cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Realizam
Realizam (prema realan) u filozofiji, tumačenje i promatranje svijeta i života usmjereno na stvarne, praktične, prisutne pojave i probleme. Izraz se u filozofiji javlja u različitim pa i suprotnim značenjima. Kao opće filozofsko usmjerenje realizam označuje skup naučavanja koja u različitim verzijama drže da je stvarnost neovisna o mišljenju te da mu je pretpostavljena. U tom smislu realizam je širi pojam koji uključuje i materijalizam, a suprotan je idealizmu. No realizmom se često označuje i Platonova idealistička ontologija, koja uspostavlja realnu opstojnost svijeta idejâ. Realizam je i u skolastici, suprotno nominalizmu, idealističko naučavanje po kojem opći pojmovi (lat. universalia) realno postoje prije pojedinačnih stvari (lat. ante res) kao vječne ideje u Bogu i kao prirođene ideje u ljudskom duhu (Anselmo Canterburyjski, Vilim od Champeauxa). Umjerenu varijantu toga realizma – universalia in rebus – zastupali su J. Duns Scotus i P. Abélard.
U novijoj spoznajnoj teoriji realizam je opće stajalište po kojem vanjski svijet postoji neovisno o spoznajnom subjektu. Naivni realizam smatra da ljudska svijest potpuno prikladno odražava taj vanjski svijet, da naše opažanje svijeta bez ostatka, identično i točno prikazuje po sebi opstojeću stvarnost. Transcendent/al/ni realizam tumači »naš« vanjski svijet kao pojavnost jednog objektivno postojećeg, ali po sebi nespoznatljivoga (transcendentnoga) bitka. Kritički realizam smatra da se, na osnovi kritički obrađenog iskustva i mišljenja, može postupno doći do dublje, potpunije i točnije spoznaje toga objektivno postojećega bitka.
Teme
Najčešće književne vrste: roman, pripovjetka, novela
Peter Jacobson
Peter S. Jacobson američki je filmski i televizijski glumac, najpoznatiji po ulozi dr. Chrisa Tauba u FOX-ovoj medicinskoj seriji Dr. House.
Život i karijera
Rođen je u Chicagu u židovskoj porodici. Njegov otac, Walter Jacobson, bio je voditelj vijesti. Godine 1987. diplomirao je na Univerzitetu Brown, a 1991. na Juilliardu. 1997. godine pojavio se sa svojom budućom kolegicom iz Dr. Housea Lisom Edelstein u filmu Bolje ne može. Glumili su židovski par koji večera u restoranu i kojem glavni lik filma (glumi ga Jack Nicholson), inače ženomrzac, upućuje antisemitsku tiradu.
Iako nije igrao nijednu važniju ulogu osim u Dr. Houseu, Jacobson se pojavljivao u mnogim serijama. Značajan nastup imao je u seriji Zakon i red, u kojoj je tumačio konzervativnog advokata Randyja Dworkina, a nastupio je i u filmu Lahku noć i sretno, koji je nominiran za Oscara 2005. godine.
Nastupio je i u serijama Stažisti, CSI: Miami, The Lost Room i The Starter Wife, te u filmovima Transformeri i Ponoćni voz smrti. 2007. godine pojavio se kao plastični hirurg Chris Taub koji želi dobiti posao u Houseovom dijagnostičkom timu u istoimenoj seriji. Posao je dobio nakon nekoliko epizoda, te su ga, shodno tome, u oktobru 2007. producenti potvrdili kao jednog od redovnih glumaca u seriji.
Imao je i nastup u seriji Royal Pains u kojoj je glumio Alana, bojažljivog supruga Rachel (Brooklyn Decker), a kameo ulogu u filmu Domino Tonyja Scotta.
Kamikaza
mini|Napad Kamikaza na USS Bunker Hill 11. maja 1945 Kamikaza (japanski: 神風) je bio japanski pilot-samoubica, kojem je zadatak bio da zajedno sa svojim avionom udari u cilj i tako ga uništi. U 2.560 napada koliko ih je izvedeno u 2. svjetskom ratu, cilj je pogodilo 474 kamikaza.
Naziv se upotrebljava i za sam avion pilota-samoubice.
Izopren-sintaza
Izopren sintaza (EC 4.2.3.27) – u enzimologiji – je  enzim koji katalizira  hemijsku  reakciju
Dakle, ovaj enzim ima jedan  supstrata: dimetilalil pirofosfat i dva  proizvoda: izopren i pirofosfat.
Jezerska zlatovčica
Jezerska zlatovčica (lat. Salvelinus alpinus) jest riba iz porodice salmonida.
Izopren-sintaza
Izopren sintaza pripada porodici lijaza,   specifična ugljik-kisik lijaza koja djeluje na fosfate. Sistemsko ime ove klase enzima je dimetilalil-pirofosfat pirofosfat-lijaze koje formiraju izopren. Od ostalih oznaka, najuobičajenije su  ISPC i ISPS.
Jezerska zlatovčica
Opis
Jezerska zlatovčica ima vrlo sitne krljušti, koje čvrsto naliježu na tijelo pa ih je stoga teško i uočiti, a još teže skinuti. Prvi zrakovi u grudnim, trbušnim perajama, kao i u podrepnom peraju su bijele boje. Leđa su zelenkasto-crne boje, bokovi tijela srebrenkasti a trbuh je bijel. U periodu mrijesta, boja tijela se donekle mijenja. Na tijelu postoje rijetko raspoređene krupne rozkaste pjege. Jedinke ove vrste mogu narasti i do 75 cm i dostići težinu do 10 kg, ali su obično manje od pola metra.
Rasprostranjenost
Ova vrsta živi u moru, a u periodu mrijesta migrira u slatke vode. Međutim, postoje i nemigratorne, slatkovodne forme ove ribe, kao one koje su naseljene u Bohinjskom i Velikom Plivskom jezeru. Ona je tipični stanovnik hladnih i kisikom bogatih voda. Jezerska zlatovčica je veoma značajna i interesantna za sportski ribolov. Mlađ ove vrste se uzgaja i u Bosni i Hercegovini i pušta u jezera i vodene akumulacije u kojima su povoljni uslovi za njen život.
Razmnožavanje
Zlatovčica spolno sazrijeva u starosti od 3 do 5 godina. Mrijesti se na pjeskovitom i šljunkovitom dnu jezera, od oktobra do januara. Prilazi uz obalu gdje polaže 3.000 do 6.000 jajašaca ikre, koja u dijametru imaju oko 5 mm. Razvoj embriona u jajnim opnama traje 65 do 72 dana. Mlađ se u početku hrani planktonom, a ubrzo prelazi na insekte i sitnu ribu kao glavne dijelove ishrane.
Vaterpolo na Olimpijskim igrama 2004.
