cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ustečki kraj
Ustečki kraj (češ. Ústecký kraj)) je jedna od administrativnih jedinica Češke. Nalazi se u sjeverozapadnom dijelu češke historijske regije Bohemije. Kraj je dobio naziv po glavnom gradu Ústí na Labi. Kraj graniči sa Libereckim krajem na istoku, Srednjočeškim krajem na jugu, Plzenjskim krajem na jugozapadu, Karlovarskim krajem na zapadu i sa njemačkom saveznom državom Saksonijom na sjeveru. Podijeljen je na sedam okruga: Děčín, Chomutov, Litoměřice, Louny, Most, Teplice i Ústí nad Labem.
Stanovništvo
Prema podacima od 30. juna 2013. godine u ovom kraju je živjelo 826.037 stanovnika i po tome je Ustečki kraj na petom mestu u Češkoj. Gustoća stanovništva je veća od nacionalnog prosjeka i četvrta je najgušće naseljena regija u državi. najgušće naseljenog područja. Najgušće naseljena područja regije su područja basena mrkog uglja, dok u rjeđe naseljena područja spadaju okruzi Louny i Litoměřice. Najveća općina i ujedno sjedište regije je Ústí na Labi sa 95.477 stanovnika.
Karakteristično za regiju je relativno mlada populacija. Prosječna životna dob stanovnika Ustečkog kraja je 39,8 godina.
Sastav stanovništva po nacionalnoj osnovi:
Popis stanovništva u Crnoj Gori 2011.
'''Popis stanovništva, kućanstava i stanova 2011. u Crnoj Gori''' je obavljen od 1. do 15. aprila 2011. godine u skladu s međunarodnim preporukama, a u cilju utvrđivanja statističkih podataka o stanovništvu, kućanstvima i stanovima u kritičnom momentu popisa 31. marta 2011. godine u 24:00 sata. Ovo je prvi popis na teritoriji Crne Gore od ponovnog stjecanja neovisnosti 2006. godine. Prvi rezultati popisa su pokazali da Crna Gora ima 625.266 stanovnika i 194.795 kućanstava. Konačni rezultati su pokazali da je u Crnoj Gori bilo 620.029 stanovnika. Na prethodnom popisu je bilo 620.145 stanovnika i 17.947 interno reseljenih lica koja nisu uključena u stalno stanovništvo, pa je novim popisom ustanovljen pad broja stanovnika za 18.063.
IC 4822
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Lokalni izbori u Bosni i Hercegovini 2016 (Mrkonjić Grad)
Općinski izbori za izbor načelnika i za 25 članova Općinskog vijeća općine Mrkonjić Grad održani su 2. oktobra 2016. godine. Izbori su održani na 39 biračkih mjesta, a pravo glasa imalo je 18.284 glasača. Glasati se moglo izlaskom na biračko mjesto, preko mobilnih timova i poštom.
Općinsko vijeće
Na izborima za Općinsko vijeće izašlo je ukupno 11.181 glasača (61,15% od ukupnog broja), a od toga je 10.535 (94,22%) glasova bilo važećih, te 646 (5,78%) nevažećih. Birano je ukupno 25 članova Vijeća, te su oni izabrani po broju osvojenih glasova po listama, dok je odabir predstavnika iz pojedine partije, vršen po najvećem broju glasova. Najviše glasova dobio je Savez nezavisnih socijaldemokrata (SNSD) 4.692 (44,54% od ukupnog broja važećih glasova).
T-34
Razvoj
Proizvodnja ovog tenka započela je krajem 1939. godine na osnovu poboljšanog prototipa T-32. Dobra pokretljivost u kombinaciji sa solidnim topom i karkterističnim zakošenim oklopom i pored problema sa transmisijom i lošeg rasporeda unutar vozila, dala je jedan jako respektivan tenk. Početkom rata T-34 je bio neugodno iznenađenje za njemačke tenkove. Ipak zbog svoje malobrojnosti (samo je 1100 proizvedeno prije početka rata) nije imao bitnijeg uticaja na prvi period rata. Kako se glavnina sovjetske industrije uspješno evakuisala prema Uralu, proizvodnja T-34 je nastavljena sa mnogim novim unapređenjima. Do kraja 1941. konstruisana je nova pretežno livena kupola, sa maksimalnom debljinom oklopa od 60 mm, a većina novih tenkova je imala ugrađene nove topove od 76,2 mm, koji su mogli probiti oklopnu ploču debljine 65 mm, po uglom od 30 stepeni na 450 m, sto je bilo dovoljno za pariranje tadašnjim njemačkim tenkovima. Ratna zbivanja su ubrzala razvoj te je T-34 konstantno usavršavan. Vec 1942. godine izrađuje se nova kupola, drugačijeg oblika i sa dva poklopca, a 1943. se prelazi na liveni tip kupole. Debljina oklopa ovih novih kupola je iznosila 75mm spreda i 52mm bočno.
Usljed velikog broja fabrika, koje su bile angažovane na proizvodnji tenka, nastale su i mnoge nestandardne modifikacije, na fabričkom nivou: ponekad su dodavane dodatne oklopne ploče, osnovni točkovi drugačijeg oblika, bolje zaštićeno postolje mitraljeza, mjenjačka kutija sa 5 brzina, pojavili su se i dodatni vanjski rezervoari. Krajem 1943. pojavljuje se znatno usavršenija verzija T-34/85. Kao osnova poslužili su T-34 iz zadnjih serija, ali je kupola ponovo redizajnirana, da bi primila trećeg člana posade, kao i novi top D-5T85 (kasnije je ugrađen nešto bolji model S-53) od 85 mm, koji je zahvaljujući početnoj brzini projektila od 792 m/s mogao probiti 95 mm oklopa pod uglom od 30°, na daljini od 900 m. To je bilo dovoljno efikasno za pariranje pod određenim uslovima njemačkim modelima Panter i Tigar. Bočni oklop kupole pojačan je na 75 mm, a na oklopnom tijelu je ostao iste debljine zbog zadržavanja pokretljivosti. Također uvođenjem petog člana posade, znatno je olakšan rad komandira i nišandzije. Šasija ovog tenka poslužila je i kao osnova za mnoge modele samohodnih oruđa. Prvo je izrađeno vozilo SU-122, nastalo ugradnjom poljske haubice 122 mm u prednju kosu ploču oklopnog tijela. Kako je ovaj model bio pogodniji za neposrednu podršku pešadiji, proizvedene su i protivtenkovski modeli SU-85, sa topom 85 mm, da bi se potkraj 1944. prešlo na proizvodnju SU-100, sa topom 100 mm, koji je bio i u naoružanju JNA, u mješovitim PO divizionima. Između 1940. i 1945. proizvedeno je oko 40.000 tenkova T-34 svih verzija. U većem broju proizveden je samo americki tenk M4 Sherman, mada se T-34 proizvodio i poslije rata u SSSR-u i Čehoslovačkoj. Nakon Drugog svjetskog rata ovaj tenk je korišten u skoro svim lokalnim sukobima. Pokazao se odlično u prvoj fazi Korejskog rata, gdje je njegov oklop bio imun na projektile ručnih bacača.
