čarobno biće koje može stvarati i slobodno kontrolirati led. Njegova napola prozirna krila prožeta su suštinom hladnoće, a mahanje njegovih krila hladi zrak, pretvarajući vodene čestice u zraku u snijeg ili led. Zbog toga, vjeruje se da ovaj Pokémon sa svojim dolaskom donosi snijeg. Sposobnost da zamrzne vodu sa kretnjom koja inače stvara toplotu dokazuje da je Articuno jedan od najhladnijih Pokémona u postojanju, a sposoban je i kontrolirati svoju tjelesnu temperaturu kako ne bi zamrznuo zrak dok miruje. Vjeruje se da Articuno živi na snijegom prekrivenim planinskim vrhovima, a u prilog tomu idu priče o udešenim planinarima i istraživačima, jer se, naime, vjeruje da se Articuno pojavljuje samo pred takvim ljudima kako bi ih spasio, jer nije zlonamjeran Pokemon.
Articuno se vjerovatno temelji na kecalu, ptici iz stvarnog života koja ima sličnu krestu i rep, i Ankom, mitološkom pticom sličnoj feniksu, no Anka ima moći nad ledom.
U videoigrama
Articuno je dostupan u Pokémon Red, Blue, Yellow, FireRed i LeafGreen videoigrama. Smješten je na ostrvu Morske pjene. Articuno je jedinstven Pokémon za svaku igru, i igrač ima samo jednu šansu da ga uhvati. Isto tako, dostupan je i u Pokémon XD: Gale of Darkness, gdje ga se može oteti Grand Master Greevilu. Jedan je od šest Greevilovih Shadow Pokémona, veoma ga je teško uhvatiti/oteti. Articuno se pojavljuje kao šef u Pokémon Mystery Dungeon videoigrama.
Kao Legendarni Pokémoni, Articuno ima veoma visoke statistike, posebno se ističući u HP, Defense i Special Defense statusima. Trenere koji koriste Articuna u borbama često se naziva "banalnima". Doduše, kombinacija njegova tipa (Ledeni/Leteći) čini ga četverostruko slabim na Kamene napade, niz od lahko iskorištenih slabosti (Električni, Čelični i Vatreni napadi) i česta upotreba Metagrossa i Snorlaxa u timovima dovela je Articuna na listu nepoželjnih Pokémona u kompetitivnim borbama, čak i niže od Pokémona sa niskom osnovnom vrijednošću statistika. Kao takav, iako mnogi treneri Legendarne Pokémone smatraju banalnima, većina koja ih koristi izbjegava korištenje Articuna. Ponekad vidi svijetlo dana u kompetitivnim igrama, iako je dobar specijalni Tanker, a u Pokémon XD: Gale of Darkness dobio je pristup napadu Zvona ozdravljenja (Heal Bell). Još veće rasprave nastale su iz činjenice da u Pokémon FireRed i LeafGreen Articuno može naučiti i Apsolutnu ništicu (Sheer Cold) i Čitanje misli (Mind Reader), što mu zabranjuje ulaz u kompetitivne borbe.
U animiranoj seriji
Articuno je bio središnji lik u tri epizode Pokémon animirane serije, gdje se Todd, Pokémon fotograf, pridružio Ash i prijateljima kako bi dobio priliku slikati Legendarnu pticu. Articunovo posljednje pojavljivanje bilo je u epizodi "Freeze Frame", gdje je spasio Asha i prijatelje iz snježne mećave.
Articuno se opet pojavio u Battle Frontier epizodama kao prijatelj i Pokémon Battle Frontier mozga Nolanda. Articuno je pripitomljen i ponekad se koristi u borbama, kao u borbi protiv Asha i njegova Charizarda. Znali su da je Articuno Legendarni Pokémon. Svejedno, prihvatili su izazov, i odnijeli pobjedu.
Nije poznato ako je svaki od ovih Articuna jedan jedinstveni Articuno (kao u videoigrama, gdje je svaki Legendarni Pokémon jedinstven), ili su to mladunci, rođaci ili daljnji potomci "Legendarnog Articuna", prikazanog u Pokémon filmu. Moguće je da je Articuno kao vrsta toliko rijedak i izoliran Pokémon, poput Zapdosa i Moltresa, do te granice da se smatra Legendarnim. Articuno je u filmu prikazan znatno viši nego u animiranoj seriji, ali veličina Pokémona u animiranoj seriji nije dosljedna (primjerice, Ashov Charizard u jednoj epizodi može biti prikazan dva puta viši od Asha, dok će u drugoj biti gotovo upola manji).
Septimije Sever
Septimije Sever (11. april 145 – 4. februar 211) bio je rimski car od 193. do 211. Rođen je u Leptis Magni (današnji Homs, Libija) u rimskoj provinciji Africi. Kao mladić je napredovao kroz Cursus honorum tokom vladavine Marka Aurelija i Komoda. Nakon svrgavanja i ubijanja cara Didija Julijana, borio se za vlast protiv svojih rivala, generala Pescenija Nigera i Klodija Albina. Nigera je pobijedio 194. godine u bici kod Isa u Kilikiji, a Albina je pobijedio tri godine kasnije u bici kod Lugdunuma u Galiji.
