cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šleska
mini|desno|200px|Šleska Šleska (poljski: Śląsk, njemački Schlesien, češki: Slezsko, šleski: Ślůnsk) je historijska regija u srednjoj Evropi koja se danas većim dijelom nalazi u Poljskoj, a manjim dijelom u Češkoj Republici i Njemačkoj.
Najveći šleski gradovi su Wrocław i Katowice u Poljskoj i Ostrava u Češkoj Republici. Najveća rijeka koja protječe Šleskom je Odra. Zauzima površinu od 1717 km2 i ima oko 3 miliona stanovnika.
NGC 6242
NGC 6242 (također poznat kao ESO 332-SC10) je otvoreno zvjezdano jato i nalazi se u sazviježđu Škorpion. Prvo otkriće je napravio Nicolas-Louis de Lacaille 1751. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Edward FitzGerald
Edward Marlborough FitzGerald (31. mart 1809. – 14. juni 1883.) je engleski pisac najpoznatiji po tome što je bio prvi prevodilac Rubajija Omera Hajjama
Biografija
Rođen je kao Edward Marlborough Purcell u Suffolk. 1818. njegov otac je od svoje žene preuzeo ime FitzGerald i njen porodični grb. Od 1816. porodica je živjela u St Germain i u Parizu. 1826. Edward kreće na Trinity College u Cambridgeu i pridružuje se tamošnjim apostolima. Upoznaje William Makepeace Thackeraya i William Hepworth Thompsona, ali i značajne apostole poput Alfred Tennysona.
Semizovac
Semizovac je naseljeno mjesto u općini Vogošća, Bosna i Hercegovina.
Edward FitzGerald
Biografija
1830. FitzGerald je otišao u Pariz, ali već 1831. živio je na farmi u Naseby. Nije imao posao i vrlo brzo se vratio u Suffolk kojeg više nikada nije napuštao. Tokom svog života pokazao je veliki interes za cvijeće, muziku i književnost. Međutim, nije težio za slavom i nije mu smetalo što su drugi, uključujući i njegove prijatelje, slavniji od njega. Svoju prvu knjigu objavio je 1851. pod nazivom Euphranor, koja je u stvari platonski dijalog o sjećanjima iz sretnog života na Cambridgeu. Započeo je studiju španske književnosti 1850, a 1853. i perzijske književnosti na Oxfordskom Univerzitetu. U tom periodu se aktivno bavi prevodima. Od 1861. raste i njegova ljubav prema moru i ubrzo kupuje jahtu "Skandal". Nekoliko godina, do 1871, ljetne mjesece provodio je na moru i u plovidbama. Umro je u snu 1883. O njemu se jako malo znalo dok 1889. njegov bliski prijatelj W. Aldis Wright nije objavio njegova pisma u tri svezka. Nakon toga objavljena su i Pisma Fanny Kembleu. Preko ovih pisama pokazala se i Fitzgeraldova dosjetljivost i slikovitost.
Semizovac
Sarajevski bogataš hadži Salih Semiz (um. 1777.g.), sin hadži Ibrahimov je u Semizovcu sagradio poveći han negdje između 1760 i 1777. godine. Han je srušen 1947. godine prilikom izgradnje željezničke pruge Šamac - Sarajevo. Po ovoj porodici je i Semizovac dobio svoje ime. Prije toga se ovaj kraj zvao Ljubina, koji se prozvao po istoimenoj rječici što se uljeva u rijeku Bosnu. U izvorima se Semizovac prvi put spominje 1867. godine.
Edward FitzGerald
Homoseksualnost
Iako je u svojim srednjim godinama Fitzgerald oženio Lucy, kći pjesnika Bernard Bartona, još od 1970. poznato je da je imao i homoseksualne veze. Knjiga koja je dokumentovala Fitzgeraldovu strastvenu aferu sa ribarom Joseph Fletcherom objavljana je 1908. (James Blyth, Edward Fitzgerald i moda). Ali na nju je skrenuta pažnja tek nakon djela H. Montgomery Hydea i njegove knjige: Ljubav koja se nije usuđivala izgovoriti svoje ime.
Semizovac
U periodu 1884-1985. za potrebe novootvorenog rudnika mangana izgrađena je prva rudnička uskotračna pruga u dužini od oko 22 km. od Semizovca do Čevljanovića, kao i za eksploataciju šume iz tog regiona. Pruga je puštena u saobraćaj 26. januara 1885. godine. Željeznica je prvobitno bila vlasništvo zadruge, a u finansiranju njene izgradnje učestvovala je i zemaljska uprava.
Edward FitzGerald
Prijevodi
1856. anonimno objavljuje prevod Jámia, čime započinje njegova prevodilačka aktivnost. 1857. njegov profesor sa Oxforda, Edward Byles Cowell, šalje mu nekoliko pjesama Omer Hajjama, za koje je FitzGerald rekao da "Hafiz i Hajjam zvone kao pravi metal". 1859. objavljuje se mali svezak prevoda Hajjamovih Rubajija, ali on ne privlači značajniju pažnju publike. Tek nakon što ih je Rossetti primijetio, a za njim i Swinburne i Lord Houghton, Rubajije polako dobijaju na svojoj slavi. 1868. FitzGerald objavljuje njihovo drugo dopunjeno izdanje. U međuvremenu je objavio nekoliko drugih orijenatalnih djela.
Semizovac
Pruga Semizovac – Ivančići ukinuta je za željeznički saobraćaj 25. maja 1963. godine. Stara željeznička zgrada uzane pruge u Semizovcu adaptirana je u stambenu zgradu sa više stambenih jedinica koji se proglašavaju „službenim“ (kadrovskim) stanovima.
NGC 7759
NGC 7759 (također poznat kao MCG -3-60-18 i PGC 72496) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 337 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodolija. Najveći prečnik je 1,30 (127 hiljada sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (88 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Francis Preserved Leavenworth 28. novembra 1885. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Svrake (Vogošća)
Svrake su naseljeno mjesto u općini Vogošća, Bosna i Hercegovina. Naselje Svrake je jedna od osam mjesnih zajednica općine Vogošća. Mjesna zajednica Svrake obuhvataju sljedeća naselja:
Rat za poljsko naslijeđe
mini|desno|Opsada [[Gdańska]]
Rat za poljsko naslijeđe bio je veliki evropski rat koji je trajao od 1733. do 1738. godine. Rat je bio izazvan poljskim građanskim ratom koji se vodio zbog neslaganja oko izbora poljskog kralja, a proširen je uplitanjem Francuske i Španije, burbonskih sila koje su željele poljuljati moć Habsburgovaca. Rat u Poljskoj je nastao kada je za kralja izabran Avgust III, kojeg je podržavala Austrija i Rusija. Vojne kampanje koje su pokrenule Francuska i Španija protiv Habsburgovaca oko rijeke Rajne i u Italiji, gdje se najviše bitki i odigralo, su bile uglavnom uspješne. Odluka Velike Britanije da se ne uključi u rat i ne pomogne Austriji bila je odgovorna za popuštanje anglo-austrijske alijanse, te za austrijske poraze.
