cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilex
Historija
thumb|right|Holiji (ovdje, [[Ilex aquifolium) su dvodomni: (gore) izdanak s cvjetovima muške biljke; (gore desno) muški cvijet uvećan od ženske biljke; (dolje desno) ženski cvijet uvećan, pokazuje zrnce i smanjene, sterilne stabljike bez polena]] Filogeografija ove grupe daje primere različitih mehanizama specijacije na djelu. U ovom scenariju, preci ove grupe su se izolirali od preostalog ileksa kada se Zemaljska masa probila u Gondvanu i Laurasiju, prije oko 82 miliona godina, što je rezultiralo fizičkim razdvajanje grupa i započinjanje procesa promjena za prilagođavanje novim uvjetima. Taj se mehanizam naziva alopatrična specifikacija. Vremenom su se preživjele vrste roda Holly prilagodile različitim ekološkim nišama. To je dovelo do reproduktivne izolacije, primjera ekološke specijacije. U pliocenu, prije otprilike pet miliona godina, formiranje planina diverzificiralo je krajolik i pružilo nove mogućnosti za specijalizaciju u rodu.
Fosilni zapisi ukazuju da je  Ilex već bilo rasprostranje prije kraja perioda krede. Na osnovu molekularnog sata, uobičajeni red većine postojećih vrsta pojavio se vjerojatno tokom eocena, prije oko 50miliona godina, sugerirajuči da stariji predstavnici roda pripadaju sada postojećim granama. Lovorova šuma pokrivala je velika područja Zemlje za vrijeme paleogena, kada je rod bio napredniji. Ova vrsta šume proširila se tokom neogena, prije više od 20 miliona godina. Smatra se da je većina zadnjih preostalih umjerenozelenih šuma nestala prije otprilike 10.000 godina, na kraju pleistocena. Mnoge tada postojeće vrste s najstrožijim ekološkim zahtjevima su izumrle jer nisu mogle prijeći barijere nametnute geografijom, ali su druge utočište pronašle kao reliktne vrste u obalnim enklavama, arhipelazima i obalnim planinama, dovoljno daleko od područja jake hladnoće i suhoće i zaštićene okeanskim utjecajem.
Areal
Ilex mucronata , ranije tipska vrsta za Nemopanthus, je nativna u istočnoj Sjevernoj Americi. Nemopanthus je tretiran kao posebni rod, sa osam vrsta. of the family Aquifoliaceae, now transferred to Ilex on molecular data; it is closely related to Ilex amelanchier.
U Evropi, rod je predstavljen jednom vrstom, klasično nazvanom sveto drvo Ilex aquifolium, a u kontinentalnoj Africi ovom vrstom i Ilex mitis. Ilex canariensis , iz Makronezije i Ilex aquifolium nastali su od zajedničkog pretka u lovorovoj šumi Mediterana. Australija, izolirana u ranom periodu, ima  Ilex arnhemensis. Od 204 vrste koje rastu u Kini, 149 ih je endemskih. Vrste koja se ističe po svom ekonomskom značaju u zemljama španskog jezika i u Brazilu je Ilex paraguariensis ili Yerba mate. Budući da su evoluirale brojne vrste koje su endemske prirode na otocima i malim planinskim predjelima i bile vrlo korisne biljke, mnoge su hollije danas postale rijetke.
Ekologija
Često tropskim vrstama posebno prijete uništavanje staništa i prekomjerna eksploatacija. Barem dvije vrste ileksa nedavno su izumrle, a mnoge druge jedva preživljavaju.
Plodovi ileksa, izuzetno su važna hrana za brojne vrste ptica, a jedu ih i druge divlje životinje. U jesen i ranu zimu plodovi su tvrdi i naizgled neukusni. Nakon što se nekoliko puta smrznu ili zamrznu, plodovi omekšaju i postaju blažeg okusa. Tokom zime, jata, ptica često se sklone u holišta, koja pružaju utočište, zaštitu od grabljivica (zbog bodljikavog lišća) i pribavljanje hrane. Cvjetove ponekad jedu larve moljaca  (Gymnoscelis rufifasciata). Ostale Lepidoptera čije se larve hrane ileksom uključuju Bucculatrix ilecella, koja se hrani isključivo njime i Ectropis crepuscularia.
Toksičnost
Božikovine mogu sadržavati kofeinsku kiselinu, kofeoilne derivate, kofeoilshikiminsku, hlorogenu, feruloilkvininsku i kvininsku kiselinu, te kvercetin, kempferol, tanin, rutin, kofein i teobromin.
Bobice mogu uzrokovati povraćanje i proliv. Posebno su opasni u slučajevima kada djeca slučajno konzumiraju jarko crvene bobice. Ingestion of over 20 berries may be fatal to children.
Ako se pojedu listovi, mogu prouzrokovati dijareju, mučninu, povraćanje, stomačne i crijevne probleme.
Ove biljke mogu biti toksične za kućne ljubimce i stoku.
Ukrašavanje
Mnoge vrste ileksa široko se koriste kao ukrasna biljka u umjerenim / evropskim vrtovima i parkovima, posebno:
Čak šta više, mnoge stotine hibrida i kultivara razvijeni su za upotrebu u bašti, a među njima i vrlo popularna Highclere Castle, "Ilex" × altaclerensis (I. aquifolium × I. perado) i "plavi holly", Ilex × meserveae (I. aquifolium × I. rugosa). The cultivar I. × meserveae Blue Prince = ‘Conablu’ has gained the Royal Horticultural Society’s Award of Garden Merit. Božikovine se često koristi za živice, jer  bodljikavo lišće otežava prodiranje i dobro se obrezuje i oblikuje.
Kultura
left|thumb|Uobičajena [[Božićna čestitka sa božikovinom i imelom, oko 1880-ih]] Za ileks – tačnije evropski  "Ilex aquifolium" – uobičajeno se govori u Božićnom vremenu, a često se naziva i imenom Kristov/Hristov trn. U mnogim zapadnokršćanskim kulturama, predstavlja uobičajenu dekoraciju, koristeći se posebno u vijencima i ilustracijama, naprimjer na Božićnim čestitkama. Od srednjovekovnih vremena, ova biljka je nosila krišćansku simboliku, kao što je izraženo u dobro poznatoj kršćanskoj božićnoj pjesmi "The Holly and the Ivy]" u kojoj svetinja predstavlja Isusa, a bršljan  Djevicu Mariju. Angie Mostellar discusses the Christian use of holly at Christmas, stating that: "Christians have identified a wealth of symbolism in its form. The sharpness of the leaves help to recall the crown of thorns worn by Jesus; the red berries serve as a reminder of the drops of blood that were shed for salvation; and the shape of the leaves, which resemble flames, can serve to reveal God's burning love for His people. Combined with the fact that holly maintains its bright colors during the Christmas season, it naturally came to be associated with the Christian holiday."