Iako je S-53 bio prihvaćen za proizvodnju, ispitivanja za uvođenje u naoružanje su normalno rađena, kako bi se uvjerili da je izrađen u skladu sa specifikacijama. Tokom testova rađenih krajem decembra, jedan od topova se pokvario zbog manjkavosti konstrukcije sistema trzaja. Time je došlo do krize u tenkovskoj industriji jer je nekoliko fabrika već izrađivalo alate za novi top i kupolu. Kao kratkoročno rješenje, uprava artiljerije je naredila fabrici Krasnoje Sormovo da adaptira top D-5S za kupolu tenka T-34-85. To je omogućilo industriji da postigne rok koji je zadao Josif Staljin. Ovaj privremeni tip tenka, nekada nazivan T-34-85 Model 1943, proizvođen je u Gorkom u periodu od februara do marta 1944. godine. Januara, uprava artiljerije ispituje četiri topa kalibra 85 mm: Grabinove S-50 i S-53, Petrov D-5 i LB-85 – djelo konstruktora iz Gulaga. Ispitivanja su pokazala da ni jedan od četiri topa ne zadovoljava u potpunosti postavljene zahtjeve, te da finalni proizvod mora da ima najbolje karakteristike svakog topa pojedinačno. Novi šef konstruktorskog tima fabrike br. 92, Savin, započeo je rad na redizajniranju topa S-53 koristeći neke odlike topa D-5 i ostalih topova kalibra 85 mm. Ispitivanja iz januara 1944. godine su pokazala da je ovakav, kompozitni dizajn, mnogo bolji od pojedinačnih konstrukcija topova D-5 ili S-53. Novi top je usvojen pod oznakom ZiS-S-53. Proizvodnja topa započeta je marta 1944. godine. Krajem mjeseca, novi top je postepeno zamijenio topove D-5 na proiozvodnim linijama. Ukupno gledano, proizvedeno je oko 800 tenkova T-34-85 sa topom D-5T, dok je ostatak bio naoružavan topom ZiS-S-53.
Sa proizvodnjom topova, izvršene su i neke izmjene u konstrukciji kupole za T-34-85. Modifikovanu kupolu konstruisao je konstruktorski tim pod vodstvom Nabutovskog u glavnom konstruktorskom birou u Njižnem Tagilu. Teleskopska nišanska sprava TŠ-15 zamenjena je novom, zglobnom teleksopskom nišanskom spravom oznake TŠ-16. Sa spoljne strane tenka, ova izmjena je uočljiva po tome što je kupola komandira pomerena za oko 40 cm ka zadnjem djelu kupole.
Verzije
thumb|Prvi prototip A-34
Opis
Unutrašnjost tenka podijeljena je na četiri odjeljenja: odjeljenje za upravljanje, bojevo odjeljenje, motorno odjeljenje i transmisiono odjeljenje. Odjeljenje za upravljanje nalazi se u prednjem djelu tenka. U njemu se nalazi prostor za vozača - mehaničara i pomoćnika vozača - mitraljesca, kao i djelovi za upravljanje mehanizmima tenka, instrument tabla motora, mitraljez DT na loptastom postolju, dio borbenog kompleta, 2 boce sa komprimisanim zrakom, rezervni dijelovi, alat i pribor. Bojevo odjeljenje se nalazi u srednjem dijelu tenka i obuhvata i prostor kupole u kojoj se pored osnovnog naoružanja nalazi i prostor za komandira tenka i nisandžiju, radio stanica i dio borbenog kompleta. U zadnjem dijelu kupole su i ventilatori za izbacivanje barutnog dima iz kupole. Veći dio municije je na podu i pored zidova oklopnog tijela. Iza tanke metalne pregrade unutrašnjih zidova u međuprostorima između amortizera su rezervoari za gorivo. Motorno odjeljenje se nalazi iza bojevog i odvojeno je pregradom. U ovom odjeljenju su smješteni motor, dva hladnjaka za vodu, dva rezervoara za ulje i četiri akumulatora, smještena dva po dva na gvozdenim nosačima, između donjeg dijela motorske kućice i hladnjaka za vodu. Transmisiono odjeljenje je u zadnjem dijelu tenka. U njemu su smjšsteni: glavno kvačilo sa centrifugalnim ventilatorom, mjenjačka kutija, bočna kvačila sa kočnicama, električni pokretač, bočni prenosi i dva rezervoara za gorivo.
Drugi svjetski rat
thumb|Uništeni T-34 tenk. Svoj vrhunac, tenk T-34 doživljava u bici kod Kurska. Do bitke, T-34 je izgubio mnogo od svoje prednosti i nadmoći nad njemačkim tenkovima. Novi njemački tenkovi, posebno Tigar i Panter, bili su bolje naoružani i oklopljeni. Najčešći njemački tenk, Panzer IV, bio je ekvivalentan sovjetskom tenku u većini parametara, ali je kupola njemačkog tenka davala veliku prednost u borbi. Ipak, prednost koja je imala delovanja bila je brojnost tenkova T-34 kojim su Sovjeti raspolagali u vrijeme bitke.
Crvena armija je postepeno usvojila doktrinu koja je izbjegavala pokušavanje dostizanje Njemaca u tehničkom ili taktičkom smislu. Tehnologija sovjetskih tenkova, obuke tenkista i taktike nisu bile dorasle njemačkim u tenkovskim duelima “jedan na jedan”. Ali su sovjetski komandanti shvatili da borba mehanizovanih snaga nije određena tenkovskim duelima, već sukobima velikih združenih snaga. Na ovom nivou, Crvena armija je izgradila znatnu prednost u brojkama. Čak i ako bi Njemci uspeli da unište određeni broj tenkova, uvijek bi nailazili na nove i nove tenkovske formacije Sovjeta. Dalje, na operativnom nivou, komandanti sovjetskih jedinica su demonstrirali sposobnost komandovanja velikim združenim jedinicama koje su bile ili jednake ili čak i jače od protivničkih.
Hladni rat
thumb|Sjevernokorejski T-34 uništen od strane američkog aviona. Sjevernokorejsku invaziju na Južnu Koreju u junu 1950. predvodila je brigada s oko 120 tenkova T-34-85. Kasnije su se napadu priključili klasični tenkovi T-34 nakon što je sjevernokorejska vojska prodrla u Južnu Koreju. Američka vojska koja je sudjelovala u ratu, koristila je 2,36 mm bazuke u borbama protiv tenkova Sjeverne Koreje, ali korištene bazuke pokazale su se nekorisnim u napadima na T-34. Završetkom Korejskog rata 1953., Sjeverna Koreja se povukla iz Južne Koreje, ostavljajući za sobom mnogo tenkova T-34 i teškog naoružanja. Sjevernokorejska vojska tako je izgubila 239 tenkova T-34 i 74 tenka razarača SU-76. Tenkovi T-34 korišteni su i tokom suzbijanja istočnonjemačkog ustanka 17. juna 1953. i mađarskog ustanka 1956. Također, tenkovi su korišteni i u Vijetnamskom ratu. Kubanski T-34-85 tenkovi sudjelovali su u vojnim akcijama u Africi, npr. u građanskom ratu u Angoli. Kiparska narodna garda opremljena je s 35 tenkova T-34-85 koji su korišteni u državnom udaru u zemlji koji je provela grčka hunta protiv demokratski izabranog predsjednika Makariosa 15. jula 1974. Također, ti tenkovi koristili su se i protiv turskih snaga tokom turske vojne invazije na otok u julu i augustu 1974., u operacijama u mjestima Kioneli i Kyrenia.
