cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Furnir
Rezani furnir
Svakim pomjeranjem noža, od obradka se odvaja jedan list furnira, te proces traje u zavisnosti od mogućnosti pristroja za stabiliziranje obradka. Listovi furnira debljine između 0,4 mm i 0,7 mm spadaju u grupu tankih furnira, dok se ostale debljine (do 6 mm), deklarišu kao debeli furnir. Proizvodnja furnira od 6 mm zahtijeva teške mašine, sa jakim pogonskim motorima, te noževe visoke tvrdoće. Prednost ovako rezanih furnira u odnosu na piljeni furnir je da u procesu proizvodnje, nema piljevine, tako da osim zadnjih dvadesetak milimetara, praktički nema gubitka materijala. Rezani se furnir obavezno slaže po paketima, koji se sastoje od svih listova jednog obradka, složenih po redoslijedu rezanja. Samo tom rutinom moguće je prilikom lijepljenja furnira na noseći materijal (furniranje) postići optimalan izgled i sliku furnira. Tanki se furnir uglavnom primjenjuje za oplemenjivanje manje vrijednih prozvoda u industriji namještaja, dok se debeli furnir, zbog osjetljivost i mogućih mehaničkih oštećenja, koristi za lijepljenje na rubove drvenih ploča.
Takozvani mikrofurniri u debljinama između 0,1 mm i 0,2 mm, proizvede se uglavnom u Japanu, te zahtijevaju drugačiju tehnologiju, a ugao rezanja je u pravcu drvnih vlakana za razliku od sječenog furnira, koji otprilike ima ugao rezanja od 90°. Ovi se, gotovo providni furniri, za dalju upotrebu plastificiraju i lijepe na tanke folije.
Piljeni furnir
Najstariji način izrade furnira je proizvodnja piljenjem (struganjem). Za razliku od rezanja, primjenom ove tehnologije, prilikom dobijanja furnira nastaje piljevina, jer se furnir obično pili velikim kružnim pilama prečnika i do 4 m kao u Sjevernoj Americi, dok se u Evropi koristi najčešće specijalni gater, sa desetak tračnih pila koje istovremenim okomitim pomjeranjem, raspiljuju prizmu u tanke listove furnira. Prizma (flič) se dobija raspiljivanjem furnirskog trupca u formu četvrtastog ili približno poprečnog presjeka. Prizma se razpiljuje radijalnim rezovima. Za razliku od rezanog i ljuštenog furira, termička obrada prizmi nije potrebna. Pronalaskom tehnologije rezanja furnira, ovaj način izrade polako nestaje, te se primjenjuje u izuzetnim potrebama, kada odgovarajući kvalitet furnira nije moguće dobiti procesima ljuštenja ili rezanja. Piljenjem furnira gubi se između 50-80% zapremine trupca. Razlozi izrade furnira ovom metodom u debljinama 1,2–2,5 mm, 5 mm, 7 mm i 10 mm su:
Fineline furnir
Fineline furnir je zapravo proizvod od obično manjevrijednog ljuštenog furnira, koji se dobija lijepljenjem listova furnira u specijalnim presama u blokove do visine 20 cm i više, koji se kasnije naknadnim poprečnim rezanjem pretvara u vrijedniji furnir sa ravnomjernom strukturom. Moguća je i kombinacija naizmjeničnog lijepljenja dva ili više vrsta raznobojnog furnira, koji kasnijim rezanjem prikazuje višebojnu sliku furnira. Dalja obrada se vrši rezanjem, a fineline furnir spada cijenom u kategoriju između ljuštenog i rezanog furnira. Prepoznatljiv je po ujednačenoj strukturi vlakana, te se često lijepi na proizvode, koji bi trebali optički izgledati kao masivno drvo. Ljušteni furnir je obično debljine oko 2 mm, dok se fineline furnir može, u zavisnosti od primjene rezati u debljinama od 1–3 mm. U praksi se koristi izraz komponirani furnir.
Staylog furnir
Proizvodni proces staylog je zapravo ljuštenje furnira, sa razlikom da se za ljuštenje koristi obli trupci, koji se centriraju vretenima, te rotiranjem vretena, proizvodi se furnir jednolične strukture, staylog se proces odvija tako da se trupci ekscentrično pričvršćuju vretenima i ne rotiraju oko svoje podužne ose. Ekscentičnim rotiranjem moguće je postići izuzetno usku furnirsku sliku, sa malim rastojanjima između drvnih vlakana, odnosno prema potrebi široku furnirsku sliku. Staylog proces omogućava takođe i upotrebu segmenata trupca (polovine ili četvrtine), te se time ta tehnika naziva segmentni staylog proces.
Avionski furniri
Avionski furniri se koriste za izradu avio-ploča, tankih višeslojnih furnirskih ploča, za izadu sportskih letjelica i lakših aviona, Zbog ove namjene, ovi su furniri izrađeni od najkvlitetnije oblovine breze, jasena, javora i johe. Dobijaju se tehnikom ljuštenja obično u debljinama: 0,22-1,50 mm. Procesi obrade su slični ljuštenom furniru, ali su režimi sušenja i formatiranja kompleksniji i određeni strožijim normama.
Sirovina
Kao sirovina za izradu furnira mogu doći u obzir sve vrste drveća, pod pretpostavkom određenog visokog kvaliteta. Prema gruboj podjeli furnira na plemeniti i slijepi furnir možemo podijeliti i sirovinu. Za izradu plemenitog furnira koriste se vrste sa lijepom teksturom (hrast, orah, jasen, bukva, voćkarice), te egzote (mahagoni, palisander, ebanovina i dr.) Za slijepe furnire, proizvedene ljuštenjem koriste se bukva, breza, topola, joha, a od četinara bor i smrča. Za ljuštene furnire, zbog smolnih kanala smrča se uglavnom koristi za slijepe furnire, dok se jela, koja nema smolnih kanala koristi za izradu plemenitih furnira, a rjeđe za izradu furnirskih ploča od same jelovine. Afričke vrste koje se koriste kao sirovina su: abahi, ilomba, okume i framire. Grubo gledano, za izradu furnira prednost imaju lišćarske vrste drveta, te sirovina koja ima uže prstenove godišnjeg prirasta (godove). Zbog sadržaja smole četinari nisu optimalna sirovina za ljuštenje.
Dimenzije
Dimenzija i kvalitet sirovina za proizvodnju furnira ovisna je o namjeni proizvedenog furnira, te da li će se furnir koristiti za oplemenjivanje ploča na bazi drveta, kao slijepi furnir ili će se koristiti za izradu šperploča i drugih prozvoda šperovanog drveta. Najmanja dužina trupaca je 2 m, a za neke visokovrijedne vrste (javor), mogu se koristiti i trupci od 1,8 m. Odstupanja od ovog pravila su česta kod bukovine, koja se koristi za šperovano drvo, te su moguće isporuke trupaca u kraćim dužinama (1,40-1,80 m), ali u procentualnom udjelu manjem od 20%. Debljina trupaca se kreće oko 40 cm, a zavisna je od vrste drveta. Neekonomskom eksploatacijom šume dolazi do isporuka trupaca u manjim prečnicima, ali se zbog neisplativosti procesa i visokog procenta otpatka, izbjegava obrada trupaca manjeg prečnika od 40 cm.