U heraldici božikovina koristi se da simbolizira istinu. Norveška općina Stord u svom grbu ima njenu žutu grančicu.
Druidi su držali da su „lišće svetog luka nudili zaštitu od zlih duhova“ i na taj način „nosili slavlje u svojoj kosi“.
U romanima '' Harry Potter koristi se kao drvo u raznim prilikama-
U nekim tradicijama Wicca, Holly King je jedno od lica boga Sunca. Rođen je u jeku ljeta i vlada od MabonA do Ostar.
Spisak kompozicija Ludwiga van Beethovena
mini|desno|Karikatura Ludwiga van Beethovena, autor J. P. Lyser Kompozicije Ludwiga van Beethovena (1770.-1827.) poznate su pod raznim nazivima, a razlikujemo ih:
Slijedi spisak razvrstan prema žanru. Žanrovi, podgrupe i pojedina djela povezani su sa pripadajućim člancima na Wikipediji. Godine u zagradama označavaju vrijeme komponiranja i objavljivanja.
Orkestralna muzika
Beethoven je vjerovatno najpoznatiji po svojim simfonijama. Također je napisao nekoliko koncerata, uglavnom za vlastitu izvedbu, kao i drugu orkestralnu muziku, prvenstveno uvertire, muziku za teatarske produkcije i radove komponirane za razne prilike.
Simfonije
Simfonija "Jena" u C-duru prethodno je smatrana ranom Beethovenovom simfonijom. Danas se za njenog autorom smatra Friedrich Witt.
Beethoven je u zadnjim godinama života namjeravao komponirati Simfoniju br. 10; izvedbenu verziju mogućih skica sastavio je Barry Cooper.
Kamerna muzika
Beethovenovi gudački kvarteti su gotovo poznati kao i njegove simfonije. Također je komponirao kamernu muziku za nekoliko drugih vrsta ansambala, uključujući trio za klavir, gudački trio, sonate za violinu i violončelo s klavirom, kao i djela za puhačke instrumente.
Kasniji
Prema datumu komponiranja:
Muzika za solo klavir
Uz 32 proslavljene sonate za klavir, Beethovenov opus za klavir objedinjuje mnoge jednostavačne kompozicije, prije svega teme s varijacijama i bagatele.
Vokalna muzika
Iako je završio samo jednu operu, Beethoven je za cijelog života komponovao vokalnu muziku, među kojima su i dvije mise, druge radove za hor i orkestar (uz Devetu simfoniju), arije, duete, umjetničke pjesme (lieder) i jedan od prvih pravih ciklusa pjesama.
Pirolizin
Zajednička nomenklatura Odbor a IUPAC / IUBMB je za pirrolizin službeno preporučila simbol tripleta Pyl i jednoslovni simbol O
Sinteza
Pirolizin se sintetizira in vivo spajanjem dva molekula L-lizina. Jedna molekula se prvo pretvara u (3R)-3-metil-D-ornitin, koji se potom spaja sa drugim drugi lizinom. NH2ispada, a zatim spoj ciklizira, a dehidracijom nastaje L-pirolizin.
Katalitska funkcija
Dodatni pirolinski prsten u aktivne ćrlije uključuje nekoliko metiltransferaza,  gdje, vjeruje se, rotira relativno slobodno. Smatra se da je prsten uključen u pozicioniranje i ispoljavanje metil grupe metilamina  za napad od korinoidnog kofaktora. Prema predloženom modelu, obližnje karboksilne kiseline na mjestu ostataka glutamata, postaju protonirane, a protoni onda mogu biti prebačeni u imin prsten dušika, otkrivajući susjedni prsten uglljika u nukleofilnnom omotaču metilamina. Pozitivno usmjereni dušik, stvaranjem ove interakcije, može zatim ući  u interakciju sa deprotonisanim glutamatom, što dovodi do promjena u  orijentaciji prstena i izlaganja grupa metil izvedenica  iz metilamina do obavezujuće pukotine, gdje može komunicirati sa korinoidom. Na taj način se neto se prenosi na kofaktor  kobaltovog atoma, s promjenom oksidacije, od I do III. Metilamin-izvedeni amonijak je tada oslobođen i vraćan na originalni imin.
Genetičko kodiranje
Za razliku od posttranslacijskih modifikacija lizina, kao što su hidroksillizin, metilllizin i hipuzin, pirrolizin je inkorporiran u translaciju (sintezu proteina) u režiji genetičkog koda, baš kao i svaka standardna aminokiselina. U iRNK, to kodirana triplet UAG (kodon), koji je u većini organizama  "amber" stop kodon. To zahtijeva samo prisustvo pylT gena, koji kodira neobičnu RNK (tRNK) sa CUA antikodonom, a pylS gen, koji kodira klase II aminoacil- tRNK sintetaze koja puni pylT - zvedene tRNK pirolizinom.
Ovaj tRNA-AARS par ("ortogonalni par") je nezavisan od drugih sintetaza i tRNK u Escherichia coli, a dalje ima izvjesnu  fleksibilnost u rasponu uključenih aminokiselina, što ga čini atraktivnim sredstvom kako bi se omogućio plasma, a možda širok spektar funkcionalne hemijske grupe e na proizvoljno navedenim lokacijama u modificiranim  proteinima.
NGC 476
NGC 476 (također poznat kao MCG 3-4-23 i PGC 4814) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 289 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Ribe. Najveći prečnik je 0,50 (42 hiljade sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (34 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 3. novembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Indonezijski arhipelag
Indonezijski arhipelag (drugi nazivi: indijski, istočnoindijski, jugoistočnoazijski ili malajski arhipelag, kao i australazija) je zajednički naziv za veliki broj velikih, većih i manjih ostrva u području između jugoistočne Azije (Malajsko poluostrvo) i Australije.
U indonezijski arhipelag ubrajaju se Velika sundska ostrva, Mala sundska ostrva, Molučka ostrva i arhipelag Filipina. Nova Gvineja, koja se nalazi na australskoj kontinentalnoj ploči obično se ne ubraja u ovaj arhipelag.
Arhipelag, zajedno s Australijom, tvori granicu između Tihog i Indijskog okeana. Na zapadu granicu indonezijskog arhipelaga čini Sumatra i ostrva uz nju, na jugu je granica Java i Mala sundska ostrva, na istoku su to Molučka ostrva, a na sjeveru filipinski arhipelag.