Iako je mir sklopljen 1735. godine, rat se nije zvanično završio sve do potpisivanja bečkog sporazuma 1738. godine. Avgust III je bio priznat kao poljski kralj, a njegovom protivniku, Stanislavu Leszczyńskom, dodijeljeno je vojvodstvo Lotaringija, čijem vojvodi, Franji III Stjepanu, je dato veliko vojvodstvo Toskana. Habsburgovci su Burboncima predali kraljevine Napulj i Siciliju, a Burbonci su Habsburgovcima predali vojvodstvo Parmu, te su Burbonci tako proširili svoj teritorij.
Christine (1983)
Christine je američki horor film iz 1983 koji je režirao John Carpenter. Glavne uloge tumače Keith Gordon, John Stockwell, Alexandra Paul, Robert Prosky i Harry Dean Stanton. Film je dobio pretežno negativne kritike ali je s vremenom postao komercijalno uspješan. U 2015 će izaći rimejk pod istim imenon.
Radnja
Arnie Cunningam je introvertiran i povučeni lik nad kojem se iživljava četvorka koju predvodi Buddy Repperton. Jendog dana otkriva staro, crveno-bijele boje i zarđalo auto marke 1958 Plymuth Fury. Saznaje od brata bivšeg vlasnika, koji je navodno umro, da je auto koje se zove Christine na prodaju. Ulaže mnogo truda i vremena za popravke. U toku filma se saznaje da je više ljudi pod misteriznom okolnostima poginulo u vezi s tim autom.
Nakon izvjesnog vremena Arnie mijenja svoje ponašanje i samopouzdanje te arogancija. Christine postaje njegova opsesija koja ga udaljava od njegovih roditelja i Dennisa njegovog najboljeg prijatelja. Nakon što je Buddy sa svojom ekipom, pod okriljem noći, auto kompletno uništio Arnie gubi razum i tjera od sebe čak i svoju djevojku Leigh. Međutim auto se samo popravlja i počinje loviti četvorku koja ga je prethodno uništila. Auto je ubilo i starog vlasnika mehaničarske radnje, gdje je bilo parkirano preko noći, koji se je slučajno zadesio. Leigh i Dennis donose odluku da unište Christine. U konačnom okršaju dok Arnie sjedi za volanom auta, Leigh i Dennis napadaju auto pomoću buldožera. Nakon što je Arnie poginuo, Christine sama nastavlja napad na buldožer. Leigh i Christine uspijevaju na kraju Christine potpuno uništiti. U odjavnoj sceni nije jasno da li je Christine doista uništena.
Pozadina
Sljedeći detalji su izmijenjeni u filmu, suprotno romanu:
812.
Godina 812. (DCCCXII) bila je prijestupna godina koja počinje u četvrtak u julijanskom kalendaru. Oznaka 812. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
Fizikalna konstanta
Ovo je lista najvačnijih konstanti koje se upotrijebljavaju u fizici. U prvoj koloni se nalaze nazivi tih konstanti, koji su obično dobili ime po naučnicima koji su ih izračunali. U drugoj koloni se nalazi oznaka za tu konstantu, a u trećoj njena vrijednost koja je stalna i nepromjenjiva (zbog toga se zove konstanta).
Emma Laura
Emma Laura [ema ˈlauɾa] (Emma Laura Gutiérrez, 1971, Ciudad de Guadalajara, Estado Libre y Soberano de Jalisco, Meksiko – ) je meksička glumica poznata po ulogama u telenovelama.
Najpoznatija je po ulozi zle Rossane u telenoveli Marisol. Njenu svekrvu je glumila Claudia Islas.
Zločin na Kazanima
Kazani su naziv za jamu koja se nalazi na području Starog Grada u Sarajevu. Od sredine 1992. do druge polovice 1993. godine na Kazanima su vršena ubistva mahom srpskih civila, čija su tijela potom bacana u tu jamu. Ove ratne zločine su počinili Mušan Topalović Caco i pripadnici 10. brdske brigade Armije RBiH.
Historija
thumb|lijevo|200px|Novinarka [[Vildana Selimbegović je prva objavljivala odlomke iz tajnih sudskih protokola s procesa iz 1994. godine, u kojima optuženi detaljno opisuju brutalna ubistva na Kazanima]] Od sredine 1992. do druge polovice 1993. godine na Kazanima su vršena ubistva civila, čija su tijela potom bacana u tu jamu. Ubistva civila su vršili pripadnici 10. brdske brigade Armije RBiH, kojom je komandirao Mušan Topalović zvani Caco. Nebošnjački civili su dovođeni iznad jame gdje su ubijani vatrenim i hladnim oružjem, nakon čega su njihova tijela bacana u jamu. Tačan broj ubijenih na Kazanima nije službeno utvrđen.
Ratno izdanje časopisa Dani među prvima je pisalo o zločinima Mušana Topalovića i zločinima nad Srbima u Sarajevu. U izdanju od 29. januara 1993. godine Dani na tri stranice donose tekst o stradanju i položaju Srba u Sarajevu. Tom prigodom magazin prenosi kako je službeno utvrđeno 22 slučaja u kojima je ubijeno 39 osoba. Maja 1993. godine isti časopis objavljuje intervju s Mušanom Topalovićem. Novinar Senad Pećanin je u nadnaslovu uz ime sugovornika napisao "strah i trepet".
Cacini sukrivci su optuženi, ali su im nakon suđenja u Vojnom sudu u Sarajevu izrečene minimalne kazne. Četiri osobe su osuđene na po šest godina zatvora (Esad Tucaković, Zijo Kubat, Refik Čolak, Mevludin Selak), dok je zbog neprijavljivanja krivičnog djela i počinitelja, na po deset mjeseci, osuđeno osam (Senad Hasić, Sabahudin Žiga, Samir Seferović, Omer Tendžo, Esad Raonić, Samir Ljubović, Senad Haračić, Armin Hodžić). Kantonalni sud u Sarajevu osudio je Asifa Alibašića na četiri godine i tri mjeseca zatvora. Suad Omanović je osuđen prvo na tri godine, potom na godinu dana, a u drugostepenom postupku na deset godina zatvora. Sead Kadić je 2006. godine zbog nedostatka dokaza oslobođen. Svi su osuđeni za ubojstva ili pomaganje u ubojstvima, ali ne i za ratne zločine.
Glavnoosumnjičeni Mušan Topalović Caco je ubijen prigodom hapšenja 1993. godine. Pokopan je 2. decembra 1996. godine, a sahranu je organizovala organizacija "Zelene beretke" i kojoj je prisustvao Bakir Izetbegović) na Šehidskom mezarju Kovači. Time mu je ukazana čast kao herojskom branitelju opkoljenog Sarajeva, čime je s njega istodobno uklonjena stigma zločinca. Prethodni Cacin grob bio je tajna. Njegovom pokopu je prisustvovalo oko 10.000 ljudi. Jedini koji je protestovao bio je Jovan Divjak koji je u pismu Aliji Izetbegoviću upitao "kako je mogao organizovati pokop ovog kriminalca?". Izetbegović je odgovorio da je morao "zbog sve većeg političkog pritiska", ne preciziravši o čemu se radi. Međutim, sve je ostalo na internom pismu, a Alija Izetbegović se nije distancirao od te manifestacije. Samo prisustvo Bakira Izetbegovića na manifestaciji je shvaćeno kao znak predsjedničkog blagoslova sahrane.