Na Olimpijskim igrama u Atini u Grčkoj, konačna tabela na vaterpolskom turniru je bila sljedeća:
PTPN14
Tirozin-protein fosfataza nereceptorski tip 14 jest enzim koji je kod ljudi kodiran genom PTPN14 sa hromosoma 1.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 1.187 aminokiselina, a molekulska težina 135.261 Da.
Interakcije
Pokazalo se da PTPN14 reaguje sa beta-kateninom.
TMIE
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 156 aminokiselina, a molekulska težina 17.241 Da.
Funkcija
Široka ekspresija u nadbubrežnoj žlijezdi (RPKM 2.0), mozgu (RPKM 1.3) i 20 drugih tkiva.
Zoran Radmilović
mini|Statua Zorana Radmilovića ispred Ateljea 212 u Beogradu Zoran Radmilović (rođen 11. maja 1933 u Zaječaru, Jugoslavija, danas Srbija; umro 21. jula 1985 u Beogradu) je bio glumac, član ateljea 212 u Beogradu.
Pokazao izvanredan talenat u tumačenju različitih likova iz savremenog repertoara, pronašavši originalne akcente kako u karakternoj komici, odnosno tragikomici, tako i u drami. Frapantna je i njegova improvizatorska sposobnost koja je odigrala ključnu ulogu u njegovom usponu i popularizaciji.
NGC 7586
NGC 7586 (također poznat kao PGC 1349697) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 367 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Pegaz. Najveći prečnik je 0,40 (43 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (32 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 2. septembra 1864. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 31
NGC 31 (također poznat kao ESO 149-20 i PGC 751) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 441 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Feniks. Najveći prečnik je 1,30 (167 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (90 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 28. oktobra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Gvineja Bisau na Svjetskom prvenstvu u atletici 2017.
Gvineju-Bisau na Svjetskom prvenstvu u atletici 2017. u Londonu od 4. do 13. augusta 2017. predstavljala je jedna atletičarka.
SWIFT
Udruženje za međunarodne, međubankarske finansijske telekomunikacije ili SWIFT, zakonski S.W.I.F.T. SC, jest belgijsko zadružno društvo koje pruža usluge vezane za izvršenje finansijskih transakcija i plaćanja između banaka širom svijeta. Glavna funkcija mu je da služi kao glavna mreža za razmjenu poruka preko koje se iniciraju međunarodna plaćanja. Udruženje također prodaje softver i usluge finansijskim institucijama, uglavnom za upotrebu na svom "SWIFTNet" sistemu i ISO 9362 poslovnim identifikacionim kodovima (BIC), poznatim kao "SWIFT kodovi".
SWIFT mreža za razmjenu poruka je komponenta globalnog sistema plaćanja. SWIFT djeluje kao nosilac "poruka koje sadrže instrukcije za plaćanje između finansijskih institucija uključenih u transakciju." Međutim, organizacija ne upravlja računima u ime pojedinaca ili finansijskih institucija, te ne drži sredstva trećih strana. Također ne obavlja funkcije obračuna ili poravnanja. Nakon što je plaćanje pokrenuto, ono mora biti obrađeno kroz platni sistem, kao što je TARGET2 u Evropi. U kontekstu prekograničnih transakcija, ovaj korak se često odvija preko korespodentnih bankovnih računa koje finansijske institucije imaju jedna kod druge.
Do 2018, oko polovina svih prekograničnih plaćanja visoke vrijednosti širom svijeta koristila je SWIFT mrežu, a u 2015, SWIFT je povezivao preko 11.000 finansijskih institucija u preko 200 država i teritorija, koje su u prosjeku razmjenjivale preko 32 miliona poruka po danu (u poređenju sa prosjekom od 2,4 miliona poruka dnevno u 1995).
Kao zadružno društvo po belgijskim zakonom, SWIFT je u vlasništvu finansijskih institucija članica. Sjedište je smješteno u La Hulpeu, Belgija, u blizini Bruxellesa; glavnu zgradu je dizajnirao Ricardo Bofill Taller de Arquitectura i igradnja je završena 1989. godine. Predsjedavajući SWIFT-a je Yawar Shah iz Pakistana, a izvršni direktor je Javier Pérez-Tasso iz Španije. SWIFT je domaćin godišnje konferencije po nazivom Sibos, koja je posebno usmjerena na industriju finansijskih usluga.
IC 1431
IC 1431 (također poznat kao MCG -2-56-15 i PGC 68087) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 764 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Najveći prečnik je 0,80 (178 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (156 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 26. augusta 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Otapalo
Otapalo ili rastvarač je tekućina koja otapa (rastvara) drugu tekućinu, gas ili drugu materiju, a rezultat otapanja se naziva otopina (rastvor). Najčešće otapalo u svakodnevnom životu je voda. Ostala otapala su uglavnom organski spojevi. Otapala obično imaju nisku tačku ključanja te dosta lahko isparavaju, te ih je lahko ukloniti destilacijom. Kada se upotrebljavaju otapala, potrebno je izabrati takva otapala koja ne stupaju u hemijske reakcije s spojevima koja se otapaju, odnosno moraju biti inertna.
Nadalje, otapala se mogu dodavati radi izvlačenja (ekstrakcije) nekih tvari iz smjese. Primjer za to je spravljanje čaja, gdje prokuhana voda izvlači korisne sastojke iz lišća i time omogućuje iskorištavanje tih sastojaka.
Koncentracija otopine je količina otopljenih materija u određenoj količini otapala. Rastvorljivost je maksimalna količina određene materije koju je moguće otopiti u određenom otapalu na datoj temperaturi. Prilikom rastvaranja supstanci vrijedi empirijsko pravilo: Slično se rastvara u sličnom, dakle, polarne molekule se obično dobro rastvaraju u polarnim rastvaračima (npr. voda, metanol), a nepolarne u nepolarnim (heksan, benzen). Mjerilo polarnosti otapala je njegova dielektrična konstanta.
Podjela otapala
Otapala se dijele na nepolarna, polarna - protonska (disocijacijom daju proton) i polarna - aprotonska (nemaju proton koji disocira). Otapala čija je dielektrična konstanta niža od 15 se smatraju nepolarnim.
{| border="1" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" ! align="center" | Otapalo ! align="center" | Hemijska formula ! align="center" | Tačka ključanja ! align="center" | Dielektrična konstanta ! align="center" | Gustoća
Formalna gramatika
Formalna gramatika je gramatika koja se može zapisati i jednoznačno tumačiti.
Podjela
Jezik je skup svih rečenica koje tvori određena gramatika. Gramatiku čine:
Terminalni simboli, kraće terminali ili tokeni su zapravo ono što obično nazivamo riječima. Zovu se terminali, jer se analiza na njima završava, tj. ne rastavljaju se za potrebe analize.
Neterminalni simboli, tzv. neterminali, su apstraktne oznake za gramatičke konstrukcije. Oni se mogu razdvojiti analizom u zavisnosti od produkcija gramatike.
Produkcije su usmjerene relacije između stringova sačinjenih od terminalnih i neterminalnih simbola. Razlikuje im se desna strana od lijeve. Lijeva strana može da se predstavi desnom, tj. neki slučaj može da se sažme u ono na lijevoj strani.