Površina kopna indonezijskog arhipelaga je više od 2 miliona km2, a stanovništvo koje živi na ostrvima broji oko 300 miliona. Najveće ostrvo je Borneo (Kalimantan), a najgušće naseljena je Java.
Geološki, ostrva su vrlo zanimljiva, jer se tu nalazi jedno od najaktivnijih vulkanskih područja na Zemlji. Najviši vrh na ostrvima je Kinabalu u sjevernom dijelu Bornea, 4.101 m. Klima je zbog blizine ekvatora tropski vruća, na zapadu vrlo kišna, a na istoku na prijelazu prema Australiji nešto suhlja.
Životinjski i biljni svijet je, u skladu s klimom, veoma raznovrstan. Pored ukrasnih biljki kao što su orhideje i raflezije, tu raste i veliki broj raznih vrsta drveća: izuzetno tvrdo ali i obojeno drvo (tikovo drvo, ružino drvo ili palisander). Pored kokosa i kaučukovca, uzgajaju se indijski indigovac i začinske biljke.
Preko arhipelaga prolazi Wallasova linija razgraničenja između životinjskog svijeta Azije i Australije. U zapadnom dijelu žive tigrovi, medvjedi i majmuni kao i niz drugih životinja iz područja jugoistočne Azije (Tajland, Laos). Istočno od Wallasove linije, pojavljuju se sve više životinje koje inače nastanjuju područje Australije, kao na primjer torbari, dok majmuni gotovo potpuno nestaju.
Veliki dijelovi Indijskog arhipelaga su dugo vremena bili kolonijalni posjed Holandije (Holandska istočnoindijska kompanija).
Paul Benioff
mini|Paul A. Benioff je američki fizičar koji je pomogao pionirska istraživanja u polju kvantnog računanja. Paul A. Benioff (1. maj 1930 – 29. mart 2022.) je bio američki fizičar koji je pomogao pokretanje istraživanja polja kvantnog računanja. Benioff je najpoznatiji po svojim istraživanjima u teoriji kvantnih informacija tokom 1970-ih i 80-ih koja su pokazala teorijsku mogućnost kvantnih računara, opisujući prvi kvantnomehanički model računara. Benioff je u ovom radu pokazao da računar može raditi po zakonima kvantne mehanike opisujući Schrödingerove jednačine Turingovim mašinama. Benioffov rad na teoriji kvantnih informacija je obuhvatio kvantne računare, kvantne robote i odnos između osnova u logici, matematici i fizici.
Bosanskohercegovačka radio-televizija
Radiotelevizija Bosne i Hercegovine (BHRT), Javni radiotelevizijski servis Bosne i Hercegovine, državna je radiotelevizija u Bosni i Hercegovini. Kao javni emiter, BHRT je jedin član Evropske radiodifuzione unije iz Bosne i Hercegovine, koji aktivno učestvuje u godišnjem izboru bosanskohercegovačkog predstavnika za Eurosong. Sjedište BHRT-a nalazi se u zgradi RTV Doma u Sarajevu.
RTV Sarajevo
Prvi elektronski medij koji se nakon završetka Drugog svjetskog i rata i oslobođenja Sarajeva oglasio u Bosni i Hercegovini bio je Radio Sarajevo. Radio Sarajevo je sa emitovanjem programa počeo 10. aprila 1945. godine riječima: "Ovdje Radio Sarajevo. Smrt fašizmu - sloboda narodu!" koje je izgovorio Đorđe Lukić, prvi tehničar i spiker ovog radija. Do kraja 1945. godine program je trajao 6 sati i emitovan je u tri bloka: jutarnjem, podnevnom i večernjem. Radiotelevizija Sarajevo osnovana je sredinom 1960-ih godina u Sarajevu kao republička radiotelevizijska kuća za NR Bosnu i Hercegovinu a bila je članica tadašnjeg emiterskog sistema Jugoslavenske radiotelevizije.
Rovanjska
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Obrovac. Kao samostalno naseljeno mjesto, Rovanjska postoji od popisa 2021. godine. Nastalo je izdvajanjem dijela iz naselja Jasenice.
Bosanskohercegovačka radio-televizija
1992–98
mini|lijevo|250p|Logo RTVBiH od 1998. do 2000.
Početak ratnih sukoba na području Jugoslavije RTV Sarajevo dočekuje sa izgrađenom infrastrukturom za produkciju i emitovanje tri radijska i tri televizijska kanala. Promjena imena iz "Radiotelevizija Sarajevo" u Radiotelevizija Bosne i Hercegovine (RTVBiH) uslijedila je nakon početka nešto intenzivnijih ratnih sukoba u Bosni i Hercegovini 1992. godine. RTV Dom u Sarajevu napuštaju mnogobrojni radnici, odnoseći pokretnu opremu (televizijske kamere, mikrofone i sl.) Početkom opsade Sarajeva, RTVBiH je suočena sa stalnim razaranjem opreme, predajnika, uz stradanje radnika koji su se borili protiv medijske blokade grada Sarajeva ali i cijele Bosne i Hercegovine. U okviru RTVBiH tada djeluju tvBiH i Radio Bosne i Hercegovine. Za emitovanje programa RTV BIH u ratnim uslovima, najzaslužniji je tzv. "PEP" sa isključivo tehničkom djelatnošću (Prenos i emitovanje programa).
Već 1. januara 1993. godine RTVBiH primljena je kao aktivni član Evropske emiterske unije. To je omogućilo da se predstavnik Bosne i Hercegovinae prvi put pojavi 1993. godine na Euroviziji. Prvi predstavnik Bosne i Hercegovine na ovom takmičenju bio je Muhamed Fazlagić s pjesmom Sva bol svijeta. Nakon završetka ratnih sukoba u BiH, popravlja se uništena i infrastruktura neophodna za funkcionisanje RTV sistema u na nivou cijele Bosne i Hercegovine.
PBSBiH 2000–2004
Logo Javnog radiotelevizijskog servisa BiH – PBSBiH po prvi put se pojavio tokom direktnog prenosa Ljetnih olimpijskih igara u Sydney-u. Uz donacije u opremi OHR-a i Europske komisije u BiH, osigurana je emisiona mreža za uspostavu televizije na nivou Bosne i Hercegovine. U noći između 11. i 12. augusta 2004. godine, realizovano je razdvajanje emisionih mreža PBSBiH (Radio-televizije BiH), RTVFBiH (Radiotelevizije FBiH) i RTRS (Radiotelevizije RS). Istovremeno se radilo na poboljšanju emisionih mreže entitetskih radiotelevizija. Od 12. augusta 2004. godine, BHTV 1 na vlastitoj frekvenciji emituje probni test signal kombiniran sa audio podlogom - program BH Radio 1 i tehničkim podacima o frekvencijama za prijem novog kanala.