Rat u SFRJ
Tenkovi T-34 masovno su korišteni tokom rata 1991–1995. na prostorima SFRJ. Tokom rata u Sloveniji nisu korišteni, ali su slovenski T-34 prodavani Hrvatskoj. T-34 tenkovi se prvi put masovno upotrebljavaju od strane JNA na ratištu u Zapadnoj Slavoniji i prilikom opsada Vukovara i Dubrovnika. Povlačenjem JNA iz Hrvatske i Slovenije oni se nalaze u sastavu SVK. T-34 je u velikom broju upotrebljen tokom rata u Bosni i Hercegovini od svih zaraćenih snaga. Poslije Dejtonskog sporazuma, koji je obavezao zaraćene strane u bivšoj SFRJ da smanje svoje efektive i utvrdio regionalne kvote teškog naoružanja, došlo je do uništavanja veće količine zastarjelog naoružanja svih vrsta. Kako je na cijelom prostoru bivše SFRJ zaostao veći broj starije tehnike, ovo je bila dobra prilika da se iz jedinica povuče svo takvo naoružanje. Posljednji put T-34 je viđen na Kosovu 1999. kao meta za NATO avione.
Korisnici
Kina je proizvodila licencne kopije T-34 pod oznakom Type 58, ali je proizvodnja ubrzo zaustavljena kada je model Type 59 postao dostupan. Mali broj sovjetskih T-34 tenkova "pretvoren" je u vatrogasna vozila.
Armija Republike Bosne i Hercegovine je imala u upotrebi nekoliko T-34 tenkova zarobljenih tokom rata, međutim svi ovi tenkovi su povučeni nakon rata iz upotrebe. thumb|Srpski T-34 tokom rata u BiH.
Datoteka:T34 world operators 2012 ver 0 62.svg
Mežica
mini|280px|rijeka Meža na toku kroz Mežicu Mežica (njem. Mießdorf) je naseljeno mjesto i općina, te službeni grad u Sloveniji, u Koruškoj regiji.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ravne na Koroškem.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, općina Mežica je imala 3.665 stanovnika, od čega u samoj Mežici 3.254.
Općina Mežica
Napomena: Nastala iz stare općine Ravne na Koroškem.
Mežica (naseljeno mjesto)
Napomena: ''U 1970. povećano za dio naselja Polena koje je ukinuto. Iste godine izvršena je manja razmjena teritorija između naselja Mežica i Podkraj pri Mežici. U 1992. povećano za dio naselja Podkraj pri Mežici.''
El-A'la
Sura El-A'la jest 87. sura islamske knjige Kur'ana. Sastoji se od 19 ajeta i ubraja se u mekanske sure, sure objavljene u Meki.
U suri se spominju dvojica od pet najodabranijih poslanika (Ulul-'azm): Ibrahim i Musa.
Sadržaj
S obzirom na broj ajeta i klasifikaciju (mekanska), sura je relativno kratka. Počinje imperativom slavljenja imena Gospodara Svevišnjeg, po kojem je i nazvana a nastavlja se ajetima u kojima se navode neka od djela stvoritelja kada se kaže:
U drugom dijelu sure govori se o krajnjem cilju vjernika, vječnom životu na ahiretu, kao i o tome da je ovo bilo zapisano i u prvim listovima, objavama Ibrahimu i Musau.
Vanjski linkovi
✅
V Zideh
mini|280px|V Zideh, rimokatolička crkva "Sv. Mohor i Fortunat" V Zideh je naseljeno mjesto u sastavu općine Lukovica, regija Srednja Slovenija, Slovenija.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazilo se u sastavu stare općine Domžale.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, V Zideh je imalo 53 stanovnika.
Struga Nartska
Struga Nartska je naseljeno mjesto u sastavu općine Rugvica, Zagrebačka županija, Republika Hrvatska.
Historija
Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare općine Dugo Selo.
Stanovništvo
Na popisu stanovništva 2011. godine, Struga Nartska je imala 551 stanovnika.
Napomena: ''Do 1900. iskazivano pod imenom Struga.''
Popis 1991.
Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mjesto Struga Nartska je imalo 204 stanovnika, sljedećeg nacionalnog sastava:
Koturovi
Koturovi su naseljeno mjesto u općini Kozarska Dubica, Bosna i Hercegovina.
MAN Lion's City
MAN Lion's City je gradski niskopodni autobus koji proizvodi MAN AG od 2005. godine. Predstavlja facelift modela MAN NLxx3 i NGxx3. Proizvodi se u solo, dugoj, prigradskoj, zglobnoj i spratnoj varijanti. Autobus se proizvodi u raznim konfiguracijama vrata, sjedala i motora. Sjedala mogu biti u gradskoj i prigradskoj konfiguraciji. Tokom proizvodnje, model je doživio jedan blagi i jedan veliki redizajn.
MAN Lion's City DD
lijevo|mini|MAN Lion's City DD u [[Lausanneu, Švicarska.]] MAN Lion's City DD je spratni autobus koji je napravljen na šasiji duge verzije Lion's City-a. Visina u putničkom prostoru iznosi 1,92m na donjem i 1,7m na gornjem spratu. Unutar vozila se nalaze dva para stepenica - jedan par naprijed, a drugi nazad. Snaga motora je 320 KS i zadovoljava EEV standard.
MAN Lion's City G
U Sarajevu se koriste tri Lion's City G vozila na CNG pogon.
MAN Lion's City
lijevo|mini|MAN Lion's City CNG MAN Lion's City je najpopularnija verzija ovog autobusa. Proizvodi se u gradskoj i prigradskoj varijanti. Gradska posjeduje dvoja ili troja vrata s dva krila, dok prigradska posjeduje jedna vrata s jednim krilom i druga vrata s dvoja krila. Motori koji se koriste u ovoj verziji su od 220 do 310 KS, s CNG verzijama od 245 do 350 KS.
U Sarajevu se koriste 2 Lion's City CNG-a, u Tuzli se koristi 5 na CNG pogon, a u Banjoj Luci se koriste 3 na dizelski pogon.
TMEM134
Transmembranski protein 134 je protein koji je kodiran genom TMEM134. TMEM134 nema drugih poznatih pseudonima. Postoje dva transmembranska domena i domen nepoznate funkcije (DUF872). Evolucijski, većina organizama koji imaju ovaj gen su [[primati i sisari, iako postoje neki organizmi koji datiraju još od  Drosophila i C. elegans. Dosadašnja istraživanja nisu potvrdila funkciju TMEM134.