Kvalitet
Greške sirovine se mogu podijeliti u dvije grupe: U zavisnosti od primjene trupaca, dozvoljavaju se pojedine greške. Lokalnim standardima i propisima su definisane greške tipične za geografsko područje, dok se međunarodnim standardima i preporukama tržišta, određuje nivo kvaliteta trupaca za ljuštenje i za rezanje. Važnije osobine sirovina su: Navedeni standardi su okvirne mjere i preporuke, koje su u direktnoj ovisnosti od primjenjene tehnologije, te moderniziranjem obrade, širi se tolerancija grešaka, koje je moguće otkloniti kasnijom obradom.
Transport
Transport furnirskih trupaca vrši se željeznicom ili cestovnim prometom. U zemljama gdje je to moguće transport je vodenim putom. Prednosti vodenog transporta su, da prilikom transporta, dolazi do zamjetno manjih mehaničkih oštećenja, a trupci su u vodi zaštićeni od uticaja sunca, te od mogućeg raspucavanja čela, ili promjene boje usljed djelovanja sunčevih zraka. Nedostatak vodenog transporta je da se zimi zbog zamrzavanja ne može koristiti, a ljeti uslijed niskog nivoa vode je transport otežan. Tako da je stovarište u tom slučaju veće, što dovodi do viših fiksnih zaleđenih investicija, zbog većih zaliha trupaca.
Skladištenje
Furnirski trupci se skladište u duge jednoredne složaje, obično trapeznog oblika i visine od 3–14 m. Visina složajeva je u zavisnoti o unutrašnjeg transporta, te je moguća i do 14 m, ukoliko se transport vrši kranom. Veće visine nisu dozvoljene, iz sigurnosnih razloga, jer je moguće samoobrušavanje trupaca. Dužina složajeva se kreću od 80–120 m a u direktnoj su korelaciji sa primjenjim transporterom (poprečni ili uzdužni elevator). Rastojanje između dva složaja bi trebalo biti najmanje 1 m, što omogućava slobodan prolaz i kontrolu kvaliteta skladištenih trupaca. Dimenzije složajeva su ograničene transportom trupaca od skladišta do bazena za termičku obradu ili u slučaju piljenog furnira, do radnog mjesta za obradu trupaca. Pravilo je da su složejevi u blizini bazena, jer transport lančanim transporterom, zbog oštećenja nije preporučljiv. Optimalan transport je kranom ili viljuškarom sa posebnim pristrojom za trupce. Transport sa viljuškarom je nižeg kapaciteta i zbog visoke potrošnje energije za toplotnu pripremu nije preporučljiv. Udaljenost složajeva od stambenih zgrada je regulisana protivpožarnim propisima. Trupci se skladište nekoliko mjeseci, jer duže skladištenje vodi ka oštećenjima od sunca. Vrijeme skladištenja je ovisno o proizvodnim kapacitetima, te se u zavisnosti od tehnološke operacije, sa najmanjim kapacitetom (usko grlo proizvodnje), proračunava obim uskladištenih trupaca. Tehnološko-proizvodni sistem just in time za obradu furnira gotovo da nije moguć, zbog velikih razlika u proizvodnim kapacitetima pojednih tehnoloških faza. Trupci mogu ležati na betonskim podlogama ili što je češći slučaj, na trupcima nižeg kvaliteta, koji su poredani na betonske stubove ili gredice. Čuvanje i zaštita sirovine zavisi od klimatskih uslova, vremena trajanja skladištenja i vrste drveta. U zimskim, te kasnim jesenjim i ranim proljetnim mjesima, u uslovima umjerene klime rijetko se primjenjuju mjere zaštite. Ovaj se period naziva "vlažni imunitet". U ostalom periodu radi zaštite od raspucavanja, promjene boje, kao i napada gljivica ili insekata, skladišteni se trupci mogu čuvati na slijedeće načina:
Premazivanje
Premazivanje čela i svih povređenih povšina raznim uljima ili smolom radi sprečavanja isparavanja vlage iz drveta ili kombinacija sa antiseptičkim sredstvima, koji sprečavaju razvoj gljivica. Uslov za nanošenje vlagozaštitnih i antiseptičkih sredstava je da drvo ima vlažnost između 60-70% ili više. Antiseptička sredstva se nanose četkom ili prskanjem na čela, koja ne smiju biti mokra. Premaz se nanosi jednom ili dva puta, dok se drugi dan nanose vlagozaštitna sredstva. Premazi mogu biti vrući ili hladni, a kao antiseptičko sredstvo se može koristiti kreozot, a kao vlagozaštitno sredstvo koristi se bitumen u vrućem stanju, bitumenske emulzije, sintetičke fenol formaldehidne smole (fenoplast) ili krezol u rastvoru špirita, koji se nanosi u hladnom stanju. Bitumenske emulzije sastoje se od 60-70% bitumena, 1-2% emulgatora, te potaše i vode. Bitumenske paste. kojje se nanose hladnim procesom, se sastoje od 45-50% bitumena, masne gline 10-15% i vode 35-45%. Za zaštitu hrastovih trupaca, često se koristi katranska smola, kazein sa krečom ili samo rastvoreni kreč u vodi, koji štiti od raspucavanja. Nakon nanošenja premaza, čela se zbog zaštite od sunca pokrivaju ostacima od šperploča. Količina premaza se kreće od 0,5-2,5 kg/m³. Potrošnja vrućih premaza kreće se od 2-2,5 kg/m² čela trupaca. Trupci ljetne sječe premazuju se odmah, najkasnije dva dana nakon isporuke, a ako se skladište do jeseni, nakon dva mjeseca potrebno je još jedno premazivanje. Kod zimske sječe, premaz se može nanositi i kasnije, te u zavisnosti o vrste drveta postoje preporuke o vremenu od sječe do nanosa. Maksimalno trajanje zaštite ovom metodom je od 2 do 6 mjeseci.
