cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IC 827
IC 827 (također poznat kao IRAS 12494+1633, MCG 3-33-14, PGC 43607 i UGC 8008) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 299 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Berenikina kosa. Najveći prečnik je 0,90 (78 hiljada sg) a najmanji 0,5 uglovnih minuta (44 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 19. maja 1892. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 2482
IC 2482 (također poznat kao MCG -2-24-25 i PGC 26796) je eliptična galaksija koja je udaljena oko 162 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Vodena zmija. Najveći prečnik je 2,30 (108 hiljada sg) a najmanji 1,6 uglovnih minuta (75 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Herbert Alonzo Howe 14. marta 1899. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Oskova (Banovići)
Oskova je naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Naselje je zbijenog tipa i nema zaseoka.
Safet Isović
Safet Isović bio je bosanskohercegovački izvođač sevdalinki.
Biografija
U ljeto 1992, tokom rata Isović je bio teško ranjen u svojoj porodičnoj kući u Sarajevu. Jedno vrijeme zadržava se u Zagrebu, gdje učestvuje u osnivanju društva hrvatsko-bošnjačkog prijateljstva. Nakon rata vratio se u Sarajevo. Na velikom solističkom koncertu u Zetri, održanom 29. maja 2003, okupio je predstavnike uleme, slikara i pisaca, pa sve do novinara. Pjevao je aktivno više od pola vijeka.
Preminuo je 2. septembra 2007, a ukopan je dva dana kasnije u haremu Alipašine džamije u Sarajevu.
Muzičko stvaralaštvo
Tokom studiranja u Sarajevu, često je sa prijateljima "pjevušio" u hodniku tokom odmora. Njegovo pjevanje se svidjelo Hasku Haveriću koji ga je tada jedva nagovorio da postane član ansambla narodnih igara i pjesama studentskog društva "Slobodan Princip Seljo" gdje je polagao audiciju pred komisijom u kojoj su bili Selver Pašić, Selim Salihbegović i drugi. Zbog talenta kojeg je imao, odmah je bio primljen.
Godine 1956. po nagovoru ljudi iz ansambla je otišao na audiciju na Radio Sarajevo. Nakon što je položio audiciju (iz drugog pokušaja), odobreno mu je da snimi dvije pjesme. Prve pjesme koje je snimio su bile "Kad ja pođem iz Sarajeva grada" i "Kasno prođoh kraj Morića hana" koje su emitirane na dan oslobođenja Sarajeva 1957. godine prvi put na Radio Sarajevu. Prvi solistički koncert je održao u "Domu sindikata" u Beogradu 19. marta 1963. godine kojeg je otvorio pjesmom "Otvori vrata od hamama, Zlato, Zlatijo". Zatim su slijedile godine njegovog velikog uspjeha. Bio je pobjednik mnogih velikih muzičkih festivala, dobitnik nagrade "Zlatni mikrofon" i oko 35 zlatnih i srebrnih ploča, zatim dobitnik Estradne nagrade BiH i Estradne nagrade bivše Jugoslavije. Njegova muzika predstavljala je jednu novu duhovnost, zasnovanu na spoju izvorne tradicije i socijalističkog "moderniziranog" narodnjaštva. Safet Isović je "demokratizirao" sevdalinku, učinio ju je pjesmom širokih narodnih masa. Pjevao je na svim važnijim društvenim manifestacijama, a u nekoliko navrata i u društvu sa Titom. Svojim kristalnim tenorom, on je pjesme o neostvarenoj ljubavnoj žudnji izvodio s nekom vrstom scenske samouvjerenosti i superiornosti.
Dvorane u kojima je održavao solističke koncerte, širom svijeta, su bile prepune kad god je gostovao. Vrhunac svih tih gostovanja je bio održani koncert u prepunoj operskoj dvorani u Sydneyu u kojoj je ušao u katalog izvođača i jedini je pjevač iz bivše Jugoslavije koji je u njoj gostovao. Snimio je brojne sevdalinke za arhiv Radio Sarajeva (uključujući i nekoliko sevdalinki uz saz). Bio je aktivan član Udruženja estradnih radnika Bosne i Hercegovine.
Saradnja s drugim muzičarima
Zahvaljujući Safetu, mnoge sevdalinke su ostale zabilježene za sva vremena kroz njegove audio i video snimke i arhivske snimke za Radio Sarajevo. Kroz dugu muzičku karijeru je sarađivao sa mnogim muzičarima, izvođačima i tekstopiscima. Snimio je dosta pjesama u duetu sa izvođačima: Zaimom Imamovićem, Nadom Mamulom, Mehom Puzićem, Miletom Petrovićem, Bebom Selimović.
Diskografija
Tokom svoje dugogodišnje karijere, Safet je snimio nekoliko stotina pjesama. U početku je kao i ostali izvođači snimao singl ploče s dvije, a zatim sa četiri pjesme. Polovinom 1970-ih počeo je snimati LP (Long play) albume, a kasnije CD-e.
Zeami Motokiyo
Zeami Motokiyo (世阿弥 元清, 1363 - 1443) također poznat kao Kanze Motokiyo, je bio japanski estetičar, glumac i pisac mnogih drama.
Gluma
Zeami je podučavan od strane njegovog oca, Kan'amija, koji je također bio glumac. Tim otac-sin je postavio pozorište Noh. Kada su prvi put izveli Ashikagu Yoshimitsu, japanski Shogun, pitao je Zeamija da se školuje u glumi. Shogum je također prihvatio dječaka kao svog ljubavnika, što je u shudo tradiciji, 1374. Nakon što je Zeami naslijedio oca, nastavio je izvoditi drame i adaptirati ih u stil koj je danas Noh-mješavina pantomime i vocalne akrobatike.
Književnost
Zeamiju se može se pripisati oko 50 drama. Među njima su Izutsu, Hagoromo (Pernati mantil), Koi no omoni (Mnogo ljubavi), i Takasago. Pored pisanja drama i njegovog teoretskog rada "Fushi kaden" - također poznat kao "Kadensho", Zeami je pisao praktične instrukcije glumcima i postavio Noh-formu kao ozbiljnu formu glume. Njegove knjige nisu samo instrukcije nego su i estetičke, bazirane na duhovnoj kulturi Japana.