Struktura gena
Gen se sastoji od šest egzona, u rasponu od 67464348 do 67469277 kb. Nalazi se na hromosomu 11, sekvenca q13.2, koja je minus hromosomsk sekvenca. Gen ima tri izoforme: a, b i c.
Aminokiselinska sekvenca
Dužina polipeptidnog lanca je 195 aminokiselina, а molekulska težina 21.586 Da.
Struktura proteina
Protein je kodiran genom TMEM134 i ima 195 aminokiselina. Sadrži dvija transmembranska domena, ali ne sadrži signalni peptid. Ovo sugerira da postoji unutrašnji signalni peptid uzvodno od prevedenog dijela proteina. Protein se općenito smatra normalnim sa sadržajem aminokiselina, ali ima dvije regije visoke hidrofobnosti, koje se javljaju duž transmembranskih regija proteina. To proteinu daje izoelektričnu tačku od 6,08. Ukupna težina proteina je 21,6 kilodaltona, što je konzervirano u različitim ortolozima. Protein također sadrži domen nepoznate funkcije 872 (DUF872). Do sada se ne razmišlja o mogućoj funkciji ovog domena.
Regulacija i translacija
TMEM134 je reguliran promotorom GXP50275TMEM134. U promotoru ima 870 aminokiselina i 15 njegovih transkripcijskih varijanti. Dobro je konzerviran kod sisara. Postoje neke konzervirane regije vezivanja u promotoru, uključujući EGR / nervni faktor i regulatornu regiju gena Huntingtonove bolesti.
Lokacija
Smatra se da se konačni protein nalazi u endoplazmatskom retikulumu i jedarnoj membrani. Protein je usidren u dvije različite regije, od 123-145 i 155- 177. Dio proteina koji se proteže u citosol jako je fosforiliran. Ova mjesta fosforilacije konzervirana su u košljoriba.
Posttranslacijske modifikacije
Jedina posttranslacijska modifikacija koja se događa je fosforilacija. Ne postoje mjesta glikozilacije, sulfinacija ili sumoilacija.
Interakcije
TMEM134 ima jednu interakciju s drugim proteinom, ELAVL1. Ovaj protein veže se za A-U bogate elemente u FOS i IL3 / interleukin-3 iRNK.
Ekspresija
Sprovedena analiza mikro-nizova GEO profila pokazala je da je TMEM134 sveprisutno eksprimiran u većini ljudskih tkiva. Iako postoji sveprisutna ekspresija u ljudskim tkivima, postoje i druga tkiva koja imaju veći nivo ekspresije, poput srca, tkiva dojke i prostate.
TMEM106A
TMEM106A je gen koji kod Homo sapiens kodira transmembranski protein 106A (TMEM106A). Nalazi se na poziciji 17q21,31 plus lanca, pored gena povezanih sa rakom NBR1 i BRCA1. Gen TMEM106A sadrži domen nepoznte funkcije, DUF1356.
Struktura proteina
Protein TMEM106A ima molekulsku težinu od 28,9 kdal. Sadrži 262 aminokiseline, od kojih su 240 u domenu funkcije. Protein ima tranmembransku regiju. Postoje dokazi o sekundarnoj transmembranskoj regiji kod ljudi, ali nije konzerirana u srodnim ortolozima. Protein ne sadrži proteinsle peptidne signale. Njegova truktura sadrži sličan udio alfa-heliksa i beta-lanac sekundarnih struktura (što ne uključuje transmembranske strukture).
Postoji nekoliko područja za posttranslacijske modifikacije za TMEM106A, ko što su:
Andrea Henkel
Andrea Henkel, (udata: Andrea Burke), rođena 10. decembra 1977. u Ilmenauu tada u Istočnoj Njemačkoj, nekadašnja je njemačka biatlonka, dvostruka olimpijska pobjednica, osmostruka svjetska prvakinja u biatlonu i pobjednica u ukupnom plasmanu Svjetskog kupa.
Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije
Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije (SSRNJ) je bio najmasovnija društveno-politička organizacija koja je djelovala u Socijalističkoj federativnoj republici Jugoslaviji.
Andrea Henkel
Biografija
180px|mini|lijevo|Andrea Henkel 2010. godine
Svjetsko prvenstvo u šahu za žene 1930.
mini|150px|mini|Svjetska prvakinja u šahu 1927–44: Vera Menčik
Svjetsko prvenstvo u šahu za žene 1930. bilo je drugo svjetsko prvenstvo u šahu, koje je održano u julu 1930. godine u Hamburgu, istovremeno sa održavanjem treće šahovske olimpijade na kojoj su nastupale muške ekipe.
Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije
Osnivanje
Nastao je u augustu 1945. godine pod nazivom Narodni front Jugoslavije (NOF), odnosno na temeljima Jedinstvenog narodnooslobodilačkog fronta (JNOF), organizacije koja je za vrijeme Narodnooslobodilačke borbe okupljala sve pojedince i organizacije koji su pomagali Narodnooslobodilački pokret.
Andrea Henkel
Olimpijske igre
Henkel je četiri puta nastupila u biatlonskim takmičenjima na Zimskim olimpijskim igrama: na ZOI 2002, ZOI 2006, ZOI 2010 i ZOI 2014, te osvojila dvije zlatne, jednu srebrnu i jednu bronzanu medalju. Zlatnu medalju je osvojila na ZOI 2002. u štafeti s Katrin Apel, Uschi Disl i Kati Wilhelm, a na istim igrama u utrci na 15 km s jednim promašajem 10.9 s prednosti u odnosu na drugoplasiranu Liv Grete Poirée, koja je imala takođe jedan promašaj.
Svjetsko prvenstvo u šahu za žene 1930.
Na turniru je nastupilo 5 šahistkinja iz pet šahovskih saveza. Igralo se po Bergerovom sistemu, sa po dvije partije, a svjetska prvakinja postala je po drugi put nakon SP 1927., čehoslovačka šahistkinja Vera Menčik, sa šest pobjeda, jednim porazom i jednim remijem, sa ukupno osvojenih 6½ bodova i sa 81,3% učinkom.
Socijalistički savez radnog naroda Jugoslavije
Djelovanje
Kao i sve ostale organizacije u SFR Jugoslaviji, SSRNJ je bio pod punom kontrolom i dominacijom Saveza komunista Jugoslavije. Bio je sastavljen iz šest republičkih i dvije pokrajinske organizacije: Socijalistički savez radnog naroda Bosne i Hercegovine, Socijalistički savez radnog naroda Crne Gore, Socijalistički savez radnog naroda Hrvatske, Socijalistički savez radnog naroda Makedonije, Socijalistički savez radnog naroda Slovenije, Socijalistički savez radnog naroda Srbije sa Socijalističkim savezon radnog naroda Kosova i Socijalističkim savezon radnog naroda Vojvodine. Na čelu organizacije nalazila se Savezna konferencija SSRNJ.