Startni simbol je neterminal koji predstavlja čitav jezik generisan gramatikom. Od njega polazi analiza. Ako neka rečenica može da se redukuje u ovaj neterminal primjenom produkcija gramatike, onda se kaže da gramatika prihvata ovu rečenicu, da je napisana pravilno po datoj gramatici, ili da pripada jeziku koji tvori gramatika.
Praktična primjena
U kompjuterskim jezicima obično figuriše kontekstno slobodna gramatika (engl. Context free grammar - CFG) koja kreira odgovarajuće kontekstno nezavisne jezike. Programski jezik C, neterminal koji predstavlja čitav jezik generisan gramatikom, je naprimjer kontekstno zavistan, ali se predstavlja kao kontekstno nezavistan s tim da se kontekstna zavisnost rješava u pristupu izradi skenera. Skener je dio prevodioca koji program napisan u programskom jeziku razbije na tokene, i sastavni je dio Front-end prevodioca. Skener emituje tokene parseru kao tok (engl. stream) vezujući za svaki semantičku vrijednost.
Semantička vrijednost je pridružena tokenu i služi da prenese dodatne informacije bitne za rad programa. Na primjer 2435 je broj i token za njega bio bi recimo NUMBER. Međutim kada bi smo utvrdili da je recimo
a = 2435;
ispravno tj. pripada nekom jeziku, bilo bi nam potrebno da baratamo sa konkretnom (semantičkom) vrijednošću koja je predstavljena tokenom. Prenos semantičke vrijednosti se rješava različito a poznat način da se definiše tip za ovu vrijednost u obliku unije (union za jezik C) i jedna globalna promenljiva ovog tipa. Onda skener upisuje u nju semantičku vrijednost, a parser čita i stavlja privremeno na jedan red dok ne prihvati traženi neterminal. Prilikom prihvatanja datog neterminala izvršava se akcija koja treba konačno da odradi posao vezan za prepoznavanje određenog neterminala, i eventualna trajnija skladištenja određenih semantičkih vrijednosti (npr. liste). I naravno na samom kraju generiše se semantička vrijednost za dati neterminal koja će biti vraćena na mjesto sa koga je rekurzivno pozvana tekuća produkcija.
Regularne gramatike se međutim najčešće koriste. Kada se koristiti neki šel (shell), npr. u DOS-u standardni COMMAND.COM i ako je potrebno da se vide svi fajlovi koje je moguće izvršiti, onda se koristi:
DIR *.EXE
Zadati parametar *.EXE je zapravo prihvaćen kao regularni izraz (engl. Regular Expression - RE). Znakovi zvjezda mijenjaju bilo koju kombinaciju sastavljenu iz karaktera dozvoljenih za kreiranje imena.
Vaterpolo na Olimpijskim igrama 2000.
Na Olimpijskim igrama u Sydneyu u Australiji, konačna tabela na vaterpolskom turniru je bila sljedeća:
Stjepan Dabiša, kralj Bosne
Stjepan Dabiša (nakon 1339 – 8. septembar 1395) bio je bosanski kralj koji je vladao Bosnom u periodu od 1391. do 1395. Za vrijeme Dabišine vladavine jačaju uticaji bosanskih velikaša i mješanje Ugarske u bosanske političke poslove. Dabiša je uspio očuvati Bosnu iz perioda kralja Tvrtka do 1394. godine kada je izgubio Hrvatsku i Dalmaciju.
Porijeklo
Dabišino proijeklo nije sasvim razjašnjeno. Bio je vanbračno dijete, unuk bana Stjepana I, ali izvori se razilaze po pitanju kojeg od dva mlađa Stjepanova sina je Dabiša bio sin.
Jedna grupa izvora navodi da je Dabiša bio vanbračni sin kneza Ninoslava, dok drugi smatraju da je bio vanbračni sin kneza Vladislava. Važno je uzeti u obzir da je knez Ninoslav umro prije 1315. godine a Dabiša je rođen nakon 1339. godine jer Dabiša je bio mlađi od kralja Tvrtka I.
Druga grupa izvora tvrdi da je da je bio mlađi vanbračni sin Vladislava Kotromanića i polubrat Tvrtka I, ako ne i zakoniti sin Vladislava i Jelene Šubić. Kako je Tvrtko I rođen 1338. ili najkasnije 1339. godine, a Dabiša je po toj teoriji njegov mlađi (polu)brat, slijedi da je Dabiša rođen nakon 1339. godine.
Prema Mavru Orbiniju, Dabiša je podržavao Stjepana Vuka u njegovoj pobuni protiv Tvrtka I 1366. godine. I imao posjede u dolini Neretve oko Konjica. Nakon pobune protiv Tvrtka I Dabiša je izgubio svoje posjede i nije se pojavljivao u političkom životu Bosne. Sa Tvrtkom se pomirio potraj 1380-ih, jer se na početku juna 1390. nalazio na kraljevskom dvoru u Sutjesci.
Vladavina
Na prijestolje je došao poslije smrti Tvrtka I. Za kralja je izabran vjerovatno zato što je bio star i nemoćan, što je plemstvu davalo veću kontrolu nad državom, ali možda i zato što je bio najstariji Kotromanić. O njegovoj starosti svjedoči i činjenica da je spominjan u diplomatskim zapisima još 1358. godine. Uglavnom Dabiša je nakon preuzimanja kraljevske titule uzeo ime Stjepan, kao titulu. Dabiša je obavijestio Mlečane, Dubrovčane i Napulj o svom stupanju na bosanski prijestolj. Zatim Dabišu su priznali Mlečani i 1. juna 1391. primili ga za građanina, potom 15. juna i Dubrovčani.
U prvim godinama svoje vladavine je uspio da sačuva neokrnjene granice bosanske države iz doba Tvrtka I. Najprije gradovi Split, Trogir, Šibenik podtaknuti od Dubrovčana su počeli pokazivati neposlušnost kralju Dabiši. Ovo stanje je odgovaralo mladom kralju Sigismundu Luksemburškom. Napuljski kralj Ladislav također je jače istaknuo svoja prava na Hrvatsku i Dalmaciju povjerivši u ljeto 1391. visoke službe Ivanišu Horvatu i Hrvatinićima, Vuku i Hrvoju, a zaobišao je Dabišu, koji u Veneciji ne zastupa njegove interese, kao što je to činio Tvrtko I, nego Horvat. Ipak, Bosna je ostala u taboru pristaša napuljske stranke. U proljeće 1392. godine odbio je jednu tursku provalu u Bosnu. Razdor između Dabiše i bosnanskih velikaša s jedne strane i vođa hrvatskog plemstva s druge strane iskoristio je ugarski kralj Sigismund da ih slomije. Najprije Sigismund je želio pokrenuti križarski rat protiv Bosne, ali nije upsio. Zatim je razorio Dobor. Sigismund je u augustu 1394. pogubio veliki broj hrvatskih velikaša. Pošto je razorio uporište hrvatskih velikaša Dobor 1394. godine, a njih zarobio, ugarskom kralju potčinio se i Dabiša. Bosanski kralj se odrekao vlasti nad Hrvatskom i Dalmacijom, primio vazalne odnose i zajedno s vlastelom složio se da poslije njegove smrti krunu Bosne preuzme Sigismund, muž unuke Stjepana II Kotromanića. Tako su uništene tekovine moćne bosanske države iz perioda Tvrtka I i njen uticaj na Balkanu. Bilo je nemoguće da se u Bosni održi jedinstvo jer su stvarni problemi u Bosni dolazili iz unutrašnjosti zbog uticaja bosanskih Kosača, Pavlovića, Hrvatinića.