Djibouti (regija)
Regija Djibouti je jedna od 6 regija Džibutija. Površinom je najmanja regija u državi ali s obzirom da se u njoj nalazi glavni grad države Djibouti, po kojem je i nazvana, regija je s najvećim brojem stanovnika a time i najgušće naseljena s preko 3.000 stanovnika po km2. Prema podacima iz 2019. imala je 603.000 stanovnika.
Geografija
thumb|left|Mapa Regije Djibouti
Regija se prostire na površini od 200 km2 i izlazi na obale Tadžurskog zaliva unutar kojeg se nalazi i nekoliko manjih ostrva koji su također u sastavu regije. Graniči s regijom Arta na jugu i zapadu a njene obale na sjeveru zapljuskuju vode spomenutog Tadžurskog zaliva. Reljef regije uglavnom čini priobalna nizija. Klima područja se može podijeliti na vruću sušnu sezona od maja do oktobra i hladniji dio sezone sa više padavina koji traje od novembra do aprila. Padavine na obali obično se javljaju od novembra do marta, dok dalje u unutrašnjosti padavine su učestalije od aprila do oktobra. U ljetnim mjesecima temperature prelaze i 40 °C a relativna vlaga često prelazi 50%, čak i tokom dana.
Stevan Popović
Stevan Popović (Tovarnik, 15. septembar 1842 – 1912) bio je vijećnik kraljevskog stola sedmorice u Zagrebu.
U svojoj struci se najviše bavio građanskim parnicama. Sin Dušan bio je advokat i jedan od najistaknutijih samostalaca, kći Ljubica bila je žena Đure Dimovića, doktora u Zagrebu, kći Desanka bila je žena Dragutina Živadinovića, doktora u Srbiji, kći Milica bila je žena Ivana Rikarda Krausa, veleposjednika u Osijeku. Brat mu je bio Simo Popović, bivši crnogoski ministar prosvjete.
NGC 1310
NGC 1310 (također poznat kao ESO 357-19, IRAS 03191-3716, MCG -6-8-4 i PGC 12569) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 83 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Hemijska peć. Najveći prečnik je 1,90 (46 hiljada sg) a najmanji 1,5 uglovnih minuta (36 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 22. oktobra 1835. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Louis de Funès
Louis de Funès (Coubervoie, 31. juli 1914. - Nantes, 21. juli 1983.), francuski filmski glumac, režiser, producent i komičar španskog porijekla.
Najčešće je nastupao u komedijama lakoga, površnog tipa s mnogo pojednostavljenih kalambura. Najpopularniji je evropski komičar 60-ih i 70-ih godina.
Podgorje (Banovići)
Podgorje je naseljeno mjesto u općini Banovići, Bosna i Hercegovina.
Dijelovi naselja (zaseoci)
Čubrići, Denkovci, Gorići, Hamzići, Mušići, Podgorje i Savići.
NGC 7065
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Michael Ballack
Michael Ballack (rođen 26. septembra 1976) bivši je njemački profesionalni nogometaš. Igrao je na poziciji centralnog veznog. Od 1999. do 2010. bio je član reprezentacije Njemačke.
Nogometna karijera
Prvi profesionalni gol dao je 1. oktobra 1996. u utakmici između Chemnitza i Dinama iz Dresdena. Taj gol riješio je pobjednika meča. Debi u Bundesligi desio se 19. septembra 1997, a u dresu Njemačke je debitovao 28. aprila 1999 protiv Škotske. Prvi gol u dresu njemačke reprezentacije dao je iz slobodnog udarca protiv Grčke, u utakmici 28. marta 2001. Dosad je odigrao 70 utakmica u dresu reprezentacije i postigao 31 gol Nosi. dres sa brojem 13. Često mu se pridodaje epitet igrača utakmice.
Prepričavaju se njegovi golovi u posljednjim minutama utakmice kao i njegova "dupla pakovanja" (Doppelpack u žargonu sportskih komentatora i novinara u Njemačkoj) - dupli pogoci na utakmicama. Također, 2006. na SP u Njemačkoj bio je dvaput proglašavan za igrača utakmice.
Najveći uspjesi u karijeri
Michael Ballack je u Njemačkoj tri puta osvajao kup, četiri puta prvenstvo. Triput je proglašavan za najboljeg njemačkog nogometaša. Soccer Digest ga je 2002. proglasio za najboljeg nogometaša na svijetu. Trenutno je i kapiten njemačke reprezentacije.
Privatno
Ballack je vrlo bitna medijska ličnost u Njemačkoj - centralna je figura Adidasovih reklamnih kampanja. U kampanji uoči SP u Njemačkoj, nazvanoj +10, nastupao je zajedno sa Davidom Beckhamom, Zinedinom Zidanom i dr. Partner je i njemačkog McDonald'sa, a kampanje je radio i za Njemačku željeznicu (Deutsche Bahn), Sony Playstation i Njemački telekom (Deutsche Telekom). Moto poznatog nogometaša glasi: Nemoj sve tako ozbiljno shvatati! Specifičan je i Ballackov odnos prema fanovima. On svoje obožavatelje veoma poštuje i iako ne izlazi mnogo u javnost, uvijek nalazi načina da se zahvali svojim obožavaocima. O njima Ballack kaže: ''Fanovi su mi veoma važni jer su potvrda uspjeha. Oni su nagrada za uloženi rad. Radujem se zbog svakog fana kojeg imam.''
Ballack 13 je naziv Ballackove kolekcije koja se prodaje putem Interneta i Ballackovog sajta. Radi se oodjevnim predmetima sa znakom Ballack 13 - stiliziranim tako da predstavlja moment radosti nakon postignutog gola. Izdvojeno Ball (na njemačkom "lopta") i Ballackova poza koja predstavlja slovo "A" čine vizualni identitet poznatog nogometaša. 2005. Adidas i Ballack su prezentirali jaknu i dvije majice kao službenu kolekciju Ballack 13.
2006. njemački časopis Stern objavio je knjigu o Michaelu Balcacku - Njegov put (Ballack - Sein Weg).