BHT 1 i BH Radio 1
13. augusta 2004. godine iz studija u Sarajevu počelo je cjelodnevno emitiranje programa BHT 1 (PBSBiH mijenja naziv u Bosanskohercegovačka radiotelevizija - BHRT). Tačno u 18:00h, emitovan je Otvoreni program povodom  Ljetnih olimpijskih igara u AteniBHT 1 emitira dešavanja i nadmetanja sa Olimpijskih igara uz informativni program (signalom pokriva preko 90% populacije u BiH). Nakon svečane ceremonije upriličene u RTV Dom-u, u 19:00 emitovano je prvo izdanje BHT Vijesti na tek uspostavljenoj nacionalnoj mreži. Prvi voditelj Vijesti bio je Tomislav Đurić.
Organizacija
BHRT se finansira iz dijela RTV takse zajedno sa ostalim javnim emiterima u BiH (50% za BHRT, 25% za RTVFBiH i 25% za RTRS). Upravna struktura utvrđena je Statutom BHT-a.
NGC 5151
NGC 5151 (također poznat kao MCG 3-34-32 i PGC 47056) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 375 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,80 (87 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (87 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 8. maja 1826. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Paul Benioff
Biografija
Benioff je rođen 1. maja 1930. godine u Pasadeni u Kaliforniji. Otac mu je bio profesor seizmologije na Kalifornijskom tehnološkom institutu, a majka je magistrirala engleski jezik na Kalifornijskom univerzitetu u Berkleyju.
Bosanskohercegovačka radio-televizija
Program
Program BHRT-a se emituje 24 sata dnevno na području cijele Bosne i Hercegovine. Većina radio-televizijskog programa se proizvodi iz RTV doma u Sarajevu. Razvijena je mreža Informativno-tehničkih centara (ITC) u drugim gradovima BiH: Bihaću, Banjoj Luci, Mostaru, Tuzli, Zenici. U planu je uspostavljanje korporacije koju bi činili svi javni emiteri u Bosni i Hercegovini (BHRT, RTVFBiH i RTRS).
Digitalizacija
Iako je bio završetak digitalizacije bio predviđen do početka svjetskog nogometnog prventstva 2014. godine, ona još nije urađena zbog problema sa Radio-televizijom Republike Srpske. Početak emitiranja digitalnog programa je planiran do kraja 2016. godine.
Paul Benioff
Biografija
Benioff je također pohađao Berkeley, gdje je 1951. stekao dodiplomski studij botanike. Nakon dvogodišnjeg rada u nuklearnoj hemiji za Tracerlab, vratio se u Berkeley. Godine 1959. stekao je doktorat u nuklearnoj hemiji.
Benioff je počeo istraživati teorijsku izvodljivost kvantnog računanja 1970-ih. Njegovo rano istraživanje kulminiralo je radom objavljenim 1980. godine u kojem je opisan kvantno mehanički model Turingovih mašina. Ovaj rad je zasnovan na klasičnom opisu iz 1973. godine reverzibilnih Turingovih mašina fizičara Charlesa H. Bennetta.
Rovanjska
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2021. godine, Rovanjska je imala 291 stanovnika. Za narodnosni sastav 1991. godine pogledati pod Jasenice.
Napomena: ''Na popisu 2021. nastalo izdvajanjem dijela iz naselja Jasenice. Podaci od 1857. do 2011. sadržani su u naselju Jasenice.''
Makadam
desno|mini|300x300piksel| Makadamski seoski put <sup class="noprint Inline-Template" data-ve-ignore="true" style="white-space:nowrap;">[  <span title="The material near this tag is possibly inaccurate or nonfactual. (January 2016)">sumnjivo  ] Makadam ili makadamski put je vrsta ceste nasute lomljenim kamenom i pjeskom različite granulacije, nabijene i uvaljane tako da se dobije čvrst vezivni sloj pogodan za odvijanje saobraćaja.
Sam naziv se veže za škotskog inženjera John Loudon McAdam.
Pierre-Marie-Jérôme Trésaguet
Pierre-Marie-Jérôme Trésaguet se ponekad smatra prvom osobom koja je koristila naučni pristup u izgradnji puteva. Porijeklom je iz inženjerske porodice, a radio je na izgradnji puteva u Parizu od 1757. do 1764. godine. Kao glavni inženjer izgradnje puteva Limoža imao je priliku da razvije bolji i jeftiniji način cestogradnje. Godine 1775. Tresaguet je postao glavni inženjer i predstavio svoj odgovor za poboljšanje puteva, što je ubrzo postalo standardna praksa u Francuskoj.
Trésaguet je preporučivao kolovoz koji se sastoji od tri sloja položena na zemljanu podlogu sa bočnim jarcima za odvodnju oborinskih voda. Prva dva sloja debline do 20 cm, sastojala su se od uglastog, ručno lomljenog kamena, promjera do 8 cm. Treći sloj je nasipan agregatom promjera do 2,5 cm, debeo oko 5 cm. Ovaj završni sloj omogućavao je ravniji kolovoz i zaštitu većeg kamenje u konstrukciji puta od gvozdenih točkova i konjskih kopita. Kako bi se održala ravna podloga sa okolinom, ovaj put je stavljen u rov, što je stvorilo probleme sa drenažom. Ovi problemi su riješeni kopanjem dubokih bočnih jarka, čineći površinu što je moguće čvršćom, a konstrukciju puta izdignutijom na sredini, pri čemu se ta razlika naizmjenično naziva nagibom ili poprečnim nagibom puta.
Thomas Telford
desno|mini| Polaganje Telford sloja u Aspinwallu, Pennsylvania, 1908 Thomas Telford, rođen u Dumfriesshireu u Škotskoj, bio je geodet i inženjer koji je primjenjivao Tresaguetovu teoriju izgradnje cesta. Godine 1801. Telford je radio za Komisiju za gorski puteve i mostove. Postao je direktor Komisije Holyhead putevi između 1815. i 1830. godine. Telford je proširio Tresaguetove teorije, tako što je preporučivano visokokvalitetni kamen. Prepoznao je da se neki od putnih problema Francuza mogu izbjeći korištenjem kockastih kamenih blokova.
Telford je koristio djelomično oblikovani kamen okvirnih dimenzija 30 cm × 25 cm × 15 cm, sa blago zaravnjenom donjim dijelom. Ostale strane je postavljano okomitije za razliku od Tresaguetove metode. Najduža ivica je postavljana poprečno u odnosu na pravac saobraćaja.