Mokro čuvanje
Trupci se prilikom skladištenja prskaju vodom, po određenim vremenskim intervalima. Vlaženjem trupaca umanjuje se promjena boje i stvaranje pukotina na čelima trupca, koje je neizbježno zbog brzog isušivanja. U zavisnosti od klime, temperature, vremena skladištenja, prskanje (rošenje) se vrši svakih 15-30 minuta u zavisnosti od doba dana. Rošenje ne smije biti intenzivno i traje obično 5-10 minuta. Ova vremena su okvirna i za svako skladište se određuje posebna tabela sa intervalima prskanja. Veoma je bitno da količina vode nije prevelika, jer u slučaju previsoke vlage, trupci su skloni truljenju ili napadu gljivica. Rošenje se vrči manuelnim ili automatskim postrojenjima, koji visokim pritiskom raspršuju čestice vode, koje u obliku rose, oplahuju nezaštićene površine trupaca. Neophodna je stalna kontrola vlažnosti, kao i kontrola kvaliteta uskladištenih trupaca. Kontrola kvaliteta se vrši uzimanjem proba, te mjerenjem vlažnosti, provjerom na promjenu boje, te kontrole parametara, koji su ovisni od vrste drveta. Noviji projekti skladišta trupaca ispod složajeva imaju bazene za sakupljanje vode, koja se nakon filtriranja može ponovo koristiti za rošenje. Nedostatak ovih bazena je da se nakon izvjesnog vremena instalacije moraju temeljno očistiti, te se time gubi na vremenu skladištenja.
Potapanje u bazenima
Potapanje trupaca u bazenima, radi zaštite je najjednostavniji način zaštite, mada zahtijeva visoke investicijske troškove. Bazeni se prave sa dubinom od 3 do 4 m. Jednostavan proračun zapremine bazena je da se na 1 m³ trupaca projektuju 2 m³ zapremine bazena. Dno bazena, treba da je nageto na jednu stranu, radi lakšeg oticanja vode prilikom ispuštanja ili filtriranja. Zidovi bazena su ukošeni, a ne bi trebalo da su udaljeni više od 20 m od mjesta istovara. Moderniji projekti predviđaju višekomorne bazene sa nekoliko sekcija, koji se mogu prazniti neovisno jedna od druge. Sekcija je kapacitata polumjesečne proizvodnje. Bazeni su snabdjeveni transportnim sredstvima za utovar i istovar sirovine. U bazene se stavljaju trupci zimske sječe najkasnije do polovina maja. Prednost ove metode, je da se može čuvati i napadnuta, nezdrava sirovina, koja će se kasnijom mehaničkom obradom dovesti na potreban nivo kvaliteta. Bazeni se pune i prazne sirovinom bez vode, a sirovina ne bi trebala biti duže od 10 dana nezaštićena.
Zamrzavanje
Konzerviranje sirovine zamrzavanjem je čest oblik zaštite u zemljama, gdje klima omogućava ovu metodu (Rusija, zemlje Skandinavije, Kanada i SAD). Ovom se metodom sirovina zaštićuje u zimskom periodu, ako se neće prerađivati do juna. U ovom se slučaju, ne skida kora sa trupaca, trupci se ne zatesuju niti se odstranjuju nezdravi čvorovi. Trupci se slažu u ranije pripremljenu ograđenu površinu posutu snijegom. Nakon svakog reda trupaca, posipa se snijeg, a zadnji se sloj posipa snijegom visine oko 20 cm, te se polijeva 3-4 puta dnevno vodom. Nakon zamrzavanja gornje površine, složajevi se prekrivanju manjevrijednom drvnom građom, otpacima od furnira, radi zaštite od sunčevog zračenja.
Mehanička priprema
Pod mehaničkom pripremom furnirskih trupaca podrazumjevaju se slijedeće operacije: formatiranje (kraćenje), skidanje kore (koranje) i raspiljivanje na segmente. Mehanička priprema sirovine je neophodna iz dva razloga:
Formatiranje
Formatiranje je tehnološka operacija, kojom se furnirski trupac reže na potrebnu dužinu ili se radi odstranjivanja obično oštećenih čela trupca, odrezuje čelnih 5–10 cm. Formatiranje se može vršiti na tračnim pilama, ali se zbog praktičnih razloga vrši ručno - motornom pilom. Postoje proizvodni procesi u kojima se sirovina prije formatiranja hidrotermički obrađuje, čime se jednim djelom pojednostavljuje formatiranje i slijedeće operacije mehaničke pripreme.
Raspiljivanje
Raspiljivanje na segmente (flič) je jedna od najvažnijih operacija proizvodnje furnira, jer se raspiljivanjem na dva ili više segmenata određuje konačna slika furnira. U zavisnosti od željene slike, moguće su razne varijante raspiljivanja, mada kod vrsta sa ujednačnim drvnim vlaknima, broj raspiljenih segmenata ovisan je od prečnika trupca, tako da se trupci sa prečnikom od 40 cm raspiljuju na 2 fliča, 50 cm na četiri i sl. Određivanje minimalnog isplativog prečnika je zavisno od tehnologije (sječeni, ljušteni ili piljeni furnir), namjene furnira, te cijena furnira na tržištu. Gruba procjena je da su trupci prečnika manjeg od 40 cm nerentabilni za proizvodnju. Raspiljivanje se vrši:
Hidrotermička obrada
Cilj hidrotermičke obrade sirovine jeste povećanje plastičnih svojstava drveta. Kako plastičnost drveta zavisi od poroznosti drvne mase, anatomske građe drveta, vlažnosti i temperature drveta, potrebno je za svaku vrstu drveta razviti posebne režime obrade, da bi se drvo dovoljno omekšalo, te omogućilo sječenje ili guljenje nožem, a zadržala kompaktnost furnirskog lista. Kao reakcija na hidrotermičku obradu drveta parenjem, struktura drveta mjenja boju, tako da npr. bukva od početne bijele boje, postaje crvenkasto-roza do blago naranđastog tona. Poroznije vrste su: hrast, jasen, brijest i vrba, mlađe drvo je poroznije, bjeljika je plastičnija od srčike. Na temperaturi od oko 90 °C razlažu se pentozani i slabi međusobna veza drvnih vlakanaca, te se ova temperatura smatra optimalnom za dalju obradu. Ova se temperatura ne može postići po čitavom presjeku, pa se uzimaju prosječne temperature od 30-80 °C, mjerene u najudaljenijoj tački trupca ili obradka. Uticaj temperature na plastičnost drveta djeluje u određenim granicama. Temperatura iznad 150 °C dovodi do karbonizacije drveta, te na razmekšavanje vlakanaca u tolikoj mjeri, da pri sječenju dolazi do gubitka veza između njih, pa prema tome i do pada kvaliteta rezanog furnira. Vrijeme trajanja obrade je direktno proporcionalna poprečnom presjeku obradka, i kreće se od pola sata pa do 90 sati za velike presjeke. Hidrotermička obrada se vrši:
Autoklav
Obrada sirovine u cilindrima za parenje autoklav se odvija u zatvorenim cilindrima. Dimenzije cilindara su od 5–18 m a prečnik je oko 2 m. Nedostatak ovog načina je mala zapremina sirovine, koja se kreće od 3 do maksimalno 20 m³. Prednost je u kratkom trajanju procesa i niskom utrošku energije.
