cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oklahoma City
Oklahoma City je najveći i glavni grad američke savezne države Oklahoma. Grad upravno pripada okruzima Oklahoma, Cleveland, Oklahoma, Pottawatomie. Grad je sjedište okruga Oklahoma.
Stanovništvo
Prema popisu stanovništva iz 2000. godine grad je imao 506.132 stanovnika, 204.434 domaćinstava i 129.360 porodica koje su živjele na području grada, prosječna gustoća naseljenosti bile je 321,9 stan./km2.
Prema rasnoj podjeli u gradu živi najviše bijelaca kojih ima 68,4%, druga najbrojnija rasa su Afroamerikanaci kojih ima 15,04%, dok su treća po brojnosti rasa Azijati kojih ima 3,5%, dok Indijanaca ima 3,5%.
Rudo
Rudo je naseljeno mjesto i središte istoimene općine na krajnjem istoku Bosne i Hercegovine, u blizini granice sa Srbijom.
Riječ Rudo je keltskog porijekla i znači "mjesto gdje je nešto izgorjelo“.
Poznato je historijsko mjesto iz NOB-a, gdje je 22. decembra 1941. osnovana Prva proleterska brigada NOP-a.
Historija
Tragovi života na području Rudog su iz doba neolita, a tragovi prvih naseobina potiču iz ilirskog i rimskog doba, o čemu svjedoče brojni toponimi ilirskog i rimskog porijekla, ali i materijalni ostaci na području Rudog i njegovoj bližoj okolini. U doba rimskih careva iz dinastija Flavijevaca i Svera (I-III vijek) naselje u području Rudog ili njegovoj bližoj okolini imalo je status slobodnog grada.
O naseljenosti područja opštine Rudo još u ranom srednjem vijeku svjedoči veliki broj toponima, lokaliteta sa ostacima materijalne kulture, zidina utvrđenja i veliki broj nadgrobnih spomenika stećaka: Crkvina u Obrvenoj, Brijeg u Gaočićima, Ravni Gaj iznad Pleme, Bijelo Brdo na crkvenoj glavici, Štrpci na kosi Kondovina, Budimlija u Mramorinama, Crvište iznad Biševića, Omačina-Barice, Grivin, Pazalje, Strgačina i Šahdani.
Staro Rudo, osnovano je 1555. godine kao zadužbina Mustafa Paše Sokolovića, koji je inače bratić nadaleko čuvenijeg i poznatijeg Mehmed paše Sokolovića, koji također potiče iz ovog kraja - sela po imenu Sokolovići. O tome svjedoči najznačajniji sačuvan izvor povelja - vakufnama o osnivanju Rudog iz te godine. Naselje je iz temelja urađeno po načelima orijentalnog urbanizma, s više džamija, medresa i mekteba, puteva, mostova, hanova i zanatskih radnji. Ovaj ktitor Lim je premostio ćuprijom s pet okana, a kasaba je ubrzo izrasla u varoš s oko 400-500 kuća. O životu Rudog u ovom periodu govore dva izvora – jedan je biografija Mustafe Sokolovića, a drugi putopisi Evlije Čelebije (1662- 1664).
Pod turskom vladavinom Rudo je bilo punih 412 godina. Veliki događaj koji je značajan za nastanak novog Rudog je Veliki povodanj iz 1896. godine. U noći 10/11. novembar 1896. nabujali Lim je poplavio Rudo pričinivši pri tom veliku materijalnu štetu. Od 110 kuća u naselju Lim je odnio 60, a ostale su zasute muljem i bile praktično neupotrebljive. Zemaljska vlada u Sarajevu hitno je reagovala i na desnoj obali Lima, u predjelu Rosulja, koji je tada bio pod šumom, utemeljeno je novo Rudo. Austrijski inženjeri uradili su urbanistički plan novog naselja, tako da je Rudo prvo naselje u Bosni i Hercegovini koje je podizano po savremenom europskom urbanističkom planu. Za nepuna dva mjeseca većem broju stradalnika osiguran je krov nad glavom.
Uskotračna pruga Sarajevo - Međeđa- Uvac i Međeđa - Vardište ovim krajem prolazi 1906. godine, a odmah naredne godine osniva se i jedna od prvih zadruga u BiH. 21 decembra 1942. godine u Rudom se osniva Prva proleterska narodnooslobodilačka udarna brigada. Proslava ovog dana je najznačajniji događaj iz perioda nakon drugog svjetskog rata.
Nacionalni spomenici
Na listi nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine za općinu Rudo se nalaze sljedeći spomenici:
Rekli su o Rudom
Ćamil Sijarić piše:
Okrenuto dolini pod sobom, Limu u njoj i poljani gdje je bilo Staro Rudo, Novo Rudo je – ovdje na brijegu, na visini, na vidiku, bilo kao na kakvom čardaku sa kojeg gleda na sve strane...
''...I vidio je daleko ovaj grad – i ne samo očima, nego i duhom. Naime, bio je jedan od prvih gradova na Limu i Drini koji je vidio pozorišne predstave, osnovao škole, otvorio biblioteke i čitaonice, i nad sve to – još prije 80 godina, stao da se nadnosi svojim duhom što i nije čudo, jer Ruđani su, bar u većini, jedan u pravom smislu građanski svijet i bogatstva koja se duha ljudskog tiče, nisu mu strane.''
Spomenici
U općini Rudo postoji spomenik "Prve proleterske narodno-oslobodilačke brigade" koji se nalazi na Trgu slobode. Zatim spomenik "Palih boraca" u zadnjem ratu i spomen kuća istim. Osim toga nalazi se i Partizansko groblje na sjećanje palih boraca u Drugom svjetskom ratu.
Zanimljivosti
Općini Rudo pripada eksklava Sastavci, koja je u potpunosti okružena teritorijem Republike Srbije. O teritoriju se vode pregovori. Bosna i Hercegovina insistira na svom pravu da su Sastavci, koje se naselje naziva i Međurječje, spojeni s matičnim teritorijem dok Srbija insistira na pravu spajanja jugozapadnih dijelova općine Priboj sa općinskim središtem. . Postoji i kuća koja je podijeljna granicom.
Bono
Paul David Hewson, poznatiji kao Bono, odnosno Bono Vox irski je muzičar. Frontmen je grupe U2. Rođen je kao drugo dijete u porodici (ima starijeg brata Normana). Kao dječak, Paul je bio fasciniran šahom i umjetnošću. Sa 15 godina pogađa ga strašna tragedija: na djedovoj sahrani umire mu majka. Mnogi kažu da je taj događaj uveliko utjecao na njega te ga učinio saosjećajnim s ljudima koji pate.
1976. Paul se javio na oglas Larryja Mullena Jr.-a, koji je tražio članove za osnivanje benda, i s njim, Daveom Evansom (poznatiji kao The Edge), Adamom Claytonom i Dikom Evansom (Daveov brat) osnovao bend "Feedback" (kasnije U2). Otprilike u isto vrijeme Paul dobija nadimak "Bono Vox" po dućanu sa slušnim aparatima u ulici O'Connell u Dublinu (nadimak mu je dao prijatelj Guggi, danas poznati slikar).