Tu Fu
mini|Du Fu Tu Fu ili Du Fu (kineski: 杜甫, pinyin: Dù Fǔ, Wade-Giles: Tu⁴ Fu³; Duling kod mjesta Chang´an 712. - Leiyang 770.) bio je jedan od najznačnijih pjesnika kineske Dinastije Tang.
Njegove pjesme izražavale su protest protiv politike. Opisivao je socijalnu nepravdu, glad i haos iz perspektive običnog građanina. Vrijeme radnje u njegovim pjesmama uvijek je prikazano kao da je riječ o par stotina godina u nazad.
Coritiba Foot Ball Club
Coritiba Foot Ball Club (često samo Coritiba) je Brazilski nogometni klub iz grada Curitiba, pokrajina Paraná. Klub je osnovan 1909.
Tu Fu
Prvi pokušaji da položi ispit za službenika nisu bili uspješni. Nakon što je ipak izvanredno položio ispit dobio je visoki položaj pod carom Suzongom. Kasnije je poslan u grad Huazhou kao predstavnik za znanje. Njegov politički uspjeh kratko je trajao, uglavnom dok je bio živ car Suzong. Nakon smrti cara još se intenzivnije bavio pisanjem pjesama.
Coritiba Foot Ball Club
Coritiba igra na stadionu Major Antônio Couto Pereira u Curitiba, nazvanom po bivšem predsjednika kluba.
Tu Fu
Djela
Danas je poznato 1400 njegovih pjesama. Značaj njegovih djela se ogleda i po nadimcima koje je dobio u Zapadnom društvu poput Kineski Vergilije, Horacije, Šekspir, Igo, ili Bodler. Osnovne karakteristike njegovog djela su jak osjećaj za historiju, maralnost djela i tehnička stručnost.
Tu Fuova saosjećajnost je značajno uticala na razvoj poezije. Posvetio je mnoga svoja djela temama koje su se do tada smatrale neprimjerenim za poeziju, poput kućnog života, kaligrafije, slika, životinja i sl. Zbog toga je Zhang Jie rekao da za Tu Fua "sve na ovom svijetu je poezija".
Iako je pisao sve poetske forme najznačjniji su njegovi lǜshi, vrsta pjesme striktno odrešenog sadržaja i forme. Oko dvije trećine svih njegovih djela su u ovoj formi. Iako je forma jasno određena i sadrži dosta ponavljanja, Tu Fu preko nje pojačava poetsku misao i osjećaj.
Osim toga, njegove pjesme koriste razne registre jezika, od kolokvijalnog do strikno poetskog. Ton se mjenja kako kroz sazrijevanje pjesnika, tako i naspram njegovih djela. Njegova najranija djela su umilnom tonu koji kasnije nosi svojevrstan ton pobunjenika.
Njegovi politički komentari su emocionalno obojeni, a njegovi savjeti mogu biti parafrazirani rječima: "Trebali bismo biti manje sebični i raditi ono što treba da radimo". Bilo je nemoguće ne seložiti se sa njegovim stavovima, ali način na koji izriče istinu je zapravo ono što ga smejšta kao centralnu ličnost kineske poezije.
Ortoepija
Ortoepija je skup pravila koja određuju pravilan izgovor riječi i rečeničnih cjelina u nekom jeziku. Ovaj termin je nastao od grčkih riječi orth: tačno + epos: riječ, govor.
U antičkoj grčkoj, ortoepija je generalno značila "tačna dikcija". Ortoepiju su proučavali grčki sofisti iz petog vijeka prije nove ere, posebno Protagora, ali je njegovo učenje imalo i koncepte koji nisu bili logični. Protagora je kritikovao Homera zato što je riječ "bjes" feminizirao (Aristotel, Sofističko poricanje 14) i zato što se molio muzi sa imperativom.
NGC 4083
NGC 4083 (također poznat kao MCG 2-31-24 i PGC 38275) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 460 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,80 (107 hiljada sg) a najmanji 0,4 uglovnih minuta (54 hiljade sg). Prvo otkriće je napravio Albert Marth 25. marta 1865. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
Amoebozoa
Amoebozoa je velika taksonomska grupa praživotinja, koja ima 2.400 opisanih vrsta ameboidnih protista, koje često imaju tupe, prstaste, režnjevite pseudopodije i cjevaste mitohondrijske grebenove. U većini klasifikacijskih shema Amoebozoa su rangirane kao koljeno unutar carstva Protista ili carstva Protozoa. U klasifikaciji koju favorizira Međunarodno društvo protistologa zadržava se kao neopisano supergrupa unutar Eukaryota. Moolekulskogenetičke analize podržavaju stav da su Amoebozoa monofiletski kladus. Većina filogenetskih stabala identificira ga kao sestrinsku skupinu grupe Opisthokonta, još jednog glavnog kladusa kojai sadrži i gljive i životinje, kao i oko 300 vrsta jednoćelijskih protista. Amoebozoa i Opisthokonta ponekad se povezuju u grupu višerangiranog taksona, različiti inenovanog kao Unikonta, Amorphea oli Opimoda.
Ameboza uključuju mnoge najpoznatije ameboidne organizme, poput rodova Chaos, Entamoeba, Pelomyxa Amoeba. Vrste Amoebozoa mogu biti granate (testate) ili gole, a ćelije mogu posjedovati flagele. Slobodno živuće vrste su česte i u slanoj i u slatkoj vodi, kao i u tlu, mahovini i lišću. Neki žive kao paraziti ili simbioti drugih organizama, a za neke se zna da uzrokuju bolest kod ljudi i drugih organizama.
Dok je većina vrsta amebozoa jednoćelijska, grupa također uključuje nekoliko varijanti sluzavih plijesni koje imaju makroskopski, višećelijski stadij života tokom kojeg se pojedine ameboidne ćelije agregiraju kako bi nastale spore.
Amebozoe se uveliko razlikuju u veličini. Neke su promjera svega 10–20 µm, dok su drugi među najvećim protozoama. Dobro poznata vrsta Amoeba proteus, koja može dostići dužinu od oko 800 μm, često se proučava u školama i laboratorijama kao reprezentativna ćelija ili model organizam, dijelom i zbog svoje prikladne veličine. Multinucleate, multijedarne amebe poput rodova Chaos i Pelomyxa (takozvane "divovske amebe") mogu biti duge nekoliko milimetara, a neke višećelijske ameboze, poput sluzave plijesni Fuligo septica, mogu pokriti površinu od nekoliko kvadratnih metara.