Bazeni za parenje
Dimenzije bazena su ovisne od vrste drveta, dužine fličeva, odnosno dužine noža za sječenje. Bazeni su dubine od 1,5–3 m, s tim da se, zbog sigurnosti radnika izdižu najmanje 1 m iznad površine. Širine bazena kreću se od 2,5–3 m. Grade se od armiranog betona, a unutrašnjost se oblaže ciglom ili nekim drugim termoizolacionim materijalom, koja se nakon izvjesnog vremena mijenja. Često je oblaganje zidova bazena limom ili aluminijumom, čime se gubici toplotne energije smanjuju na minimum. Po načinu prenošenja toplote, postoje dvije vrste bazena:
Bazeni se poklapaju specijalnim poklopcima, koji mogu biti od betona ili konzerviranog drveta. Ovo je najčešći način hidrotermičke pripreme, koji za proračun vremena zahtjeva komplicirane termodinamičke proračune (Kollmanova metoda, proračun po Krotovoj formuli ili metoda ruskih nomograma).
Komore za parenje
Zbog veličine i velikog utroška energije, komore se koriste u pogonima visokog kapaciteta, čime se opravdavaju visoki početni investicioni troškovi. Procesi parenja u komorama, se odvijaju po posebnim režimima, koji sličnost nalaze u režimima za sušenje drveta u komorama.
Zagrijavanjem strujom visokog napona
Najjednostavniji način zagrijavanja trupaca, ali je zbog visokih cijena energije, rijetko primjenjiv. Postoje varijacije procesa po kojima se trupci, prvo zagrijavaju strujom do 60 °C, te se zatim prelazi na klasičan način zagrijavanja. Zagrijavanje se vrši strujom napona od oko 10.000 V, na prosječnu temperaturu od 61 °C, a jednim istraživanjem u SAD-u trupci duglazije, dužine 3 m i prečnika 105 cm dostigli su za 55 minuta željenu temperaturu. Parenjem u vodi iste sirovine, bilo bi potrebno 42 sata. Za ovu metodu obrade, čela trupaca moraju biti vlažna, sa preko 30% inače dolazi do pougljivanja drveta. Nedostatak je, zbog anizotropnosti drveta, neravnomjerno prenošenje temperature, te se nakon ljuštenja bjeljike, ostatak sa srčikom mora ponovo zagrijavati i ljuštiti. Metoda je bila korištena u SAD-u, ali se vremenom zapostavila u korist konvencionalnih metoda parenja.
Sječenje
130px|mini|desno|Ručno prihvatanje listova furnira nakon sječenja 130px|mini|desno|Listovi furnira u paketima nakon rezanja Proizvodnja furnira sječenjem, je takva tehnika kojom se dobijaju listovi furnira ravnih površina, pogodnih za furniranje, oblaganje materijala koji imaju neuglednu teksturu. Zbog toga se ova tehnika uglavnom koristi za izradu plemenitih furnira. Proizvodnja se vrši nožem, ali kako je sječenje u jednoj ravni, dolazi do, u usporedbi sa drugim nečinima prozvodnjem, do manjih deformacija i shodno tome čistijih površina. Zbog raznolikosti strukture raznih vrsta drveta, pri sječenju se bira ona ravan koja će dati ljepšu strukturu. Tako razlikujemo radijalnu, poluradijalnu i tangencijalnu ravan sječenja. Kao obradak koriste se razni oblici fličeva kao: planson, vančes, prizma i sektorski oblik. Mašine za sječenje furnira, furnirski noževi, mogu se podijeliti u dvije osnovne grupe: Horizontalne i vertikalne, gdje se tip definiše položajem fliča prilikom obrade.
Debljina furnira kod horizontalnih noževa reguliše se u granicama od 0,05–10 mm, a plemeniti se furniri obično izrađuju u debljini od 2 mm, a ukoliko se radi o izradi furnira za srednje slojeve šperovanog drveta iz okumea, smrče ili bora, debljina može da bude oko 4–10 mm. Ove mašine mogu se izrađivati za fličeve dužine do 600–5100 mm. Vertikalni noževi su znatno ograničeni veličinom fliča, a granica presjeka fliča je oko 700×700 mm. Nakon sječenja, furnir se slaže u pakete, koji odgovaraju redoslijedu rezanja, a ukoliko se sječe iz plansona, koji je oblikovan od jednog dijela iz trupca, zbog prekida na polovini i okretanja plansona na nožu, dobijaju se dva paketa. Najvažniji dio nakon sječenja je prihvatanje rezanih listova furnira. U zavisnosti od brzine hoda noža, prihvatanje može biti ručno, kod niskog broja, te mašinsko i automatsko kod savremenijih i bržih noževa. Kod ručnog prihvatanja, listovi se okreću i pripremaju za sušenje, a kod automatskih (xyloplan), furnir se automatski okreće i slaže u pakete.
Ljuštenje
130px|mini|desno|Furnirski trupac u toku ljuštenja Ljuštenje je sječenje drveta u površini gotovo paralelnoj sa vlakancima i osom trupca pri njegovom obrtanju. Trupac, uklješten na čelima u stezaljke obrće se oko svoje ose, a nož koji se postepeno pomjera prema svom suportu ka osi, skida furnir u vidu spirale sve do određenog prečnika, koji dozvoljavaju stezaljke vretena mašine. Debljina furnira uslovljena je brzinom pomjeranja suporta sa nožem u pravcu ose trupca.
Piljenje
Za razliku od prozvodnje furnira rezanjem ili ljuštenjem, primjenom ove tehnologije dobijanja furnira, nastaje piljevina, jer se furnir obično pili kružnim pilama velikog prečnika i do 4 m kao u Sjevernoj Americi, dok se u Evropi koristi najčešće specijalni gater, sa desetak tračnih pila koje istovremenim okomitim pomjeranjem, raspiljuju prizmu u tanke listove furnira. Prizma (flič) se dobija raspiljivanjem furnirskog trupca u formu četvrtastog ili približno četvrtastog poprečnog presjeka. Prizma se razpiljuje radijalnim rezovima. Za razliku od rezanog i ljuštenog furira, termička obrada furnirskih prizmi nije potrebna. Ova se tehnologija, zbog visokog procenta gubitka visokovrijednog materijala gotovo i ne koristi.
Sušenje
130px|mini|desno|Sušenje rezanog furnira Jedna od najvažnijih faza proizvodnje je sušenje furnira. Njoj se u zavisnosti od tehnologije katkad pripisuje i faza sortiranja. Sušenje furnira vrši se na dva načina: prirodnim i tehničkim sušenjem. Zbog potrebe za visokim udjelom vlage prilikom skladištenja ili hidrotermičke obrade sirovine, koja se kreće od 50-120% ili čak i više, vlažnost furnira je neophodno smanjiti na granicu od 5-12% u zavisnosti od primjene. Pritiskom pritiskivača noža na prizmu, istiskuje se oko 5-10% vlage, dok je ostatak neophodno odstrani u sušnicama, a dovođenje do apsolutno suhog stanja moguće je zagrijavanjem na temperaturama 103±2 °C. Proces sušenja traje relativno kratko kod rezanih furnira zbog male debljine, ali postoji opasnost deformacija površine ukoliko se režimi sušenja ne sprovode ravnomjerno. Prema načinu prenošenja toplote razlikujemo: kontaktno, konvekciono, kombinovano sušenje i sušenje zračenjem. Konstruktivno se sušare dijele na: sušare sa komorama ili kanalima, sušare sa beskonačnim trakama, sušare sa valjcima, registar-prese, sušare sa pločama, vakuum sušare, sušare sa infracrvenim zracima ili razne kombinacije navedenih.