Dabiša je umro 8. septembra 1395. godine u Kraljevoj Sutjesci i sahranjen je u Bobovcu. Budući da je nadživio svoju rodicu, ugarsku kraljicu Mariju, po čijem nasljednom pravu je Žigmund bio izabran za Dabišinog prijestolonasljednika, vlastela je odlučila da bosansko prijestolje neće pripasti Žigmundu. Nastupio je interregnum tokom kojeg je vladala Dabišina udovica, Jelena Gruba.
Povelja kralja Dabiše
Ova darovnica kralja Dabiše je izdata unuci kralja Dabiše, Vladavi i njenom mužu Juraju Radivojeviću. U povelji se spominje Dabišina kćer Stana Kotromanić. Dabišina darovnica kćeri Stani izdata je u Sutjesci rukoju kraljevstva mi logofeta Tomaša Lušca,u prisustvu najznačajnijih bosanskih prvaka onog vremena. Naravno riječ je o Veljacima.
thumb|300px|desno|Povelja kralja Dabiše unuci Vladavi i kćeri Stani (na povelji se nalazi potpis kralja Dabiše ispisan crvenim slovima).
Porodica
Jedino preživjelo dijete rođeno iz braka Stjepana Dabiše i Jelene Grube bila je kćerka Stana. Stanina kćer, čije se ime navodi kao Vladava i Vladika, udala se za Juraja Radivojevića još za života svoga dede Dabiše i nane Grube, što potvrđuje Dabišina povelja iz 1395. kojom kralj poklanja selo Veljaci na upravu svojoj kćeri Stani, s tim da poslije njene smrti upravu nad selom naslijede Vladava (Vladika) i njen muž. Dabišina unuka Vladava (Vladika) je imala djecu još za vrijeme Dabišinog života i vladavine. Potomci kralja Dabiše su bili članovi iz porodice Vlatkovića od kojih je bio istaknut Ivaniš Vlatković, unuk Dabišine unuke Vladave. Dabiša je imao sina nepoznatog imena, kojeg je Dabiša nadživio.
A raketni projekt
mini|desno|300px A raketni projekat (A, od njem. Aggregat) je bio pokušaj nacističke njemačke gradnje raketa u vojne svrhe. Najveći uspjeh tog pokušaja je bila serija A-4 puno poznatija pod imenom V-2.
Verzije ovog projekta su bile:
A-1
Ova raketa postaje prvo "dijete" Wernhera von Brauna nakon prelaženja iz civilnog u vojni projekt. A-1 je napravljen 1933. godine s dužinom od 1,4 metra i težinom 140 kilograma. Kako je pri testnom lansiranju došlo do eksplozije cijela ova varijanta raketnog projekta se napušta i prelazi na A-2.
A-2
Ova raketa je bila dizajnirana 1934. godine. S visinom od 1,6 metara i težinom od 107 kilograma ona postiže uspjeh pri testiranju tako da ju se predstavlja vojnim dužnosnicima na poligonu u decembru iste godine. Osnovna razlika između nje i prethodnika osim težine je bilo uvođenje žiroskopa radi stabilizacije u letu. Pri testiranju dva prototipa uspijevaju dostići visinu od 2,4 kilometra
A-3
Gotovo odmah po uspješnoj demonstraciji prethodnika počelo se raditi na A-3. Prvi još nedovršeni primjerci su prezentirani vojnim dužnosnicima 1936. godine iako će cijeli projekt biti užasno usporen neuspjesima pri kontroli putanje. Prvo lansiranje rakete se dogodilo tek 4. decembra 1937. godine nakon čega će ubrzo uslijediti i posljednje 7 dana potom. Sama raketa je ispala neuspjeh zbog lošeg danas bismo rekli automatskog pilota koji je nije znao kontrolisati tako da je odmah pri polijetanju eksplodirala. Iako su velika većina lansiranja završila neuspješno zbog raznih razloga (pri jednom se otvorio padobran) ona je poslužila svojoj originalnoj svrsi testiranja dijelova za završni vojni projekt raketu A-4. Maksimalna visina koju je ova raketa visoka 6,7 metara i teška 750 kilograma uspjela dostići iznosila je 17 kilometara.
A-5
Ova raketa je isto kao i ona A-3 bila projektirana samo radi pomoći pri proizvodnji i dizajniranju projekta A-4. Njen osnovni zadatak je bilo testiranja automatskog pilota što je uspješno izvedeno u oktobru 1939. godine. Dužina rakete je bila 5,8 metara, a težina pri polijetanju 900 kilograma.
A-6
Tokom Drugog Svjetskog rata Wernher von Braun je predložio izgradnju ove rakete koja je trebala imati pogon na kerozin namjesto tekućeg kisika. Zahvaljujući takvom novom pogonu ona je trebala s dužinom od 15,75 metara imati duplo duži domet od A-4.
A-7
Ova raketa je bila vojni projekt namijenjen ratnoj mornarici. U prvobitnom izgledu veoma slična projektu A-5 imala je puno veći rep kako bi se postigla veća stabilnost pri letu. Na A-7 raketi se radilo između 1940. i 1943. godine kada dolazi do njenog ukidanja. Tokom ovog vremena bila su testirana dva protipa bez motora samo radi toga da se uvidi stabilnost pri letu ovog dizajna.
A-9
Projekt A-9 je bio nasljednik uspješnog projekta A-4. Njegov zadatak je trebao biti upotreba kao završnog stadija u interkontinentalnoj raketi ili pri lansiranju čovjeka u svemir. Iako nikada nije napravljena ostali su sačuvani nacrti projekta tako da se danas zna kako je trebala biti duga 14 metara, s težinom pri polijetanju od 16,2 tona i težinom korisnog tereta od 1 tone.
A-10
Ova raketa je trebala biti korištena kao prvi stadij buduće interkontinentalne rakete. Pri letu bilo je zamišljeno da se ona kreće na pogon koji čine alkohol i tečni oksigen. Kako raketa radi završetka rata nikada nije napravljena ostalo je veoma malo dizajnerskih podataka o njoj.