Razbijeni kamen je uglavljivan u prostore između suženih okomitih strana kako bi se sloju pružila dobra bočna podrška. Telford se pridržavano nivoa prirodne formacije i koristio se tehnikom zidanja da bi dobio nagib gornje površine. Sljedeći sloj se sastojao od frakcije ne veće od 6 cm. Kako bi završio podlogu puta, prekrio je kamenje mješavinom šljunka i lomljenog kamena. Ova struktura je postala poznata kao "Telford pitching". Telfordova cesta ovisila je o otpornoj strukturi koja bi spriječila da se voda skuplja i nagriza čvrstoću kolnika.
Telford je podigazao kolovoznu konstrukciju iznad nivoa zemlje kad god je to bilo moguće.
Tamo gdje se struktura nije mogla podići, Telford je isušivao područje oko puta. Prethodni graditelji puteva u Britaniji ignorisali su probleme sa drenažom, a Telfordovo ponovno otkrivanje principa drenaže bilo je veliki doprinos izgradnji puteva. Otprilike u isto vrijeme, John Metcalf je snažno zagovarao da je drenaža važan faktor u izgradnji puteva, i začudio je kolege gradeći suhe puteve čak i kroz močvarno područje, a to je postizao tako što bi ugradio sloj šiblja i vrijeska.
Pojava makadama
mini|John Loudon McAdam (1756–1836)
John McAdam
John Loudon McAdam rođen je u Ayru u Škotskoj 1756. godine. Godine 1787. postao je povjerenik Ayrshire Turnpikea u Škotskim nizijama i tokom sljedećih sedam godina njegov hobi postao je opsesija. Preselio se u Bristol u Engleskoj 1802. godine i postao komesar za popločavanje 1806. 15. januara 1816. izabran je za glavnog nadzornika puteva za naplatna povjereništva  i bio odgovoran za 149 milja puta. Tada je svoje ideje o izgradnji puteva proveo u praksi, a prvi 'makadamizirani' dio puta bio je Marsh Road kod Ashton Gatea u Bristol. Također je počeo aktivno propagirati svoje ideje u dvije knjižice pod nazivom Primjedbe (ili Zapažanja) o sadašnjem sistemu cestogradnje, koja su doživjela devet izdanja između 1816. i 1827. i Praktični esej o naučnoj popravci i očuvanju javnih puteva, objavljen u 1819.
McAdamove metode
Veličina kamenja bila je kljuučna za McAdamovu teoriju izgradnje puteva. Debljina donjih slojeva puta bila je ograničena na kamenje ne veće od 7,5 cm. Završni sloj bio je ograničen na frakciju promjera do 2 cm, što su provjeravali nadzornici mjerenjem na terenu.
McAdam je vjerovao da se "pravilna metoda" razbijanja kamenja radi korisnosti i brzine postiže tako što ljudi sjednu i koriste male čekiće, razbijajući kamenje tako da svaki kamen teži manje od 170 grama. Također je napisao da će kvalitet puta zavisiti od toga koliko pažljivo je kamenje raspoređeno po površini na velikom prostoru, lopatu po lopatu.
McAdam je naredio da se u cestu ne smije ugraditi nikakav materijal koji bi upijao vodu i utjecao na cestu u zimskim uslovima, kao ni bilo šta polagati na čisti kamen što bi vezalo put. Djelovanje cestovnog saobraćaja dovelo bi do toga da se lomljeni kamen spoji u ravnu, čvrstu površinu koja bi izdržala vremenske prilike ili promet.
Kroz svoje iskustvo u izgradnji puteva, McAdam je naučio da će sloj lomljenog uglastog kamena djelovati kao čvrsta masa i da neće zahtijevati veliki kameni sloj koji se ranije koristio za izgradnju puteva, a završni sloj sa frakcijom puno manjom od širine točka činio je dobru podlogu za vožnju. Sitnija frakcija pruža ugodnije i stabilnije putovanje sa manje truckanja, sve dok se može održavati dovoljno suhom.
McAdamov uticaj
McAdamova slava je zbog njegove efektivne i ekonomične konstrukcije, što je bio veliki napredak u odnosu na metode koje je koristila njegova generacija. Naglasio je da se putevi mogu izgraditi za bilo koju vrstu saobraćaja, te je pomogao da se ublaži ogorčenost koju su putnici osjećali prema povećanju saobraćaja na putevima. Njegovo naslijeđe leži u njegovom zalaganju za efikasno održavanje i upravljanje putevima. Zalagao se za centralnu upravu za puteve sa obučenim profesionalnim službenicima.
Makadam vezan vodom
McAdamovu tehnologiju izgradnje puteva su primijenili i drugi inženjeri. Jedan od ovih inženjera bio je Richard Edgeworth, koji je popunio praznine između površinskog kamenja mješavinom kamene prašine i vode, osiguravajući ravniju površinu za povećan promet. Ovaj osnovni način gradnje ponekad je poznat i kao makadam vezan vodom. Iako je ova metoda zahtijevala mnogo ručnog rada, rezultirala je jakim kolovozom koji slobodno odvodi vodu. Putevi izgrađeni na ovaj način su opisani kao "makadamizirani".
Makadam vezan katranom
Pojavom motornih vozila, prašina je postala ozbiljan problem na makadamskim putevima. Područje niskog zračnog pritiska stvorenog pod brzim vozilima usisavalo je prašinu sa površine puta, stvarajući oblake prašine i postepeno rasipanje kolovoznog materijala. Ovaj problem je riješen tako što je površina prskana katranom kako bi se dobio makadam vezan katranom. Godine 1902. švicarski doktor Ernest Guglielminetti došao je na ideju da za vezivanje prašine koristi katran iz plinare Monaka. Kasnije je uvedena mješavina ugljenog katrana i željezarske šljake, koju je Edgar Purnell Hooley patentirao kao asfalt.
Ovaj habajući sloj kao izdržljivija površina (moderni mješoviti asfaltni kolovoz) koji se u SAD-u ponekad naziva blacktop, uveden je 1920-ih. Ova metoda izrade kolovoza miješala je agregate u asfalt s vezivnim materijalom prije polaganja. Metodom makadamske podloge se kamen i agregatni pijesak polažu na kolovoz, a zatim poprskaju vezivnim materijalom. Iako su makadamski putevi sada obnovljeni u većini razvijenih zemalja, neki su očuvani duž dionica puteva kao što je Nacionalni put Sjedinjenih Država.