Magazin Dani nakon toga objavljuje zapisnike sa suđenja za zločine. Na taj način će pokrenuti debatu: je li Ceco heroj ili zločinac? Autori tekstova u Danima, Senad Pećanin i Vildana Selimbegović, dobivali su stalne prijetnje zbog ovih tekstova, a i bomba je eksplodirala pred redakcijom.
Do 2020. godine na zidu Osnovne škole "Edhem Mulabdić" u sarajevskom naselju Bistrik, Mušanu Topaloviću Caci je bila podignuta spomen-ploča, koja je na UDIK-ovo insistiranje uklonjena.
Simbol pravnih procesa u vezi s Kazanima postao je proces protiv jednog pripadnika 10. brdske brigade brigade Armije RBiH, Samira Bejtića, koji je započeo 2002. godine, u kojem zločini nisu okvalificirani kao ubistva, nego kao ratni zločini. Godine 2004, zbog ratnih zločina na Kazanima osuđen je na 14 i pol godina zatvora. Međutim, tu presudu je poništio revizijski sud, a u obnovljenom sudskom postupku Bejtić je 2008. godine oslobođen optužbi, na što je kantonalno Tužilaštvo ponovno uložilo žalbu. Proces protiv Bejtića je još uvijek u toku.
Žrtve
Za vrijeme rata, u Republici Srpskoj su kružili brojevi od 10.000 do 20.000 ubijenih Srba. U opkoljenom Sarajevu, Tužilaštvo je u januaru 1993. godine časopisu Dani iznijelo podatak da je u prvih osam mjeseci rata prijavljeno 39 ubistava srpskih civila; za period između 5. aprila 1992. i 31. decembra 1994. godine, Centar službi sigurnosti Sarajevo govorio je o 291 registrovaj ubijenoj osobi u opkoljenom Sarajevu, od čega se u najmanje 110 slučajeva radilo o Srbima. Predstavnici Srpskog građanskog vijeća u sarajevskim medijima su govorili o "oko dvije hiljade, možda i tri hiljade Srba" koji su tokom rata navodno ubijeni u opkoljenom Sarajevu; službene institucije u Sarajevu energično su osporavale te izjave, odbacujući ih kao neozbiljne.
Inšallah Madona, inšallah
Inšallah, Madona, inšallah je zbirka pripovjedaka Miljenka Jergovića koja na sebi svojstvan način opisuje socijalne prilike u Bosni i Hercegovini.
Zločin na Kazanima
Žrtve
Broj ubijenih na Kazanima nikada nije utvrđen i predmet je čestih rasprava. U javnosti postoji mišljenje da Kazani nikada nisu do kraja pretraženi, jer su ubijene žrtve bacane u jamu, posipane vapnom, te da postoji nekoliko slojeva koji nikada nisu do kraja iskopani. Nije poznato ni koliko je tijela na tom mjestu i spaljeno. Godine 1993. žrtve ubijene na Kazanima su ekshumirane na lokalitetima Kazani, Gaj i Grm Maline. Svi lokaliteti se nalaze na području općine Stari Grad. Nakon što su ekshumirane, žrtve su ukopane u pojedinačne grobnice s obilježenim drvenim nadgrobnim N. N. oznakama na Pomoćnom stadionu Koševo u Sarajevu. Na Pomoćnom stadionu Koševo u novembru 1998. godine reekshumirani su posmrtni ostaci u 28 vreća i forenzičkom analizom je utvrđeno da je riječ o najmanje 23 žrtve, s tim da su se u jednoj vreći nalazile i životinjske kosti.
Do sada je identifikovano ukupno 15 žrtava. Riječ je o pet žrtava ženskog i deset žrtava muškog spola, starosti od 27 do 66 godina. Riječ je o dvije žrtve ukrajinske, dvije žrtve hrvatske, jedna žrtva bošnjačke i deset žrtava srpske nacionalnosti. Spisak žrtava koje su ekshumirane u novembru 1998. godine na lokalitetu Pomoćni stadion Koševo, a prethodno pronađenih na Kazanima 1993: Nevenka Bošković, Marko Bošković, Stojan Žuža, Novka Lemez, Dragomir Ćeranić, Ana Lavriv, Vasilj Lavriv, Predrag Šalipur, Duško Jovanović, Mileva Drašković, Ago Šteta, Marina Komljenac. Na Kazanima je pronađeno i ukopano u toku rata i nekoliko lica koja nisu u evidenciji nestalih osoba, a to su: Ranko Frankić, Branislav Radosavljević i Branislav Blagojević. Još uvijek se kao nestale vode tri žrtve srpske nacionalnosti. Po presudi Kantonalnog suda u Sarajevu, a na temelju svjedočenja i priznanja osuđenih, utvrđeno je da su nestali na Kazanima: Ergin Nikolić, Zoran Vučurović i Radoslav Komljenac.
Na spomenuta dva lokaliteta Gaj i Grm maline pronađeno je ukupno sedam žrtava, od toga pet na lokalitetu Gaj i dvije žrtve na lokalitetu Grm maline. S Pomoćnog stadiona Koševo identifikovani su i majka i sin Ljeposava i Duško Pešić, potom Kosta Vrančić i Stevo Drakulić pronađeni na lokalitetu Gaj i Slobodan Minić, pronađen na lokalitetu Grm maline. Također, 2012. u Institut za nestale osobe BiH je stigao DNK nalaz na Zoran ili Miodrag Vučurović, a riječ je o dva brata koja su nestala na području Sarajeva, a krv za DNK analizu dao je otac pa se ne može sa sigurnošću utvrditi o kojem bratu je riječ, te do danas nije ni identifikovan. Još uvijek postoji određen broj ekshumiranih a neidentifikovanih žrtava. Tako postoji sedam izolovanih DNK profila, ali nema podudaranja s uzorcima krvi.
Inšallah Madona, inšallah
Priče naravno nisu didaktičke pa je i pouka skrivena, negdje u pozadini, i ostavljena čitaocu da je sam dosegne, ali moguće je reći da svaka priča ima svoju glavnu misao, a da sve objedinjene kažu da je međuvjerska mržnja jedna besmislena, ali i dugovjekovna, realnost na ovim prostorima.
Zločin na Kazanima
Sjećanje
thumb|desno|270px|Koordinator [[Udruženje za društvena istraživanja i komunikacije|UDIK-a Edvin Kanka Ćudić na UDIK-ovoj komemoraciji ispred Katedrale 25. oktobra 2014.]] Za razliku od drugih mjesta koja je dobila prihvatljivu medijsku pažnju masakri na Kazanima su ostali gotovo prešućeni, pa su i dvadeset godina nakon toga u bosanskohercegovačkoj javnosti ostali nepoznati.