S vremenom, Bono je izrastao u izvrsnog vokala i tekstopisca, ali, za razliku od ostalih rock-zvijezda, svoje vrijeme i novac odlučuje trošiti na humanitarne pothvate te svoju slavu iskoristiti u humanitarne svrhe (Live Aid, Conspiracy Of Hope - Amnesty International Tour, Free Burma, Jubillee 2000, NetAid, Children of Chernobil, DATA, Red Campaign). Danas je Bono nekima više poznat kao borac protiv ekstremnog siromaštva i politički aktivist nego kao muzičar, što je stvar koju mu često predbacuju mnogi, uz obaveznu opasku da bi bolje bilo da se bavi samo muzikom. Nasuprot tome, Bono je i dalje jedna od najzapaženijih i najutjecajnijih osoba u rock-muzici.
Božica
mini|120px|[[Dante Gabriel Rossetti: Prozerpina. Prikaz rimske božice.]] Božica (boginja) je žensko božanstvo. U nekim kulturama božice su povezane sa Zemljom, majčinstvom, ljubavi i kućanstvom. U drugim kulturama, božice su povezane s ratom, smrti i uništenjem.
Boginja majka
Boginja majka je izraz koji se odnosi na božice koje predstavljaju majčinstvo, plodnost ili stvaranje. Kada se izjednače sa Zemljom ili prirodom, pominju se kao Majka Zemlja.
Hinduizam
Među glavnim religijama danas, jedino u hinduizmu božica zauzima središnje mjesto u molitvi (božica Šakti je jedno od tri glavna božanstva).
NGC 6471-1
NGC 6471-1 (također poznat kao MCG 11-21-23, PGC 60773 i UGC 10973) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 373 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zmaj. Najveći prečnik je 1,40 (152 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (33 hiljade sg).
Naftna politika
mini|310x310piksel| Argentinski predsjednik Néstor Kirchner i predsjednik Venecuele [[Hugo Chávez razgovaraju o Gran Gasoducto del Sur, projektu energetske i trgovinske integracije za Južnu Ameriku . Upoznali su se 21. novembra 2005. godine u Venecueli .]] Naftna politika postaje važan aspekt diplomatije od uspona naftne industrije na Bliskom istoku početkom 20. stoljeća. Kako se konkurencija nastavlja za vitalni resurs, strateške kalkulacije velikih i manjih zemalja podjednako stavljaju istaknut naglasak na pumpanje, rafiniranje, transport, prodaju i upotrebu naftnih derivata.
Sporazumi o kvotama
Achnacarry sporazum ili "Sporazum kakav je " bio je rani pokušaj ograničavanja proizvodnje nafte. Potpisan je u Škotskoj 17. septembra 1928. Otkriće naftnog polja u istočnom Teksasu 1930-ih dovelo je do buma u proizvodnji koji je uzrokovao pad cijena, što je dovelo do toga da Željeznička komisija Teksasa kontrolira proizvodnju. Komisija je zadržala de facto kontrolu nad tržištem sve do uspona OPEC- a 1970-ih.
Anglo-američki naftni sporazum iz 1944. pokušao je proširiti ova ograničenja na međunarodnom planu, ali mu se usprotivila industrija u Sjedinjenim Državama, pa se Franklin Roosevelt povukao iz sporazuma.
Venecuela je prva zemlja koja je krenula ka uspostavljanju OPEC-a približavanjem Iranu, Gabonu, Libiji, Kuvajtu i Saudijskoj Arabiji 1949. godine, ali OPEC nije uspostavljen sve do 1960. godine, kada su Sjedinjene Države prisilile uvozne kvote za naftu iz Venecuele i Perzijskog zaljeva kako bi se podržala kanadska i meksička naftna industrija. OPEC je prvi put iskoristio svoju moć s naftnim embargom 1973. protiv Sjedinjenih Država i Zapadne Evrope.
Nafta i međunarodni sukobi
Termin "naftna agresija" je korišten da opiše sklonost država bogatih naftom da podstiču međunarodne sukobe. Postoji mnogo primjera uključujući: invaziju Iraka na Iran i Kuvajt; Ponovljeni upadi Libije u Čad 1970-ih i 1980-ih; Dugogodišnja sumnja Irana u zapadne sile. Neki naučnici također sugeriraju da su države bogate naftom često mete "ratova resursa".
Vrhunac proizvodnje
Godine 1956. Shellov geofizičar po imenu M. King Hubbert predvidio je da će američka proizvodnja nafte dostići vrhunac 1970.
U junu 2006., bivši američki predsjednik Bill Clinton rekao je u govoru:
„Možda smo na vrhuncu proizvodnje nafte. Možda ćete vidjeti 100 dolara po barelu nafte u sljedeće dvije ili tri godine, ali ono što još uvijek pokreće ovu globalizaciju je ideja da se nikako ne možete obogatiti, ostati bogati i postati bogatiji ako ne ispuštate više stakleničkih plinova u atmosferu. To je bilo tačno u industrijskoj eri; to jednostavno faktički nije tačno. Ono što je istina je da je stara energetska ekonomija dobro organizovana, finansirana i politički povezana."
U govoru iz 1999, Dick Cheney, američki potpredsjednik i bivši izvršni direktor Halliburton (jedne od najvećih svjetskih korporacija za energetske usluge), rekao je:
Zvornik
Zvornik je grad i naseljeno mjesto u istočnom dijelu Bosne i Hercegovine na istočnim obroncima Majevice.
Geografija
Zvornik ima povoljan geostrateški položaj jer se u njemu ukrštaju važni putevi prema Sarajevu, Beogradu, Novom Sadu, Bijeljini i Tuzli. Skoro da je geografski lociran tačno na sredini puta za tri velika urbana centra: Beograd, Novi Sad i Sarajevo. Preko dva mosta na rijeci Drini odvija se drumski i željeznički saobraćaj sa svim dijelovima bivše Jugoslavije.
Na južnoj, zapadnoj i sjeverozapadnoj strani, grad okružuju Majevica i obronci Javora, a na istočnoj Drina. Uskim pojasom uz Drinu područje grada izlazi u ravnicu Semberije. Graniči se sa općinama Bratunac, Milići i Vlasenica na jugu, Šekovići, Osmaci i Sapna na zapadu, Ugljevik i gradom Bijeljina na sjeveru, a na istoku se preko Drine prostiru srbijanske općine Loznica, Mali Zvornik i Ljubovija. U sastavu grada djeluje 61 mjesna zajednica, od čega tri gradske. Grad se prostire od Starog grada na jugu do Meteriza na sjeveru. Sa zapada ga okružuju brda Mlađevac, Zmajevac, Kaplan, Kahvenjača, Vratolomac i Debelo brdo.
Klima
Područje grada nalazi se pod uticajem umjereno-kontinentalne klime. Ljeta su topla, a zime hladne (prosječna temperatura u januaru je 1-2 °C, a u julu 20-22 °C). Prosječna godišnja temperatura je između 16 i 18 °C.
Stari vijek
Najstariji poznati stanovnici zvorničkog kraja bili su Skordisci, pleme keltskog porijekla. Kada je početkom 1. vijeka nove ere Rimska Imperija zauzela Balkansko poluostrvo, Skordisci su prihvatili novu vlast i pomagali su joj u gušenju ilirskih ustanaka.