Zbog povijesne upotrebe makadama kao podloge, ceste u nekim dijelovima Sjedinjenih Država (kao što su dijelovi Pensilvanije ) se često nazivaju makadamima, iako mogu biti napravljene od asfalta ili betona. Slično, termin "asfalt" se ponekad kolokvijalno primjenjuje na asfaltne puteve ili pistu za avione.
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1974 - grupa 4
Svjetsko prvenstvo u nogometu 1974 – grupa 4 bila je jedna od četiri grupe prve grupne faze takmičenja na Svjetskom prvenstvu 1974. koje se odigralo u Zapadnoj Njemačkoj. Takmičenje u grupi 4 igralo se od 15. do 23. juna 1974. godine. U grupi 4 nalazile su se četiri reprezentacije: Poljska, Argentina, Italija i Haiti. Poljska kao pobjednik grupe, te Argentina kao drugoplasirana ekipa kvalificirali su se u drugu grupnu fazu Svjetskog prvenstva 1974.
Italija – Haiti
<section begin=SP 1974 - utakmica 7 /><section end=SP 1974 - utakmica 7 />
Haiti – Poljska
<section begin=SP 1974 - utakmica 15 /><section end=SP 1974 - utakmica 15 />
Argentina – Italija
<section begin=SP 1974 - utakmica 16 /><section end=SP 1974 - utakmica 16 />
Argentina – Haiti
<section begin=SP 1974 - utakmica 22 /><section end=SP 1974 - utakmica 22 />
Prozerpina
Prozerpina (Proserpine, Prosperine ili Prosperina) je rimska božica. Njen grčki pandan je Perzefona, a etruščanski Persipnei. Prozerpina je kći božice zemljoradnje Cerere i njenog brata Jupitera, boga neba. Opisana je kao mlada i lijepa djevojka.
Otmica Prozerpine
Venera, božica ljepote, htjela je donijeti ljubav Plutonu. Poslala je svog sina Amora da ispali čarobnu strijelu ljubavi prema Plutonu. Pluton je bio pogođen i zaljubio se. Prozerpina je bila na Siciliji, na ostrvu koje je njena majka jako voljela. Igrala se sa nimfama i brala cvijeće. Iz vulkana Etna došao je Pluton i odveo je u podzemlje. Pluton je Prozerpin amidža (Jupiterov brat) i dajdža (Cererin brat), a ona se udala za njega i postala kraljica podzemlja. Bijesna Cerera je prošla cijelu Zemlju tražeći svoju kćer. Bila je vrlo tužna te je zaboravila na usjeve i plodove, pa je priroda opustjela. Odbila se vratiti na planinu Olimp. Hodala je Zemljom stvarajući pustinju. Jupiter je bio zabrinut za svoju sestru Cereru i svoju kćer Prozerpinu pa je poslao Merkura, svog sina, da nađe Prozerpinu kod Plutona. Pluton je odbio pustiti svoju ženu, tvdeći da je ona njegova i zato što je pojela zrnje šipka. Ali postignut je dogovor - Prozerpina će ostati 6 mjeseci kod njega, ostatak godine kod majke. To je dovelo do smjene godišnjih doba.
Kult
Prozerpinin je festival slavljen na Siciliji, a zvao se Anthesphoria.
Obala pusta, obala vrela / Prva ljubav
Obala pusta, obala vrela / Prva ljubav je singl ploča sarajevske pop rock grupe Indexi. Objavila ga je izdavačka kuća Diskoton 1975. godine. Muziku i tekst za naslovnu pjesmu "Obala pusta, obala vrela" napisao je Ivica Fleš, a muziku Đorđi Peruzović, dok su aranžman uradili Indexi. Ova pjesma prvi put je izvedena na Splitskom festivalu 1975. godine i ujedno predstavlja povratak progresivnoj rock muzici sa istaknutom električnom gitarom i upotrebom distorzije gitariste Indexa Slobodana "Bode Kovačevića. Izvanredna pjevačka izvedba Davorina Popovića uz čvrstu i sigurnu pratnju Milića Vukašinovića na bubnjevima, te Fadila Redića na bas gitari uz zanimljive melodijske prijelaze na električnim orguljama svjedoče o visokom muzičkom kvalitetu Indexa, koji su 1975. godine bili jedna od vodećih jugoslavenskih rock grupa. Tekst, muziku i aranžman za pjesmu pod nazivom "Prva ljubav" na B strani singla napisao je Enco Lesić. Posebno zanimljivi momenti u ovoj pjesmi su pratnja na električnim orguljama i klaviru, te gitarske melodije uz upotrebu tehnika sviranja "slide gitare" Slobodana "Bode" Kovačevića. Obje pjesme napisane su u progresivnom rock muzičkom stilu sa zanimljivim i komplesnijim muzičkim aranžmanima. Fotografiju i dizajn za omot singl ploče Indexa "Obala pusta, obala vrela / Prva ljubav" uradio je Dragan S. Stefanović. <!--
Muzika Indexa
Muziku Indexa su najbolje opisali suvremenici:
Arsen Dedić kompozitor, pjesnik, pjevač:
"Jučer sam gledao Mick Jaggera, njegov koncert iz 1978. g. iz Amerike. Davorin je sve to predvidio i tu koreografiju i to plaženje jezika, dvije harmonije i deranje preko toga. Ali kod Indexa je to bilo sve drugačije. Kod njih je bilo pjevanja, melodike, dobrih tekstova, aranžmana, koreografije svega. Ja sam inače sve što se moglo vidjeti u svijetu već vidio. Od Frank Sinatre, Jaggera, baš sve. Ali Davorin i Indexi tu je bilo toliko finoće, elegancije..."
Arsen Dedić - Intervju 07.10.2013.
Branko Požgajec vođa zagrebačke grupe Drugi način je na najslikovitiji i najednostavniji način opisao muziku Indexa koju su decenijama darivali svijetu:
- Ja sam uveo jedan termin, to je bio moj privatni termin, kada je riječ o karakterizaciji svirke Indexa, ali su ga prihvatili moji prijatelji u mom krugu i muzičari. Konstatacija je bila da Indexi strahovito plemenito sviraju; znači filigranski izbrušena svirka: Za ono vrijeme nevjerovatno dotjerani aranžmani, izbrušeni i meni se uvijek sviđela njihova poetičnost .(Kratki dokumantarac o Indexima 16.07.2013.)
Profesionalni novinar Petru Lukoviću prepričava anegdotu sa koncerta Indexa u Londonu 1995. godine:
Glazbom Indexa i Davorinovim glasom očarana Engleskinja koja je na koncertu stajala do Lukovića okrenula se u jednom trenutku beogradskom novinaru i rekla mu: "Da su ovi momci rođeni u Londonu bili bi veći od Beatlesa."