Nakon konsolidacije vladavine nad zapadnim provincijama, vodio je još jedan uspješan rat na istoku protiv Partskog carstva šireći istočnu granicu Rimskog carstva do rijeke Tigris. Nakon toga otputovao je u Britaniju kako bi ojačao Hadrijanov zid i ponovo zauzeo Antoninov zid. Godine 208. izvršio je invaziju na Kaledoniju (današnju Škotsku), ali su njegove ambicije prekinute kada je smrtno obolio krajem 210. godine. Umro je u februaru 211. godine u Eboracumu (današnji York, Engleska), a naslijedili su ga njegovi sinovi Karakala i Geta. Oni su osnovali dinastiju Sever, posljednju carsku dinastiju prije krize 3. stoljeća.
Uprava nad carstvom
Septimije Sever je pripadao romaniziranoj obitelji iz Tripolisa, koja je samo malo ranije dostigla državne časti. Rođen je u Velikom Leptisu (Leptis Magna) u sjevernoj Africi i tokom cijele vladavine osobitu je pažnju posvećivao svojem rodnom kraju. Oženio se Julijom Domnom iz Emese, Sirijkom iz važne svešteničke porodice, i bio je okružen istočnjacima. Imao je senatsku karijeru i pokazao se kao sposoban oficir, ali je prije svega bio dobar upravljač i pravnik. Pošto nije volio Rimljane, Italike i senatore, promišljeno se oslanjao na pouzadnu podunavsku vojsku koja ga je i dovela na presto, a uvijek je pokazivao veliku brigu i za provincijalce i niže slojeve društva.
Uloga vojske
Premda je pokušao iskoristiti popularnost Antonina tako što se proglasio sinom Marka Aurelija i tako što je vlastitog sina nazvao Marko Aurelije Antonin, Septimije je zapravo sprovodio sasvim drugačiju politiku – politiku koja je bila brutalna, ali realistična, i koja je novim društvenim slojevima otvorila mogućnost za postizanje uspješne karijere. Bio je indiferentan prema ugledu senata, u kome je imao veoma mnogo neprijatelja, pa je bio naklonjeniji vitezovima. Vojska je tako postala rasadnik viteškog staleža i predmet sve njegove pažnje. Stajaća je vojska uvećana stvaranjem tri nove legije kojima su zapovjedali vitezovi, a jedna od njih, "Druga partijska", bila je smeštena blizu Rima. Za razliku od Vespazijana, koji je također svoju vlast dugovao vojsci, ali i koji je znao kako da vojsku drži na mjestu koje joj pripada, Septimije Sever je, svjestan neposrednih vanjskih opasnosti, stvorio neku vrstu vojne monarhije. Broj pretorijanskih kohorti se udvostručio, a otpuštanje starog sastava, koji je bio italskog porekla, pretvorio je pretorijance u neku vrstu careve garde, u kojoj su najvažnijim elementom bili elitni vojnici iz Podunavlja. Broj pomoćnih trupa je uvećan stvaranjem jedinica od po 1.000 ljudi (to su bile pešadijske kohorte) te konjičkih jedinica, ponekad opremljenih oklopom po ugledu na Parćane.
Sada su se otvorile nove mogućnosti za niže oficire koji su karijeru počeli kao obični vojnici: centurioni i niži oficiri mogli su postati tribuni i ući u viteški stalež. Tako je, na primer, jedan seljak iz Ilirije mogao dostići visoke položaje: ovo je nesumnjivo najznačajniji aspekt "Severove revolucije". Ova "demokratizacija" ne mora automatski podrazumijevati i barbarizaciju, jer su provincijske legije dugo prije toga bile romanizovane. Njihove su plaće povećane, a pokloni u novcu dijelili su se češće; od sada su se vojnici hranili na račun provincijalaca. Veterani su dobijali zemljište, uglavnom u Siriji i Africi. Pravo na zakoniti brak, koje August nije htio priznati, dodijeljeno je sada gotovo svim vojnicima, a nižim je oficirima dato i pravo da obrazuju kolegije (privatna udruženja). Kako je od posljednjeg povećanja vojničke plaće prošlo više od 100 godina, usprkos stalnom (premda sporom) porastu cijena, Sever je povećao osnovnu legionarsku plaću sa 300 na 500 denarija, uz odgovarajuća povećanja za ostale djelove vojske. Odraz ove mjere na sadržaj plemenitih metala u srebrnom novcu podsjeća nas na to da su carski prihodi bili ograničeni u uske okvire koje je postavljala politička i administrativna realnost.
Administracija
Administrativna su dostignuća Septimija Severa bila od velikog značaja: on je jasno definirao ovlaštenja gradskog prefekta; na položaj pretorijanskih prefekta postavljao je prvoklasne pravnike, kao što je Papinijan; također, povećao je broj prokuratora, koji su se za financijske položaje regrutovali medu Afrikancima i istočnjacima, a za upravne položaje medu podunavskim oficirima. Italija je izgubila svoje privilegije i, kao sve druge provincije, postala je podložna novom porezu (annona), koji se plaćao u naturi i služio za izdržavanje vojske i carske birokracije. Zbog povećanja troškova – za administraciju, za vojničke plaće i distribucije poklona vojsci, za izdržavanje rimske sirotinje i za javne građevinske radove – car je morao 194. godine devalvirati denarij. Ali, konfiskacije su uvećale njegovo vlastito bogatstvo (res privata), koje su ranije stvorili Antonini.