Prestanak
S radom je prestao 1990. nakon raspada Saveza komunista i uvođenja višestranačkog sistema. Neke njene republičke organizacije su se transformirale u političke stranke socijalističke orijentacije, kao Socijalistička partija Srbije (nastala ujedinjenjem SK Srbije i SSRN Srbije), Socijalistička stranka Slovenije kao nasljednica Socijalističkog saveza radnog naroda Slovenije, Socijalistička partija Makedonije kao nasljednica Socijalističkog saveza radnog naroda Makedonije, a u SR Hrvatskoj Socijalistička stranka Hrvatske, nasljednica Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske
Svjetsko prvenstvo u šahu za žene 1930.
Rezultati
! ! Ime ! colspan="2"|1 ! colspan="2"|2 ! colspan="2"|3 ! colspan="2"|4 ! colspan="2"|5 ! ! + ! − ! = ! Bodovi |- ! 1 |style="text-align: left"|Vera Menčik |colspan="2"|16px |style="color: green;"|½ |style="color: red;"|1 |style="color: blue;"|0 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 ! |6 |1 |1 |6½ |- !2 |style="text-align: left"|🇦🇹 Paula Wolf-Kalmar (AUT) |style="color: green;"|½ |style="color: blue;"|0 |colspan="2"|16px |style="color: red;"|1 |style="color: blue;"|0 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 ! |5 |2 |1 |5½ |- !3 |style="text-align: left"|Wally Henschel |style="color: red;"|1 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: red;"|1 |colspan="2"|16px |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 |style="color: blue;"|0 |style="color: green;"|½ ! |4 |3 |1 |4½ |- !4 |style="text-align: left"|Katarina Beskow |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |colspan="2"|16px |style="color: red;"|1 |style="color: red;"|1 ! |2 |6 |0 |2 |- !5 |style="text-align: left"|🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿 Agnes Stevenson (ENG) |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |style="color: red;"|1 |style="color: green;"|½ |style="color: blue;"|0 |style="color: blue;"|0 |colspan="2"|16px ! |1 |6 |1 |1½
TMEM106A
Struktura proteina
C: Cistein D: Asparaginska kiselina E: Glutaminska kiselina F: Fenilalanin G: Glicin H: Histidin I: Izoleucin K: Lizin L: Leucin M: Metionin N: Asparagin P: Prolin Q: Glutamin R: Arginin S: Serin T: Treonin V: Valin W: Triptofan Y: Tirozin
Ortholozi
Gen TMEM106A pronađen je samo u koljenu Chordata. Od tri potkoljena,  TMEM106A  najčešće se nalazi u Vertebrata, a pronađen je i u odabranim članovima Tunicata, koji e hrane filteiranjem morske vode kao i beskičmenjaci. Ovo razdvajanje (pot)koljena dogodilo se prije 722,5 miliona godina. TMEM106A nema kod bakteria, biljaka ii gljiva.
Ekspresija
TMEM106A  se eksprimira u nekoliko ljudskih tkiva. Tkiva/organi s najvećom ekspresijom su maternica, bubrezi, tanko crijevo i želudac. EST profili za ortologe pokazuju da je ekspresija konzervirana sa najvećom ekspresijom u bubrezima i manjom ekspresijom u nekoliko drugih područja. Neka tkiva nikada ne pokazuju ekspresiju, uključujući: mišiće, masno tkivo i kosti.
Gensko susjedstvo
U Homo sapiens, TMEM106A nalazi se pored NBR1, gena koji je identifikovan kao jajnički tumorski antigen nađen  u raku jajnika. It is also located near BRCA1, a breast cancer tumor suppressor gene. Prvih 140 aminokiselina proteina TMEM106A, uključujući dijelove DUF1356 i transmembransku regiju, deletiraju se zajedno s BRCA1, tokom raka dojke s ranim početkom.
Esteban Cambiasso
Cambiasso je tokom igranja u Argentini dobio nadimak "Cuchu" što znači starac.
Početak
Cambiasso je karijeru počeo u Argentinos Juniorsima 1995. godine, a 1996. je prešao Real Madrid. 1998. se vratio u rodnu Argentinu gdje je tri godine igrao za Independiente, a jednu sezonu je proveo u River Plateu. 2002. godine vratio se u Real Madrid i pomogao kraljevskom klubu da osvoji UEFA Superkup, Ligu, i Interkontinentalni Kup 2002. godine, te španski Superkup 2003.
Grabik Ilova
Grabik Ilova je naseljeno mjesto u općini Prnjavor, Bosna i Hercegovina.
Esteban Cambiasso
Internazionale
U julu 2004. godine Cambiasso je potpisao ugovor sa Interom iz Milana nakon što mu je istekao ugovor sa Realom u junu 2004. U prvoj sezoni je osvojio italijanski Kup sa Interom, i činio je neizostavni dio veznog reda zajedno sa kolegom iz reprezentacije Juan Sebastianom Veronom. U toj sezoni je bio jedan od najboljih igrača zajedno sa Milanovim Kakom.
U finalu Kupa Italije 2006. godine, Cambiasso je postigao sjajan pogodak u pobjedi nad Romom od 3-1. 30. septembra 2006, je postigao dva gola u pobjedi nad Fiorentinom od 3-2. Dva gola je postigao i u meču UEFA Lige Prvaka protiv CSKA iz Moskve koji je Inter pobjedio sa 4-2 (druga dva gola je postigao Zlatan Ibrahimović).
U martu 2009. je objavljeno da će Cambiasso ostati u Interu bar do 2014. godine, obzirom da je potpisao produženje ugovora.
Najuspješnija sezona mu je bila 2009/10 kada je sa Interom osvojio trofej Lige Prvaka, Serije A i Kup. U četvrtfinalu Lige Prvaka je postigao važan gol u pobjedi od 2-1 nad Chelseajem.
Reprezentacija
Cambiasso je predstavljao Argentinu u omladinskim selekcijama, zajedno sa igračima kao što su Juan Román Riquelme, Pablo Aimar, Walter Samuel i drugi. Bio je kapiten mlade reprezentacije.
Debi u seniorskoj reprezentaciji je imao 2000. godine.
Učestvovao je na Svjetskom prvenstvu 2006. godine, postigao je gol u pobjedi nad Srbijom i Crnom Gorom od 6-0. U četvrtfinalu protiv Njemačke je promašio penal i Argentina je ispala iz natjecanja. Kako je Diego Maradona postao selektor, Cambiasso je pozvan samo jednom, i to na prijateljsku utakmicu sa španijom 2009. godine, iako je s Interom ostvarivao uspjehe i bio jedna od važnijih karika tima u to vrijeme.
Propustio je Svjetsko prvenstvo 2010. u Južnoj Africi, ali je ponovo pozvan u reprezentaciju nakon što je selektorsku palicu preuzeo Sergio Batista.
Golovi za reprezentaciju
podaci do 26. marta 2011.
Stil igre
mini|245px|desno|Cambiasso na meču Portugal-Argentina Cambiasso je defanzivni vezni igrač sredine terena. U klubovima je obično klasični defanzivni veznjak, dok je za reprezentaciju igrao nešto ofanzivnije u paru sa Javierom Mascheranom. U ovom slučaju on ima nešto veću ulogu u kreiranju napada.