Morfologija
Amoebozoa je velika i raznolika skupina, ali određene su karakteristike zajedničke mnogim njenim članovima. Amebozojska ćelija obično je podeljena u zrnatu centralnu masu, koja se zove endoplazma, i prozirni spoljni sloj, koji se naziva ektoplazma. Za vrijeme lokomocije, endoplazma teče prema naprijed, a ektoplazma teče unatrag duž vanjske strane ćelije. U pokretu, mnogi amebozoa imaju jasno definiran prednji i stražnji dio i mogu poprimiti "monopodni" oblik, s tim da cijela ćelija funkcionira kao jedna pseudopodja. Velike pseudopodije mogu proizvesti brojne jasne projekcije nazvane subpseudopodije (ili determinantne pseudopodije), koje se produžuju na određenu dužinu i zatim se povlače, bilo u svrhu lokomocije ili unosa hrane. Ćelija može također formirati više neodređenih pseudopodija, kroz koje cio njen sadržaj teče u pravcu lokomocije. To su više ili manje cjevaste i uglavnom su ispunjene granuliranom endoplazmom. Ćelijska masa teče u vodeću pseudopodiju, a ostale se na kraju povlače, osim ako organizam ne promeni pravac.
Dok je većina amebozoa „gola“, poput poznatih Amoeba i  Chaos ili prekrivena labavim slojem malehih ljuskica, poput rodova Cochliopodium i Korotnevella, članovi reda Arcellinida tvore krute ljušture, ili testove, opremljeni jednim otvorom kroz koji izlaze pseudopodije. Arcelinidni testovi se mogu izlučiti iz organskih materijala, kao u rodu Arcella[ ili izgraditi iz prikupljenih čestica cementiranih zajedno, kao u Difflugia.
Kod svih ameboza je primarni način prehrane fagocitoza, u kojem ćelija okružuje potencijalne čestice hrane svojim pseudopodijama, zatvarajući ih u vakuole unutar kojih se mogu probaviti i apsorbirati. Neki amebozoidi imaju zadnji nastavak nazvan uroid, koji može služiti za nagomilavanje otpada, periodično se odvajajući od ostatka ćelije. Kada je oskudica hrane, većina vrsta može se incistirat, tj. formirati sporangije. Većini Amoebozoa nedostaje bič i općenito ne formiraju mikrotubule – potporne strukture, osim za vrijeme mitoze. Međutim, flagele se javljaju u grupi Archamoebae, a mnoge sluzaste plijesni stvaraju gamete sa dva biča. Bičevi su pćenito pri vezani konusnom mikrotubulom, što sugerira blisku vezu s grupom oOpisthokonta. Mitochondrije u ćelijama Amoebozoa karakteristično imaju razgranate cjevaste grebenove. Međutim, među Archamoebae, koji su prilagođene na anoksična ili mikroaerofilna staništa, mitohondrije su izgubljene.
Mejoza
Odedavno dostupni podaci o genomu  Acanthamoeba  otkrili su nekoliko ortolognih gena korištenih u mejozi spolnih eukariota. Ti geni uključuju Spo11, Mre11, Rad50, Rad51, Rad52, Mnd1, Dmc1, Msh i Mlh. Ovaj nalazi sugeriraju da je "Acanthamoeba" sposobna za neke oblike mejoze i da može biti izložena seksualnoj reprodukciji.
U seksualno reproducirajućih eukariota, homologna rekombinacija (HR) obično se javlja tokom mejoze. Za efikasnu mejotsku HR potrebna za mejozu specifična rekombinaza, Dmcl, a Dmcl je izražen u Entamoeba histolytica.
Prečišćeni Dmc1 iz E. histolytica formira presinapsne filamente i katalizira Adenozine-trifosfat (ATP) – zavisno od homolognog uparivanja DNK i razmjena lanaca DNK na najmanje nekoliko hiljada parova baza. Reakcije uparivanja DNK i razmjene niti poboljšane su faktorom rekombinacije specifičnim za eukariotsku mejozu (heterodimer) Hop2-Mnd1. Ovi su centralni procesi u mejotskoj rekombinaciji, sugerirajući da E. histolytica prolazi kroz mejozu.
Studije Entamoeba invadens otkrile su da je tokom pretvorbe iz tetraploid jednojedarnog trofozoita u tetranukleatnu cistu, poboljkana homologna rekombinacija. Ekspresija gena s funkcijama povezanim s glavnim koracima mejotičke rekombinacije također se povećala tokom encistacije. Ovi nalazi u E. invadens, u kombinaciji s dokazima iz studija E. histolytica ukazuju na prisustvo mejoze kod Entamoeba . Uporedna genetička analiza pokazala je da su mejotski procesi prisutni u svim glavnim amebozojskim linijama.
Medicinski značaj
Amebijaza, poznata i kaor entamebijaza, je infekcija izazvana bilo kojim od amebozoa iz grupe Entamoeba. Simptomi su najčešće kod infekcije vrstom Entamoeba histolytica Amebijaza se javlja bez ikakvih simptoma ili sa blagim, a i teškim stanjima. Simptomi mogu uključivati bol u trbuhu, blagi proliv, krvavu dijareju ili teški kolitis sa odumiranjem tkiva i perforacijama probavnog trakta. Ova posljednja komplikacija može prouzrokovati peritonitis. Kod pogođenih osoba, zbog gubitka krvi, može se pojaviti anemija.
Uzroci i dijagnoza
Invazija crijevne sluznice uzrokuje amebni krvavi proliv ili amebnni kolitis. Ako parazit dođe u krvotok, može se širiti kroz tijelo, a najčešće završava u jetri, gdje uzrokuje amebni apsces jetre. Ciste Entamoeba mogu preživjeti do mjesec dana u tlu ili do 45 minuta pod noktima. Važno je razlikovati amebijazu i bakterijski kolitis. Poželjan je dijagnostički pristup posmatranjem izmeta pod mikroskopom, ali zahtijeva se kvalificirani analitičar koji možda neće biti pouzdan pri izuzimanju tragova infekcije. Ovaj metod možda neće moći napraviti diferencijaciju između određenih vrsta
Povećana količinie bijelih krvnih zrnaca prisutna je u teškim slučajevima, ali ne u blažim. Najtačniji test je pdređivanje antitijela u krvi, ali nalaz može ostati pozitivan i nakon liječenja.