"Gospođo, ovi momci su u Sarajevu puno veći od Bitlsa ili bilo koga."
Muzički komentator Petar Popović:
"Kada je Bijelo Dugme bilo veće od đavola u bivšoj Jugoslaviji, Indexi su bili najveći u Sarajevu... Kada je bilo ko istrčao sa sarajevske scene, Plavi orkestar, na primjer, oni su uvijek bili broj jedan.
Indexi su - grad
Za kraj recenzija albuma Modra rijeka koja govori i o sveukupnom stvaralaštvu gruše Indexi:
Beogradski novinar i rock kritičar Petar Peco Popović piše:
"Zbunila me sasvim 'Modra rijeka'. Ti osumnjičeni, ti osporavani, ti zaboravljeni Indexi iz prošlosti su otišli korak i po u budućnost. 'Modra rijeka' nije samo ploča. To je kompletno delo pred kojim od ushićenja i sam budan sanjam. Nemoćan da se kajem što sam u te iste autore ponekad glasno sumnjao. Sve što je valjalo uraditi a da se ime Indexa vrati u visine poštovanja, bez greške je učinjeno."
Obala pusta, obala vrela
Obala je bila pusta
i tako vrela
kao žar davne vatre
kao dodir naših tijela
a sunce je nad nama sjalo
i nije znalo
a imali tako malo
ruka ti je bila topla
i tako mala
dodirom me pekla
dodirom me sebi zvala
da pješćane su kule pale
Sunce sunce sad znaš
O sunce sunce sad znaš
da zadnji put i da nas gledaš
taj izgubljeni usamljeni par
i grije sad
da smo htjeli tako mnogo
da pješčane su kule pale
da vrijeme je stalo
Sunce, o sunce sunce -->
Chieftain (tenk)
FV4201 Chieftain je bio glavni borbeni tenk Ujedinjenog Kraljevstva tokom hladnog rata. Nasljednik je tenka Centurion i prvi je pravi britanski glavni borbeni tenk koji je od početka projektovan za tu namjenu (Centurion je prvobitno bio zamišljen kao srednji tenk). Razvoj je počeo 1956., a vodila ga je kompanija Leyland Motors. Napravljena su tri prototipa, a tokom 1961.-62. još šest i provedena su testiranja. Sljedeće godine tenk je ušao u proizvodnju i primljen je u službu britanske vojske gdje je ostao sve do 1996. godine. Ukupno je proizvedeno oko 1350 primjeraka u 12 različitih konfiguracija (verzija). Nasljednik Chieftaina je Challenger 1.
Razvoj
Chieftain predstavlja rezultat uspješnog rada na lozi brzih tenkova s kraja drugog svjetskog rata. Njegov prethodnik glavni borbeni tenk Centurion je bio jedan od najuspješnijih tenkova poslije rata. Međutim uvođenje sovjetskog JS-3/JS-4 i glavnog borbenog tenka T-54/T-55 dovelo je do uvođenja teškog tenka Conqueror koji je bio naoružan topom kalibra 120 mm. Projekat koji kombinira vatrenu moć topa 120 mm s Conquerora i mobilnošću Centuriona smatran je dobrom kombinacijom.
Leyland koji je bio uključen u projekat Centurion tenka, sagradio je prototipove novog tenkovskog koncepta 1956. godine. Nekoliko tih aspekata koncepcije su okušani u proizvodnji FV4202 "40 ton Cenuturion" tenka. Zapravo FV4202 je bio vidljivo modifikovanom šasijom Centuriona i prototipom onoga što će kasnije biti kupola Chieftaina ali naoružan topom 20 pdr (84 mm).
Ovaj projekat je doveo do specifikacije Ratnog ureda za novi tenk. Specifikacijia glavnog štaba bazirana je na iskustvu iz tenkova Centurion iz korejskog rata, ako i na tenku Conqeueor. Očekivano je bilo da će novi tenk moći biti angažovan protiv neprijatelja na velikim udaljenostima, sa odbrambenih položaja i kao dokaz protiv srednje artiljerije. U tu svrhu, top je trebao imati veći stepen depresije za 8 osam stepeni u poređenju sa neprijateljskim tenkovima i bolji oklop a čeonom dijelu tenka. Također očekivanja su bila da će brzina paljbe biti 10 projektila u minuti u prvoj minuti i i 6 u minuti za slijedeće 4.
Prvih nekoliko prototipova je bilo predviđeno za ispitivanje trupa 1959. godine u kojima su utvrđene brojne izmjene. Poboljšanja u pitanju vibracije i hlađenja motora dovela su do izmjene zadnjeg dijela trupa, što je povećalo konstrukcijsku težinu tenka na 50 tona i sukladno tome ovjes (projektovan za masu od 45 tona) je pojačan. Gusjenice su morale biti postavljene tako kako ne bi oštećivale cestu i površinski klirens bio povećan. Koncept je prihvaćen početkom 1960tih godina.
Naoružanje
Naoruđanje Chieftaina sastoji se iz 120 mm topa koji nosi oznaku L11, zatim dva mitraljeza u kalibru 7.62 mm od kojih jedan služi kao naoružanje komadira tenka. Također tenk je naoružan jednim teškim mitraljezom kalibra 12.7 mm.
Glavni top je opremljen skrivačem plamena koji štiti prostor posade od gasova koji nastaju paljbom projektila, zatim toplotnom izolacijom koja treba štiti top od naglog hlađenja usljed udara vjetrova i kiše. Top je kako vertikalno, tako i horizontalno stabiliziran. Radijus djelovanja topa horizontalno iznosi 360 stepeni i od -10 do +20 stepeni vertiklano. Okretanje kupole u krugu od 360 stepeni iznosi oko 13 sekundi. Podešavanje sistema naoružanja i okretanje kupole se vrši pomoću elektromotora, ali i u slučaju potrebe ručno. Novije verzije topa raspolažu također sa kolimatorom u cijevi.
Top ispaljuje različite tipove minucije, što znači da se zrno i punjenje odvojeno pune. Testiranja tokom faze ispitivanja su pokazala da ovaj princip rada ne utiče značajno na brzinu paljbe. Nedostatak je bio mogućnost eksplozije prilikom pogodka u spremnik municije. Kako bi se ova opasnost umanjila, eksplozivna punjenja su spremana u dio trupa ispod kupole tenka, gdje postoji manja mogućnost od neprijateljskog pogodka.