Socijalna politika
U Severovu socijalnu politiku spadalo je kako regrutovanje senatora iz provincija (sa Istoka, iz Afrike, pa čak i iz Egipta), što je prouzročilo veliko opadanje procenta italskih senatora, tako i uzdizanje viteškog staleža: pravnici – pripadnici viteškog staleža – počeli su postajati članovima carevog vijeća (consilium principis). Gradovi, čiji su razvitak Antonini pospješivati, sve su se više smatrali administrativnim točkovima u službi države: najbogatiji dekurioni (članovi municipalnih vijeća) bili su financijski odgovorni za prikupljanje poreza, pa su upravo iz tog razloga egipatski gradovi dobili boule (municipalni senat).
Teret poreza i prisilnog sudjelovanja u upravi bio je dodatno otežan brojnim dužnostima vezanim za transport vojske i za anonu, a regulirali su ga pravnici nametanjem financijskih, vlastitih ili i jednih i drugih obaveza. Država je pazila da dekurione zadrži u službi njihovih gradova i da osigura kontrolu njihove uprave postavljanjem službenika središnje vlade nazvanih curatores rei publicae. Niži su slojevi, u načelu, bili zaštićeni od zlouporaba bogataša, ali su zapravo stavljeni u službu države kroz ograničenja nametnuta na brodske i trgovačke kolegije. Naime, od članova nekog kolegija moglo se zahtjevati prisilno davanje novca ili radne snage za takve javne potrebe kao što je snabdjevanje Rima hranom. Država se sve više pretvarala u policajca, a narastajuća moć brojnih trgovaca žitom (frumentarii) teško je optrećivala običnog čovjeka.
Carska vlast, mada se nije odrekla ideologije principata, počivala je zapravo na vojsci i nastojala je svoj legitimitet pronaći u principu nasleđivanja: dva sina Septimija Severa, Karakala i Geta, bila su prvo proglašena cezarima, prvi 196. godine, a drugi 198. godine. Poslije su obojica bila direktno povezana s carskom vlašću tako što su im date titule augusta: 198. godine Karakali i 209. godine Geti. Stoga je posljednje tri godine vladavine Septimija Severa carstvo imalo tri augusta.
Vjerska pitanja
Neki izvori pominju edikt Septimija Severa iz 202. godine, kojim se zabranjivao prijelaz na kršćanstvo i na židovstvo.
Tjelesna tečnost
thumb|Dijelovi (kompartmenti) unutarćelijske i vanćelijske tekućine. Vanćelijska tekućina dalje se dijeli na intersticijsku tekućinu i intravaskularne tekućine. Telesne tečnosti ili tjelesne tekućine su tečnosti unutar ljudskog tela. U mršavih zdravih odraslih muškaraca ukupna tjelesna voda je oko 60% (60–67%) ukupne tjelesne težina; kod žena je obično nešto niže. Tačan procenat tečnosti u odnosu na tjelesnu težinu obrnuto je proporcionalan postotku tjelesne masti.
Čovjek od 70 kg, naprimjer, ima oko 42 (42–47) litara vode u tijelu. Ukupna količina vode podijeljena je između odjeljka unutarćelijska tekućina (također se naziva prostor ili volumen) i odjeljka vanćelijska tekućina  (prostor, volumen) u odnosu dva prema jedan : 28 (28–32) litara je unutar ćelija, a 14 (14–15) litara je van ćelija.
Vanćelijski dio je podeljen na volumen intersticijske tečnosti – izvan ćelija i krvnih sudova – i intravaskularni volumen (koji se takođe naziva i vaskularni volumen i volumen krvne plazme) – tečnosti unutar krvnih sudova – u omjeru tri prema jedan: volumen intersticijske tekućine je oko 12 litara, vaskularna zapremina je oko 4 litra. Intersticijska tekućina podijeljena je u odjeljak limfna tekućina – otprilike 2/3 ili 8 (6-10) litara; kompartment transćelijska tečnost je preostala 1/3, odnosno oko 4 litra. Zapremina vaskularnog dijela podeljena je na venski i arterijskivolumen; a arterijski volumen ima konceptualno koristan, ali nemjerljiv pododjel zvan efektivni volumen arterijske krvi.
Zdravlje
Tjelesna tekućina je pojam koji se najčešće upotrebljava u medicinskom i zdravstvenom kontekstu. Praksa moderne medicine, javnog zdravstva i lične higijene tretira tjelesne tekućine kao potencijalno nečiste. To je zato što one mogu biti vektor zaraznih bolesti, kao što su spolno prenosive bolesti ili krvlju prenosivih bolesti. Univerzalne mjere opreza i sigurniji seks, u praksi pokušavaju izbjeći razmjenu tjelesnih tekućina. Tjelesne tekućine mogu se analizirati u medicinskoj laboratoriji, kako bi se pronašli mikrobi, upale, karcinomi itd.
Klinički uzorci
Klinički uzorci se općenito definiraju kao neinfektivni ljudski ili životinjski materijali, kao što su krv, pljuvačka, izlučevine, tkivo i tkivna tekućina, a također odobreni lijekovi odo koji su [[krvni proizvodi.   U medicinskim okvirima, uzorak je uzet za dijagnostički pregled ili procjenu, te za identifikaciju bolesti ili stanja.
Uzimanje uzoraka
Metodi uzimanja uzoraka tjelesnih tekućina uključuju:
Franjo Likar
Franjo Likar bio je jedan od najvažnijih bosanskohercegovačkih pripadnika savremene umjetnosti i multimedijalni umjetnik koji se pored slikarstva bavio skulpturom, grafikom, pozorišnom scenografijom, filmom, fotografijom i instalacijom. Ovaj akademski slikar obilježio je stvaralačku likovnu klimu u Sarajevu u periodu između Drugog svjetskog rata i rata u Bosni i Hercegovini.