Novinari Eurosporta su za njega pisali "Nema ništa glamurozno u ćelavom Argentincu, ali je ključni igrač u Interovoj ekipi koja dominira italijanskim nogometom. Odlučan vezni igrač koji ne prestaje trčati, igrač kakvog voli Jose Mourinho. Po vokaciji defanzivni veznjak, Cambiasso ipak uspjeva postići šest do osam golova po sezoni."
Lični život
Cambiasso je oženjen, ali ne održava kontakt s bivšom ženom. 22. novembra 2008. njegova bivša žena je rodila njihovu kćerku Victoriju prije Estebanove utakmice s Juventusom. Pobjedu na Derby d'Italia posvetio je svojoj novorođenoj kćerci. .
Kao i mnogi drugi argentinski igrači koji imaju italijansko porijeklo, Cambiasso ima pasoš Italije. Njegov prapradjed Francesco je emigrirao iz Serra Ricca (pokrajina Ligurija) u 19. stoljeću.
Zajedno sa sunarodnjakom i kapitenom Intera, Javierom Zanettijem, osnovao je dobrotvornu udrugu "Leoni di Potrero".
Čađavica Gornja
Bosna i Hercegovina:
Vlasi Pilatovci
Vlasi Pilatovci povezani su za naselje Pilatovci kod Bileće kako je to navedeno u dokumentu iz oktobra 1459. godine (de villa Pilatouzi ad Bilechia). U izvorima se navode kao Pilatovići i Pilatovci.
Prve očuvane vijesti o Vlasima Pilatovcima su iz septembra 1403. godine, iz vremena bosansko-dubrovačkog rata kada je posebnim odobrenjima od strane dubrovačke vlade Vlasima omogućavan dolazak u Dubrovnik.
I u njihovom slučaju lično ime starješine (Pilat) koji je zasnovao katun, predstavljalo osnovu za njihovo kasnije imenovanje, kao prezime Pilatović i kao naziv njihove skupine Pilatovići i Pilatovci. Pilatovi nasljednici su Vukac (1405), Vladoje (1405), Nikola (1430-1432) i Vlatko Pilatović (1435). Nikola Pilatović je bio uglednija ličnost među Vlasima Pilatovcima. Jedini izvorom zasvjedočeni katunar među Pilatovcima je Vlatko Pilatović (de catuna Vlatchi Pilatouaç). Kasnije se spominju Vlasi Pilatovci pod upravom izvjesnog Paskaša (1446) (vlachi vocati Patouçi sub gubernacione de Paschas vlach).
Vlasi Pilatovci su bili vazali bosanskog kralja, a kasnije se navode kao vazali roda Kosače. Poput drugih vlaških katuna i skupina oni se bave karavanskom trgovinom, uzgojem i radom sa stokom po ugovoru, kreditnom trgovinom i drumskim razbojništvom.
Cvjetnica
300px|thumb|Konformacija i boje cvjetova Cvjetnice ili cvjetajuće biljke, poznate i kao angiosperme (Angiospermae) ili Magnoliophyta – su najraznolikija grupa embriofita (Embryophyte), odnosno kopnenih biljaka. Angiosperme su Spermatophytae – sjemenjače, slične golosjemenjačama (gimnosperme), od kojih se razlikuju po mnogim osobinama, uključujućio cvjetove, endosperm u sjemenci i produkciju plodova, koji sadrže sjemenke. Etimološki, angiosperme je termin koji označava biljke koje proizvode sjemenke unutar kućišta, drugim riječima, plodonosna biljka.
Preci cvjetnica su se odvojila od golosjemenjača prije oko 202-245 miliona godina, a za prve cvjetnice se zna da postoje od prije 160 miliona godina. One su bile veoma raznovrsne u donjoj kredi i postale široko rasprostranjene prije oko 120 miliona godina, ali su četinare kao dominantna stabla zamijenile prije svega oko 60-100 miliona godina.
Izvedene osobenosti angiospermi
thumb|200px|[[Pupoljak ruže]]
Cvjetnice se razlikuju od drugih biljaka sjemenjača na više načina, što je opisano u tabeli ispod. Ova obilježja uzeta zajedno su učinila cvjetnice najraznovrsnijim i brojnim kopnenim biljkama i komercijalno najvažnih grupa za ljude. Glavni izuzetak u dominaciji cvjetnica u kopnenim ekosistemima je crnogoričnim šuma.
Evolucija
thumb|200px|Cvjetovi [[Malus sylvestris (divlja jabuka)]] mini|200x200piksel|Cvjetovi i listovi [[Oxalis pes-caprae (bermudski ljutić)]] Fosilizirane spore sugeriraju da su više biljke (embriofite) žive na kopnu najmanje 475 miliona godina.
Kasnije adaptacija na kopneni način života su, umjesto zadržavanja delikatne, avaskularne seksualne faze gametofta (bez provodnih sudova), unutar tkiva razvile vaskularni sporofit. To se dogodilo klijanjem spora u sporangiji, a ne nakon njihovog oslobađanja, kao u nesjemenskih biljaka. Današnji primjeri kako se to moglo dogoditi mogu se vidjeti u sporom klijanju vrsta roda Selaginella – mahovina. Evolucijski napredak predaka cvjetnica bila je zaštita sjemena u kućištu. Prve biljke sjemenjače, kao što su ginkgo i četinari (kao što su borovi i jele), nisu imale cvjetove. Zrna polena (muška) kod Ginkgo i Cikada proizvode par bičastih, pokretnih spermatozoida da "plivaju" prema dolje, tokom razvoja polenove cijevi u ženski organ i do jajeta.
Naizgled iznenadna pojava gotovo modernih cvjetova u fosilnim tragovima zapisu u početku je postavila takav problem za teoriju evolucije da ju je Charles Darwin nazvao "odvratna misterija". Međutim, fosilni zapisi su znatno obogaćeni od Darwinovog vremena, a nedavno su otkriveni i noviji fosili angiospermi kao što je  Archaefructus, koji zajedno s daljnjim otkrićima fosilnih golosemenjača, sugeriraju kako su se angiospermne osobine možda sticane u seriji koraka. Nekoliko grupa izumrlih golosemenjača, posebno sjemenskih paprati, predloženi su kao najbliži zajednički preci cvjetnica, ali ne postoji kontinuirani niz fosilnih dokaza koji tačno pokazuju kako su cvjetnice evoluirale. Predloženi su i neki stariji fosili, kao što su oni iz gornjeg trijasa – roda Sanmiguelia. Na temelju postojećih dokaza, neki predlažu da su se preci cvjetnica odvojili od nepoznate grupe golosemenjača tokom kasnog trijasa (prije 245-202 miliona godina). Polen fosilnih biljaka koje liče na angiosperme, iz srednjeg trijasa (247,2-242,0 miliona godina) ukazuje na stariji datum njihovog porijekla. Bliski srodnički odnosi između angiospermi i grupe Gnethophyta, na bazi morfoloških dokaza, u zadnje se vrijeme osporavaju na osnovu molekularnih analiza ukazuju da su gnetofite, umjesto toga, uže povezane sa drugim gimnospermama.