Na području samog grada nisu ustanovljeni tragovi rimskih nastambi, ali je pronađeno par grobova sa predmetima koji potiču iz 3. vijeka. Na stijeni Ograda na Diviču pronađeni su ostaci rimske utvrde koja se sastojala od tornja za osmatranje i zgrade za smještaj straže. Zvornik je ležao na saobraćajnici koja je povezivala rudnike Srebrenice (Domavije) sa Sremskom Mitrovicom (Sirmiumom) u kojoj se nalazila kovačnica novca, a jedno vrijeme i rezidencija careva. Ostaci ove ceste pronađeni su kod Voljavice, sjeverno od Bratunca i između Šepka i Branjeva. U kamenolomu "Sige" u selu Dardagani pronađeni su 1960. ostaci rimskog kamenoloma. Najznačajniji nalaz sa ovog lokaliteta je spomenik Mitrinog kulta, a pronađeni su još novčići, keramika, sarkofazi i grob. Rimski tragovi naslućuju da je zvornički kraj bio gusto naseljen i dobro zaštićen. Arheološki nalazi do sada nisu potvrdili postojanje naselja na ovom području. Romanizacija u ovom području vjerovatno nije uzela zamah.
Slavenska plemena dolaze u drugoj polovini 6. i prvoj polovini 7. vijeka. Postoje indicije da je na području Zvornika nastalo ranoslavensko naselje.
Srednji vijek
thumb|250Px|desno|Bosanski [[stećak u Zvorniku]] Od dolaska južnih Slavena razmjenjuju se slavenski, franački, ugarski i bizantijski vladari. Mađari ove krajeve zauzimaju 1153. godine tokom rata protiv Bizantije i drže ih, uz prekide, sve do dolaska Osmanlija.
Postoje četiri verzije o tome kako je Zvornik dobio ime:
Početkom 15. vijeka, sjeverno od tvrđave i van zidina Starog grada, formiralo se podgrađe Podzvonik, odnosno današnji Zvornik. Podgrađe je bilo poveća varoš sa oko 2.000 stanovnika. U istom periodu, u Zvorniku i Visokom nastale su najjače dubrovačke kolonije u Bosni, što je uzrokovalo privredni i trgovački razvoj grada koji postaje važno trgovačko središte u Podrinju. Formiranju dubrovačke kolonije pogodovala je blizina Srebrenice i njenih rudnika. Dubrovčana je najviše boravilo 1428. kada ih je u gradu bilo 238. Osim trgovaca koji su uglavnom trgovali srebrom i olovom, u Zvornik su se naselile i dubrovačke zanatlije. Poslije 1432. Dubrovčani se sele u Srebrenicu i druge privredne centre Podrinja.
U dubrovačkim izvorima se 1423. prvi put spominju franjevački samostan i Crkva sv. Marije na Fetiji. Prestali su sa radom 1539. kada su franjevci zvonik crkve i Gospinu sliku iz samostana prenijeli u Gornju Tuzlu. Nalazili su se na uzvišici iznad današnjeg centra grada. U 16. vijeku crkva je pretvorena u džamiju Fethiju. Austro-ugari su poslije 1878. neuspješno pokušali da je ponovo pretvore u kršćansku bogomolju. Srušena je nakon Drugog svjetskog rata.
Prije dolaska Osmanlija, u zvorničkom kraju živjelo je isključivo slavensko stanovništvo koje je pripadalo katoličkoj, pravoslavnoj i Crkvi bosanskoj. Zvorničko i srebreničko područje predstavljali su jaka uporišta Crkve bosanske. Ipak, djelovanjem franjevačkih misionara i samostana u Srebrenici, Zvorniku i Teočaku stanovništvo ovih krajeva uglavnom je u godinama prije dolaska Osmanlija prevedeno na katoličanstvo.
Osmanlijski period
mini|Beksuja džamija u centru grada. Nakon pada Bosne pod osmanlijsku vlast formirana su tri sandžaka: Bosanski 1463, Hercegovački 1470. i Zvornički 1480. Zvornički sandžak formiran je prije svega iz vojno-strategijskih razloga: potrebe za daljnjim osvajanjima, čvršće odbrane i bolje organizacije osvojenih posjeda u Podrinju koje su ugrožavali Mađari. Sjedište sandžaka premješteno je u Tuzlu 1851, ali je zadržan naziv Zvornički. U Tuzlu je iste godine premješteno i sjedište pravoslavne eparhije koja je preimenovana u Zvorničko-tuzlansku eparhiju.
Zvornički sandžak obuhvatao je cijelu sjeveroistočnu Bosnu, odnosno područje između Bosne, Save i Drine, a jednim dijelom se protezao i na zapadnu Srbiju, odnosno Mačvu i srbijansko Podrinje. Na čelu se nalazio sandžak-beg koji je od 1580. potčinjen bosanskom beglerbegu i u slučaju rata stavljao se pod njegovu komandu. U vršenju dužnosti sandžak-beg se oslanjao na malobrojni vojno-administrativni aparat, prije svega na alajbega koji je zapovijedao svim spahijama u sandžaku. Konak zvorničkih sandžak-begova najprije se nalazio u Starom gradu, a kasnije u Hridu. Sandžak je administrativno bio podijeljen na kadiluke i nahije. U 16. vijeku imao je osam kadiluka (srebrenički, brvenički, zvornički, šabački, krupanjski, tuzlanski, gračanički i bijeljinski) i 31 nahiju, od čega 21 na bosanskoj strani. Dijelovi Zvorničkog sandžaka na desnoj strani Drine, osim Malog Zvornika i sela Sakar, pripali su 1830. Kneževini Srbiji kao nagrada za vjernost sultanu. Mali Zvornik i Sakar ostali su u sastavu Zvorničkog sandžaka sve do austro-ugarske okupacije 1878. Sandžak je 1865. imao devet kadiluka: Donja Tuzla, Zvornik, Gradačac, Brčko, Bijeljina, Srebrenica, Vlasenica (Birač), Maglaj i Gračanica.
Radi čuvanja granica od neprijatelja i puteva od hajduka, Osmanlije su u mjestima duž bosanskih granica, a od 18. vijeka i u unutrašnjosti, počeli osnivati kapetanije. Kapetanije su postojale od polovine 16. vijeka do 1835. U cijelom Bosanskom ejaletu bilo ih je 1829. 39, od čega tri u Zvorničkom sandžaku, u Zvorniku, Tuzli i Gradačcu. Zvornički kapetani cijelo su vrijeme bili iz begovske porodice Fidahića.
Po dolasku u Zvornik, Osmanlije su udarile temelj Donjem gradu, utvrđenju pored Drine, čime je zatvoren svaki prilaz od vode tim pravcem. Gornji grad je proširen i učvršćen, a sultan Mehmed II sagradio je u njemu između 1460. i 1481. džamiju koja je nosila njegovo ime. Oko džamije razvila se i najstarija zvornička mahala, nakon izgradnje stambenih objekata posadi i predstavnicima vlasti. U prvoj polovini 16. vijeka u ovoj mahali su postojali čatrnja za vodu, javno kupatilo, 11 dućana i tekija. Džamija je sagrađena i u Donjem gradu prilikom radova na tvrđavi 1491. Kasnije je džamiju Sulejmaniju, najvjerovatnije na Fetiji, sagradio Sulejman Veličanstveni. Za razliku od prethodnih, ona je sagrađena u podgrađu čime je započela izgradnja muslimanskog naselja izvan zidina tvrđave koje se nastavljalo na srednjovjekovnu varoš.