Hlađenje
Nakon sušenja, a prije skladištenja, potrebno je furniru sniziti temperaturu. U nekim tračnim sušarama, na kraju postrojenja je sekcija za hlađenje, sa bočnim provjetravanjem pomoću ventilatora. Zbog neravnomjernog stupnja vlažnosti listova furnira ili ljuštene trake, furnir je potrebno klimatizirati i ujednačiti vlagu u postavljenoj i definisanoj higroskopskoj ravnoteži, tako da vlažniji furniri postaju suvlji, a suvlji vlažniji. Klimatiziranje se može vršiti i u specijalnim postrojenjima sa temperaturom 40-50 °C i relativnoj vlažnosti zraka od 40-45% i njegovoj brzoj izmjeni. Klimatiziranje je važno pogotovo kod ljuštenog furnira, koji se koristi za proizvodnju šperploča, jer nejednako i nedovoljno osušen furnir izaziva kasnije u ploči izvjesna naprezanja, koja dovode do deformacije ploča, koje mogu biti pojačane u procesu ljepljenja, kada se furniru ponovo povećava vlažnost.
Formatiranje
Bez obzira, koji se vid izrade koristi za proizvodnju furnira, slijedeće operacije proizvodnog procesa su krajčenje (obrada uzsužnim rezom) i kraćenje (obrada poprečnim rezom), čime se furniru daju propisane normativne mjere. U zavisnosti da li se listovi krajče, razlikujemo okrajčeni i neokrajčeni furnir. Rezani se furnir krajči na standardom definisane dužine, a trake ljuštenog furnira se formatiraju na mjere u zavisnosti od upotrebe i dalje primjene, te su mjere definisane ili veličinom sušare ili prese za proizvodnju šperloče. Rezani se furnir priprema za skladištenje u paketima, te se u pasketima i formatira na paketnim makazama. Vrsta mašina za krajčenje i položaj, su u zavisnosti od vrste furnira, te se ljušteni furnir može i namotavati na posebne role, nakon krajčenja i pripreme za sušenje. Ljušteni se furnir obrađuje na "mokrim makazama", gdje se odbacuju netolerantne greške i velike pukotine.
Skladištenje
Prvobitnoj namjeni skladišta za rezani furnir, kasnije je dodata i funkcija završetka kondicioniranja i izjednačavanja vlage za higroskopsku ravnotežu, a konačna namjena je i direktna prodaja furnira. Zato se na betonski pod postavljaju drvene rešetke, kako bi se izbjegao uticaj prenošenja vlage na furnir sa površine poda. Na zidovima se postavljaju psihometri i termometri, kako bi se kontrolisali uslovi temperature i relativne vlage zraka. Potrebna je veća količina prozora, a na njima se postavljaju tamne zavjese, koje štite od sunčevog zračenja. Iskorištenost skladišne površine kreće se oko 30-50%, a složajevi se slažu do visine 2,5 m. Obično je u sredini prolaz širine 2 m, a lijevo i desno se raspoređuju složajevi. Između svakog složaja treba da bude odstojanje od 1 m, a prostor pokraj zida i do prozora najmanje 0,5 m. Jedan dio površine zauzimaju radni stolovi, za mjerenje i etiketiranje robe, a u blizini izlaza planira se prostor namjenjen pakovanju. Paketi se obilježavaju etiketama na kojima se nalazi: broj trupca, broj listova u paketu, površina, broj paketa, klasa kvaliteta, širina i dužina.
Upotreba
130px|mini|desno|Proširivanje listova furnira Furnir se najčešće upotrebljava u industriji namještaja, oplemenjivanjem manje vrijednih ploča na bazi drveta: iverica, vlaknatica, furnirskih ploča, ali i drugih nosivih materijala. Međusobnim ljepljenjem više listova furnira (uvijek neparnim brojem listova) dobijaju se furnirske ploče (šperploče), kao i niz drugih ploča iz grupe šperovanog drveta (multiplex ploče). Posebnu primjenu furniri nalaze u industriji masivnog namještaja, kada se u za to predviđenom šablonu raznih krivolinijskih formi lijepe listovi furnira. Nakon lijepljenja obradak se dalje formatira, te je moguće glodanjem postići modele koji se koriste u izradi zakrivljenih nogu namještaja, razni ukrasi, koji bi izradom od masivnog drveta, zbog svoje kompleksnosti prouzrokovali visoke troškove proizvodnje.
Proširivanjem i produživanjem furnira stvaraju se velike površine (dužine do 2,8 m rijeđe do 5 m), kojima se furniraju ploče iverice ili vlaknatice, te se kao furnirani poluproizvod može dalje koristiti u drvnoj industriji.
Mikrofurniri lijepljeni na foliju primjenjuju se često u autoindustiji, čime se omplemenjuju željene površine, a kao noseći materijal mogu služiti materijali na bazi platičnih masa.
Plemeniti furnir
Plemeniti furnir je naziv za rezani furnir visoke kvalitete, kojim se oplemenjuju nosivi materijali. Upotreba je česta u industriji namještaja, furniranjem vrata i vidljivih stranica, a kao nosač se koristi obično ploča iverica. Korištenjem listova furnira iz paketa, moguće je čitavu frontalnu površinu furnirati tako da se slika furnira prenese na čitav namještaj, zidnu oblogu ili unutrašnja vrata. Takođe se mogu furnirati i rubovi ploča. Furniri nalaze i primjenu u izradi građevinske stolarije, obično u furniranju površina ulaznih vrata. U zavisnosti od namjene proizvoda, kao plemeniti furnir se može koristiti i piljeni furnir, obično za površine koje su izložene većem trošenju i zahtijevaju visoke estetske zahjeve (radne ploče pisaćih stolova).
Primjeri proširivanja furnira:
Podložni furnir
Podložni furnir, ponekad nazvan i donji furnir, služi kao podloga na nosivi materijal, na koji se onda nanosi plemeniti furnir. Lijepljenjem podložnog furnira, prekrivaju se eventualne neravnine nosivog materijala, koje za uzrok mogu imati oštećenja, rubne spojeve zbog proširenja, kao i neravnine zbog lijepljenja zaštitnih rubova obično iz masivnog drveta, ako kalibriranje ploče nije moguće ili nije zadovoljavajućeg kvaliteta. Lijepi se 90° u odnosu na pravac vlakana plemenitog furnira. Koristi se rezani furnir nižeg kvaliteta i veće debljine nego plemeniti furnir, koji se na njega lijepi.