Biografija i karijera
Završio je Školu za primijenjene umjetnosti u Sarajevu 1951. godine i umjetničke zanate u Sarajevu. Jedna od prepoznatljivih osobina stvaralaštva Franje Likara je raznožanrovsko modeliranje njegovog likovnog izraza, pri čemu je teško odrediti gdje prestaje slikarstvo ili umjeće grafike, a gdje otpočinje skulpturalnost. Dobitnik je nekoliko republičkih, gradskih i strukovnih nagrada za svoj rad, među kojima je i Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva 1964. godine. Od 2008. godine bio je član je Akademije nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine. Radovi mu se nalaze u umjetničkim zbirkama širom svijeta, kao što su: Muzej moderne umjetnosti u Beču, Muzej savremene umjetnosti u Beogradu, Museum sztuki wspolezesnej u Warszavi, Museum of Modern Art u New Yorku, Moderna galerija u Ljubljani, Ars Aevi, Umjetničkoj galeriji Bosne i Hercegovine. Živio je i stvarao blizu četrdeset godina u Sarajevu, ali je prije početka rata u Bosni i Hercegovini živio na relaciji Klagenfurt (Austrija), Brela (Hrvatska) i Sarajevo.
Drugi o Franji Likaru
Prema riječima direktora Umjetničke galerije Bosne i Hercegovine Straje Krsmanovića o umjetniku Franji Likaru, radi se o stvaratelju koji predstavlja jednu od najrelevantnijih pojava u likovnom životu Sarajeva i Bosne i Hercegovine. Tokom 1960-ih i 1970-ih godina kada se on javio u likovnom životu, to je bio radikalni zaokret podcrtavajući Likarovu originalnost u mišljenju, likovnom jeziku i stvaralačkom izrazu uopće. Prema njegovim riječima, ovaj umjetnik je u to vrijeme "okrenuo sve naglavačke", te je dotadašnju likovnu umjetnost figuracije i socrealizma oplemenio originalnim, smjelim i svježim idejama i jednostavno, postavio temelje onome što se danas naziva savremena, konceptualna umjetnost.
Kritičarka Paula Meckling u Freiburgu, povodom Likareve slikarske soareje napisala je: "U nastojanju Franje Likara da ostvari oblik i strukturu životnog, mi prepoznajemo snagu jednog nastojanja da se otkrije rezonanca ljudske pramelodije…"
Filmska redateljka Vesna Ljubić zapisala je u tekstu "Likar - krajnji cilj levitacija": Komponenta kojoj Likar pridaje isti značaj kao i samom crtežu jest tekst kao dio grafike. Uvijek je Likar upotrebljavao razne natpise, latinske, hebrejske, natpise iz novina, iz stripova, ali uvijek je to imalo dekorativnu funkciju, ili rješavanje kompozicije ili naprosto jedan muzički akcenat, nekad je tekst samostalan, po vrijednosti u razini, a ponekad iznad slike. Potpuno sam sigurna, kao što je i Likar siguran, da su Boticelliju anđeli pravili slike, da su i njemu, mada to nikada nije htio priznati, zasigurno, anđeli pisali ove tekstove…
Rječnik
mini|190px|Rječnik Rječnik je leksikografsko djelo koje sadržava spisak riječi, te izraza nekog jezika (ili više jezika) izabranih, raspoređenih i objašnjenih po nekom načelu, te poredanih abecednim ili konceptualnim (tematskim) redoslijedom. U osnovi se razlikuju jezički rječnici i predmetni rječnici kao što su enciklopedija i leksikon. Jezički rječnik se prvenstveno bavi jezikom, odnosno leksičkim jedinicama jezika i svim njihovim jezičkim osobinama. Nerijetko nastoji, barem implicitno, odgovoriti na potrebu utvrđivanja leksičke norme određenog jezika. Proučavanjem rječnika, kao i vještinom sastavljanja rječnika (prikupljanje, opis i prezentiranje građe) bavi se leksikografija.
Rječnička struktura
Rječnička struktura dijeli se na rječničku makrostrukturu i mikrostrukturu. Rječnička makrostruktura sastoji se od spiska ili izbora pojmova ili lema u rječniku koji se naziva abecedarij. Rječnička mikrostruktura sastoji se od pojmovnog članka i pojma ili leme. Pojmovni članak sadržava gramatičke podatke o riječi, stilske odrednice ili oznake, podatke o etimologiji ili porijeklu riječi, definiciju, frazeološke, kolokacijske i sintagmatske konstrukcije.
Kratka historija
Babilonci su napisali prvi rječnik u 6. vijek p. n. e. Prvi evropski rječnici bili su dvojezički. Prvi engleski rječnik napisao je Robert Cawdrey 1604. godine, a zvao se A Table Alphabeticall. Na području Bosne i Hercegovine, prvi rječnik je napisan 1631. godine, a napisao ga je Muhamed Hevaija Uskufija (Magbuli-arif ili Potur Šahidija). Abecedni poredak riječi rijetko se koristio do 18. vijeka. Pojmovi su pisani prema različitim pravilima. Naprimjer, jedan dio rječnika bio je vezan za biljke, jedan samo za životinje.