Sve do Mohačke bitke i pada Ugarske 1526. organi vlasti i muslimanske građevine nalazile su se, iz bezbjednosnih razloga, u tvrđavi. Padom Ugarske nastaje ubrzan proces stvaranja gradskog naselja (kasabe) izvan zidina tvrđave, posebno u periodu od 1528. do 1533. U ovom se periodu razlikuju tri dijela grada:
Osnovna briga Osmanlija bilo je obezbjeđenje tvrđave, te oni iz tog razloga od katoličkog stanovništva iz varoši angažuju ljudstvo za odbranu tvrđave (martolozi), davajući im plate i oslobađajući ih poreza. Iz istog razloga vlasti na ovom području naseljavaju pravoslavne stočare iz Hercegovine, Crne Gore i Srbije. Sa zapadne strani katoličke varoši na Fetiji nastala je pravoslavna varoš. Prema popisu iz 1512, kršćansko podgrađe imalo je 270 kuća od čega 70 muslimanskih.
Pad Ugarske prouzrokovao je i iseljenje katoličkog stanovništva ka sjeveru. U tim godinama dolazi do većeg naseljavanja vlaškog pravoslavnog življa. Manje vlaške zajednice postojale su oko Zvornika još od 1476. Islamizacijom i iseljavanjem katolika porastao je procenat muslimana u podgrađu. Od ranijih 200 kršćanskih kuća ostalo ih je do 1533. samo 29, dok je muslimanskih bilo 511. Islam je primalo i starosjedilačko i doseljeničko stanovništvo. Prvi slučajevi prelaska na islam zabilježeni su među sitnim spahijama i tvrđavskim posadama. Iako je Zvornik bio jako uporište sljedbenika Crkve bosanske, oni se ne pojavljuju na popisima iz 15. i 16. vijeka.
mini|lijevo|Granice Bosanskog ejaleta i Zvorničkog sandžaka 1600. Muslimansko naselje počelo se u prvoj polovini 16. vijeka širiti ka kršćanskoj varoši, ali i uz put kraj Drine, od Donjeg grada ka današnjem centru grada na sjeveru. Do sredine 16. vijeka Zvornik je postao veće gradsko naselje. Pored već postojećih dijelova grada (Fetija, Srpska varoš, Stari trg), nastale su mahale: Hadži-Durgutova (Hrid), Zamlaz, Bair, Namazđah, Rijeka, Kanare, Tabaci i Skela. U 18. vijeku nastala je mahala Beksuja, a u 19. Kuljanski put i Vidakova njiva. U 16. vijeku sagrađen je veliki broj zanatskih radnji, džamija, mesdžida, tekija, musafirhana, mekteba, javnih česmi i javnih kupatila. Mahale su početkom 16. vijeka nazivane po zanatima koji su u njima bili zastupljeni, a od sredine pomenutog vijeka po mahalskim starješinama (npr. Mahala Karađoza i Mahala Kara Sadije). Od druge polovine 16. vijeka dobijaju imena po osnivačima džamija (npr. Hadži-Durgutova i Sulejmanija). Nazivi mahala koji se koriste i danas nastali su u 17. i 18. vijeku.
U osmanlijskom periodu Zvornik je bio značajan zanatski i trgovački centar. Saobraćaj se odvijao lađama niz Drinu i skelom preko Drine. Grad je 1533. imao preko 580 domaćinstava, a zabilježeno je preko 25 zanata. Bio je u to doba najveći grad u istoimenom sandžaku. Krajem 17. vijeka u Zvorniku je živio i umro pjesnik Hasan Kaimija. U 18. vijeku imao je osam džamija i pravoslavnu crkvu i između 3.000 i 3.500 stanovnika. Pred kraj osmanlijske vladavine bio je među deset najvećih gradova u Bosni, a imao je između 5.000 i 10.000 stanovnika. Englez Sken, koji je u Zvorniku boravio 1851, navodi da u Zvorniku živi između 5.000 i 6.000 ljudi, od čega jedna desetina kršćana. Evlija Čelebija je dva vijeka ranije, pri posjeti Zvorniku 1664, zapisao: "Stanovnici su Bošnjaci, govore bosanski, nose čohane dolame, tijesne krajiške čakšire s kopčama i gizdaju se. Ima mnogo bašči i vinograda. Iz ovog kraja glasovite su šljive, jabuke, trešnje, hrastove daske, smrče, vina, ovčija vuna i goveđa koža. Skela mnogo radi. Stanovnici su dobri trgovci". Tvrđava je bila krcata magazinima, zgradama, kancelarijama, barakama, kuhinjama i topovima. U Zvorniku je tada bilo 18 džamija, osam tekija, javno kupatilo, osam mesdžida, tri hana, sedam mekteba, tri medrese i 18 mahala sa 2.800 kuća.
Zvornička tvrđava bila je jedna od najvećih i najutvrđenijih u Bosni. U Gornjem gradu je 1830. bilo 13 topova, u Donjem 26, a u spremištu još 46.
Saobraćaj je bio u lošem stanju. Most preko Drine podignut je između 1548. i 1585. nakon čega se razvila brodogradnja s obzirom na plovnost na Drini od Zvornika do ušća Save. Stari rimski putevi su zapušteni, a duži period novi nisu izgrađivani. Saobraćaj su ometale i vremenske nepogode, bune, bolesti, hajduci i manjak mostova. Prve pošte u Bosanskom ejaletu otvorene su u 11 gradova 1864, uključujući i Zvornik. Od 1866. pošta je dobila telegrafsku stanicu.
Dok se gradsko stanovništvo bavilo i zanatstvom i trgovinom, seosko je isključivo živjelo od zemljoradnje. Na područje Kamenice doseljavaju se krajem 18. vijeka Karavlasi, pravoslavni Romi iz Rumunije.
Od 1460. do 1878. Zvornik je doživio četiri velike opsade, mađarsku 1464. i tri austrijske (1688, 1716. i 1737). Najveća je bila ona iz 1464. Nakon što je mađarski kralj Matija Korvin odbio Turke od Jajca, opsjedao je Zvornik od 8. oktobra do 9. novembra sa između 26.000 i 30.000 vojnika i brojnim topovima pod komandom Mirka Zapolje. Čim je saznao da Mađari grade most na Savi kod Rače, bosanski sandžak-beg Mehmed-beg Minetović poslao je u ispomoć Zvorniku 500 boraca. U najtežem momentu bitke, zvornička je posada saznala da joj dolazi pomoć, što je kod Mađara izazvalo paniku nakon čega kralj naređuje povlačenje preko Save.
Tokom austrijske ofanzive u septembru 1688. pada Beograd, a Ludvig Badenski u decembru zauzima Zvornik. Nakon višednevne opsade, Topal-Husein paša je u ljeto 1689. povratio Zvornik, a zatim uspješno ratovao u Mačvi i Srijemu. Eugen Savojski je pokušao 1716. preko Zvornika otvoriti put za napredovanje ka unutrašnjosti Bosne, ali je napad odbijen od strane Bošnjaka pod komandom Numan-paše Ćuprilića.