Inšallah Madona, inšallah
Priče su inspirisane narodnim pjesmama i sevdalinkama "Okreni se niz đul bašču", "Služim cara devet godin' dana", "Šehidski rastanak", "Sunce bi sjalo sjati ne može", "Sve ptičice lastavice jednim glasom pjevaju", "Ali paša na Hercegovini", "Djevojka sokolu zulum učinila", "Majka Meha luda oženila", "Zaspalo je siroče", "Ka' smo zdigli crjenu kapu", "Đulzulejha", "Bosa Mara Bosnu pregazila", "Kad kauri Livno porobiše", "Ima l' jada ko kad akšam pada", "U Mostaru čudan mekteb kažu", "U Trebinju gradu vel'ka žalost kažu", "Djevojka se Suncu zamjerila", "Put putuje Latif aga" i "Kod Lepanta sunce moje".
Spisak pripovjedaka
Zbirka uključuje sljedeće pripovjetke:
Zločin na Kazanima
Sjećanje
Svetozar Pudarić je kao potpredsjednik Federacije BiH u svome mandatu od 2011. do 2015. godine redovito odlazio na Kazane. Alija Behmen, tadašnji gradonačelnik Sarajeva, prihvatio je 2012. godine ideju o spomen-obilježju i osnovana je komisija koja je trebala organizovati javni poziv za idejno rješenje. Pudarić je izdvojio i novac za ovu namjenu. Njegov nasljednik na dužnosti Milan Dunović nastavio je započeti posao. Bakir Izetbegović je 2016. - kao član Predsjedništva BiH - odao počast žrtvama na Kazanima.
UDIK je prva nevladina organizacija koja je 2014. i 2015. godine u Sarajevu javno organizovala proteste protiv zaborava ovog zločina. Od tada ova organizacija traži podizanje spomen-obilježja, a od 2017. godine i podizanje spomenika žrtvama ovog zločina u centru Sarajeva. Ista organizacija se bavila i istraživanjem ovog zločina. Godine 2016. i 2020. UDIK je objavio dokumente Kantonalnog suda u Sarajevu o ovom zločinu. Edvin Kanka Ćudić, koordinator UDIK-a, 2016. godine je prigodom predstavljanja knjige rekao, da u Sarajevu još uvijek nema političke volje za izgradnju spomenika posvećenog žrtvama ovog zločina. Ćudić je tokom 2019., 2020. i 2021. godine u povodu godišnjice Kazana objavljivao tekstove u beogradskom listu Danas i sarajevskom Oslobođenju, kao dio UDIK-ove kampanje zagovaranja spomenika žrtvama ovog ratnog zločina.
Godine 2020. UDIK je okupio organizacije: Mrežu za izgradnju mira, Forum ZFD BiH i Centar za nenasilnu akciju Sarajevo, s kojima je zajedno 5. novembra pozvao Grad Sarajevo na podizanje spomenika žrtvama ubijenim na Kazanima u centru Sarajeva. "Takav spomenik bi kao mjesto sjećanja na simboličan način pokazao da je Sarajevo, koje je pretrpilo najdužu opsadu grada i iskustvo najsvirepijih ubistava civila tokom opsade, spremno osuditi zločin u vlastitim redovima i započeti proces javnog konstruktivnog suočavanja s prošlošću. Time bi jasno dali do znanja da u Sarajevu nema 'ali'", navedeno je tom prilikom u saopštenju. Iste organizacije su te godine na godišnjicu Kazana organizirale komemoraciju, koja se održala ispred Vječne vatre u Sarajevu. Komemoraciji su se odazvali i građani Sarajeva, među kojima su najpoznatiji bili Vildana Selimbegović i Husnija Kamberović.
Spomenik
Gradsko vijeće Grada Sarajeva je u decembru 2020. godine uvrstilo spomen-obilježje žrtvama na Kazanima u plan spomenika koje će finansirati i graditi u 2021. godini. Edvin Kanka Ćudić je pozdravio tu odluku, ali izrazio i sumnju da će spomenik biti izgrađen naredne godine.
Promjenom gradske vlasti i dolaskom Benjamine Karić za gradonačelnicu Sarajevu, bez konsultancija za predstavnicima žrtava i civilnog društva, Grad Sarajevo je maja 2021. raspisao konkurs za izradu idejnog rješenja spomenika žrtvama ubijenim na Kazanima. Zbog toga je Slobodanka Macanović, kao predstavnica žrtava i kćerka bračnog para koji su ubijeni na Kazanima, uputila otvoreno pismo Benjanimi Karić, tražeći od nje, da se spomenik ubijenim žrtvama napravi pored Kazana i u centru grada. Ovo pismo je podržalo 11 javnih osoba i pet nevladinih organizacija (UDIK, CDTP, Mreža za izgradnju mira, Centar za mlade Kvart i forumZDF). Macanović joj je to prilikom gradonačelnici predložila i sastanak, što je Benjanima Karić ignorisala. thumb|lijevo|200px|Spomenik na Kazanima je zvanično otkriven 15. novembra 2021. Konkurs za idejno rješenje spomenika žrtavama ubijenim na Kazanima je poništen zbog proceduralnih grešaka 29. jula 2021. godine. U septembru mjesecu iste godine Benjamina Karić je održala sastanak s predstavnicima nevladinih organizacija. Međutim, nije došlo do jedinstvenog stava. Kada je Karić predložila tekst na kojem neće pisati tko je počinitelj ratnih zločina na Kazanima, prisutni su odbili da joj pruže podršku. Predložili su joj neka druga rješenja, ali je sarajevska gradonačelnica sve odbila.
Gradsko vijeće Sarajeva je na održanoj sjednici 29. septembra usvojilo Nacrt odluke, a već sljedećeg dana UDIK je objavio saopštenje u kome su izrazili protivljenje ovakvom Nacrtu. Ova nevladina organizacija je 4. oktobra uputila amandman u javnu raspravu, tražeći od Gradskog vijeća nekoliko izmjena u Nacrtu odluke. Primjedbe su se odnosile na godinu stradanja žrtava, broj ubijenih i počinitelje tih zločina. Dana 8. oktobra, Naša stranka je također uputila amandman, u kojem je kao i UDIK zatražila navođenje počinitelja na spomeniku.
Komisija za spomenike Gradskog vijeća je usvojila samo jednu UDIK-ovu točku, i to onu koja se odnosi na godinu stradanja žrtava, da te u konačnici na spomeniku treba pisati "Kazani 1992. – 1993.", a ne kako je bilo predloženo: "Kazani 1992. – 1994". Sve ostale primjedbe UDIK-a i Naše stranke, komisija je odbacila. To je izazvalo oštru javnu polemiku, pa je Naša stranka u konsultacijama s UDIK-om, Edinom Omerčićem, Vildanom Selimbegović, Dinom Mustafićem i Žarkom Papićem predložila novi amandan, u kojem je naglašen počinitelj i da broj žrtava ubijenih na tom lokalitetu nije konačan. S druge strane, Savez udruženja dobitnika najvećih ratnih priznanja Zlatni ljiljan i Zlatna policijska značka, Savez udruženja boraca Patriotske lige BiH, Udruženje generala Bosne i Hercegovine, te kantonalni odbori SDA i SDP podržali su odluku Karićeve da na spomeniku ne piše tko je počinitelj zločina. U žestokoj polemici javnosti, u Oslobođenju su se počele pojavljivati čitulje koje su objavljivali članovi porodica ubijenih na Kazanima, a čija imena se neće naći na budućem spomeniku, dok je Udruženje Bosnae – Zelene beretke u Dnevnom avazu objavila čitulju posvećenu Mušanu Topaloviću Caci.