Savez sindikata Jugoslavije
desno|mini|280px|Palača društveno-političkih organizacija (danas [[Poslovni centar "Ušće"|PC "Ušće"), sjedište SSJ od 1964-90. godine]] Savez sindikata Jugoslavije (SSJ) bila je sindikalna i društveno-politička organizacija koja je okupljala djelovanje svih sindikata u socijalističkoj Jugoslaviji. SSJ je isprva djelovao pod imenom Jedistvenom sindikat radnika i namještenika Jugoslavije (JRSNJ) sve do 1948. godine, kada mu je na Prvom kongresu promijenjeno ime. SSJ je djelovao do 1990. godine.
Historija
Nakon zamiranja sindikalnog pokreta u Kraljevini Jugoslaviji poslije okupacije 1941. godine, jedini sindikat koji je djelovao u okupiranoj Jugoslaviji bio je "Delavska enotnost", na oslobođenoj teritoriji u Sloveniji.
Na zemaljskoj konferenciji u Beogradu, od 23-25. januara 1945. godine, obnovljena je sindikalna organizacija i stvoreni Jedinstveni sindikati radnika i namještenika Jugoslavije (JSRNJ). JSRNJ je na svom Prvom kongresu, održanom od 24-28. oktobra 1948. godine, promijenio ime u Savez sindikata Jugoslavije (SSJ). Organizirani na načelima dobrovoljnosti, te organizacijske i financijske samostalnosti, sindikati su imali značajnu ulogu u obnovi zemlje, rekonstrukciji industrije i izgradnji socijalizma.
Cvjetnica
Evolucija
Najstariji poznati makrofosil samouvjereno identifikovan kao cvjetnica, Archaefructus liaoningensis, datiran je na oko prije 125 miliona godina (u periodu kreda), dok se smatra da je polen angiospermi porijeklom iz prije oko 130 miliona godina. Međutim, jedna studija je predložila da je biljka Sanmiguelia iz rane i srednje jure, tradicijski smatra vrstom ginkgo, što može biti najstarija poznata cvjetnica ili barem bliski srodnik. Pored toga, posrednim hemijskim dokazima je utvrđeno postojanje cvjetnica još prije 250 miliona godina. Oleanan, sekundarni metabolit koji se javlja u mnogim cvjetnicama, pronađen je u permskim depozitima toga doba, zajedno sa fosilima gigantopterida. Gigantopteride su grupa izumrlih biljaka sjemenjača sa mnogim morfološkim svojstavima cvjetnica, iako se ne zna da li su i same bile cvjetnice.
Savez sindikata Jugoslavije
Historija
SSJ je po pravilu svake četvrte do pete godine održavao kongres. Posebne etape u razvoju sindikata predstavljali su Treći kongres (1955.), Četvrti kongres (1959.) i Peti kongres (1964).
Cvjetnica
Evolucija
Recentne DNK analize zasnovane na molekularnoj sistematici pokazale su da Amborella trichopoda, koja je nađena na pacifičkom otoku Nova Kaledonija, pripadaju sestrinskoj grupi ostalih cvjetajućih biljaka, a morfološke studije sugeriraju da imaju osobine koje su možda karakteristike najranijih cvjetnica.
Savez sindikata Jugoslavije
Historija
Uvođenjem radničkog samoupravljanja 1950. godine, te prenošenjem mnogih funkcija države na razne samoupravne organe, sindikalna organizacija je počela djelovati kao društveno-politička organizacija radnog kolektiva koja pruža pomoć radničkom organu upravljanja, te pokreće radnike i službenike na izvršenje zadataka i mjera koje bi donio organ radničkog samoupravljanja.
Cvjetnica
Evolucija
Adaptacijska radijacija velikih angiospermi, kada se pojavila velika raznolikost cvjetnica u fosilnim tragovima, dogodila se sredinom krede (prije oko 100 miliona godina). Međutim, studija u 2007. procjenjuje se da se podjela na pet najnovijih roova  Ceratophyllum , porodica Chloranthaceae, u eudikoledona, u magnoliidima i monokotiledona) od osam glavnih grupa dogodila prije oko 140 miliona godina.
Savez sindikata Jugoslavije
Historija
SSJ je 1957. godine bio glavni nosliac pripreme i organizacije Prvog kongresa radničkih savjeta Jugoslavije.
Godine 1990, Savez sindikata Jugoslavije prestao je djelovati uslijed općeg stanja, a rad republičkih ogranaka nastavili su sindikati pod starim ili novim imenom.
Međunarodne veze
Godine 1945, nakon obnove rada sindikata u Jugoslaviji, uspostavljena je i njihova međunarodna aktivnost. Opštezemaljska sindikalna konferencija podržala je anglo-ruski komitet za stvaranje Međunarodne sindikalne federacije, izabrala delegaciju koja je prisustvovala konferenciji 6-17. februara 1945. u Londonu i osnivačkom kongresu Svjetske sindikalne organizacije (SSF) (27. septembra - 8. oktobra 1945. u Parizu, na kome je u Izvršni odbor SSF bio izabran Đuro Salaj, kao predstavnik sindikata zemalja jugoistočne Europe.
Cvjetnica
Evolucija
Obično se pretpostavlja da je funkcija cvijeta, od samog početka, bila da se mobilne životinje uključe reprodukcijske procese. To omogućuje, da se polen može rasprostirati čak i ako cvijet nije blistavo obojen ili čudno oblikovan za privlačenje životinja. Međutim, širenjem energije potrebne za stvaranje takvih osobina, cvjetnica može ostvariti pomoću životinja i, samim tim, efikasnije razmnožavanje.
Genetika otoka pruža jedno od predloženih objašnjenja za iznenadnu pojavu, potpuno razvijenih cvjetnica. Taj model se smatra se zajedničkim izvorom specijacije u cjelini, posebno kada je riječ o radikalnim prilagodbama koje su potrebne inferiornim prijelaznim formama. Cvjetnice su se možda razvile u izoliranom sastavima poput otoka ili lanaca otoka, gdje su biljke bile u stanju da razviju visoko specijalizirane odnose s nekim specifičnim životinjama (osama, npr.). Takav odnos, sa hipotetskim insektima omogućuje prijenos polen s jedne biljke na drugu na mnogo načina, što ose čine i danas, može dovesti do razvoja visokog stepena specijalizacije i u biljkama i unjihovim partnerima. Pčele, koje su, kako se postulira, evoluirale zssebno zbog odnosa mutualizma sa biljkama, potiču od osica.
Savez sindikata Jugoslavije
Organizacija
Savez sindikata Jugoslavije temeljio se:
Cvjetnica
Evolucija
Životinje su također uključene i u distribuciju sjemena. Plod, koji je formirana od proširenja cvijetnih dijelova, često je alat za širenje sjemena, privlačeći životinje da jedu ili na drugi način ga koriste, uzgred izbacujući sjeme (vidi frugivor). Iako su mnogi takvi odnosi mutualizma ostali je previše krhki da preživi konkurenciju i širenje, cvjetnice su iskoristile neuobičajeno efikasna sredstva za reprodukciju, širenje (bez obzira na porijeklo) koje postaje dominantan oblik života kopnenih biljaka.