Bosanski vezir Abdurahman-paša odsjeo je u Zvorniku 1826. U Sarajevo je poslao Ali-bega Fidahića sa 500 vojnika da pohvata pobunjenike protiv sultanovih reformi i dovede ih u Zvornik na suđenje. Ali-beg je zadatak uspješno izvršio i imenovan je pašom. U Zvorniku su 7. marta 1827. ubijeni Mujaga i Sulejman Tahmiščija, Ibrahim-aga Bakarević, Ali-aga Ruščuklija (zapovjednik janjičara), Fejzaga Turundžija, Avdaga Milošević i bajraktar Ibrahim Pinjo. Glave pogubljenih poslate su u Istanbul. Zvorničani su im uoči vjerskih praznika palili svijeće smatrajući ih šehidima.
Krajem dvadesetih godina 19. vijeka zvornički kapetani bili su amidžići Mahmud-beg i već spomenuti Ali-beg Fidahić. Obojica su podržavali sultanove reforme iz 1826. kojim su ukinuti janjičari i uvedena regularna vojska (nizam), zbog čega su nagrađeni titulom paše. Dvojica Fidahića došli su sukob oko prevlasti u proljeće 1830, posredstvom novog namjesnika Namik-paše. U sporu je intervenisao Husein-kapetan Gradaščević. Spor je okončan u korist Mahmud-paše, ali je Husein-kapetan stao u zaštitu Ali-paše nakon čega njih dvojica postaju prijatelji. Obojica Fidahića, posebno Ali-paša, odigrali su značajnu ulogu u Pokretu za autonomiju Bosne. Ali-paša je kao vojskovođa vodio bosansku vojsku u pobjedi na Kosovu. Nakon poraza Pokreta, Ali-paša sa Husein-kapetanom bježi u Austriju, gdje dobijaju vijest da su osuđeni na smrt. Ubrzo su pomilovani, pa u decembru 1832. preko Beograda odlaze u izgnanstvo u Istanbul. Ali-paša je u Carigradu ostao do 1835, kada mu je dozvoljeno da se vrati u Bosnu, ali ne u Zvornik već u Bijeljinu. Iz Bosne je 1840. protjeran na Kipar gdje umire 1845.
Naftna politika
Vrhunac proizvodnje
„Prema procjenama, u narednim godinama će postojati prosječno dva posto godišnjeg rasta globalne potražnje za naftom, uz konzervativno, prirodno smanjenje proizvodnje iz postojećih rezervi od tri posto. To znači da će nam do 2010. godine trebati dodatnih pedeset miliona barela dnevno. Dakle, odakle će doći ulje? ... Dok mnoge regije svijeta nude velike mogućnosti za naftu, Bliski istok sa dvije trećine svjetske nafte i najnižom cijenom još uvijek je mjesto gdje se nagrada nalazi, iako kompanije žele veći pristup na ovom području, napredak je i dalje spor. "
Cheney je dalje tvrdio da bi naftna industrija trebala postati aktivnija u politici:
„Nafta je jedina velika industrija čija poluga nije bila toliko efikasna u političkoj areni. Čini se da su tekstil, elektronika, poljoprivreda često utjecajniji. Naša biračka jedinica nisu samo naftaši iz Luizijane i Teksasa, već pisci softvera u Massachusettsu i proizvođači specijalnog čelika u Pensilvaniji. Iznenađen sam da je ova industrija toliko jaka tehnički i finansijski, ali nije toliko politički uspješna ili utjecajna kao što su to često manje industrije. Moramo steći kredibilitet da bi se naši stavovi čuli."
Diplomatija naftovoda u oblasti Kaspijskog mora
mini| Lokacija naftovoda Baku–Tbilisi–Ceyhan Naftovod Baku–Tbilisi–Ceyhan izgrađen je za transport sirove nafte, a naftovod Baku–Tbilisi–Erzurum je izgrađen za transport prirodnog gasa sa zapadne strane ( azerbejdžanski sektor ) Kaspijskog mora do Sredozemnog mora zaobilazeći ruske naftovode i time rusku kontrolu. Nakon izgradnje naftovoda, Sjedinjene Države i Evropska unija predložile su njihovo proširenje putem predloženog Trans-kaspijskog naftovoda i Trans-kaspijskog gasovoda ispod Kaspijskog mora do naftnih i gasnih polja na istočnoj strani ( Kazahstan i Turkmenistanski sektori) Kaspijskog mora. Rusija je 2007. godine potpisala sporazume sa Turkmenistanom i Kazahstanom o povezivanju njihovih naftnih i gasnih polja sa ruskim naftovodnim sistemom, čime se efektivno uništava podmorski put.
Kina je završila naftovod Kazahstan-Kina od kazahstanskih naftnih polja do kineskog naftovoda Alashankou-Dushanzi u Kini. Kina takođe radi na gasovodu Kazahstan-Kina od kazahstanskih gasnih polja do kineskog gasovoda Zapad-Istok u Kini.
Politika nacionalizacije nafte
Slično je Venecuela nacionalizirala svoju naftnu industriju 1976. godine.
Tadeusz Wolański
Tadeusz Wolański, (fonetski: Tadeuš Volanjski, rođen 17. oktobar 1785, preminuo 16. februar 1865) je poljski arheolog. Autor je hipoteze o slavenskom postanku Etruščana.
Pronalasci i dostignuća
Tadeusz Wolański je istražio arheološke spomenike Evrope i Sjeverne Afrike. On je pretpostavio, da su u razdoblju od 7. do 4. vijeka p. n. e. postojali trgovački odnosi između Starog Egipta i slavenskim zemljama.
Wolański je pomoću slavenskih jezika dešifrirao većinu etruščanskih natpisa, uključujući spomenik kod Kreccia. Njegove knjige su bile unešene u Indeks zabranjenih knjiga i osuđeni na spaljivanje.
Sada istraživanje runske pismenosti nastavlja ruski naučnik Valerij Čudinov.
Zvornik
Osmanlijski period
mini|desno|Ilustracija Zvornika iz 1876. Pred kraj osmanlijske vladavine u Zvorniku su postojale samo vjerske škole. Do sredine 19. vijeka pravoslavci su imali "narodnu učionicu" koju su pohađala trgovačka i zanatlijska djeca. Brojniji su bili mektebi koji su obično djelovali uz džamije. U Zvorniku je 1871. postojala ruždija, a najvjerovatnije i medresa. Prema podacima ruskog konzulata iz 1874, na području Zvornika radilo je 28 mekteba sa 1.354 učenika i četiri kršćanske škole sa 147 učenika. Pored slabog stanja u obrazovanju, u lošem stanju bilo je i zdravstvo. U sandžaku nije postojala zdravstvena ustanova niti je bilo ljekara. Često su harali kuga, požari i poplave. Poznati su požari iz 1820. kada je izgorilo 48 dućana i iz 1856. kada su izgorili Namazđah mahala i Aladža (šareni) han.