Amandman Naše stranke je odbačen 29. oktobra, na sjednici Vijeća, kada je i usvojen Prijedlog Odluke o spomen-obilježju Kazani. Na istoj sjednici usvojen je novi datum za obilježavanje zločina na Kazanima, 9. novembar, umjesto prijašnjeg 26. oktobra, kojim se neformalno obilježavala godišnjica ovih zločina.
Dana 12. novembra, Gradska uprava Sarajeva je u tajnosti postavila spomenik na Kazanima, a 15. novembra Benjamina Karić, Milan Dunović i Christian Schmidt su otkrili spomenik. Na otvaranju spomenik nije bio prisutan nitko od obitelji žrtava, niti su bile prisutne organizacije koje su se zalagale za izgradnju ovog spomenika.
Edvin Kanka Ćudić je tom prilikom za Oslobođenje izjavio, da je "vlast (na Kazanima) sebi podigla spomenik".
NGC 4829
NGC 4829 (također poznat kao PGC 44299) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 179 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,40 (21 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1882. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lužine (Fojnica)
Lužine je naseljeno mjesto u sastavu općine Fojnica, Bosna i Hercegovina.
Historija
U naselju Lužine otkrivena su dva velika stećka u obliku sljemenika, od kojih je jedan dekorisan ukrasnom rozetom sa osam latica. Oba su premješteni kod hotela “Reumal” u Fojnici. Ova otkrića pokazuju da je ovo područje bilo naseljeno i u srednjem vijeku.
Maximilian Ulysses Browne
Maximilian Ulysses Browne (23. oktobar 1705 - 26. juni 1757), grof Browne od Svetog Rimskog Carstva, baron de Camus und Mountany, bio je austrijski vojskovođa.
Predvodio je austrijsku vojsku u Ratu za austrijsko naslijeđe, te je bio teško ranjen. Napredovao je u svojoj vojnoj karijeri, te se u Sedmogodišnjem ratu opet borio protiv vojske pruskog kralja Fridrika II. Smrtno je ranjen za vrijeme Sedmogodišnjeg rata, te je umro u Pragu.
NBA 1949/1950.
NBA sezona 1949-50 je bila četvrta sezona National Basketball Association košarkaške lige, ipak prva pod, i sada službenim imenom.
Istočna grupa
{|
Polje Ostružnica
Polje Ostružnica je naseljeno mjesto u sastavu općine Fojnica, Bosna i Hercegovina.
NBA 1949/1950.
Centralna grupa
{|
Zapadna grupa
{|
Biostratigrafija
Biostratigrafija je nastala u ranom 19. stoljeću, kada su geolozi prepoznali da postoje veze fosilnih sastava između stijena sličnog tipa, ali  I činjenicu das a porastom starosti raste i veličina razlika. Metoda je bila dobro uspostavljena i prije, ali je Charles Darwin objasnio mehanizam koji stoji iza nje – evolucija.
U biostratigrafiji naširoko se koriste indeksni fosili mnogih grupa, kao što su Amoniti, Graptoliti, Archeocyathida i Trilobiti. Također se često koriste I mikrofosil kao što su akritarci, Chitinozoa, konodonti, dinoflagelatne ciste, Ostracoda, polen, spore i foraminifera. Različiti fosili dobri su pokazatelji za sedimente različite starosti; trilobiti, naprimjer, posebno su korisni za sedimente kambrijskog doba. Da bi dobro poslužili u biostratigrafiji, korišteni fosili traba da budu geografski rašireni, tako da se mogu pojaviti na mnogim različitim mjestima. Oni također moraju biti kratkotrajni kao vrsta, tako da je vremenski period tokom kojeg bi se mogli ugraditi u sediment srazmjerno uzak. Vrste koje su duže živjele, daju manje mogućnosti za stratigrafsku preciznost, pa su fosili koji se brzo razvijaju, poput amonita, favorizirani nad oblicima koji evoluiraju mnogo sporije, poput nautiloida. Često se biostratigrafske korelacije temelje na fauni, a ne na pojedinoj vrsti jer to omogućava veću preciznost. Nadalje, ako je u uzorku prisutna samo jedna vrsta, to može značiti da su:
Naprimjer, prisustvo fosila u tragovima "Treptichnus pedum" korišteno je za definiranje baze kambrija, ali od tada je pronađen u starijim slojevima.
Alkali
Alkali (ar.: al-qaly القلي, القالي = soni pepeo, pepeo soli) – u hemiji – su  bazne, ionske  soli  alkalknometalnih ili  zemnoalkalnih metalnih hemijskih elemenata. Alkali se također mogu definirati kao baze  koje se rastvaraju u vodi. Rastvor topivih baza ima  pH koji je veći od  7,0. Pridjev alkalni je uobičajen, a manje se koristi bazni u većini europskih jezika, kao sinonim za bazne, posebno za bazne supstancer koje su  topive u vodi. Ova široka upotreba izraza je vjerojatno potiče od činjenice da su prve poznate baze povinuju Arrheniusovoj definiciji baza, odnosno  reoeriji acido-bazne reakcije, a one su i dalje među najčešćim bazama.
Biostratigrafija
Fosilni sklopovi od davnina su korišteni za označavanje trajanja perioda. Budući da je bila potrebna velika promjena faune da bi rani stratigrafi opisali novi period, većina onih koje danas prepoznajemo završava velikim događajem izumiranja ili faunskim preokretom.
Alkali
Opća obilježja
Alkali su sve Arrhenijusove baze, one koje imaju hidroksidne  ione (OH–) kada su otopljeni u vodi. Zajednička svojstva baznih vodenih rastvora uključuju:
Razlika između alkala i baza
Termini "alkali" i "baze" se često koriste kao sinonimi, a posebno izvan konteksta kemije i hemijskog inženjerstva.Postoje razne konkretnije definicije za koncept alkala. Alkali se obično definiraju kao podskup baza. Običnpo je izabran jedan od dva podskupa.
Biostratigrafija
Koncept faze
Faza je glavna podjela slojeva, a svaka sistematski slijedi jednu za drugom, koji nose jedinstven skup fosila. Stoga se faze mogu definirati kao skupina slojeva koja sadrže iste velike fosilne sklopove. Za izum ovog koncepta zaslužan je francuski paleontolog Alcide d'Orbigny. Faze je imenovao po geografskim lokalitetima s posebno dobrim dijelovima stijena koji sadrže karakteristične fosile na kojima se temelje.