A-11
Ova raketa je bila predzadnji zamišljen projekt raketni projekt A nacističke njemačke. kao i dva prethodnika ona je trebala biti u stanju postaviti satelit u orbitu ili biti korištena kao interkontinentalna raketa.
A-12
Raketa A-12 je završni dizajnerski raketni projekt Trećeg Reicha. Bilo je zamišljeno da ju se koristi radi prenošenja u svemir tereta do težine od 10 tona. Ako danas pogledamo kako evropska raketa Ariana može prevoziti maksimalno tu težinu može se lahko uvidjeti koliko je 1945. godine ona bila prije svoga vremena zamišljena. Po izgledu dizajnerski danas najsličnija ovom projektu je raketa američka raketa Saturn koju je sagradio Wernher von Braun za NASA-u.
Henrik III, kralj Engleske
Henrik III (1. oktobar 1207 – 16. novembar 1272) bio je kralj Engleske, gospodar Irske i vojvoda Akvitanije od 1216. do smrti 1272. Kao sin engleskog kralja Ivana i Izabele Angulemske, preuzeo je tron u devetoj godini usred Prvog baronskog rata. Kardinal Guala je proglasio rat protiv pobunjenih barona kao vjerski pohod i Henrikove snage, koje je predvodio Vilim Marshal, su porazili pobunjenike u bitkama kod Lincolna i Sandwicha 1217. godine. Henrik je obećao da će se pridržavati odredbi iz Magna Carte, koje ograničavaju kraljevsku moć i prava barona. Njegovom ranom vladavinom je upravljao Hubert de Burgh, a zatim Peter des Roches, koji je ponovo uspostavio kraljevski autoritet nakon rata. Kralj je 1230. godine ponovo pokušao osvojiti francuske provincije koje su pripadale njegovom ocu, ali je doživio poraz. Pobuna koju je predvodio sin Williama Marshala 1232. godine, završila se mirovnim sporazumom koji je dogovorila crkva.
Nakon pobune, Henrik je počeo samostalno vladati. Putovao je manje nego prethodni vladari i izgradio nekoliko svojih omiljenih palata i dvoraca. Oženio se Eleonorom Provanskom s kojom je imao petoro djece. Henrik je bio poznat po svojoj pobožnosti, praveći raskošne vjerske obrede i davajući velikodušno u dobrotvorne svrhe. Kralj je bio posebno posvećen ličnosti Edvarda Ispovjednika, te ga je uzeo za sveca zaštitnika. Izvukao je ogromne sume novca od jevreja otežavši time njihovu poslovnost poslovanja. U pokušaju da povrati zemlju svoje porodice u Francuskoj, napao je Poitou 1242. godine, što je dovelo do katastrofalne bitke kod Taillebourga. Nakon toga, Henrik se oslonio na diplomatiju, sklapajući savez sa carem Svetog rimskog carstva Fridrikom II. Podržao je svog brata Rikarda u njegovom nastojanju da postane kralj Rimljana 1256. godine, ali nije bio u stanju da postavi svog sina Edmunda na tron Kraljevine Sicilije. Planirao je da ode na pohod u Levant, ali je spriječen pobunom u Gaskonju.
Jedan od radikalnih barona, Simon de Montfort, je 1263. godine preuzeo vlast, što je rezultiralo Drugim baronskim ratom. Henrik je nagovorio Luja da ga podrži i mobiliše vojsku. U bici kod Lewesa 1264. godine Henrik je poražen i zarobljen. Edvard, Henrikov najstariji sin, je pobjegao iz zarobljeništva i pobijedio de Monforta u bici kod Eveshama naredne godine i oslobodio oca. Henrik je u početku vršio oštru osvetu na preostalim pobunjenicima, ali je na nagovor crkve umirio svoju politiku kroz izreke Keniwolta. Obnova zemlje je bila spora i Henrik je morao da pristane na razne mjere, uključujući i dalje suzbijanje jevreja radi podrške barona. Umro je 1272. godine kada ga je naslijedio sin Edvard I. Sahranjen je u Vestminsterskoj opatiji koja je obnovljena u drugoj polovini njegove vladavine. Neka čuda poslije njegove smrti su pripisana njemu, ali nije bio kanonizovan.
Džinovska ćelija
Neosteoklastni MGC mogu nastati kao odgovor na infekcije, kao što su tuberkuloza, herpes, ili HIV ili strano tijelo. Ovi MGC su ćelije monocita ili makrofagne loze spojene zajedno. Slično kao i njihovi monocitni prekursori, u stanju su da fagocitiraju strane materijale. Međutim, njihove velike dimenzije i ekstenzivna naboranost membrane čine ih bolje opremljenim za čišćenje većih čestica. Oni koriste aktivirane CR3 da unesu mete opsonizirane komplementom. MGC koji nisu osteoklasti su također odgovorni za čišćenje ćelijskih ostataka koji su neophodni za remodeliranje tkiva nakon ozljeda.
Tipovi uključuju džinovska ćelija stranog tela, Langhansove džinovske ćelije, Toutonove džinovske ćelije, arteritisne džinovske ćelije i Reed-Sternbergove ćelije.
Simptomi
Simptomi mogu uključivati:
Dijagnoza
Zlatni standard za dijagnozu je biopsija sljepoočne artrije. Koža na licu pacijenta se anestezira, a na licu se pravi rez oko područja sljepoočnica kako bi se dobio uzorak sljepoočnene arterije. Rez će se zatim zašiti. Uzorak se ispituje histološki pod mikroskopom, a  zatim izdaje izvještaj o patološkim promjenama (u čekanju na dodatne testove koje može zatražiti patolog).
Režim liječenja se prvenstveno sastoji od sistemskih kortikosteroida (npr. prednizolon), počevši od visokih doza.
Džinovska ćelija stranog tela
Kao što naziv implicira, džinovska ćelija stranog tela nastaje kada je subjekt izložen stranoj supstanci. Egzogene supstance uključuju talk ili šavove. Kao i kod drugih tipova divovskih ćelija, epiteloidni makrofagi koji se spajaju izazivaju stvaranje i rast ovih divovskih ćelija. U ovom obliku džinovske ćelije, imaju jedra raspoređena na način koji se preklapa. Ova gigantska ćelija se često nalazi u tkivu zbog tragova medicinskih uređaja, proteza i biomaterijala.
Langhansova džinovska ćelija
Ovaj poseban oblik džinovske ćelije dobio je ime po njemačkom patologu, Theodoru Langhansu. Kao i mnogi drugi tipovi gigantskih ćelijskih formacija, epiteloidni makrofagi se spajaju, a zauzvrat se formiraju više jedara. Ova formacija se često naziva višejedarnim džinovskim ćelijama u kojima jedra formiraju krug ili polukrug u obliku potkovice udaljen od centra ćelije. Langhansova džinovska ćelija je povezana sa tuberkulozom i javlja se u mnogim tipovima granulomatskih bolesti.