Vrste rječnika
Jezički rječnici dijele se u različite kategorije prema različitim kriterijima. Prva dimenzija po kojoj se različiti rječnici mogu razgraničiti odnosi se na broj jezika koji se predstavlja u rječnicima, pa se razlikuju jednojezički, dvojezički i višejezički rječnici. Jednojezički rječnici (kako jezički tako i predmetni) donose, u načelu, tumačenja na istom onom jeziku na kojem su naslovne riječi jezika (pojmovi). Pojmovni članak u jednojezičkom rječniku može sadržavati sljedeće podatke: pojam (koji sadrži podatke o pravilnom pisanju), izgovor, gramatičke podatke, definiciju, etimologiju, primjere upotrebe, kao i sinonime i antonime. Dvojezički rječnici donose tumačenja na dva jezika. Uobičajen cilj dvojezičkog rječnika je za učenje stranog jezika, a obavezno treba uključiti pojam, izgovor, gramatičku klasifikaciju, ekvivalente na drugom jeziku, te primjere upotrebe izraza na prvom i drugom jeziku. Dvojezički rječnici su prethodili jednojezičkim rječnicima. Višejezički rječnici donose tumačenja na više od dva jezika.
Rječnici se s obzirom na opseg i veličinu dijele na opširne, sažete i džepne rječnike, dok se prema mediju dijele na štampane, elektronske i online rječnike. S obzirom na znanje i vještine korisnika razlikuju se rječnici namijenjeni djeci, pismenim odraslima, djeci školske dobi, maloj djeci, te onima koji uče jezik. Prema opreci razlikuju se historijski ili sinhronijski i savremeni ili dijahronijski rječnici. Historijski ili sinhronijski rječnici opisuju stanje leksika određenog jezika u nekom kraćem periodu, dok savremeni ili dijahronijski rječnici prikazuju razvoj leksika određenog jezika kroz vrijeme.
Rječnici se mogu podijeliti i prema organizacijskom načelu pri čemu se razlikuju abecedni, konceptualni ili tematski, odostražni ili inverzni, te čestotni ili frekvencijski rječnici. Abecedni rječnici razvrstavaju građu prema redoslijedu početnih slova. Konceptualni ili tematski rječnici razvrstavaju riječi prema određenim pojmovnim, značenjskim, asocijativnim kriterijima (ovamo kao podvrsta pripadaju i rječnici sinonima, antonima, analoški i sl. rječnici). Odostražni ili inverzni rječnici razvrstavaju riječi prema njihovim završecima, a važni su za proučavanje sufiksalne derivacije, itd. Čestotni ili frekvencijski rječnici razvrstavaju riječi s obzirom na učestalost ili frekvenciju njihovog pojavljivanja u određenom računarskom korpusu. Izuzetno su korisni pri sastavljanju funkcionalnih jezičkih udžbenika, sastavljanju abecedarija za rječnike, itd.
Ostalo
U novije vrijeme sastavljaju se rječnici koji su isključivo deskriptivni (oni koji opisuju) te koji obuhvataju različite stilove i žanrove, a ujedno su i računarski pretraživi. Deskriptivni rječnici prikupljaju rječničko blago nekog jezika koji je doista u upotrebi, ili je bilo u upotrebi, suzdržavajući se pri tom od vrijednosnih kvalifikacija. Današnji rječnici teže iscrpnosti, vjerodostojnosti, tačnosti, objektivnosti te nastoje pružiti korisniku informaciju do koje žele doći. Stari rječnici bili su preskriptivni (oni koji propisuju), te su ih karakterizirali idiosinkratičnost, subjektivnost i individualnost. Preskriptivni rječnici propisuju koje se riječi trebaju smatrati standardnim, ispravnim, pripustivim u birane književne tekstove ili govor javne komunikacije.
Rudine (župa)
Prema istom autoru, smatra se da je Vojin držao Gacko (1327), dok je njegov brat Hrvatin držao Rudine, koji je 1330. godine nanio štetu Dubrovačkoj Republici. Moguće je da je Hrvatin držao Gacko sa Rudinama, Drine i Dabra. Također, Vuk Hranić - Kosača (1317–1359), koji je služio Stefan Dušanu i istakao se u vojsci, dobio je prostranu provinciju Rudine.
NGC 6830
NGC 6830 je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Lisica. Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 19. jula 1784. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Berkovica
Berkovica su naseljeno mjesto u općini Lukavac, Bosna i Hercegovina.
Burgundy School of Business
Burgundy School of Business je evropska poslovna škola sa kampusima u Parizu, Lyonu i Dijonu. Osnovana 1899.
BSB je bila rangirana na 81. mjestu među evropskim poslovnim školama u 2019. godini od strane Financial Times -a. BSB također ima program doktorskih studija, kao i nekoliko master programa u specifičnim područjima menadžmenta, kao što su marketing, finansije i preduzetništvo. Programi škole su trostruko akreditovani od strane međunarodnih udruženja CGE (Conférence des Grandes écoles), EQUIS (European Quality Improvement Systems) i AACSB (Association to Advance Collegiate Schools of Business). Škola ima više od 17000 alumnija u oblasti biznisa i politike, kao što su Stéphane Baschiera (Generalni direktor Moët & Chandon-a) i Antoine Lesec (Generalni direktor Being-a).