Alkali
Razlika između alkala i baza
Drugi podskup baza su takozvane  "Arrhenijusove baze".
Biostratigrafija
Indeksni ili rukovodeći fosili
Da bi se neki nalaz ostataka živog svijeta koristio kao ideksni (vodeći, rukovodeći) fosil  stratigrafske korelacije, treba ispunjavati slijedeće:
Alkali
Baznoalkalne reakcije
Kod slabih i umjerenojakih baza koje su prisutne u rastvorima,   u reakcijama ravnoteže učestvuju  svew komponente koje su uključene u reakciji. Dva reagensa se razlikuju samo po prisustvu ili odsustvu protona (H+)'. Odgovarajući kiselinsko-bazni par' čini čestice koje imaju odgovarajući proton, koji se naziva  proton donora. Čestica koje imaju sposobnost da apsorbuju proton, nazivaju se akceptori protona. Čitava reakcija se naziva protoliza. Jačina baze  je opisana položajem ravnoteže (bazna konstanta).
Biostratigrafija
Indeksni ili rukovodeći fosili
Ukratko, u ovoj kategoriji, najprihvtljiviji su oni fosili koji su se naglo pojavili, brzo evoluirali I bili štom šire rasprostranjeni, a zatim naglo nestali sa lica Zemlje.
Sukcesija faune
Fosilni organizmi pojavljivali su se jedan za drugim u definitivnom i odredivom redoslijedu i stoga se svaki vremenski period može prepoznati po njegovom fosilnom sadržaju.
Alkali
Baznoalkalne reakcije
Kation Na+ pritom nema nikakvu ulogu. Hidroksidni ion je ovdje stvarna baza i vodeni  proton donora:
Alkalitet alkalne otopine se više ne razlikuju u vodenoj sredini; Zbog ove ravnoteže može nastatati jaka do vrlo jaka baza (natrija. Ovdje se govori o efektu izjednačavanja (istog proizvođača) vode. Za razliku od toga, jačina vrlo jake baze, određena je  ravnotežnom konstantom u ne-vodenim otopinama i prenosi je na vodeno otapalo.
Voda ima važnu ulogu u kiselo-baznim reakcijama. Pored protolize, voda je sposobna zaautoprotolizu. To može osloboditi proton i OH-oblik, ili dodati proton i H 3O+ oblikk. Odje djeluje kao baza, a u drugoj reakciji kao kiselina.
Alkalne soli
Soli alkala su rastvorljivi hidroksidi alkalnih metala i zemnoalkalnih metala, među kojima su opći primjeri:
Alkalno zemljište
Tla čije je pH vrijednost veća od  7,3, obično se definiraju kao alkalna. Mogu se javiti prirodno ili pod uticajem alkalnih soli. Iako mnoge biljke vole malo bazna zemljišta (uključujući i povrće kao što su kupus i stočna hrana poput nekih trava), većina biljaka vole blago kiselo tlo (sa PH između 6,0 i 6,8), a  alkalno tlo može uzrokovati probleme.
Alkalna jezera
Alkalna jezera, koja također se zovu soda jezera, isparavanje prirodno  koncentrira karbonatne soli, što dovodi do alkalnih  i često slanih jezera. Primjeri alkalnih jezera su:
811.
Godina 811. (DCCCXI) bila je redovna godina koja počinje u srijedu u julijanskom kalendaru. Oznaka 811. za ovu godinu se koristi od ranog srednjeg vijeka, kada je kalendarska era Anno Domini u Evropi postala glavnom metodom označavanja godina.
IC 1649
IC 1649 (također poznat kao ESO 151-30 i PGC 4298) je galaksija koja je udaljena oko 245 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Feniks. Najveći prečnik je 1,70 (121 hiljada sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio DeLisle Stewart 1899. godine.
Nealelna homologna rekombinacija
Nealelna homologna rekombinacija (NAHR) je oblik homologne rekombinacije koji se javlja između dvije dužine DNK koje imaju veliku sličnost sekvence, ali nisu alelne.
Obično se javlja između sekvenci DNK koje su prethodno duplicirane tokom evolucije, pa stoga imaju niska ponavljanja kopija (LCR). Dužina ovih koji se ponavljajućih elemenata obično se kreće od 10–300 kb i dijele 95-97% identiteta sekvence. Tokom mejoze, LCR-ovi se mogu neusklađivati i naknadni krosinoveri mogu dovesti do genetilkog preuređivanja. Kada dođe do nealelne homologne rekombinacije između različitih LCR-a, može doći. delecija ili daljnjih duplikacija DNK. Ovo može dovesti do rijetkih genetičkih poremećaja, uzrokovanih gubitkom ili povećanim brojem kopija gena unutar geletirane ili duplirane regije. Također može doprinijeti varijaciji broja kopija uočenoj u nekim klasterima gena.
Kako se LCR-ovi često nalaze na "vrućim tačkama" u ljudskom genomu, neke hromosomske regije posebno su sklone NAHR-u. Ponavljajuća preuređivanja su varijacije nukleotide sekvence pronađene kod više osoba, koje dijele zajedničku veličinu i lokaciju tačaka prekida. Stoga se više pacijenata može manifestirati sa sličnim delecijama ili duplikacijama, što rezultira opisom genetičkih sindroma. Primjeri ovih uključuju mikrodelecijski sindrom NF1, sindrom rekurentne mikrodelecije 17q21.3 ili sindrom mikrodelecije 3q29.
Bolnica Western State
Bolnica Western State (Western State Hospital), koja se prije zvala Utočište za ludake Western State (Western State Lunatic Asylum), je bolnica za mentalno bolesne u Staunton, koja je počela sa radom 1894. Poznata je po eksperimentima iz eugenike koji su se u njoj izvodili 1930-ih pod rukovodstvom tadašnjeg upravnika Josepha DeJarnettea.
U početku, bolnica je bila utočište u stilu pribježišta. Imala je terasaste bašte gdje su pacijenti mogli gajiti cvijeće i šetati, šetališta sa pogledom na planine i mnoge arhitektonske detalje koji su kreirali atmosferu koja bi mogla pomoći u procesu liječenja.
Bolnica se 1970-ih preselila na svoje današnje mjesto blizu Interstate-a 81. U zgradama bolnice sa danas nalazi Stauntonški korekcioni centar (Staunton Correctional Center), muška kaznionica srednjeg nivoa sigurnosti.
Vilina vlas
alt=Koncentracioni logor i logor za silovanje|mini|Hotel Vilina Vlas, gdje su zarobljenici [[Bošnjaci premlaćivani, mučeni, silovani i seksualno zlostavljani tokom rata u BiH.]] Vilina Vlas je bio logor za silovanje koji je bio aktivan tokom rata u Bosni. Služio je kao jedan od glavnih zatočeničkih objekata u kojem su premlaćivani, mučeni i ubijani bošnjački civili zarobljenici, a žene silovane od strane zatvorskih čuvara tokom masakra u Višegradu tokom rata u BiH 1990-ih. Nalazi se oko četiri kilometra sjeveroistočno od Višegrada, u selu Višegradska Banja.