Austro-ugarski period
Na Berlinskom kongresu Austro-Ugarskoj je odobreno, uz saglasnost sultana, da okupira Bosnu i u njoj zavede red. Otpor od kraja jula do kraja oktobra 1878. pruža muslimansko i pravoslavno stanovništvo. Oko 450 zvorničkih boraca organizovanih u jedan odred pod komandom bimbaše (majora) Riste Popovića i juzbaše (kapetana) Đorđe Nikolića, rezervnih oficira osmanlijske vojske, učestvovalo je u otporu pruženom u okolini Tuzle. Ustanika je na položajima oko Tuzle bilo oko 4.000, a Zvorničani su raspoređeni u Simin Han. Glavnokomandujući je bio pljevljanski muftija Vehbija Šemsikadić koji je za komandanta odbrane Tuzle postavio Zvorničanina Ali-agu Tahirovića. Iako je bila višestruko bolje naoružana i brojno jača (preko 5.000 vojnika), 20. austro-ugarska pješadijska divizija nije uspjela u prvim naletima zauzeti Tuzlu. Tuzla pada 22. septembra, a pet dana kasnije bez otpora pada i Zvornik. Na teritoriji Bosne i Hercegovine uspostavljeno je šest okruga, a Zvornik sa još devet srezova pripada okrugu Tuzla. Zvorničkom srezu, osim današnjih općina Zvornik i Sapna, pripale su današnje općine Kalesija i Osmaci, kao i dijelovi općina Ugljevik (Teočak i Tavna), Lopare (Tobut i Priboj) i Biljeljina (Glavičice). Površina sreza iznosila je 858 km2.
mini|desno|Zvornik 1897. Odmah po okupaciji nova vlast je započela sa doseljavanjem činovnika, trgovaca i zanatlija iz drugih predjela monarhije, tako da se u Zvorniku ponovo pojavljuje katoličko stanovništvo kojeg nije bilo ni u gradu ni u srezu na popisu 1879. Na Branjevu je doseljavanjem njemačkih porodica iz Vojvodine formirana kolonija. U prvih 30 godina vladavine broj stanovnika se znantno povećao, sa 27.468 1879. na 47.756 1910. Grad je 1910. imao 3.688 stanovnika, od čega 2.092 muslimana, 754 pravoslavca, 185 katolika, 148 Jevreja, devet evangelista i 498 vojnih lica. Na području sreza živjelo je 26.169 pravoslavaca, 20.906 muslimana, 294 katolika, 218 evangelista, 175 Jevreja i 651 vojno lice. Samo 3.387 osoba (483 žena) znalo je i čitati i pisati, a 371 (13 žena) znala je čitati. Kroz čitav period austro-ugarske vladavine u Zvorniku je postojalo značajno vojno stanovništvo. U gradu se 1910. nalazilo 19 kasarni, a u čitavoj državi samo je Trebinje imalo više kasarni.
U cilju iskorištavanja prirodnih bogatstava, počela je izgradnja puteva. Do kraja 1879. otvoreni su putevi Zvornik - Tuzla i Zvornik - Bijeljina, a 1885. Zvornik - Sarajevo. Postojali su i putevi za Srebrenicu i Lopare. Na Skeli se nalazila carinarnica. Osnovna škola otvorena je 1886. Podignute su brojne druge građevine, poput sadašnje zgrade Skupštine općine, Oficirskog doma, vojne bolnice na Fetiji, žandarmerijske stanice, pošte, medrese i drugih. Telefonska linija Zvornik - Bijeljina uspostavljena je 1909. Do početka Prvog svjetskog rata, pomoćne pošte postojale su u Drinjači, Papraći, Capardama i Kozluku.
Početkom 20. vijeka nastala su i prva radnička udruženja, poput Kotarske poljoprivredne zadruge, Udruženja Srba zanatlija i Zanatskog društva. Od kulturno-prosvjetnih i sportskih ustanova i društava djelovale su dvije osnovne škole (državna i srpska), medresa i ruždija, nekoliko mekteba, muslimanska čitaonica ("Kiraethana"), Sokolsko društvo "Srpski soko" i Srpska narodna čitaonica. Od vjerskih objekata bilo je sedam džamija, dvije crkve (pravoslavna i katolička) i sinagoga. Osnovani su "Gajret", "Prosvjeta", "Napredak" i amaterska pozorišna grupa.
IC 1948
IC 1948 (također poznat kao ESO 200-32 i PGC 13045) je galaksija koja je udaljena oko 634 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Sat. Najveći prečnik je 0,80 (148 hiljada sg) a najmanji 0,7 uglovnih minuta (129 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 6. decembra 1899. godine.
Zvornik
Period između dva svjetska rata
Po završetku Prvog svjetskog rata, u decembru 1918. stvorena je Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca u čiji sastav je ušla i Bosna i Hercegovina. Zvornički srez ostao je u sastavu Tuzlanskog okruga (od 1922. oblasti). Sastojao se od 10 općina, a obuhvatao je gotovo identično područje kao u austro-ugarsko doba. Ukidanjem oblasti, na teritoriji Kraljevine formirano je devet banovina. Zvornik je pripao Drinskoj banovini sa sjedištem u Sarajevu. Prema popisu iz 1921, Zvornik je imao 3.139 stanovnika, od čega 2.025 muslimana, 799 pravoslavnih, 190 katolika i 125 Jevreja. U srezu je živjelo 47.233 stanovnika, od čega 26.249 pravoslavnih, 20.312 muslimana, 537 katolika i evangelista i 143 Jevreja.
U doba Kraljevine Zvornik je ostao značajno trgovačko mjesto. Agrarnom reformom oduzeti su zemljišni posjedi veleposjednika (uglavnom Bošnjaka) i dodijeljeni bivšim kmetovinma. Naknade za oduzetu zemlju nisu bile odgovarajuće i samo su djelimično isplaćene. Većina stanovnika sreza bavila se zemljoradnjom, stočarstvom i voćarstvom. Radničkog stanovništva bilo je malo. U srezu je 1940. bilo 180 zanatskih radnji sa 336 zanatlija. Saobraćaj se obavljao konjskom zapregom, a kasnije i motornim vozilima. Preko Drine roba se izvozila u lađama "zvornikušama". Most na Drini podignut je 1929, čime Zvornik postaje važna tačka na putevima ka Šapcu, Valjevu, Beogradu i Užicu. U gradu je djelovalo pet hanova i hotel "Beograd". Do 1934. u bivšim austro-ugarskim vojnim objektima u Lagerima i tvrđavi boravio je garnizon Jugoslavenske vojske. Zvornički vašari održavani su na Aliđun (2. august) i na sv. Petku (27. oktobar).
IC 1948
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Zvornik
Period između dva svjetska rata
Prema popisu iz 1931, u Zvorniku je živjelo 3.487 stanovnika, od čega 2.304 muslimana, 886 pravoslavnih i 177 katolika. U srezu je živjelo 47.326 stanovnika, od čega 24.688 muslimana, 22.025 pravoslavnih, 253 katolika i 227 evangelista. Nepismenog stanovništva između 11 i 60 godina bilo je 79,2%.