Ontogeneza cvijeta koristi kombinaciju gena obično odgovornih za formiranje novih izdanaka. Najprimitivnije cvjetnice su vjerojatno imale promjenljiv broj cvijetnih dijelova, često odvojenih od (ali i u kontaktims) jednih s drugima. Cvjetovi imaju tendenciju da rastu u spiralnom smjeru, sa biseksualnošću (u biljkama, to znači i muški i ženski dijelovi u istom cvijetu) i da se dominira biljni jajnik (ženski dio). Kao što su evoluirali cvjetovi, određene varijacije su razvili i spojeni dijelovi, s mnogobrojnim detaljima dizajna, kao i sa specifičnim spolom po cvijetu ili biljci ili barem donjem "jajniku" (po položaju na biljci).
Evolucija cvijeta se nastavlja do današnjih dana. Moderni aranžmani su tako duboko pod uticajem ljudi da se neki od njih ne mogu oprašivati u prirodi. Mnoge današnje odomaćene vrste cvijeća su ranije bile jednostavni korov, koji tek iznikne kada se zemlja uznemiri kopanjem, npr. Neki od njih koje rastu sa kultiviranim biljkama, možda već imaju simbiotske odnose sa njima, a najljepše se nisu razvile zbog svoje ljepote i prirodnih adaptacija, nego zavise i od adaptacije na ljudske naklonosti.
UPK2
Uroplakin-2 je protein koji je kod ljudi kodiran gengom UPK2. Dužina polipeptidnog lanca je 184 aminokiselina, а molekulska težina 19.438 Da. .
Cvjetnica
Evolucija
Nekoliko paleontologa su također predložili su se cvjetnice možda razvile zbog interakcije s dinosaurima. Jedna od ideja potiče od najjačeg zagovornika Roberta T Bakkera. On predlaže da su herbivorni dinosauri, sa svojim prehrambenim navikama, činili selekcijski pritisak na biljke, preko adaptacija i odvraćanja ili suočavanja sa predatorima biljojeda.
Sančo VII, kralj Navare
Sančo VII (bas. Antso VII.a Nafarroakoa; ; ; ) bio je kralj Navare. Ovaj vladar je poznat i kao Sančo Snažni ili Sančo Umni.
Cvjetnica
Historija
thumb|200px|Ilustracija Lineovske klasifikacije iz 1736. thumb|200px|[[Aukanometar: Aparat za mjerenje stope rasta biljaka]] Botanički pojam Angiospermae (grč. αγγείον - angeío  = boca, brod) + σπέρμα – sperma = sjeme), skovan u obliku Angiospermae prema Paul Hermann 1690. godine, kao ime jednog od njegovih primarnih grupa biljaka na carstava. To je uključivalo cvjetnice koje imaju sjeme u zatvorenim kapsulama, za razliku od njegovih Gymnospermae ili cvjetnice sa ahenijama ili šizokarpnim plodom, gdje se cijeli plod ili svaki od njegovih komada se ovdje smatra golim sjemom. Termin i njegov antonim je podržavao i Carl Linnaeus sa istim smislom, ali sa ograničenom aplikacija, u imena svog (danas napuštenog) razreda Didynamia, u koji je uključio Gymnospermia, Angiospermia (cvjetnice), Polypetala. Njegova upotreba sa svojim modernim obimom značenja postala je moguća tek nakon 1827., kada je škotski botaničar Robert Brown utvrdio postojanje zaista golih ovula u Cycadophyta i Pinophyta. Od tog vremena pa nadalje, sve dok se za ove golosemenjače, kao što je bilo uobičajeno, računalo da su sa cvjetnice sa dva kotiledona, termin angiosperma je antitipski koristili botanički pisci, sa različitim obimom, kao ime grupe za druge biljke sa dva kotiledona.
Sančo VII, kralj Navare
Porodica
Njegovi roditelji su bili Sančo VI, kralj Navare i njegova supruga, Sanča od Kastilje (navarska kraljica).
Njegove najpoznatije sestre su bile Berengarija od Navare (kraljica Engleske, žena Rikarda I) i Blanka od Navare (grofica), čiji sin je bio Teobald I, kralj Navare. Sančo i Rikard od Engleske bili su veoma dobri prijatelji. Berengarija je bila poznata po ljepoti, a udala se za Rikarda na Kipru.
Cvjetnica
Historija
Godine 1851., Hofmeister je otkrio promjene koje se dešavaju u embrionima cvjetnica, a utvrđen je i ispravan odnos tih i vaskularnih biljaka (sa sprovodnim sudovima):  Cryptogamia. Ovaj fiksni položaj golosemenjača kao razreda, razlikuje se od dikodiledona, a termin angiosperme se zatim postupno prihvata kao odgovarajuća oznaka za sve cvjetnice, osim golosemenjača, uključujući razrede Dicotiledonae i Monocotyledonae. Ovo je smisao u kojem se termin koristi i danas.
U većini taksonomija, cvjetnice se tretiraju kao koherentna grupa. Najpopularniji ime je Angiospermae (angiosperme), a Anthophyta ("cvjetnica") je drugi izbor. Ova imena nisu povezani na bilo koji način. U Wettsteinovom i Englerovom sistemu koristi se naziv Angiospermae. Revealov sistem tretira cvjetnica kao odjel Magnoliophyta, ali je kasnije podijeljen na Magnoliopsida, Liliopsida i Rosopsida. U Takhtajanovom i Cronquistovom sistemuu ovu grupu tretiraju kao jedan dio divizije, što je dovelo do imena Magnoliophyta (iz porodice Magnoliaceae). Dahlgrenov i Thorneov sistem, (1992.) ovu grupu tretiraju kao razred, što je dovelo do imena Magnoliopsida. APG sistem 1998. godine, a kasnijoj u 2003. , cvjetnice tretiraju kao granu koji se zove cvjetnice, bez formalnog botaničkog naziva. Međutim, formalna klasifikacija je objavljena 2009., u kojoj cvjetnice čine podrazred Magnoliidae.
Sančo VII, kralj Navare
Biografija
15. augusta 1194. Sančo je okrunjen za kralja u Pamploni, nakon očeve smrti.
Cvjetnica
Historija
thumb|200px|Monokotiledonski (lijevo) i dikotiledonski klijanac
Sančo VII, kralj Navare
Biografija
Danas je kralj Sančo najpoznatiji po tome šta je sudjelovao u bitci kod Las Navasa de Tolose (bitka kod Al-Uqaba) 16. jula 1212. Kršćani, koje su vodili nadbiskup Rodrigo Jiménez de Rada, Alfonso VIII, kralj Kastilje, Petar II, kralj Aragonije i sam Sančo, sukobili su se sa muslimanima, koje je predvodio almohadski halifa Maroka, Muhammed El-Nasir. Snage kršćana su pobijedile.