Slijepi furnir
Slijepi furnir je furnir koji se lijepi na suprotnu površinu od plemenitog furnira, ukoliko ona nije vidljiva. Mora imati istu debljinu kao i plemeniti furnir, čime se spriječava savijanje nosivog materijala, nakon lijepljenja. Po pravilu se koristi niskovrijedni furnir sa optičkim ili drugim greškama. Obrada slijepog furnira nije potrebna te se te površine niti bruse niti obrađuju lakovima
Zaštitni furnir
Zaštitni furnir služi za stabiliziranje nosivog materijala, a obično se lijepi na stolarske ploče, ploče sastavljene od podužno slijepljenih uskih letvica. Lijepljenje pod uglom od 90° na letvice osigurava se stabilitet i mehanička svojstva ploče. Kao zaštitini furnir koristi se ljušteni furnir veće debljine. Na zaštitni se furnir može lijepiti podložni (pod uglom od 90°), a na njega plemeniti. U ovom se slučaju ovaj proces odvija na obje strane ploče, tako da kod stolarskih ploča imamo sedam slojeva drveta, od kojih je srednji najveće debljine.
Alphabet Inc.
Alphabet Inc. je kompanija koju je osnovao Google koja će služiti kao holding kompanija i konglomerat sa direktnim posjedovanjem nekoliko kompanija koje su bile u vlasništvu Google-a, uključujući i sam Google. Kompanija će imati sjedište u Kaliforniji i vodit će je Google-ovi suosnivači, Larry Page i Sergey Brin, gdje će Page biti CEO, a Brin Predsjednik kompanije. Alphabet-ov portfelj će se proširit na veliki spektar industrija, uključujući tehnologiju, zdravstvene nauke, investicijski kapital, i istraživanje. Neke od njegovih  jedinica će uključiti Google Inc, Calico, Google Ventures, Google Capital, Google X i Nest Labs. Sundar Pichai je imenovan kao budući CEO Google-a, i to je pozicija koju će on zauzeti kada proces restruktuiranja bude završen, ubrzo nakon što Larry Page postane CEO krovne kompanije Alphabet.
.xyz domena
Iako je Google-ov vlasnik sada, on ne posjeduje vlastitu domenu “Alphabet.com” koju posjeduje druga kompanija sa istim imenom, “Alphabet”. Umjesto toga, ona ima domenu. Domena .xyz je ozvaničena 2014., i HBO je kreirao sajt  kao parodiranu tehnološku kompaniju u komičnoj seriji Silicon Valley. Alphabet-ova web stranica,, koristi istu top-level domenu. Proglas od 10. augusta, 2015., na Google-ovom blogu uključuje  hyperlink na hooli sajt, skriven iza tačke nakon "our drone delivery effort".
Orehova vas
Orehova vas je naseljeno mjesto u sastavu općine Hoče–Slivnica, regija Podravska, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Maribor.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Orehova vas je imala 427 stanovnika.
Metoksid
Metoksidi su  organske soli i najednostavniji  alkoksidi. Najtrij metoksid kalij metoksid imaju široku upotrebu, iako postoje i druge  metal-kacijske varijante,  kao što su litij metoksid, rubidij metoksid, cezij metoksid i francij metoksid.
Metoksidni ion
Ion metoksida ima formulu CH3O–, a  to je konjugirana baza  metanola. To je jaka organska  baza, čak i jača od neorganskog hidroksidnog  iona. Kao takvi, metoksidni rastvori moraju biti oslobođeni od  vode; u suprotnom, metoksid će ukloniti proton molekule vode, stvarajući  metanol i hidroksid.
Natrij metoksid
Natrij metoksid se proizvodi na industrijskoj zazini i dostupan  je kod   brojnih hemijskih kompanija.
Kalij metoksid
Kalij metoksid se obično koristi kao katalizator za transesterifikaciju u proizvodnji biodizela.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
thumb|250px|[[Vladimírska ikona Bogorodice, bizantijska ikona iz 12. vijeka, Tretjakovska galerija, Moskva]] Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen i Angel jest doba bizantijske umjetnosti koje je labavo ograničeno na period 1081–1204, a ponekad se naziva i komnenskom renesansom. Krajem 12. vijeka porodica Angel došla je na bizantijsko prijestolje, što nije stvorilo temeljniji proboj na polju umjetnosti. Godine 1204. godine nakon Četvrtog krstaškog rata dinastija Angel bila je protjerana iz Konstantinopolja. Bizantijsko Carstvo nije de facto postojalo za vrijeme vladavine krstaša u Konstantinopolju sve do 1261. godine, a Nikejsko Carstvo smatralo se njegovim glavnim nasljednikom, zahvaljujući čijoj inicijativi je i došlo do obnove carstva.
Grdak
Grdak je naseljeno mjesto u sastavu općine Sokolovac, Koprivničko-križevačka županija, Republika Hrvatska.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Historijski okvir i karakteristike bizantijske umjetnosti za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Makedonske bizantijske careve pratila je dinastija Komnen, počevši od vladavine Aleksija I Komnena 1081. Bizantija je u to vrijeme pretrpjela težak period raseljavanja stannovništva nakon poraza od Turaka u bici kod Mancikerta 1071. i posljedičnog gubitka Male Azije. Međutim, Komneni su carstvu donijeli stabilnost (1081–1185) i tokom 12. stoljeća njihova energična kampanja na vojnom, političkom i privrednom planu učinila je mnogo za obnavljanje bogatstva carstva. Nakon makedonske renesanse, koja je daleko manje utjecala na zidno slikarstvo i mozaike nego na minijature i skulpture od slonovače, dogodilo se zatišje u umjetničkom stvaralaštvu. Međutim, ubrzo dolazi do ponovnog pokretanja umjetničkih aktivnosti za vrijeme Komnenâ u 12. vijeku, a možda i malo ranije. Među dostignućima iz komnenskog razdoblja više ne nalazimo precizne kopije grčkih djela nego preispitivanje bizantijskog umjetničkog stila. Ljudsko lice, draperije i kompozicija u cjelini dosegli su savršenu ravnotežu koja je zahtijevala duge studije proporcije, ritma linija i volumena, snage izražavanja i silueta na običnoj pozadini. Ovo istraživanje je zasnovano na pažljivom proučavanju klasičnih modela, posebno skulpture. U njima kompozicija, kao u određenim pažljivo izvedenim arhitektonskim djelima iz tog razdoblja, otkriva mnoštvo primjena. Znanje i upotreba matematičke konstante zlatni rez dokazuje da su umjetnici uživali u naprednom teorijskom obrazovanju. Također, oni su uveli motive po uzoru na antičku grčku umjetnost – gola tijela u stojećem ili ležećem položaju kao u Raspeću ili Silasku u Limbo u mozaicima u manastiru Dafni. U mnogim spomenicima iz 11. i 12. vijeka često se mogu primijetiti pokušaji reprodukcije određenih grčkih motiva, nakon čega se koriste u kontekstu hrišćanske ikonografije.