Pred početak Drugog svjetskog rata u Zvorniku je živio gotovo isti broj stanovnika kao i 1931. Grad je imao električno osvjetljenje, poštu, telefon, telegraf, finansijsku upravu, bolnicu (sagrađenu na Fetiji 1939/40), sreski i šerijatski sud, medresu, šest džamija, pravoslavnu crkvu i sinagogu. Radilo je 11 osnovnih škola (u Zvorniku, Kozluku, Tršiću, Skočiću, Branjevu, Šepku, Drinjači, Liješnju, Kalesiji, Teočaku i Rastošnici), kao i Građanska škola trgovačkog smjera, Muška zanatska škola i Ženska stručna zanatska škola. U gradu su 1936. radile biblioteka Sokolskog društva "Soko" sa 508 knjiga i biblioteka Muslimanske narodne čitaonice "Sloga" sa 170 knjiga. Manje biblioteke postojale su u Skočiću, Branjevu, Teočaku, Kozluku, Drinjači i Kalesiji. U Zvorniku je 1935. djelovalo 12 udruženja: Pododbor "Gajreta", Povjereništvo "Narodne uzdanice", Sokolsko udruženje "Soko", Kolo srpskih sestara, Pododbor "Prosvjete", Sreski odbor Crvenog krsta, Narodna čitaonica "Sloga", Udruženje dobrovoljaca, Udruženje rezervnih oficira, Udruženje ratnih invalida, Vatrogasna četa i Lovačko udruženje. U prvim godinama Kraljevine SHS u srezu su postojale samo jedna ambulanta i apoteka pa su često harale epidemije. Posebno je raširen bio sifilis, zbog čega je u gradu osnovana specijalna ambulanta za liječenje ove bolesti.
Političkim životom dominirale su Jugoslavenska muslimanska organizacija, Savez zemljoradnika, Radikalna i Demokratska stranka. Funkciju gradonačelnika obavljali su: Đorđo Vidaković, Hakija Krdžalić, Džemal ef. Hulusić i Stanko Nikolić (od 1933. do 1941). Životni standard većeg dijela stanovništva bio je nizak. Za vrijeme Kraljevine Zvornik nije imao organizaciju Komunističke partije, ali su na području sreza djelovali aktivisti. U jesen 1939. na Okružnom sudu u Tuzli suđeno je Ferdi Gazinu, Omeru Šehiću i Hasanu Šakančiću, simpatizerima KPJ iz Zvornika. Komunističke ideje posebno su se širile među studentima Beogradskog univerziteta. Među članovima KPJ iz ovog perioda ističu se: Hasan Čaušević (dobrovoljac u Španskom građanskom ratu), Mustafa Hadžihamzić, Petar Obradović, Mehmed Sahanić i učitelji Milić Popović (iz Pirota) i Stojan Koraksić (iz okoline Čačka) u Zvorniku, Dragomir Popović iz Drinjače i Šemsudin Šišić iz Kozluka. 27. marta 1941. u gradu su održani protesti protiv pristupanja Jugoslavije Trojnom paktu. Govor je na Zelenoj pijaci održao Milić Popović, nazvavši vladu izdajničkom, a Hitlera krvopijom.
Drugi svjetski rat
U aprilu 1941. Njemačka je napala i za 12 dana okupirala Jugoslaviju. U toku napada grad je bombardovan. Povlačeći se iz Beograda, u Zvorniku su kralj i vlada ostali jedan dan nakon čega je vojska srušila željezni most na Drini. Teritorija Bosne i Hercegovine pripala je Nezavisnoj državi Hrvatskoj, u kojoj su Bošnjaci smatrani Hrvatima islamske vjere. U Tuzli je formirana Velika župa Usora i Soli, u čiji sastav ulazi i Zvornik. Organi nove vlasti brzo su uspostavljeni. Njemačke i ustaške jedinice raspoređene su na području od Drinjače do Pilice. Žandarmerijske stanice nalazile su se u Zvorniku, Kozluku, Tavni, Drinjači i Sapni. Oslonac ustaškom pokretu na području zvorničkog sreza činili su profašistički nastrojeni pojedinci poput trgovca Ivana Malića, apotekara Zvonimira Kilera, profesora Nešada Topčića, advokata Vladimira Pavlovića i Đure Plejiša.
Naftna politika
Politika alternativnih goriva
Vinod Khosla (poznati investitor u IT firme i alternativnu energiju) tvrdi da su politički interesi zagovornika životne sredine, poljoprivrednih preduzeća, zagovornika energetske sigurnosti (kao što je bivši direktor CIA-e James Woolsey) i proizvođača automobila, svi usklađeni za povećana proizvodnja etanola. On je istakao da je od 2003. do 2006. godine etanol gorivo u Brazilu zamijenilo 40% njegove potrošnje benzina, dok su vozila na fleksibilna goriva porasla sa 3% u prodaji automobila na 70%. Brazilski etanol, koji se proizvodi pomoću šećerne trske, smanjuje stakleničke plinove za 60-80% (20% za etanol proizveden od kukuruza). Khosla je također rekao da je etanol bio oko 10% jeftiniji po datoj udaljenosti. Trenutno postoje subvencije za etanol u Sjedinjenim Državama, ali sve su to krediti blendera, što znači da rafinerije nafte primaju subvencije, a ne farmeri. Postoje indirektne subvencije zbog subvencionisanja poljoprivrednika za proizvodnju kukuruza. Vinod kaže da mu je nakon jedne od njegovih prezentacija u Davosu prišao visoki saudijski naftni zvaničnik i zaprijetio: "Ako biogoriva počnu da rastu, snizit ćemo cijenu nafte." Od tada, Vinod je dao novu preporuku da naftu treba oporezovati ako padne ispod 40,00 dolara po barelu kako bi se suprotstavio manipulaciji cijenama.
Bivši direktor CIA-e James Woolsey i američki senator Richard Lugar također su glasni zagovornici etanola.
Tvrdi se da međunarodna klimatska politika i nekonvencionalni razvoj nafte i gasa mogu promijeniti ravnotežu snaga između zemalja izvoznica i uvoznica nafte sa velikim negativnim implikacijama koje se očekuju za države izvoznice. Otprilike od 2015. pa nadalje, sve više se raspravljalo o tome da li će geopolitiku nafte i plina zamijeniti geopolitika obnovljivih izvora energije i kritičnih materijala za tehnologije obnovljive energije.
Neki autori tvrde da u poređenju s geopolitikom fosilnih goriva, obnovljiva energija može uzrokovati više sukoba malih razmjera, ali smanjiti rizik od velikih međudržavnih sukoba.
Nigerija
Nafta u Nigeriji otkrivena je 1955. u Oloibiriju u delti Nigera. Visoke cijene nafte bile su pokretačka snaga ekonomskog rasta Nigerije. Time je nigerijska ekonomija postala najveća u Africi, nadmašivši i Egipat i Južnu Afriku, čineći je i 24. po veličini u svijetu. Nigerijska ekonomija u velikoj mjeri ovisi o naftnom sektoru, koji čini 98% prihoda od izvoza i 83% prihoda savezne vlade, kao i 14% njenog BDP-a.
Čak i sa značajnim naftnim bogatstvom, Nigerija se rangira kao jedna od najsiromašnijih zemalja na svijetu, s prihodom od 1.000 dolara po glavi stanovnika i više od 70 posto stanovništva koje živi u siromaštvu. U oktobru 2005. godine, 15-člani Pariski klub objavio je da će poništiti 60 posto duga Nigerije. Međutim, Nigerija i dalje mora platiti 12,4 milijarde dolara zaostalih obaveza između ispunjavanja drugih uslova. U martu 2006. godine, druga faza sporazuma Pariskog kluba će uključiti dodatnih 34 posto otpisa duga, dok će Nigerija biti odgovorna za vraćanje svih preostalih prihvatljivih dugova zemljama davaocima kredita. Međunarodnom monetarnom fondu (MMF), koji je nedavno pohvalio nigerijsku vladu zbog usvajanja strože fiskalne politike, biće dozvoljeno da nadgleda Nigeriju bez potrebe da isplaćuje zajmove toj zemlji.