Wernher von Braun
Wernher von Braun (Wirsitz, 23. mart 1912. - Alexandria, SAD, 16. juni 1977. godine) je bio američki raketni stručnjak njemačkog porijekla.
Bio je jedan od vodećih stručnjaka za rakete i raketna oružja u nacističkoj Njemačkoj i jedan od konstruktora dalekometnih projektila V-1 i V-2, kojima je 1944. i 1945. godine bombardovana Engleska. Nakon kapitulacije hitlerovske Njemačke, Braun je sa svojom ekipom raketnih stručnjaka prešao u službu SAD-a.
Pod njegovim vodstvom u SAD-u je sagrađeno nekoliko novih tipova raketa, među kojima i raketa Jupiter C, kojom je 1. februara 1958. godine, lansiran prvi američki umjetni satelit Explorer I. Najzaslužniji je za ostvarenje američkog svemirskog programa "Apollo" kojim su amerikanci sletjeli na Mjesec. Prema izvorima NASA-e "on je, bez sumnje, najveći raketni naučnik u historiji". Godine 1975. primio je Nacionalnu medalju za nauku.
Vanjski linkovi
+
Serie A
Serie A italijanska je nogometna liga, najviši rang u italijanskom nogometu. Osnovana je 1898. Sezona traje od augusta do maja. Trenutni je prvak Napoli, dok je najuspješniji tim Juventus s 36 titula.
Serie A je od UEFA-e rangirana kao treća među evropskim ligama, na osnovu nastupa njenih klubova u Ligi prvaka i Evropskoj ligi. Jedina je liga koja je u okviru grupe G-14, koja je okupljala najelitnije klubove na svijetu, imala tri predstavnika: Juventus, Milan i Inter. Također, to je liga koja je dala najviše dobitnika Zlatne lopte. Bila je vodeća po UEFA koeficijentu od 1986. do 1988. te od 1990. do 1999.
Format takmičenja
Od 2004. u ligi se takmiči 20 klubova. Igra se 38 kola. Prva četiri kluba ostvaruju plasman u grupnu fazu Lige prvaka sljedeće sezone. Klub koji sezonu završi na petom mjestu, zajedno s pobjednikom Kupa (ako on ne bude među prvih pet u prvenstvu), ili šestom mjestu (ako osvajač Kupa bude među prvih pet u prvenstvu) igraju Evropsku ligu. Šestoplasirani ili sedmoplasirani klub, u zavisnosti od toga na kojem mjestu u prvenstvu završi osvajač Kupa, igra posljednje kolo kvalifikacija za Konferencijsku ligu. Tri posljednjeplasirane ekipe ispadaju u Serie B. Prva dva tima iz Serie B ostvaruju promociju u Serie A, kao i pobjednik baraža.
Madrid
Madrid je glavni i najveći grad Španije. Nalazi se u centralnom dijelu zemlje (40°25′ N 3°45′ W). Prema podacima iz 2015. godine, u užem dijelu grada živi oko 3,2 miliona stanovnika (Madrileni, prema špan. "madrileños") dok u široj regiji, unutar metropolitanskog područja grada živi oko 6,5 miliona stanovnika. Time je Madrid nakon Londona i Berlina treći najveći grad Evropske unije. Također je glavni grad provincije i istoimene autonomne regije.
Madrid leži na rijeci Manzanares u središnjem dijelu Iberijskog poluostrva. Glavni grad kako Španije (gotovo bez prekida od 1561.) tako i okolne autonomne zajednice Madrid (od 1983.), također je politički, ekonomski i kulturni centar zemlje. Grad se nalazi na uzvišenoj ravnici oko 300 km od najbliže lokacije uz more. Klimu Madrida karakterišu topla ljeta i hladne zime.
Madridska urbana aglomeracija ima drugi najveći BDP u Evropskoj uniji i njen uticaj u politici, obrazovanju, zabavi, životnoj sredini, medijima, modi, nauci, kulturi i umjetnosti doprinosi njenom statusu jednog od glavnih svjetskih gradova. Zbog svoje ekonomske proizvodnje, visokog životnog standarda i veličine tržišta, Madrid se smatra glavnim finansijskim centrom i vodećim ekonomskim središtem Iberijskog poluostrva i južne Evrope. Metropolitansko područje ugošćuje velike španske kompanije kao što su Telefónica, Iberia, BBVA i FCC. Koncentriše većinu bankarskih operacija u zemlji i to je grad španskog govornog područja koji generiše najveći broj web stranica. Što se tiče inovacija, Madrid je rangiran na 19. mjestu u svijetu i 7. u Evropi od 500 gradova, u godišnjem indeksu Innovation Cities Index analitičara 2022-2023, koji je objavio 2ThinkNow.
Historija
Iako je Madrid bio naseobina od prahistorijskih vremena, prvi podatak o gradu imamo iz srednjeg 9. vijeka kada je Muhamed I naredio izgradnju manje palače (koja još uvijek postoji u drugačijoj formi). Nedaleko od palače je bila izgrađena i džamija u blizini rijeke Manjanares, koju su muslimani zvali al Majrit (u prijevodu: izvor vode). 1085. godine Alfonso IV je osvojio džamiju, preobrazio je u crkvu i imenovao crkva Djevice Alumdene. 1329. godine Cortes je došao u Madrid da bude savjetnik Fernanda IV. U to vrijeme Jevreji i Mauri su još uvijek živjeli u svojim četvrtima grada, sve dok ubzo zatim nisu protjerani, a njihove sinagoge i džamije potpuno uništene.
Noriaki Kasai
Karijera
Drži rekord po broju nastupa u Svjetskom kupu, i pojedinačno i ekipno: zaključno sa sezonom 2018/19. nastupio je 569 puta u pojedinačnoj konkurenciji uz još 71 nastup u ekipnoj. Također je rekorder po broju sezona u Svjetskom kupu (31); debitirao je 17. 12. 1988. u Sapporu. Osim toga, jedini je sportist u historiji koji je nastupio na osmerim Olimpijskim igrama.
Vlasnik je svjetskog rekorda za skakače starije od 35 godina (241,5 m u Vikersundu 2017).
Prvi veći uspjeh postigao je na SP u skijaškim letovima 1992, održanom na letaonici Čertak u Harrachovu (tadašnja Čehoslovačka), kada je osvojio zlatnu medalju. U to vrijeme bio je među vodećim svjetskim skakačima i bio je poznat po izvanrednom stilu, držeći tijelo između skija. Godine 1994. bio je u japanskom timu koji je osvojio srebrnu medalju na Igrama u norveškom Lillehammeru, a u Sočiju 2014, čak 20 godina kasnije, došao je do ekipne bronze. Na svjetskim prvenstvima osvojio je šest medalja: dva pojedinačna srebra i po dvije bronze pojedinačno i ekipno.