Prevencija i liječenje
Prevencija amebijaze ae omogućava odvajanjem hrane i vode od fekalija i pravilnim sanitarnim mjerama. Nema vakcine. Postoje dvije mogućnosti liječenja, ovisno o lokaciji zaraze. Amebijaza u tkivima se liječi ili metronidazolom, tinidazolom, nitazoksanidom, dehidroemetinom ili klorokvinom, dok se gnojna infekcija liječi diloksanid furoatom ili jodokinolinom. Da bi liječenje bilo efikasno protiv svih stadija amebe, može biti potrebna kombinacija lijekova. Infekcije bez simptoma ne zahtijevaju liječenje, ali zaraženi mogu širiti parazite na druge i liječenje se može razmotriti. Liječenje ostalih amebijaza nije potrebno, osim one od E. histolytica.
Epidemiologija i historija
Amebijaza je prisutna u cijelom svijetu. Oko 480 miliona ljudi je zaraženo onim što izgleda kao posljedica infekcije amebom E. histolytica, a to rezultira smrću između 40.000 i 110.000 ljudi svake godine. Većina infekcija se sada pripisuje E. dispar. E. dispar je češća u određenim područjima i simptomatski slučajevi mogu biti manji nego što je ranije prijavljeno. Prvi slučaj amebijaze dokumentovan je 1875. godine, a 1891. bolest je detaljno opisana, što je rezultiralo izrazima amebna dizenterija i  amebni apsces jetre. Daljnji dokazi s Filipina 1913. otkrili su da se bolest pojavila nakon gutanja ciste E. volonteri histolytice. Poznato je još od 1897. godine da je postojala barem jedna vrsta Entamoeba (Entamoeba coli), ali je SZO prvi put formalno priznala da je 1997. godine E. histolytica ima dva tipa, uprkos tome što je prvo predloženo 1925. godine. Pored već priznatog Entamoeba dispar.
Raspoloživi dokazi pokazuju da postoje najmanje dvije druge vrste Entamoeba koje izgledaju isto kod ljudi - Entamoeba moshkovskii i Entamoeba bangladeshi. Razlog zbog kojeg se ove vrste do nedavno nisu razlikovale zbog oslanjanja na izgled.
Fosilni zapisi
Otkriveni širom svijeta, vazoliki mikrofosili (VSM) pokazuju da Amebozoa postoje još od ere neoproterozoika. Fosilne vrste Melanocyrillium hexodiadema, Palaeoarcella athanata i Hemisphaeriella ornata potiču iz stijena starih 750 miliona godina. Sva tri VSM-a imaju hemisferni oblik, invagirani otvor i pravilne udubine, koje snažno podsećaju na moderne Arcellinida, koji su ljušturasti ameboidi. P. athanata posebno izgleda isto kao i postojeći rod Arcella.
Mjesto Amoebozoa u stablu eukariota
Čini se da (na osnovu molekulske genetike) pripadnici Amoebozoe formiraju sestrinsku grupu životinja i gljiva, odvojivši se od ove loze nakon što se odvojila od ostalih skupina, kako je dolje prikazano na pojednostavljenom dijagramu:
Velike sličnosti između Amoebozoa i Opisthokonta dovode do hipoteze da oni formiraju različit kladus. Thomas Cavalier-Smith predložio je ime "unikonte" (formalno, Unikonta) za ovu granu, za koje se veruje da su potekli od zajedničkog pretka, koji je imao samo jedan bič ukorijenjen u jednom baznom tijelu.[1][2] Međutim, dok se snažno podržava bliska povezanost Amoebozoa i Opisthokonta, nedavni rad pokazao je da je hipoteza o neposrednom pretku vjerojatno lažna. U svojoj Revidiranoj klasifikaciji Eukariota (2012), Adl i sur. Predložili su je Amorphea kao pogodnije ime za kladus približno istog sastava, sestrinsku grupu Diaphoretickes. Novija sistematska mjesta članovi Amorphee zajedno s Malawimonida i Collodictyonida u predloženom kladusu nazvanom Opimoda, koja se sastoji od dvije glavne linije koje se odmiču u korijenu eukariotskog filogenetskog stabla.
Potkoljena Amoebozoa: Lobosa i Conosa
Čini se da nedavni molekulskogenetički podaci podržavaju ovu primarnu podjelu Amoebozoe na Lobose i Conosa. Prvi, kako su definirali Cavalier-Smith i njegovi suradnici, uglavnom uključuju klasične Lobosea: neflagelatne amebe s tupim, loboznim pseudopodijama (Amoeba, Acanthamoeba, Arcella, Difflugia itd.). Potonju čine i ameboidne i flagelirane ćelije, karakteristično s izraženijim ili lagano razgranatim subpseudopodijama (Archamoebae i miksomicetne plijesni).
Od starijih studija joje su uradili Cavalier-Smith, Chao & Lewis 2016: i Silar 2016.
Koljeno Amoebozoa Lühe 1913 emend. Cavalier-Smith 1998 [Amoebobiota; Eumycetozoa Zopf 1884 emend Olive 1975 ]
Mahabharata
desno|mini|250p|Drevna karta Indije
Mahabharata (sanskrit - महाभारत) je indijski ep i vjerovatno najveći ep u svjetskoj književnosti. Po predaji obuhvata sto hiljada šloka odnosno dvostiha od po 32 sloga. Ustvari, predajom su se hiljadama godina oblikovale dvije okvirne recenzije sanskritskog teksta u Indiji: sjeverna od 82 hiljade šloka i južna od 95.600 šloka. U kritičko izdanje od toga ušlo je 73.900 šloka. Tih je, dakle, 147.800 stihova desetak puta više od 15.700 heksametara "Ilijade" ili preko dvanaest puta više od 12.100 heksametara "Odiseje" koji su po dužini usporedivi sa šestnaestercem šloke.