Rusija
mini| [[Rusija i Kina su 21. maja 2014. godine potpisale gasni sporazum vrijedan 400 milijardi dolara za isporuku prirodnog gasa Istočnom rutom .]] Visoka nafta omogućila je Sovjetskom Savezu da subvencionira posrnule ekonomije sovjetskog bloka na neko vrijeme, a gubitak prihoda od petrodolara tokom 1980-ih godina prezasićenosti naftom doprinio je kolapsu bloka 1989.
Saudijska Arabija
Sugerirano je da je sukob između Irana i Saudijske Arabije bio moćan utjecaj na odluku Saudijske Arabije da pokrene rat cijenama 2014. godine, kao i hladnoratovsko rivalstvo između Sjedinjenih Država i Rusije. Larry Elliott je tvrdio da "uz pomoć svog saudijskog saveznika, Washington pokušava sniziti cijenu nafte preplavljujući ionako slabo tržište naftom. Kako su Rusi i Iranci u velikoj mjeri ovisni o izvozu nafte, pretpostavlja se da će se s njima lakše nositi." Potpredsjednik najveće ruske naftne kompanije Rosnjeft optužio je Saudijsku Arabiju za zavjeru protiv Rusije.
Godine 1998., oko 40% energije koju su Sjedinjene Države potrošile dolazilo je od nafte. Sjedinjene Države su odgovorne za 25% svjetske potrošnje nafte, dok imaju samo 3% dokazanih svjetskih rezervi nafte i manje od 5% svjetske populacije. U januaru 1980. predsjednik Jimmy Carter je eksplicitno izjavio : "Pokušaj bilo koje vanjske sile da preuzme kontrolu nad regijom Perzijskog zaljeva smatrat će se napadom na vitalne interese Sjedinjenih Država." Devedesetih godina Venecuela je otvorila svoj naftni sektor za privatna ulaganja. Ova zbirka politika, nazvana apertura, omogućila je stvaranje 32 ugovora o operativnim uslugama (OSA) sa 22 zasebne strane naftne kompanije, uključujući međunarodne naftne kompanije kao što su Chevron, BP, Total i Repsol-YPF. Hugo Chávez, predsjednik Venecuele, oštro je odstupio od ekonomske politike prethodnih administracija. PDVSA se sada koristi kao novčana krava i kao poslodavac u krajnjoj instanci; strani naftni poslovi su nacionalizovani, a vlada je odbila da plati odštetu.
Zvornik
Drugi svjetski rat
Zvornički Jevreji odvedeni su u maju 1942. u logor Banjica gdje su pogubljeni. Manji broj Srba zatočen je i ubijen u logorima. U strahu od ustaša određen broj Srba prešao je u Srbiju, ali je većina ostala. Nastale su četničke jedinice. Veći pokolji počinjeni su nad Srbima u Drinjači 1941. i nad Bošnjacima u Sopotniku koji su počinili bratunački četnici.
Nepostojanje organizacije KPJ, prisustvo jakih ustaških i njemačkih jedinica i udaljenost grada od ustaničkih centara uticali su na činjenicu da je mali broj Zvorničana pristupio partizanskim jednicama u prve dvije godine rata. Od maja 1941. u Zvorniku je stacioniran 3. bataljon 738. puka 718. njemačke pješadijske divizije, a formirana je i komanda mjesta na čelu sa kapetanom Streckerom. U januaru 1942, tokom operacije Jugoistočna Hrvatska, u gradu su nakratko boravila dva puka 342. njemačke divizije. Prilazi gradu (Stari grad, Mlađevac, Zmajevac i Vratolomac) bili su okruženi rovovima, bodljikavom žicom i drugim utvrdama sa posadama.
Tokom rata, partizani su Zvornik zauzimali sedam puta:
Tokom rata, radile su osnovne škole samo u Zvorniku i Kozluku. U partizanskim jedinicama ratovalo je oko 600 boraca zvorničkog sreza, od kojih je jedna trećina poginula. Stradalo je oko 1.300 civila.
Period socijalističke Jugoslavije
Po završetku rata, Zvornik je ostao sjedište sreza. U martu 1945. formiran je Narodni odbor sreza za čijeg je predsjednika izabran Veljko Andrić, a sekretara Dedo Šehić. Formirano je i 16 mjesnih odbora: Zvornik, Roćević, Pilica, Čelopek, Kozluk, Grbavci, Sapna, Petkovci, Snagovo, Drinjača, Kamenica, Caparde, Osmaci, Memići, Kalesija i Međaš. 16 mjesnih odbora pretvoreno je 1952. u osam narodnih odbora općina: Zvornik, Drinjača, Grbavci, Kozluk, Pilica, Sapna, Memići i Osmaci. Prema popisu iz 1953, srez je imao 53.529 stanovnika, a grad (sa Divičem) 5.197.
U godinama poslije Drugog svjetskog rata, seosko stanovništvo bavilo se zemljoradnjom, a gradsko trgovinom, zanatstvom i ugostiteljstvom, pa su ove djelatnosti sve do 1960-ih bile osnova sreske privrede. Učešće sela u dohotku općine iznosilo je 1956. 66%, 1964. 45%, a 1971. svega 31,4%. Industrija se počela razvijati sredinom 1950-ih i bila je koncentrisana na području Karakaja. U općini je 1956. postojalo sedam zemljoradničkih zadruga: u Zvorniku, Kozluku, Grbavcima, Roćeviću, Pilici, Drinjači i Šetićima. Prva stambena zgrada u društvenoj svojini podignuta je u Beksuji 1955. Nacionalni dohodak po glavi stanovnika povećao se sa 848 dinara 1956. na 14.394 1977. (republički prosjek 20.093, a jugoslavenski 30.502).
Od 1970-ih, zvornička privreda se dinamično razvija i općina izlazi iz kruga nerazvijenih. U ovom periodu nastala su i proširila se brojna preduzeća, uključujući Tvornicu obuće "Standard", Fabriku odijela "Alhos", kozlučku "Vitinku", Tvornicu glinice "Birač", Transportno preduzeće "Drina-trans" i dr. Podignuto je oko 1.600 stanova u društvenom i preko 15.000 u privatnom vlasništvu, dovršena je elektrifikacija cijele općine, gotovo svako naselje imalo je vodovodnu mrežu, izgrađeni su putevi do svake mjesne zajednice, izgrađena je pruga Zvornik - Tuzla, a podignuta su i tri mosta na Drini, dva drumska i jedan željeznički. U Zvorniku se nalazilo i sjedište Osnovne banke - Privredne banke Sarajevo, kao i organizacije u oblasti PTT saobraćaja, održavanja puteva i vodoprivrede. Formirana je i Zajednica općina regije Zvornik, u čiji sastav su ušle općine Zvornik, Šekovići, Vlasenica, Bratunac i Srebrenica.