IC 2211
IC 2211 (također poznat kao IRAS 07546+3241, MCG 5-19-23, PGC 22314 i UGC 4119) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 246 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Blizanci. Najveći prečnik je 0,80 (57 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (29 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 11. februara 1898. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paulo Coelho
Paulo Coelho (24. august 1947. - ) je brazilski pisac savremenog doba.
Biografija
Rođen je 24. augusta 1947. u Rio de Janeirou u Brazilu. Pohađao je u vjersku školu Isusovaca. Kao tinejdžer rekao je majci da želi postati pisac na što mu je ona odgovorila "Otac ti je inžinjer, logičan i razuman čovjek s definisanim pogledom na svijet. Da li znaš šta uopće znači biti pisac?" Tražeći odgovor na ovo pitanje zaključio je da "pisac uvijek nosi naočale i nikad ne češlja kosu", a da mu je "dužnost i obaveza biti neshvaćen od svoje generacije". Kada mu je bilo 17, roditelji su ga zbog introverznog ponašanja i suprostavljanja tradicionalnom načinu života poslali u umobolnicu. Pustili su ga kada mu je bilo 20 godina, a u međuvremenu je bježao tri puta. Poslije je rekao "Nije da su me željeli povrijediti, jednostavno nisu znali šta da rade... Nisu to učinili da bi me uništili, nego da bi me spasili".
Po želji roditelja, upisao se na fakultet prava i odustao od toga da postane pisac. Nakon godine dana napustio je fakultet i počeo putovati po južnoj Americi, sjevernoj Africi, Meksiku, i Evropi. Živio je kao hipik i uživao drogu. Po povratku u Brazil pisao je pjesme za Elis Reginu, Ritu Lee, i Raul Seixasa. Zbog tih pjesama, koje je vlada smatrala ljevičarskim i opasnim, 1974. je bio uhapšen i mučen.
Iako je uspio zaraditi i proslaviti se pisanjem pjesama, 1986. se odlučio potpuno posvetiti pisanju romana. Preokret je nastao tokom učešća u obrednoj šetnji Put za Santijago (Road of Santiago de Compostela) u Španiji, što je i opisao u svom djelu Hodočašće.
1982 objavio je prvu knjigu Arquivos do Inferno (Arhive iz pakla), međutim knjiga nije imala zapažen uspjeh. Svoju narednu knjigu, O Manual Prático do Vampirismo, 1985. (Praktični priručnik Vampirizma) je pokušao povući iz prodaje i okarakterisao kao "loše kvalitetnu". 1986, po povratku sa sa Puta za Santijago napisao je O Diário de um Mago (Hodočašće). Naredne godine mala štamparija izdaje Alhemičara u 900 primjeraka, koji postaje popularan tek nakon objave Bride (1990). "Alhemičar" je prodan u preko 65 miliona primjeraka i postao jedan od najprodavanijih knjiga u historiji, preveden je na 67 jezika i upisan u Ginisovu knjigu rekorda kao knjiga živog autora koja je prevedena na najveći broj jezika.
Nakon toga, piše knjigu svake druge godine. Rekao je da svaku novu knjigu počinje tek kada nađe bijelo pero u januaru neparne godine. To je vezano za njegovu prekretnicu da postane pisac. Dok je odgađao trajni prelazak na pisanje po povratku sa Puta za Santijago, rekao je "ukoliko danas nađem bijelo pero to je znak koji mi Bog šalje da počnem pisati novu knjigu." Pero je našao na prozoru prodavnice i počeo pisati taj dan.
Književni opus
Do sada je Coelho izdao 26 knjiga. Od toga su dvije autobiografske, Hodočašće i As Valkírias, a ostale su samo bazirane na ličnom iskustvu. Neke su predstavljene kao skup eseja, novisnkih članaka ili predavanja. Prodao je preko 100 miliona knjiga u preko 150 zemalja svijeta, a njegova djela su prevedena na 59 jezika.
Život
mini|desno|200px|[[Taksonomija|Taksonomska hijerarhija živih bića.]] mini|desno|400px|Drvo života.
Život je oblik postojanja živih bića i predstavlja najviši oblik kretanja materije, najsloženiju i najznačajniju pojavu prirode. Priroda života je još nedovoljno poznata da bi se mogla dati jedna zadovoljavajuća i nesporna definicija.
Život je ono što razdvaja fizičke sisteme u kojima se odvijaju biološki procesi (kao što su signalizacija i procesi samoodržavanja). Za razliku od onih koji nemaju takve sposobnosti ili zbog toga što su im takve uloge prestale usljed smrti ili zato što im prirodno nedostaju takve uloge i svrstane su kao nežive. Postoje različiti oblici života kao što su: biljke, životinje, gljive, protisti, archaea i bakterije. Kriterijumi u nekom trenutku mogu biti dvosmisleni, a mogu i ne moraju definirati viruse, viroide ili potencijalni vještački život kao život. Biologija je glavna nauka koja se bavi proučavanjem života, iako su u proučavanje života uključene mnoge druge prirodne, tehničko-tehnološke i informatičke nauke.
Osobine žive supstance
Prema najopštijoj definiciji, život je posebno organiziran i funkcionalan sistem prometa materije i energije, te djeluje kao neprekidni metabolizam. Osnovni neživi (abiotski, neorganski) sistemi su atomi i molekule, a živi (biotski, organski) organizmi i ćelije od kojih su sazdani.