Vrijeme nastanka djela
Obično se u indološkoj literaturi prihvata sud E. W. Hopkinsa. On je smatrao da početke staroindijskog epskog pjesništva možemo, doduše, stavljati i 700 ili 1.700 godina p. n. e., ali o tome ne možemo nešto pouzdano znati, a da počeci predaje o Bharatama, kako je to još bio smatrao Albrecht Weber, sežu do razdoblja vedskih obrednih djela brahmana. Međutim za ovaj ep se ne može tvrditi da su predaje o Bharatama ili Kurnima u njemu skupljene prije 400. godine p. n. e. Predaje o Pandavama i polubožanskom Krišni mogle bi poticati iz razdoblja od 400. do 200. godine p. n. e. Prerada s Krišnom kao sveobuhvatnim božanstvom i mnoštvom poučne puranske građe mogla je uslijediti između 200. p. n. e. i 100-200. nove ere. Posljednje knjige i početak prve su mogli biti dodani između 200. i 400. godine. U istom periodu mogla se napuniti poučnom građom 13. knjiga i izdvojiti se iz 12. knjige. Poslije tog razdoblja mogli su se prihvatati tek pojedinačni dodaci. Moglo bi se reći da su to otprilike oni koje je otklonilo iz teksta sadašnje kritičko izdanje.
U 5. vijeku se na nekom natpisu već spominje Mahabharata kao djelo od sto hiljada šloka, dakle, u potpunom opsegu. A kako se u epu češće spominju Yavane, izvorno Jonjani, s kojima su se Indijci prvi put sreli u doba Aleksandra Velikog, tekst kakav danas postoji ne može biti stariji od 4. vijeka p. n. e., a završetak u 3. vijeku nove ere.
U svojoj knjizi o Ramayani, J. L. Brockngton Righteon Rama, The Evolution of an Epic, OUP, Delhi 1984. složio je sličan pregled razvoja drugog velikog staroindijskog epa, stavivši mu početak u 5. vijek p. n. e.
Ramayana je sigurno dovršena prije Mahabharate ali je vjerovatno mlađa u začecima. Stoga se čini bliskom istini sud J. A. B. Buitenena da se začeci Mahabharate mogu najvjerovatnije zamisliti negdje u 8. ili 9. vijeku p. n. e. Međutim i on se slaže da je "knjižnica djela" koju znamo kao Mahabharatu mogla biti osnovana tek oko 400. godine p. n. e., a prestati nabavljati prinose oko 400. n. e. nav. dj., Uvod, str. XXIV-XXV.
O starosti predmeta Mahabharate svakako još se treba istaknuti da su arheolozi poput B. B. Lala i drugih otkopali naselja koja su identificirali kao Hastinapuru, staru prijestolnicu Kurua, Ahiććatru i Kampilyu, gradove Panćala, i druge lokalitete poznate iz velikog epa. Oni pokazuju kulturu ranog željeznog doba, odlikuju se posebnim sivim slikanim lončarstvom, a ispitivanje starosti nalaza pomoću ugljika C-14 pokazuje da potiču otprilike iz perioda oko 1000. godine p. n. e..
To mora biti i period kada su se počele pjevati pjesme o vladarima Kurua i Panćala i otada se nikada nisu prestale pjevati jer bi svaki privremeni prekid u usmenom prenošenju pjesama kroz dugo razdoblje njihovog stvaranja, sabiranja i razvoja velike pjesme o boju Bharata iz njih nužno izazvao i potpun gubitak cijele te predaje, bar prije trenutka njenog zapisivanja. Ali ta predaja je, na svoj način, još i danas živa, kao što još i danas stoji grad Mathura i još je uvijek središte živog Krišninog kulta i kao što ime Indraprastha i danas označava dio Delhija oko Stare tvrđave.
Sadržaj djela
Jezgru Mahabharate čini priča o sukobu oko nasljedstva između dviju grana plemena Kuru.
2. knjiga: Knjiga o sabornici
Pošto Yudhišthira primi svečano kraljevsko posvećenje u Indraprasthi, prije kojeg su se Pandave morali iskazati ratničkim uspjesima na sve četiri strane svijeta i na Krišnin poticaj savladati Đarasamdhu u dvoboju, pozivaju ih bratići Kaurave u Hastinapuru. Tu im priređuju kockarsko takmičenje pri kojem Yudhišthira zbog prijevare prokocka kraljevstvo i mora po dogovoru otići s braćom i ženom Draupadi, Draupadinom kćeri, u progonstvo u šumu na dvanaest godina, a trinaestu moraju provesti među ljudima, ali neprepoznati ako ne žele ponoviti progonstvo.
3. knjiga: Knjiga o šumi
Braća doživljavaju neobične pustolovine u šumi, naročito veliki strijelac Arđuna, snažni Bhima i mudri Yudhišthira.
5. knjiga: Knjiga o pripremama
Pandave u dogovoru sa saveznicima po isteku trinaeste godine zatraže od Kaurava svoju polovinu kraljevstva ili bar pet sela. Kao posrednik zastupa ih u Hastinapuri Krišna. Međutim, Duryodhana, sada Dhrtaraštrin prijestolonasljednik odbija da im išta ustupi. Obje strane skupljaju saveznike i kreću na bojno polje Kuruhšetru.
6. - 13. knjiga
6-10. knjiga opisuje tok velike bitke i slave junaka koji su se borili i ginuli. Prve četiri se zovu po zapovjednicima vojske Kaurava: Knjiga o Bhlšmi (6), Knjiga o Droni (7), Knjiga o Karni (8) i Knjiga o Šalyi (9); svi oni su junački pali u borbi, a Pandave su ih, po Krišninim savjetima, mada i sami veliki junaci, redom savladavali lukavstvom uz osjetne moralne dileme, a na kraju je tako i Duryodhanu savladao Bhima. Peta se zove po jezivom pokolju koji je izveo posljednji zapovjednik Kaurova Asvatthaman sa jedinom dvojicom svojih preostalih vitezova: Knjiga o noćnom prepadu (10).