Oklop
Chieftain u slučaju jednog velikog oružanog sukoga u srednjoj Europi gdje u borbi protiv znatno nadbrojnijih oklopnih snaga je imao veliku šansu opstanka jer je imao poprilično bolji oklop od svojih protivnika na što obraćena velika pažnja tokom njegovog projektovanja. Trup tenka je izrađen od valjanih čeličnih dijelova koji su međusobno spojeni gdje prednja debljina oklopa iznosi 388 mm. Kupola je izrađena od lijevanog čelika čija je debljina iznosila 390 mm.
Pokretljivot
Tenk je bio pogonjen dvotaktnim 6-cilindarskim Leyland L60 motorom. Snaga prvih modela motora iznosila je 585 KS, dok su kasniji modeli bili jači i imali su snagu od 750 KS. Motor je principjelno namijenjen za više različitih fosilnih goriva, glavna namijena je bio dizel. Motor se zajedno sa mijenjačkom kutijom i hladnjakom nalazio u stražnjem dijelu trupa tenka. Transmisija je imala kapacitet od 6 brzina i dvije brzine unatrag.
Za ovjes je izabran Horstmannov ovjes jer je zauzimao anje mjesta. Ovjes se sastojao sa po tri postolja na svakoj strani trupa, od kojih je svako imalo na sebi po dva kotača. Na prvim kotačima su bili pričvršćeni hidraulički amortizeri. Gusjenice su se sastojale od 96 karika na koje su bili pričvršeni izmjenjivi gumeni jastučići.
Kako bi se omogućilo napajanje električnom energijom, pa čak i kada je motor bio ugašen, bio je ugrađen 3-cilindarski motor snage 23 KS.
Optika i senzori
Komandir tenka raspolagao je sa devet vizira koji su bili ugrađeni u kupolu tenka koja je imala rotaciju 360 stepeni. Imao je i optičku vezu sa glavnim nišanom cijevi, zatim optiku sa noćnom vizijom. Nišandžija je bio opremljen glavnom dnevnom optikom koja je imala mogućnost uvećanja do osam puta i mogućnost noćnog nišana. U slučaju nužde imao je na raspologanju i malu optiku na prednjem dijelu kupole. Vozač je raspolagao sa širokim vizirom koji je noću mogao biti izmjenjen sa IC vizirom.
Na krovu kupole nalazio se IC detektor raspona 360 stepeni koji je komandiru tenka davao informaciju o IC zračenju tenka. Na lijevoj strani kupole se nalazio dodatn reflekor snage 2 kW koji je služio za dodatno osvijetljavanje cilja. Reflektor je bio opremljen sa IC filterom.
324 Chieftaina koja su kasnije proizvedena bila su opremljena sa termovizijom.
Taktičko-tehničke karakteristike
Mark 1 i Mark 2 modeli su opremljeni Browning .50 (12.7 mm) su bili opremljeni nišanskim mitraljezom prije uvođenja laserskog daljinometra.
Upotreba
Chieftainom su bile opremljene jedinice britanske armije Rajne tokom Hladnog rata kako bi branile Zapadu Njemačku u slučaju napada zemalja Varšavskog pakta.
Poput svojih europskih konkurenata Chieftain je imao veliko inostrano tržište na bliskom istoku, za razliku od Centuriona nije uveden u operativnu upotrebu drugih članica NATO-a i Commonwealtha.
Chieftain se pokazao dobrim za borbu i mogao se unaprijediti, kako po pitanju modernizacije tako po pitanju lokalnih zahtjeva. Često se modernizovao do početka 1990-ih. kada ga je zamijenio noviji Challenger 1. Zadnja verzija Chieftaina kojeg je koristila britanska vojska do 1995. godina bila je opremljena oklopom "Stillbrew" nazvanog po pukovnicima Stillu i Johnu Breweru, poboljšanim SUP-om i termovizijom. Zadnja jedinica britanske vojske koja je koristila ovaj tenk bila je Prva kraljevska tenkovska regimenta koja se nalazila u mjestu Tidworth.
Prvi modelje uveden u operativnu upotrebu 1967. godine. Chieftain je bio isporučen u još 6 zemalja uključujući Iran, Jordan i Oman. Britanska vlada je 1969. otkazala ugovor o prodaji tenka Izraelu i njihovoj lokalnoj proizvodnji istog, unatoč izraeskom tehničkom i taktičkom doprinosu razvoju tenka, posebice kada je u pitanju upotreba u pustinjsim uslovima i taktikama pozicioniranja trupa. Dva primjerka su dostavljena izaelskom oklopnom korpusu koji ih je opsežno istraživao. Takvo iskustvo dovelo je do ideje i proizvodnje izraelskog tenka Merkava čiji je program vodio general Izrael Tal koji je usko sarađivao sa britancima na anglo-izraelskom projektu Chieftain. Najveći inostrani kupac tenka bio je Iran, koji je na preporuku generala Tala kupio 707 primjeraka Mk-3P i Mk-5P (slovo P ozčava riječ Perzija) kao i 187 FV4030-1, 41 inžinjersko vozilo  i 14 lansirnih mostova prije iranske revolucije 1979. godine. Daljnje planirane isporuke verzija FV4030-2 i FV4030-3 su obustavljen.
Svoju najveću borbenu upotrebu Chieftain imao je na Bliskom Istoku. Iran je intenzivno koristio ovaj tenk tokom iransko-iračkog rata (1980-1988.) uključujući najveću tenkovsku bitku u blizini mjesta Dezful s mješovitim rezultatima jer je Chieftain Mk3/5 imao hronične probleme s motorom i omjerom snage i maase, što je Chieftaina predstavljalo nepouzdanim i sporim po kamenitom terenu, bio je sklon zastojima i tromošću tokom borbe tako da je bio lahka meta za neprijateljsku tenkovsku vatru. Od 875 tenkova koliko ih je imao Iran na početku rata, na kraju rata ih je ostalo samo 200.
Chieftain se i danas u operativnoj upotrebi iranske vojske kao modernizovana verzija pod nazivom "Mobarez".
Kuvajt i bitka za mostove
Kuvajt je imao u posjedu 143 Chieftaina uoči iračke invazije Kuvajta 1990. godine. 37 kuvajtskih Chieftaina se našlo u borbi protiv iračkih snaga tokom bitke za mostove prije kuvajtskog povlačenja u Saudijsku Arabiju. Nijedan tenk nije bio izgubljen u ovoj bitci, a 35. oklopna brigada je bila dio zajedničkih snaga na istoku tokom zalivskog rata 1991., nakon čega se vratila u Kuvajt.
Verzije
1977. motori svih verzija tenka su nadograđeni na motor L60 Mark 9A od 750 KS, nakon čega je uslijedila daljnja modernizacija na motore od 840 KS L60 Mark 11A ili L60 Mark 12A 1978. godine.
NGC 2180
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.