Atomi i molekule su osnovne jedinice građe neživih i živih supstanci i sistema. U živoj supstanci se ne susreće nijedan hemijski element kojeg nema u njenoj abiotskoj sredini, što također na svojevrstan način dokazuje i ilustrira jedinstvost živih i neživih sistema u prirodi. Živa bića su životno vezana sa svojom neživom okolinom. Iz nje crpe i u nju vraćaju materiju i energiju koja je neophodna za održavanje tjelesnog ustrojstva i odvijanje životnih procesa. Trajnim prekidom tih materijalnih i energetskih veza nestaju i osnovni uslovi za održavanje živih sistema. Prema tome, one istovremeno predstavljaju i jedno od najbitnijih svojstava žive materije.
U ostvarivanju organizacijskog jedinstva i funkcionalnog samopodešavanja i samoodržavanja živih bića, živa supstanca ispoljava još niz bitnih osobenosti po kojima se razlikuje od bilo kog abiotskog sistema. To su, u prvom redu: posebna hemijska građa i struktura, metabolizam, individualnost, samoodržavanje, prilagodavanje, pokretljivost, razmnožavanje i nasljedivanje, rađanje, razvoj i smrt, osjetljivost i druge (također bitne posebnosti).
Na osnovu izlozenih činjenica moguće je zaključiti da središnju i temeljnu ulogu u svim osobenostima živih bića, kao samostalnih oblika postojanja žive supstance imaju:
Ostale pomenute osobine živih sistema javljaju se kao uslovi i/ili posljedice održavanja ovih njihovih najbitnijih životnih uloga.
Pregled
Najmanja dodiriva jedinica života, sa cjelovirom organizacijom i ulogom životnih pojava i procesa naziva se organizam. Organizmi se sastoje od jedne ili više ćelija u kojima se odvija metabolizam, održava homeostaza, mogu rasti, odgovoriti na stimulanse, razmnožavati (bilo spolno ili bespolno) i tokom evolucijue, prilagoditi svoje mogućnosti okruženju u uzastopnim generacijama. U biosferi je prisutan veoma raznolik spektar življenja organizama na Zemlji, ali postoje zajednička svojstva za sve njih: biljke, životinje, gljive, protisti, archaea i bakterije. U suštini se zasnivaju na ugljiku i vodi u ćelijskim oblicima sa složenom organizacijom i nasljednim, tj. genetičkim informacijama.
Abiogeneza je prirodni proces nastanka života koji proizlazi iz nežive materije, kao što su jednostavni organski spojevi. Najraniji život na Zemlji nastao prije najmanje oko 3,5 milijardi godina, tokom arhajskog eona, kada se zemljina kora dovoljno učvrstila nakon rastopljenog hadijskog eona. Najraniji fizički dokazi života na Zemlji su biogeni grafiti pronađeni na Zapadnom Grenlandu u metasedimentarnim stijenama starim oko 3,7 milijardi godina. Također, pronađeni su i fosili mikroorganizama u pješčarima Zapadne Australije starim oko 3,48 milijardi godina. Neke teorije, poput one o kasnom teškom bombardiranju, ukazuju na to da je život na Zemlji možda počeo čak i ranije, možda još prije 4,25 milijardi godina, a prema jednoj studiji čak i ranije, možda prije 4,4 milijardi godina. Mehanizam kojim je počeo život na Zemlji je nepoznat, iako su predložene mnoge hipoteze. Od svog nastajanja pa do danas, život je evoluirao u različitim oblicima, koji su podijeljeni u hijerarhiju taksona. Život može opstati i napredovati u širokom rasponu klimatskih uslova.
Iako se procjenjuje da je više od 99% svih vrsta koje su ikada živile izumrlo, procjenjuje se da trenutno postoji 10-14.000.000 vrsta živih organizama na Zemlji. Hemijski gledano, supstance koje omogućuju život možda su nastale ubrzo nakon Velikog praska, prije 13,800.000.000 godina, tokom epohe kada je Svemir imao samo 10-17,000.000 godina. Prema hipotezi panspermije, mikroskopski život su prenijeli meteoroidi, asteroidi i druga mala nebeska tijela Solarnog sistema koja su mogla postojati u Svemiru. Iako je život potvrđen samo na Zemlji, mnogi misle da je postojanje vanzemaljskog života ne samo prihvatljivo, nego veoma moguće pa čak i neizbježno. Druge planete i sateliti u našem Sunčevom sistemu i drugim planetarnim sistemima se ispituju, u potrazi za dokazima da je jednom postojao jedinstven život, a i projekti kao što je (SETI) (potraga za vanzemaljskim životom) pokušavaju da otkriju radio transmisiju od mogućih vanzemaljskih civilizacija.
Smisao života, te njegov značaj, porijeklo, svrha, a i konačna sudbina je središnji koncept i pitanje u filozofiji i religiji. I filozofija i religija su ponudili tumačenja o tome kako je život vezan za postojanje i svijest, a na koje se odnose i pitanja kao što su: životni stav, svrha, te vjerovanje u boga ili više bogova, dušu ili zagrobni život. Različite kulture su tokom historije imale veoma raznovrsne pristupe u odgovorima na ova pitanja.
S biološke tačke gledišta, život je svojevrsno zbivanje kojim su zahvaćena sva živa bića. Život kao proces sastoji se od mnogobrojnih djelimičnih procesa čije se djelovanje odvija u životnom vijeku jedinke.