Nakon strašnih knjiga o bici slijedi 11. knjiga: Knjiga o ženama, gdje se opisuje naricanje žena i pogrebni obredi za pale junake. Dhrtaraštrina žena Ganhari tuguje nad palima u objema vojskama i proklinje Krišnino pleme, a Panduova udovica Kunti otkriva svojoj djeci da im je silni protivnik Karna bio rođeni brat iz njenog predbračnog života.
FK Partizan
Fudbalski klub Partizan je fudbalski klub iz Beograda koji je osnovan 4. oktobra 1945. godine kao dio Jugoslovenskog sportskog društva Partizan. Danas je ovo Sportsko društvo asocijacija 25 klubova u isto toliko sportova, čiji je član i dalje i Fudbalski klub, ali ima potpunu samostalnost u organizovanju, rukovođenju, finansijama, materijalnim dobrima i objektima.Osnivači Fudbalskog Kluba Partizan su jugoslovenska vojna lica Peko Dapčević, Svetozar Vukmanović - "Tempo" , Otmar Kreačić - "Kultura" , Vlada Mađarić , Ratko Pejić , Vujica Gajinović , Ratko Vujović - "Čoče" , Koča Popović , Mijailko Todorović - "Plavi" i Pavle Jovićević. Prvu utakmicu Fudbalski Klub Partizan odigrao je 06. oktobra. 1945. u Zemunu, a strijelac prvoga gola za Partizan u historiji bio je Florijan Matekalo. Uz Fudbalski klub radi i nekoliko preduzeća kao deo poslovnog sistema Partizana. FK Partizan, uz svog najljućeg rivala, Crvenu Zvezdu, predstavlja najznačajniju srpsku ekipu i tim koji, u zadnjih nekoliko godina, održava Srbiju na UEFA rang listi evropskih ligaških takmičenja u blizini pozicije koja omogućava dva predstavnika u Ligi šampiona.
Mahabharata
14. - 20. knjiga
desno|mini|200p|Bitka Kurukshetra
FK Partizan
Historija
Godine 1966. Partizan je bio vicešampion Evrope, 1978. pobjednik Srednjoevropskog kupa, kao i pobjednik UHREN kupa 1989. Prvi je srbijanski klub koji se plasirao u grupnu fazu Lige šampiona (2003, 2010) i prvi koji se plasirao u osminu finala završnice Kupa UEFA (2005). Momčilo Vukotić je rekorder Partizana po broju nastupa - odigrao je 752 utakmice, a rekorder u broju golova postignutih za "crno-bijele" je Stjepan Bobek sa 403 pogotka. Za reprezentaciju Jugoslavije nastupilo je preko 130 Partizanovih fudbalera, a više od pedeset utakmica odigrali su Bobek, Zebec, Čajkovski, Jusufi, Galić, Šoškić, Jokanović, Mijatović i Milošević.
Mahabharata
14. - 20. knjiga
14. knjiga: Knjiga o konjskoj žrtvi: Yudhišthira se smiruje, posvećuju ga za kralja Hastinapure, a potom po Krišninom savjetu prinosi veliku konjsku žrtvu koja kralja treba očistiti od grijeha i potvrditi njegovu neospornu vlast.
FK Partizan
Historija
Crno-bijeli su u dosadašnjim ligaškim takmičenjima postigli šest pobeda sa deset i više datih golova, u dva prvenstva su postigli po više od stotinu golova i drže rekord jugoslavenske prve lige sa 111 pogodaka u jednom prvenstvu.
Mahabharata
14. - 20. knjiga
15. knjiga: Knjiga o pustinjačkom stanu: Kralj Dhrtaraštra, kojeg su dotad Pandave petnaest godina pazili kao da im je otac jer je izgubio sve svoje sinove, odlučuje napustiti svjetovni život i sa svojim najbližim otići kao pustinjak u šumu da se pripremi za smrt.
16. knjiga: Knjiga o kijačama: Pandave saznaju da se Krišnino pleme zatrlo na nekoj pijanci u tučnjavi kijačama uslijed Gandharine kletve, a braća Krišna i Balarama su se vratili na nebo.
17. knjiga: Knjiga o velikom putu: I Pandave sa Draupadi napuštaju kraljevstvo ostavljajući Abhimanyuovog sina, a Arđuninog unuka Parikšita za nasljednika. Kreću na veliko hodočašće na Himalaje na kojem svi do Yudhišthire padaju od iznemoglosti, sve dok po posljednjeg, Yudhišthiru, ne dođe sam Indra, kralj bogova, sa Dharmom, bogom pravde, da ga vode u nebo.
FK Partizan
Stadion JNA
Neposredno po završetku velikog rata, a poštujući sportsku tradiciju, započeta je izgradnja novog stadiona baš na tom mjestu. 9. oktobra 1949. godine je na njemu odigrana prva utakmica, megdan su podijelile Jugoslavija i Francuska (1:1) u kvalifikacijama za Svjetsko prvenstvo. Do danas, Stadion Partizana je ugostio desetine najvećih klubova svijeta i najjačih reprezentacija. On je dio evropske i svjetske historije fudbala.
Mahabharata
14. - 20. knjiga
18. knjiga: Knjiga o usponu na nebo: Yudhišthira ne nalazi braću i ženu na nebu nego u paklu gdje ispaštaju za svoje grijehe i lukavstva u ratu, ali kada odlučuje da i on ostaje radije tu uz njih nego da sam pođe na nebo, dovršava se vrijeme ispaštanja i svi stižu u nebo i preobražavaju se u božanstva.
FK Partizan
Stadion JNA
Stadion Partizana je u prvom periodu primao 55.000 gledalaca.
Mahabharata
14. - 20. knjiga
Time se posljednja knjiga nadovezuje na početne priče u prvoj knjizi gdje se i rođenje Pandava objašnjava božanskim porijeklom Yudhišthire od boga Dharme, Bhime od boga vjetra Vayna, Arđune od gromovnika Indre, a njegove braće Nakule i Sahadeve od bogova blizanaca Ašvina, dok Karna vuče porijeklo od boga Sunca Surye, a u Bhišmi se utjelovio bog neba Dyaus.