Nakon rata Vilina Vlas je ponovo otvorena kao turistički objekat. Lokalne vlasti su se aktivno suprotstavljale spomen obilježju i potiskivale spominjanje njihovih zlocina.šra
Logor
Godine 1992. koncentracioni logor i logor za silovanje u hotelu Vilina Vlas bio je jedan od glavnih zatočeničkih objekata na području Višegrada. Osnovao ga je Užički korpus krajem aprila 1992. godine i odigrao je značajnu ulogu u etničkom čišćenju nesrpskog stanovništva na tom području. Hotel je služio kao kamp "bordel". Bošnjačke žene i djevojčice, među kojima mnoge još nisu imale 14 godina, u logor su doveli policajci i pripadnici paravojnih grupa Bijeli orlovi i ljudi Arkana i Vojislava Šešelja.
Milan Lukić, vođa lokalne grupe paravojnih formacija koje se nazivaju Bijeli orlovi, Osvetnici ili Vukovi, osnovao je svoj štab u hotelu Vilina Vlas, jednoj od različitih lokacija gdje su bili zatočeni lokalni Bošnjaci. Grupa, povezana sa lokalnom policijom i srpskim vojnim jedinicama, imala je istaknutu ulogu u etničkom čišćenju Višegrada, počinivši brojne zločine uključujući ubistvo, silovanje, mučenje, premlaćivanje, pljačku i uništavanje imovine.
Mnoga silovanja na području Višegrada su navodno počinjena na očigledno sistematski način. U izvještajima Komisije eksperata Ujedinjenih nacija pri Vijeću sigurnosti (Komisija Bassiouni) stoji da su žrtve sakupljane i transportovane na mjesta poput Viline Vlas i Hotela Višegrad, očigledno u svrhu zatočenja i silovanja.
Umjetnost i kultura
Boravak u Vilinoj Vlasi tokom posjete Višegradu inspirisao je australsku umjetnicu performansa Kym Vercoea na rad "sedam kilometara sjeveroistočno: Predstava o geografiji, turizmu i zvjerstvima". Godine 2013. objavljen je film Jasmile Žbanić i Kym Vercoe Za one koji ne mogu da govore. Pokazuje kako se stravični zločini počinjeni nad ženama u Vilinoj Vlasi i danas guraju pod tepih, jer počinioci ostaju nekažnjeni, a hotel radi kao da se ništa nije dogodilo.
Edgar Allan Poe
Edgar Allan Poe (fon. Edgar Alan Po) (Boston, 19. januar 1809 – Baltimore, 7. oktobar 1849), američki književnik koji je stvorio žanr kriminalističkog romana.
Biografija
Njegov otac i majka, David Poe ml. i Elizabeth Hopkins Poe (oboje zanimanjem glumci) preminuli su u intervalu od dvije godine (otac 1810., majka 1811.) nakon njegova rođenja. Poslije toga, Poe je odveden u Richmond, gdje je živio kod Johna Allana, te onda poslan u Englesku gdje je od 1815. do 1820. pohađao Manor School u Swindon Newingtonu. Nikad legalno usvojen, prezime Allan uzeo je kao srednje ime.
Godine 1826., Poe odlazi na studij na virdžinijski univerzitet pod imenom University of Virginia, ali je izbačen zbog kockarskih dugova, što ga dovodi u svađu s Johnom Allanom koji ga se tada odrekao kao sina. Godine 1827. pridružio se vojsci, lagavši o svom imenu i dobi. 1830. stiže do West Pointa, ali je opet izbačen godinu kasnije zbog neizvršavanja dužnosti.
O slijedećem periodu Poeova života malo se zna, osim da je 1833. živio s očevom sestrom u Baltimoreu. Nakon što je s kratkom pričom Poruka u Boci osvojio 50 dolara, započinje karijeru pisca. U časopisima Southern Literary Messenger (u Richmondu, gdje je stvarao od 1835. do 1837.), te philadephijskim Burton's Gentleman's Magazine i Graham's Magazine (1839.-1843.), izlaze neka od njegovih najpoznatijih djela.
Godine 1836., Poe ženi trinestogodišnju rođakinju Virginiju Clemm, koja će kasnije od posljedica tuberkuloze postati invalidom, te naposljetku i preminuti, što se smatra uzrokom Poeovog neobuzdanog alkoholizma. Slavna pjesma Annabel Lee (1849.) posvećena je Virginiji.
Njegova prva zbirka, Priče iz Groteske i Arabeske, pojavila se 1840. godine, a sadrži jedno od njegovih najpoznatijih djela, Pad kuće Usherovih. U ranim 1840ima, izlazi i Školjkareva prva knjiga, njegovo najprodavanije djelo.
Mračna poema o izgubljenoj ljubavi, Gavran donijela je Poeu svjetsku slavu kada je izdana 1845., a Ubistva u Rue Morgue te Ukradeno pismo, također iz tog perioda, smatraju se Poeovim najpoznatijim kriminalstičkim romanima. Također, bio je aktivan književni novinar.
Godine 1848., depresivan i u očaju, Poe pokušava samoubistvo. Poslije je na putu novoj zaručnici nestao na tri dana. Pojavio se u vrlo čudnom stanju u Baltimoreu, gdje je na kraju i preminuo 7. oktobra 1849. godine.
Djela
Poeov opus obiluje romanima, kratkim pričama te pjesmama i smatra se ogromnim doprinosom svjetskoj književnosti, pogotovo u žanru horora i kriminalistike.
Wilhelm Reinhard von Neipperg
desno|200px
Wilhelm Reinhard von Neipperg (27. maj 1684 - 26. maj 1774) je bio austrijski general.
Nakon bitke s Turcima prihvatio je zadatak da obrazuje mladog lotarinškog vojvodu Franju Stjepana, budućeg cara Svetog Rimskog Carstva. Njegova kćerka, Maria Wilhelmina von Auersperg, bila je ljubavnica Franje Stjepana. Učestvovao je u Ratu za austrijsku naslijeđe, komandujući austrijskom vojskom u bici kod Mollwitza, u kojoj ga je porazio Fridrik II, kralj Pruske.
NGC 1809
NGC 1809 (također poznat kao ESO 56-48, IRAS 05023-6937 i PGC 16599) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 60 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Zlatna riba. Najveći prečnik je 3,20 (56 hiljada sg) a najmanji 0,8 uglovnih minuta (14 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 23. decembra 1834. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Sulejman Kemura
'''Sulejman ef. Kemura''' je rođen u Sarajevu 1908. godine. Po završetku mekteba i ruždije, nastavio je školovanje u Gazi Husrev-begovoj medresi u Sarajevu. Početkom školske 1925/26. godine upisuje se na Šerijatsku sudačku školu na kojoj je diplomirao u školskoj 1929/30. godini. Kao mladi šerijatski sudija, službovao je pri šerijatskim sudovima u Foči i Konjicu. U Foči se uključuje u rad muslimanskog kulturno-prosvjetnog društva "Gajret", a radi i na suzbijanju nepismenosti među muslimanskim masama. Ubrzo ga, na prijedlog Ulema medžlisa, tadašnji reisu-l-ulema postavlja za sekretara Muftijstva u Mostaru, gdje pored te dužnosti predaje i vjeronauku na mostarskoj gimnaziji i učiteljskoj školi.