Na Zimskim olimpijskim igrama nastupio je čak osam puta, a najbolji rezultat ostvario je na 2014. u ruskom Sočiju, kad je u dobi od 41 godine i 258 dana osvojio srebro na velikoj skakaonici, zaostavši tek 1,3 boda (manje od 1 m) iza pobjednika, Poljaka Kamila Stocha. Time je postao najstariji skijaš-skakač koji je osvojio neku medalju. Prije toga mu je najbolji rezultat bio peto mjesto na velikoj skakaonici u Lillehammeru. U Vancouveru 2010. završio je na osmom mjestu na velikoj skakaonici nakon što je pobijedio u kvalifikacijama s drugim najboljim skokom ukupno, dok je na maloj bio 17. Na maloj skakaonici u Sočiju zauzeo je sedmo mjesto.
U Svjetskom kupu ima 17 pobjeda, a posljednju je ostvario 29. 11. 2014. u Kuusamu (podijelio ju je s Ammannom) u dobi od 42 godine i 176 dana, što je rekord za najstarijeg pobjednika u takmičenju Svjetskog kupa. Osim toga, Kasai je i najstariji skakač s plasmanom na pobjedničko postolje (44 godine i 293 dana).
Pobjednička postolja
– održana samo jedna serija zbog jakog vjetra / lošeg vremena
Jennifer Morrison
Jennifer Marie Morrison američka je glumica, manekenka i filmska filmska producentica. Najpoznatija je po ulozi dr. Allison Cameron u FOX-ovoj medicinskoj seriji Dr. House, koju je igrala preko 5 godina.
Rane godine
Rođena je u Chicagu, ali je odgajana u Arlington Heightsu. Njen otac, David L. Morrison, penzionirani je profesor muzičke kulture i bio je proglašen profesorom godine u Illinoisu 2003. godine. Njena majka, Judy Morrison, također je penzionirana profesorica. Jennifer ima brata Daniela i sestru Juliju.
Morrison je završila Prospect High School 1997 (u toj su školi radili njeni roditelji). Svirala je klarinet u školskom bendu, pjevala u horu, te bila članica tima za promociju školskog duha. Pohađala je univerzitet Loyola u Chicagu, gdje je 2000. godine diplomirala pozorišnu umjetnost kao glavni predmet, te engleski jezik kao sekundarni predmet. Ljeto te godine provela je na dodatnoj praksi u Steppenwolf Theatre Company, a poslije se preselila u Los Angeles kako bi pokušala izgraditi karijeru na filmu i televiziji.
Karijera
Karijeru je počela kao dječiji model, pojavivši se u nekoliko reklama. U maju 1992. bila je na naslovnici Sports Ilustrated for Kids sa košarkaškom zvijezdom Michaelom Jordanom.
Na velikom ekranu debitirala je s 15 godina kao kćerka Richarda Gerea i Sharon Stone u filmu Raskrsnica, a kasnije se pojavila kao Samantha Kozac u Odjeku smrti s Kevinom Baconom 1999. godine. Prvu glavnu ulogu imala je u filmu iz 2000. Stravične legende 2, a otada se pojavila u filmovima Skejteri (s Adamom Brodyjem), Kako preživjeti Božić (s Benom Affleckom i Jamesom Gandolfinijem) i Gospodin i gospođa Smith (sa Bradom Pittom i Angelinom Jolie).
Na televiziji je glumila u nekoliko hit-serija, uključujući Dodir anđela, Dawson's Creek, prije no što je dobila ulogu imunologinje dr. Allison Cameron u Dr. Houseu 2004. godine, u kojoj je glumila s Hughom Lauriejem. 2006. godine producirala je nezavisni film Flourish, u kojem je igrala i glavnu ulogu. Ona je i jedan od producenata koji su "otkrili" seriju Glee u njenim najranijim nacrtima; skrenula je pažnju na to scenaristu Ryanu Murphyju, koji je s Bradom Falchukom i Ianom Brennanom adaptirao te početne zamisli za TV-seriju koja je danas svjetski hit. Morrison nije ostala kreativno uključena u Glee, ali je tokom 1. sezone potpisana kao pridružena producentica zbog njene pomoći da ideja dođe u prave ruke.
2007. godine posudila je glas Kirce James, liku iz videoigre Command & Conquer 3: Tiberium Wars koji često komunicira s igračem tokom GDI kampanje.
Njeni filmski projekti te godine bili su Zatvorska posla (s Robom Schneiderom) i Ubistvo princeze Diane, TV-film zasnovan na istoimenoj knjizi Noela Bothama koji su producirali Lifetime i Working Title Television; u njemu Morrison glumi Rachel, američku novinarku koja bude svjedok saobraćajne nesreće u kojoj je smrtno stradala princeza Diana.
2009. godine Morrison se vratila na velike ekrane pojavivši se u početnoj sceni filma Zvjezdane staze kao Winona, majka Jamesa T. Kirka.
Pojavila se i u muzičkim spotovima Nicka Lacheya ("Shut Up") i ženskog rock-sastava The Donnas ("Too Bad About Your Girl"). Također je bila i na dvjema naslovnicama TV Guidea s kolegama iz Dr. Housea, a imala je fotosesije za magazine InStyle, Stuff, Entertainment Weekly i Premiere, između ostalih. Trenutno je predstavlja Abrams Artists Agency. Pojavila se i na naslovnici magazina Health za juli/august 2009.
Nakon što joj nije obnovljen ugovor za Dr. Housea, 7. 12. 2009. objavljeno je da je Morrison dobila ulogu Kate Heller, majke Helen Keller, u brodvejskom oživljavanju drame Čudotvorka Ipak, 2010. godine vratila se u Dr. Housea za još jednu epizodu iz 6. sezone, u kojoj se zaokružila sudbina Cameronice.
Iste godine pojavila se u filmu Ratnik, uz Nicka Noltea i Toma Hardyja, koji prati mladog stručnjaka u mješovitim borilačkim vještinama. Morrison tu glumi majku koja se bori da sačuva porodicu na okupu.
U jesen 2010. pojavila se kao gost u 4. epizodi serije Potjera u ulozi Faith, samohrane majke koja postane bjegunac i koja započne krvavi ubilački niz po Texasu, vukući kćerku sa sobom. Također se pridružila ekipi humorističke serije Kako sam upoznao vašu majku; u njoj će imati epizodnu ulogu kao Zoey Pierson, vragolasta štreberica arhitekture i ljubav glavnog lika, Teda Mosbyja. Prema riječima izvršnog producenta Craiga Thomasa, Morrison je "možda najveći ženski lik koji smo ikad dodali u Tedov život u seriji".
Od septembra 2011. Morrison tumači glavnu ulogu u ABC-jevoj seriji Once Upon a Time (Nekada davno). Glumi Emmu Swan, skupljačicu kaucija, koja sazna da je ona nestala kćerka Snjeguljice i princa Šarmantnog i da drži ključeve spasa Začarane šume i stvarnog svijeta.
