Strane_riječi_u_bosanskom_jeziku
Pravopisna pravila pisanja stranih riječi u bosanskom jeziku
2. Vlastita imena. Strana imena pišu se, prema pravopisnoj normi našeg standardnog jezika, na dva načina: a) izvorno ili fonetski - obično u zagradi, do izvornog kako se pišu u jeziku iz kojeg su, ako se on služi latinicom: - vlastita imena Boccaccio (Bokačo), gen. Bokača... Marx (Marks), gen. Marksa... Kalay (Kalaj), Goethe (Gete), Nietzsche (Niče), Antonin Dvorak (Dvoržak), Adam Miskievvicz (Mickijevič), Kazimierz Feleszko (Kazimir Feleško), Maria Curie-Sklodowska (Marija Kiri-Sklodovska) - geografski nazivi. New York (gen. New Yorka), Stockholm (gen. Stockholma, ali: štokholmske ulice), Chicago (gen. Chicaga), Rio de Janeiro, (gen. Rio de Janeira), Columbia (gen. Columbije), Cambridge (gen. Cambridgea), b) fonetski, prilagođeno bosanskom jeziku: - kad su imena iz slavenskih jezika koji se služe ćiriličkim pismom: Fjodor (gen. Fjodora), Tolstoj (gen. Tolstoja), Čehov (gen. Čehova), Georgijev (gen. Georgijeva), Dimitrov (gen. Dimitrova)... Majakovski (gen. Majakovskog), Goce Delčev (gen. Goce Delčeva) Sergej Jesenjin (gen. Sergeja Jesenjina), Valentina Tereškova (gen. Valentine Terješkove) - kad su geografska imena tradicionalno fonetski pisana, pa se to i danas poštiva: Beč, Prag, Lenjingrad, Rim, Bukurešt, Peking, Ženeva, Venecija, Liban, Saudijska Arabija, Engleska, Njemačka, Rusija, Kina, Turska, Grčka, Tokio (gen.Tokija). Riječi iz klasičnih jezika - grčkog i latinskog. Postoje određene pravilnosti u pisanju riječi iz klasičnog grčkog latiničkim pismom, kao i određene pravilnosti prijenosa glasova klasičnog grčkog i latinskog u naš jezik i pismo. Tako grčke i latinske imenice ispuštaju u našem krajnje afikse -OS, -ON, -ES; -US, -UM (Homer, organ, Aristotel, Plaut, pasiv), dvoglasnici AI i AE (prvi grčki, drugi latinski) prenose se u naš kao E (grč. pAIidagogos - u nas: pEdagog, lat. pAEdagogus, u nas: pEdagog), J se umeće izmeđi I i A, E, U, pa imamo: - iJa-, -iJe-, -iJu- (dijalektika, orijent, trijumf), PH se prenosi kao F (filozof), TH se prenosi kao T (Talija) itd. Izdvojit ćemo još neka pravila bitna za naš jezik: 1. Dvoglasnici AU, EU iz ovih jezika se prenose kao U, rjeđe V: - August, Klaudije, Zeus, autonomija, autoritet, laureat; pseudo-, eufemizam, neutralan... ali: evropeizam, evropski, Kavkaz, evnuh. 2. CH se prenosi kao: H (arhiv, dijahronija, haos, hernija, hor, hlor) K (karakter, kolera, karta) 3. B ostaje B u nekim riječima preuzetim iz grčkog jezika: - barbarizam, biblioteka, labirint, Barbar, Bizant 4. K ispred I, E, Y (u riječima iz grčkog): ostaje K (okean, kentaur, Kipar, Kiklop) daje C (centar, cista, cirkus) 5. S između suglasnika u nas je Z (filozof, hereza, kriza, pauza, prozodija), S iza L, N, R u nas je Z (emulzija, recenzija, verzija, Perzej, Perzija, ali: falsifikat, arsen, persona) U riječima iz ovih jezika imamo oblike sa -TI- i -CI- u bosanskom jeziku kao dubletne: aristokratija /aristokracija, demokratija/demokracija... (ali: tradicija, Horacije) Neki laitinizmi sačuvali su -UM (album, forum, minimum, referendum) a na -IUM u nas dobijaju krajnji afiks -IJ (aluminij, kriterij, simpozij, milenij, medij). H ostaje H (historija, Homer) Suglasnička grupa -KT u nas je razvila i oblik s nepostojanim a -KaT, a -NT razvilo je i -NaT, pa u savremenom jeziku imamo: - subjekt/subjekat, akcent/akcenat, objekt/objekat, dijalekt/ dijalekat (ali samo: asistent, prezent, talent) 10. Imenice na -IST i -T nemaju obavezno afiks -a na kraju: - kapitalist(a), telefonist(a), asket(a), diplomat(a), lingvist(a). Pisanje imena iz jezika koji se služe drugim pismima. Tu prije svega mislimo na pravila vezana za egzotična pisma: kineski, japanski, vijetnamski i arapski. A. Riječi iz ovih jezika pišu se po pravilima „prebacivanja" pisma tih jezika na latiničko. U službenoj latiničkoj transkripciji kineskog tako pišemo npr. Mao Zedong i sl. Ali, kako se u nas tradicionalno pisalo Mao Ce Tung (Mao Ce Tungov...), U Tant (U Tanta...) i sl. prije nego su ta zvanična pravila donesena, prihvaća se i poštiva taj uobičajeni način pisanja ovih općepoznatih riječi. U međunarodnoj komunikaciji (diplomaciji) primjenjuje se službena transkripcija, kao i u naučnom stilu. B. Kada se riječi iz jezika koji imaju arapsko pismo, opet prebacuju u latinični sistem grafema. Pri tome se vlastita imena ljudi (antroponimi), ako su dvočlana, pišu se kao polusloženice, npr. Ebu-Leheb, Ebu-Talib i sl. Kao polusloženica se piše određeni član uz prezime, odnosno jednočlano ime, npr.: El-Arebi (gen. El-Arebija), El-Gazali (gen. El-Gazalija), Et-Taberi (gen. Et-Taberija...). Tako se piše i kad nisu antroponimi, npr.: El-Kudus, El-Fatiha itd. Između dijelova imena nalazimo negdje b., npr. Abdullah b. Abbas. To je skraćenica riječi bint, ibn a znači kći, sin. Da bi se izgovor što više približio izgovoru arapskog jezika, u pisanju se koriste uz neke riječi i termine dodatni pravopisni znaci, npr. crtica (zul-hidže) i apostrof (Kur'an) ili se udvajaju (geminiraju) suglasnici (Allah, Muhammed i sl.). Riječi arapskog jezika, kao termini, u naučnim i stručnim tekstovima mogu se pisati i izvorno, arapskim pismom.