Bizantijski stil u umjetnosti nije bio statičan u kasnom komnenskom periodu u drugoj polovini 12. vijeka. Jedan od razloga bio je taj što se bizantijska umjetnost neprestano obnavljala podržavajući cijenjene ikonografije iz prošlosti. Prema mišljenju njemačko-američkog historičara bizantijske umjetnosti Ernsta Kitzingera, ovu umjetnost neprestano je hranilo i oživljavalo grčko-rimsko nasljeđe Bizantijuma, posebno rječito u likovima u živoj akciji, u trodimenzionalnoj tjelesnosti i u prostornim postavkama. U posljednjim decenijama 12. vijeka, bizantijska umjetnost ušla je u dinamičnu, pomalo linearnu fazu, što pokazuju zidne slike iz 1164. godine u crkvi svetog Pantelejmona u selu Gorno Nerezi, neki od mozaika u bazilici Monreale i zidne slike iz 1290-ih u crkvi svetog Georgija u Kurbinovu (pogledati galeriju), čiji se agitativni manir vidi i na ikoni Blagovijesti sa Sinajske gore. Ovu stilsku fazu slijedila je ona u kojoj je naglašena nova jednostavnost i mirna monumentalnost oblika i izraza, kao na zidnoj slici svetog Jovana u Bogorodičinoj crkvi manastira Studenica.
Grdak
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Grdak je imao 85 stanovnika.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Slikarstvo
Slikarstvo se već tipično manifestovalo u bizantijskoj umjetnosti, posebno u ikonografiji, koja je imala različite dizajne i oblike – od klasičnih ikona do mozaika ili fresaka. Međutim, iluminacija je i dalje imala svoju primjenu. Tematski, to su gotovo uvijek bile religijske teme – evanđeoski ciklusi ili teme iz Starog zavjeta. Nastavljen je kult Bogorodice, kao i ideje Strašnog suda, Majčinog sna, Deesis (molitva). Većina likova već ima uobičajeni prikaz, od kojeg autori ne odstupaju previše, ali se čak i na ovom području može primijetiti pomak. U 12. vijeku sazrijeva koncept bizantijskog stila crtanja glava, a prikaz portreta monarha također se razvija. Međutim, o nekim od ovih djela saznajemo samo iz pisanih izvora.
Bionjača
Bionjača ili sklera (grč. σκληρός - sklēros = tvrd) ) je neprozirni, vlaknasti, zaštitni, vanjski sloj oka sastavljen od  kolagena i elastičnih vlakana.
Grdak
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Grdak je imalo 116 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Bionjača
Kod ljudi,  cijela bionjača  je bijela, u kontrastu sa obojenom šarenicom (dužicom), ali u drugih sisara vidljivi dio oka je šarenica, pa se bijeli dio očne jabučice obično ne vidi. U embrionskom razvoju, bionjača je izvedenica  nervnog nabora. Kod djece, bionjača je tanja i ispoljava  neke od osnovnih pigmenta, pa se dio bionjače vidi sa  plavičastim nijansama. U starijih osoba, masne naslage na bionjači mogu izgledati malo žute.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Ikonopis
Nisu sve ikone iz perioda Komnena došle iz Konstantinopolja. Solun, Atos, Sinaj i obnovljene radionice u Jerusalemu također su bili važni centri proizvodnje. Manastir svete Katarine na Sinaju u Egiptu i danas čuva brojne ikone iz ovog perioda. Jedna od najpoznatijih ikona je Ljestve do neba, koja je tematski zasnovana na djelu sirijskog monaha Jovana Klimaka iz 6. ili 7. vijeka. Još jedna važna sinajska ikona je Ikona Blagovijesti, koja potječe s kraja 12. vijeka i prikazuje dinamično prikazanog anđela koji dolazi s lijeve strane do Bogorodice. Tematski klasična ikona nosi mnoge inovativne komnenske elemente - složene detalje (anđeoska krila, zavjesa, zlokobni vrt, protok vode ili životinje), ali i dinamičan položaj likova (posebno anđela, čija vrlo grafička zavjesa od algi leluja na zračnoj struji).
Bionjača
Kod ljudskog oka, relativno rijetko je šarenica toliko široka da bude samo ona jasno vidljiva, a ne i  bionjača. To olakšava posmatraču neke osobe da zaključiti gdje ona gleda, a hipoteza o kooperativnom oku ukazuje na to da jeto  evoluirao kao metod neverbalne komunikacije.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Ikonopis
Ikona Preobraženja u Louvre muzeju nastala je u mozaiku oko 1200. godine. Prenosna ikona dimenzija 50 x 35 cm nosi elemente krajnje finoće mozaika i koristi nekoliko materijala - mramor, lapis lazuli, vitraž, te pozlaćeni i posrebreni bakar. Čini se da se dizajn ikone sastoji od dva različita dijela - gornjeg, glomaznijeg monumentalnog dijela starijeg dizajna i donjeg, koji pokazuje gotovo ekspresionistički motiv.
Bizantijske ikone iz vremena vladavine Komnena dospjele su i do kulturno obližnje Venecije. Zlatni dio ikone koja prikazuje svetog Mihajla čuva se u riznici bazilike svetog Marka u Veneciji. Potječe s kraja 11. ili početka 12. vijeka. Pri njenoj izradi korištene su tradicionalne tehnike, poput tehnike kovanog zlata (repoussé) na caklini, ali sadrži i nove elemente poput cakline na fleksibilnom dijelu lima, koji krasi lice arhanđela. Uz to, u Veneciji postoji i ikona Ivana Hrišćanina, a poznata je i ikona Milostivog Hrista iz Berlina.
S ikonama nastalim za vrijeme latinske vladavine mogu se osjetiti neki zapadnjački utjecaji - lik sveca je naprimjer, predstavljen kao vitez u zapadnjačkom oklopu, koji nosi štit i okružen je scenama iz svog života, ali one ostaju u bizantijskoj umjetničkoj tradiciji (naprimjer, ikona svetog Georgija iz 13. vijeka).
Bionjača
Struktura
Bionjača je perforirana mnogim prolazima za nerve  i krvne sudove, koji prolaze kroz njen stražnji foramen, otvor koji formiraju bokovi  vidnog nerva. Na vidni disk vanjske dvije trećine bionjače nastavlja sa dura mater (vanjska ovojnica mozga) preko omotača vidnog živca. Unutrašnja trećina se spaja s  mrežnjačinim tkivom,  formirajući  ploču (Lamina cribrosa sclerae) preko vidnog živca s ovorima kroz koje prolaze  optička  vlakna u nervnoj ovojnici.