Od osobina živih bića koje nežive stvari ne posjeduju, najviše se ističu kompleksni spojevi s ugljikom. Najmanja građevna i djelotvorna osobina živih bića je ćelija. Životni uslovi su zrak, voda, toplota, temperatura i svjetlost. Život je također i filozofski pojam, koji se na Zemlji razvio prije otprilike 3 milijarde godina. Na Zemlji danas živi 300.000 biljnih i više miliona životinjskih vrsta, uz golem broj izumrlih vrsta.
Materijalizam
Neke od najranijih teorija života bili su materijalističke, kojima se smatralo da je sve što postoji tvar, a da je život samo složen oblik ili aranžman materije. On razrađuje vatru zbog očigledne veze između života i topline.
Hilomorfizam
Hilomorfizam je teorija koju je uveo Aristotel (322 p.n.e.), a koja govori da su sve stvari kombinacija materije i oblika. Biologija je bila jedno od njegovih glavnih polja naučnog interesovanja, a u njegovim postojećim spisima nalazi se i bogat biološki materijal. U tom smislu, sve u materijalnom svemiru ima materiju i oblik, a oblik živog bića je njegova duša (grčki psihe, latinski anima). Postoje tri vrste duša: Ova procjena je u skladu sa teleološkim objašnjenjima života, u smislu usmjerenosti svrhe ili cilja. Tako, bjelina polarnog medvjeda je kaput koji objšnjava svoju svrhu kamuflaže. Pravac uzročnosti (iz budućnosti u prošlost) je u suprotnosti sa naučnim dokazima za prirodnu selekciju, što objašnjava posljedica u smislu prethodnog uzroka. Biološke osobine nisu objašnjene gledajući budućnost optimalnih rezultata, već gledajući u prošlost evolutivne historije vrste, koja je dovela do prirodne selekcije funkcija.
Vitalizam
Vitalizam je uvjerenje da je princip života nematerijalni, a potječe od njemačkog hemičara, filozofa i fizičara Georga Ernsta Stahla iz 17. stoljeće. Ovaj stav je imao uporište sve do sredine 19. stoljeća, a bio je privlačan za filozofe kao što su: Henri Bergson, Nietzsche, Wilhelm Dilthey, anatoma Marie Françoisa Xaviera Bichata i hemičara Justusa von Liebiga. Vitalizam počiva na ideji da postoji osnovna razlika između organskih i neorganskih materijala, kao i uvjerenje da se organski materijal može izvesti samo iz živog bića. Ovo je opovrgnuto 1828., kada je Friedrich Wöhler priredio ureu iz neorganskih materijala. Ova Wöhlerova sinteza se smatra polazištem moderne organske hemije. To je od historijskog značaja, jer je po prvi put jedan organski spoj proizveden od neorganskih reaktanata.
Tokom 1850.-ih, Helmholtz je pokazao da nema energije koja se gubi u pokretu mišića, što ukazuje da nije bilo "vitalne sile" neophodne da se mišić pokrene. Ovi rezultati doveli su do napuštanja naučnog interesa za vitalističke teorije. Međutim ovo uvjerenje se zadržalo u pseudonaučnim teorijama kao što su homeopatija, koja tumači bolesti kao da su uzrokovane poremećajem u hipotetičkoj vitalnoj sili ili životnoj snazi.
Biologija
S obzirom da ne postoji nedvosmislena definicija života, opisano je današnje razumijevanje njegove suštine. Život se smatra osobinom uobličenih fizičkih sistema u kojima se odvijaju biološki procesi sa sljedećim osobinama:
Ukratko, sve te sposobnosti živih sistema se mogu svesti na tri gore pomenute odrednice:
Ovi složeni procesi, nazvani fiziološke uloge, imaju u osnovi fizičke i hemijske principe, kao i za signalizaciju i kontrolne mehanizme, koji su neophodni za održavanje pojedinačne i filogenetske homeostaze.
Alternative
Predložene su i neke druge biološke definicije života, a mnoge od njih se zasnivaju na hemijskim sistemima. Biofizičari su ustanovili da uloge živih sistema počivaju na negativnoj entropiji. Drugim riječima, dnevni procesi se mogu posmatrati kao kašnjenje spontane difuzije ili disperzije unutrašnje energije bioloških molekula prema višem potencijalu mikroodrživosti. Fizičari kao što su John Bernal, Erwin Schrödinger, Eugene Wigner i John Avery, život predstavljaju kao člana klase fenomena koji su otvoreni ili kontinuiranih sistema koji su u mogućnosti da smanje svoju unutrašnju entropiju na račun supstanci ili slobodne energije uzetih iz okoline, a potom ih oslobađaju u prerađenom (potrošenom) obliku. Na višem nivou, živa bića su termodinamički sistemi koji imaju organiziranu molekulsku strukturu. Po tome je život stvar koja može ponovo proizvesti samu sebe i razvijati se onako kako diktiraju uslovi opstanka. Prema tome, život je samobitni hemijski sistem sposoban da se prilagođava faktorima Darvinovske teorije O porijeklu vrsta. Drugi predloženi sistemski stav je da život ne mora nužno zavisiti o molekularnoj hemiji. Jedna od takvih sistemskih definicija života je da su živa bića samoorganizirana i autopoietska (samoponovljiva). Varijacije ove definicije uključuju i Stuart Kauffmanovu varijantu života kao autonomnog agensa ili multi-agens sistema, koji je sposoban proizvesti samog sebe ili dovršavati barem jedan od termodinamičkih ciklusa rada.