Lični život
U januaru 2007. magazin People izvijestio je da se Morrison zaručila s kolegom iz Dr. Housea Jessejem Spencerom tokom odmora u Parizu. U intervjuu nakon dodjele Zlatnih globusa za E! Morrison je otkrila da ju je Spencer zaprosio 23. 12. 2006. na Eiffelovom tornju. Prema njihovom zajedničkom intervjuu za InStyle Weddings iz jula 2007, upoznali su se u martu 2004. na aerodromu u Vancouveru, gdje su bili na putu za snimanje pilot-epizode Dr. Housea, a vezu su počeli 4 mjeseca kasnije. Međutim, u augustu 2007. objavili su da su otkazali zaruke. Od maja 2008. Morrison je u vezi s Amauryjem Nolascom (poznat po ulozi Sucrea u Prison Breaku).
Opsada Dubrovnika
Opsada Dubrovnika naziv je ratnih operacija koje su se odvijale tokom Rata u Hrvatskoj od Prevlake i Konavala na istoku fronta i grada Dubrovnika, do Dubrovačkog primorja na zapadu fronta. Napad na ovaj dio Hrvatske izvele su kombinovane snage JNA, JRM i Ratnog vazduhoplovstva i protivvazdušne odbrane SFRJ, potpomognute pripadnicima teritorijalne odbrane Crne Gore, Istočne Hercegovine i četničkim dobrovoljnim jedinicama.
Ratne operacije oko Dubrovnika i njegove okoline su trajale od prvih napada JNA na područje Prevlake i Konavala 1. oktobra 1991. godine, do deblokade Dubrovnika 26. maja 1992. godine.
Uvod
Dubrovnik je grad smješten na krajnjem jugu Hrvatske s dobro očuvanom historijskom gradskom jezgrom koja je uvrštena na popis UNESCO-ove Svjetske baštine. Poznat je kao turističko odredište, zbog čega je sedamdesetih godina 20. vijeka bio demilitariziran, jer se smatralo da kasarnama i vojsci nije mjesto u jednom turističkom središtu. Radi toga je po proglašenju nezavisnosti Hrvatske 1991. godine, bio jedan od rijetkih hrvatskih gradova koji nije imao JNA kasarnu, te je zato bio pošteđen razaranja tokom sukoba u septembru (Bitka za vojarne). Naoružanje TO Dubrovnik je bilo pohranjeno u vojnim skladištima Duži kod Trebinja u susjednoj BiH pod kontrolom JNA, pa su malobrojni dobrovoljci odbrane grada uoči samog početka sukoba bili gotovo nenaoružani.
Geostrateški položaj tadašnje općine Dubrovnik je bio jako nezahvalan i težak za organizaciju odbrane grada i kopnenog dijela općine. Kako su kopneni susjedi Hrvatske Bosna i Hercegovina i Crna Gora 1991. još uvijek bili dio SFRJ, Dubrovnik i cijela dubrovačka općina su bili fizički odvojeni od Hrvatske, a na pojedinim mjestima je udaljenost od granice sa susjednom BiH i obalne linije bila manja od dvjestotinjak metara što je još više otežavalo odbranu grada.
Ovako nezahvalan položaj Dubrovnika išao je na ruku neprijateljskoj vojsci, pa će cijelo kopneno područje općine uskoro biti potpuno okupirano i odsječeno od ostatka države. U takvoj situaciji u slučaju neprijateljskog napada iz susjednih republika pomoć Dubrovniku je mogla dolaziti isključivo morskim putem.
Suprotstavljene snage
Snage odbrane Dubrovnika i okolnog područja su bile brojno daleko slabije, gotovo nenaoružane, a artiljerijsko naoružanje se svodilo na nekoliko minobacača 82 mm, pet minobacača 120 mm i jedan top "ZIS" 76 mm. Snage su uključivale samo jednu vojnu jedinicu, 163. brigadu HV, sastavljenu od dobrovoljaca i jedne manje čete pripadnika ZNG. Ta je jedinica, zajedno s pripadnicima temeljne, saobraćajne i specijalne policije brojala oko 700 branitelja. Krajem novembra 1991. godine u Dubrovnik je kao pojačanje stigao jedan vod IX bojne HOS-a.
Nasuprot snagama odbrane Dubrovnika, neprijateljska vojska je bila sastavljena od nekoliko brigada JNA, crnogorske i Teritorijalne odbrane grada Trebinja, te četničkih dobrovoljnih jedinica. Neprijatelj je napadao sa oko 30.000 vojnika naoružanih pješadijskim naoružanjem, desecima tenkova, artiljerijom svih vrsta i svih kalibara, avijacijom i borbenim brodovima. Napad je nazivom "Rat za mir" srpskoj i crnogorskoj javnosti prikazivan kao preventivni napad kojem je navodni cilj bio spriječiti prodor 30.000 ustaša i stranih plaćenika na područje Crne Gore.
Početne borbe
1. oktobra 1991. godine, nakon višednevnih provokacija kojima je JNA htjela iscenirati napad na područje Crne Gore, snage JNA, teritorijalne odbrane i dobrovoljačkih odreda iz pravca Herceg Novog prešle su granicu na Debelom brijegu te krenule u osvajački pohod na šire dubrovačko područje. Istovremeno su snage JNA i teritorijalne odbrane Trebinja i istočne Hercegovine, prelaskom granice kod Brgata, izvršile napad na selo Brgat i sjeverni dio područja općine te selo Osojnik na sjeverozapadu, a dio snaga JNA, TO Crne Gore i istočne Hercegovine je krenuo prema bosanskohercegovačkom selu Ravno, naseljenom uglavnom Hrvatima i selu Čepikuće u zapadnom dijelu dubrovačke općine. Istog dana avioni JRV su izvršili raketiranje odašiljača HRT na brdu Srđ iznad samog Dubrovnika. Iako znatno jača u ljudstvu i tehnici, okupatorska vojska nije napredovala očekivanim tempom, pa su borbe u Konavlima trajale petnaestak dana. Neprijatelj je redom okupirao: Prevlaku, Grudu, Čilipe, Zvekovicu i Cavtat.
Snage odbrane su polako potiskivane u pravcu Župe dubrovačke, a neprijatelj je jednako polako osvajao župska mjesta i naselja. Na sjevernom dijelu općine, kod mjesta Brgat, snage odbrane su pružale žestoki otpor, pa je neprijatelj bio prisiljen zauzeti Župu dubrovačku te izbiti do mjesta Dubac, čime bi branitelje Brgata doveo u nepovoljan položaj i prisilio na povlačenje. Povlačenjem branitelja sa Brgata, neprijatelju se otvorio put do samog istočnog ulaza u grad Dubrovnik.
Istovremeno je neprijatelj napredovao i na području Osojnika te je padom Osojnika izbio na Jadranski turistički put u Staroj Mokošici a potom je zauzeo Mokošicu i ostala mjesta Rijeke dubrovačke te došao do mjesta Sustjepan, 2 km udaljenog od zapadnog ulaza u Dubrovnik, gdje su branitelji uspjeli odbiti sve napade i utvrditi se.