Debljina bionjači varira od 1mm na zadnjeg polu do 0,3 mm odmah iza priv vezišta očnih mišića. Beonjačini krvni sudovi su uglavnom na površini. Uz sudove vežnjače (koja je tanak sloj koji pokriva bionjaču), te episkleru, upaljenim očima daje  jarko crvenu boju. Kod mnogih kičmenjaka, bionjači je ojačana pločama hrskavice ili kosti, zajedno formirajući kružnu strukturu  zvanu  sklerni prsten. U primitivnih riba, ovaj prsten se sastoji od četiri ploče, ali je taj broj manji kod mnogih današnjih zrakoperki, i još mnogo više kod riba resoperki, raznih  gmizavaca i ptica. Prsten je nestao u mnogim grupama, uključujući i recentne vodozemaca, neke gmizavce, ribe i sve sisare.
Oči svih ne-ljudskih primata su tamne sa malim, jedva vidljivim bionjaččama.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Freske
Lica uplakane Bogorodice i apostola Ivana obilježena bolom, držeći bespomoćno Hristovo tijelo, blijedost otirača na kojem počiva tijelo, plavo nebo prepuno lelujavih anđela, rastrgani Hristovi udovi predstavljaju čitav sastav Oplakivanja Hrista kod poznobizantijskih mozaika kao i na prethodnim freskama.
IC 3811
IC 3811 je zvijezda i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Prvo otkriće je napravio Charles Joseph Etienne Wolf 27. januara 1904. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Freske
Važne freske mogu se naći u sjevernomakedonskoj crkvi sv. Georgija u Kurbinovu u kojoj se tema Oplakivanja Hrista ponovno pojavljuje, ali je na fresci istaknuta pozadina krajolika. Prisutnost poletnih, elegantnih i dugih poteza četkicom prilikom slikanja crta lica i tjelesnih oblina patrijarha na fresci Blagovijesti na planini Sinaj u suprotnosti je s Gabrijelovom uvijenom siluetom ispred apside i sa složenim draperijama njegove odjeće. Ovi oblici su toliko udaljeni od bizantijskih kanona da je ova tendencija s kraja 12. vijeka opisana kao komnenski manirizam (što je, međutim, netačno u smislu teorije umjetnosti).
Lenny Wilkens
Leonard Randolph "Lenny" Wilkens bivši je američki košarkaš i trener. Primljen je u Kuću slavnih 3 puta, 1989. kao igrač, 1998. kao trener i 2010. kao član reprezentacije SAD na Olimpijskim igrama 1992, u kojoj je bio pomoćni trener.
Bionjača
Histologija
Kolagen bionjače je nastavak rožnjače. Josti, bionjaču grade četiri sloja: Bionjača je neprozirna zbog nepravilnosti tipa I  kolagenih vlakna, za razliku od gotovo ujednačene debljine i paralelno uređenog kolagena rožnjače. Osim toga, rožnjača sadrži više mukopolisaharida (ugljikohidrata koji među svojim ponavljajućim  jedinicama ima dušični šećer, heksozamin) za privezivanje  vlakana.
Lenny Wilkens
Wilkens je kao igrač 9 puta učestvovao na All-Staru. Ipak, veće uspjehe je ostvario kao trener. Osvojio je NBA ligu 1979. i Olimpijske igre 1996, bio je trener godine 1994, a 4 puta je predvodio All-Star ekipe.
Muzeologija
Muzeologija je nauka o prikupljanju, obradi, konzervaciji, uvjetima čuvanja i izlaganja, kao i obilježavanje muzejskih predmeta i dokumenata. Prema obuhvatnosti, može biti
Lenny Wilkens
Kao trener zabilježio je 1.332 pobjede i držao je rekord po broju pobjeda od sezone 1994/95. do 2009/10.
Bionjača
Histologija
Rožnjača, za razliku od bionjače, ima pet slojeva. Srednji, najdeblji sloj se također zove stroma. Bionjača, kao i rožnjača, sadrži bazni endotel, iznad kojeg je lamina fusca,  koja sadrži veliki  broj pigmentnih ćelija. Ponekad se na bionjači mogu pojaviti vrlo male sivo-plave mrlje, koje su bezopasna stanje zvano sklerna melanocitoza.
Muzeologija
Opća muzeologija se bavi historijom, namjenom i tipologijom muzeja, te organizaciju rada stručnih i tehničkih službi, dokumentiranjem, principima i metodima izlaganja, zaštite i konzervacije eksponata, muzejskom pedagogijom. Itražuje i preporučuje arhitekturu muzeja, način održavanja, osvjetljavanja i klimatizacije muzejskih prostora i botaničkih vrtova
Specijalna muzeologija uključuje sve obuhvata sve pobrojane oblasti po specijalnosti pojedinih muzeja, skupina i pojedinih eksponata. Muzeologija je imala snažan uspon između dva svjetska rata, a osobito poslije Drugog.
U međunarodnim okvirima postoji muzeološka organizacija ICOM (International Council of Museums), koja izdaje časopis Museum i bilten ICOM News.
Bionjača
Funkcija
Ljudske oči su donekle prepoznatljive u životinjskom kraljevstvu po jasno vidljivim bionjačama  kad god su oči  otvorene. To nije samo zbog bijele boje ljudskog bionjače, koju imaju mnoge druge  vrste, već i  činjenice  da je ljudska šarenica relativno mala i  značajno manji dio izložene površine oka u odnosu na druge životinje. Postoji teorija da je ova adaptacija evoluirala  zbog naše socijalne prirode zbog čega je postala  korisno komunikacijsko sredstvo pored čulnih organa. Smatra se da je upadljiva beonjača ljudskog oka olakšava posmatraču da zaključiti gdje druga osoba  gleda, što povećava efikasnost ovog posebnog oblika neverbalne komunikacije. Istraživanja su također otkrila da su, tokom pripitomljavanja, psi razvili sposobnost da pokupe  vizualne znakova od ljudskih očiju. Izgleda da psi ne koristiti ovaj oblik komunikacije s drugim životinjama i samo gledaju  vizuelne informacije ljudskih  očiju.
Lenny Wilkens
Rani život
Odrastao je u Brooklynu. Otac mu je bio Afroamerikanac, a majka irskog porijekla. Odgajan je kao rimokatolik.
Karijera
Studirao je na Providence koledžu, koji je 1996. povukao njegov dres iz upotrebe.
Bizantijska umjetnost za vrijeme vladavine dinastije Komnen
Freske
Grčki umjetnici također su radili i u inozemstvu - između ostalog, slikali su set fresaka u crkvi svetog Dimitrija u Vladimiru kod Moskve, izgrađenoj približno 1194. godine. Međutim, od ovog ugovora Vsevoloda, Velikog kneza Vladimira i Vladimir-Suzdalja preživjela je samo Posljednja presuda. Svjetlosni efekti čine da se odjeća apostola i anđela koji stoje iza njihovih stolova ističu kao straža. Oboje su plastično prikazani kao trodimenzionalna bića u nebeskom svemiru koja nisu ometana zemaljskim užasima. Igra svjetla i sjene ne remeti mirno izražavanje osobina, a njihova puna tijela oponašaju preokrete njihovih balkanskih savremenika.