Nakon ukidanja okružnih muftijstava iz Mostara Sulejman ef. Kemura prelazi u Sarajevo na mjesto prosvjetnog referenta Ulema medžlisa, zatim u Vakufsku direkciju, prvo u svojstvu vjersko-prosvjetnog referenta, a zatim direktora ove značajne institucije. U 1949. godini Vrhovno islamsko starješinstvo u FNRJ povjerilo mu je dužnost direktora Gazi Husrev-begove medrese u Sarajevu i urednika "Glasnika", a osnivanjem Udruženja ilmijje 1950. godine izabran je za sekretara, tako da je se te dužnosti obavljao uporedno.
Po odlasku u penziju Ibrahima ef. Fejića, Izborno tijelo za izbor reisu-l-uleme izabralo ga je 15. novembra 1957. godine za reisu-l-ulemu Islamske zajednice. Svečano ustoličenje i predaja mensure obavljeni su 8. decembra 1957. godine u Begovoj džamiji u Sarajevu. Stupajući na tu dužnost u period velikih teškoća za Islamsku zajednicu: oduzete vakufske imovine, zatvorenih mekteba i brojnih porušenih ili oštećenih džamija, reis Kemura će ostati na toj dužnosti sve do smrti (18 godina) i učiniti mnogo na njenoj sanaciji i oporavljanju.
Nakon kraće bolesti, reisu-l-ulema Sulejman ef. Kemura je umro 19. januara 1975. godine. Ukopan je u haremu Begove džamije u Sarajevu uz mezar reisu-l-uleme Fehim ef. Spahe.
SCN1A
Podjedinica alfa proteinskog tipa 1 natrijskog kanala  (SCN1A), jest protein koji je kod ljudi kodiran genom SCN1A sa hromosoma 2.
Lokacija gena
Kodljudi, gen SCN1A nalazi se na hromosomu 2, i sastoji se od 26 egzona koji obuhvataju ukupnu dužinu od 6.030 parova nukleotidnih baza (bp). Alternativna prerada egzona 5 dovodi do dva alternativna egzona. Promotor je identificiran 2,5 kilobaznih parova (kb) uzvodno od mjesta početka transkripcije, a 5'-netranslirani egzoni mogu poboljšati ekspresiju gena SCN1A u SH-SY5Y ćelijama, ljudske ćelijske linije izvedenoj od neuroblastoma.
Funkcija
Kičmenjački natrijski kanal je naponski-ovisni ionki kanal, neophodan za stvaranje i širenje akcijskih potencijala, uglavnom u nervima i mišićima. Natrijski kanali osetljivi na napon su heteromerni kompleksi koji se sastoje od velike centralne glikozilovane alfa podjedinice koja stvara pore i dvije manje pomoćne beta podjedinice. Funkcionalne studije su pokazale da je transmembranska alfa podjedinica moždanih natrijevih kanala dovoljna za ekspresiju funkcionalnih natrijevih kanala. Alfa podjedinice moždanih natrijskih kanala mozga formiraju potporodicu gena sa nekoliko strukturno različitih izoformi grupisanih na hromosomskoj ref+giji 2q24, tipovi I, II (Nav1.2) i III (Nav1.3). Također postoji nekoliko različitih izoformi alfa podjedinica natrijevih kanala u skeletnim i srčanim mišićima (Nav1.4 i Nav1.5). SCN1A gen kodira alfa podjedinicu napo-ovisnog natrijevog ionskog kanala, što ga čini članom deset paralognih porodica gena koje kodiraju naponski natrijev transmembranski protein NaV1.1. Unutar porodice gena koji kodiraju druge dijelove naponski-oviksnihnatrijskih kanala, mutacije SCN1A su prve identificirane, jer su mutacije ovog gena uzrokovale epilepsiju i febrilne napade. Odista, gen SCN1A je jedan od najčešće mutiranih gena u ljudskom genomu koji je povezan s epilepsijom, što mu je dalo titulu „gena super krivca“. Postoji 900 različitih mutacija prijavljenih za gen SCN1A, otprilike polovina prijavljenih mutacija su skraćivanja koja rezultiraju bez sinteze proteina. Preostala polovina mutacija su misens mutacije, za koje se predviđa da će ili uzrokovati gubitsk funkcije ili dobitak funkcija, iako je vrlo malo njih testirano na funkcionalnost u laboratoriji. Suptilne razlike u naponskim kanalima natrijevih iona, mogu imati razorne fiziološke efekte i biti u osnovi abnormalnog neurološkog funkcionisanja. Mutations to the SCN1A gene most often result in different forms of seizure disorders, the most common forms of seizure disorders are Dravet Syndrome (DS), Intractable childhood epilepsy with generalized tonic-clonic seizures (ICEGTC), and severe myoclonic epilepsy borderline (SMEB). Klinički, 70-80% pacijenata sa DS je identifikovano s mutacijama specifičnim za gen SCN1A, koje su uzrokovane de novo heterozigotnim mutacijama gena SCN1A. Do sada postoje dvije baze podataka o SCN1A mutacijama, Infobase i SCN1A varijantna baza podataka. Miševi s nok-in SCN1A mutacijama, koji su modelni organizmi za DS, brzo razvijaju napade, što ukazuje na značajno smanjenje funkcije NaV1.1. Pretpostavljeno je da smanjene struje natrija zbog NaV1.1 mutacija mogu uzrokovati hipoekscitabilnost u GABA inhibitornim interneuronima, što dovodi do epilepsije. Miševi i u homozigotnom i u heterozigotnolm stanju razvijaju fenotip napada i ataksiju. Iako homozigotni miševi umiru u prosjeku tokom druge do treće sedmice života, a otprilike 50% heterozigotnih nul-miševa preživi u odrasloj dobi.
NGC 3306
NGC 3306 (također poznat kao IRAS 10345+1254, MCG 2-27-32, PGC 31528 i UGC 5774) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 133 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Lav. Najveći prečnik je 1,40 (54 hiljade sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (19 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Lewis Swift 27. aprila 1886. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
NGC 86
NGC 86 (također poznat kao MCG 4-2-9 i PGC 1383) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 257 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Andromeda. Najveći prečnik je 0,70 (52 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (22 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Guillaume Bigourdan 14. novembra 1884. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Univerzitet "Džemal Bijedić" Mostar
Univerzitet "Džemal Bijedić" Mostar osnovan je 11. februara 1977. i djeluje kao javni univerzitet. Od 1993. dijeli se na dva univerziteta, od kojih jedan zadržava dotadašnje ime, ali ne i imovinu, dok drugi djeluje pod imenom Sveučilište u Mostaru. Univerzitet se nalazi u Mostaru i sastoji se od 8 fakulteta.