FK Partizan
Trenutni sastav
''Od 2. 9. 2021.''
Mahabharata
Razvoj
Svakako neće ni sva ta okosnica priče poticati iz iste starine, ali ovdje radi kratkoće treba upozoriti makar samo na glavne smjerove u kojima se ep u toku predaje širio.
Bhišma je sin kuruskog kralja Šantanua. Da bi mu otac mogao dobiti lijepu Satyavati za ženu, on se odriče nasljedstva u korist djece buduće očeve žene. Poštovanje roditelja i predaka uslov je prava na nasljedstvo. A Bhišma toliko poštuje oca da to pravo gubi. Osim toga je i prvorođenac, a pravo na nasljedstvo ipak stiču Satyavatini sinovi. Napokon se događa da oba njena sina umru mladi bez potomstva, a Bhišma ostaje na životu, a zavjetom se odrekao kraljevstva, pa čak i porodičnog života. Zbog svog zavjeta ne može pomoći ni dvjema udovicama pokojnog polubrata Vićitravirye da, prema običaju levirata, pokojnom mužu rode nasljednika. Međutim, sad se otkriva da je i Satyavati prije braka sa Šantanuom imala predbračnog sina Vyasu, ali on je strašni isposnik. I sada umjesto velikog ratnika Bhišme pravo levirata ostvaruje isposnik Vyasa. Time Vićitravirya stiče dva zakonita sina koji su biološka djeca Vyasina. Međutim, Dhrtaraštra koji je stariji rodio se slijep, pa nasljedstvo opet preko reda pripada mlađem Panduu, a on zbog neke kletve ne smije prići vlastitim ženama Kunti i Madri. Stoga one moraju prizvati bogove da im pomognu da mu rode zakonitu djecu, petoricu Pandava. Kada dječaci Kaurave i Pandave dorastu do nasljedstva, doista neće biti nesporno ko na njega ima pravo. Ipak, ep često naglašava da je od svih najstariji Yudhištira pa bi po tome pravo bilo njegovo. Međutim, kasnije se saznaje da je odbačeni predbračni Kuntin sin Karna, kojeg je odgojio kočijaš Adhiratha pa ga svi smatraju nižim po rodu, zapravo bio najstariji od braće, a ona su ga ubila u boju. I kada Pandave napuštaju kraljevstvo, nasljedstvo ostaje na unuku najmlađeg Kuntina sina Arđune jer su djeca svih drugih izginula u ratu.
lijevo|mini|200p|Ravi Varma
Spominjući te paradokse u Uvodu u ovaj prijevod epa, J. A. B. Buitenen navodi da se "veličanstveni nacrt priče čini dijelom zamišljen kao genealoška zagonetka". Stoga nije čudno da Kaurave i Pandave više puta pokušavaju podijeliti kraljevstvo. Prvi put, možda, već kada šalju Pandave u zapaljivi dvor izgrađen za njih. Drugi put kada im dodjeljuju Indraprasthu. Treći put kada raspodjelu kraljevstva prepuštaju kocki. A četvrti put ratnoj sreći kao božijem sudu.
Iz pitanja o zakonitom prijestolonasljedniku razvija se i niz drugih pravnih i moralnih pitanja u samoj radnji epa koja nerijetko djeluju kao primjeri pravnih ili moralnih dilema. One, međutim, dobijaju snažan pjesnički izraz i postaju slika ljudske sudbine u svijetu. Ali, kada se u 12. i 13. knjizi uvrste opsežne pravne rasprave i Bhišmine pouke Yudhišthiri, one nemaju pjesničkog izraza ni snage i tu veliki poučni tekstovi posve mijenjaju prirodu epa u eksplicitnu dharmašastru. Isto vrijedi i za kosmološke, geografske i ostale rasprave koje su Mahabharatu pretvarale u enciklopediju poput poučnih spjevova purana.
Ta "Gospodnja pjesma" daje novi smisao cijelom zbivanju u epu. Sve u njemu dobija božanski smisao, priča postaje sveta, a ep dobija ulogu i ugled vjerske knjige ili objave.
Nije Bhagavadgita jedini tekst koji daje epu prirodu vjerske knjige, ali je najznatniji, i ne stoji sama izdvojeno u njemu, nego je široko uticala na svoj kontekst i svojom perspektivom prožela brojne epizode i pojedinačne odlomke u čitavom epu. Ipak mnogi drugi dijelovi priče ostali su tako stilizirani kao da za tu božansku perspektivu i ne znaju, te, na primjer, prikazuju Krišnu kao običnog čovjeka sa neizbježnim slabostima.
Stoga se može pretpostaviti da ep ispočetka nije imao takvog vjerskog sadržaja već da ga je dobio kada njegov junački sadržaj više nije imao neposredno zainteresiranih održavatelja, nego se druga vrsta pjevača ili kazivača poslužila omiljenim epom da u njegovom okviru širi i svoje svjetovne ili vjerske predaje.
U epu se i spominju različite njegove verzije: Đaya "Pjesma o pobjedi" koja je imala svega 8.800 šloka, Bharata "Pjesma o Bharatama" ili "Boj Bharata".
U epu je stilizirano prikazan i način na koji se kazivao u usmenoj predaji. Pripovijedač bi prvo iznio kratku okosnicu priče. Potom, ako bi ga slušaoci molili da im je potanko ispriča, stao bi je pripovijedati sa svim podrobnostima. I tada bi ga slušaoci mogli prekidati dodatnim molbama da štogod određenije ili još potanje ispriča. Tako se ep kazivao u razgovoru između pripovijedača i slušalaca, a prenosio u oblik sažetaka ili tema i tehnike pjevanja ili formula kojom se iz okosnice gradila priča kakva se dopadala slušaocima. Stoga je pjesma lahko poprimala različit obim, a velike svečanosti i dugi obredi na kojima se iznosila mogli su poticati njeno širenje.
Teorije i izdanja
Istraživači Mahabharate posvećivali su posebnu pažnju traženju različitih sadržajnih slojeva: hvalopjeva Kurua, hvalopjeva Pandava itd., koji su se nataložili u Mahabharati u toku njenog razvoja ili u traženju jedinstvene niti i nacrta cijelog djela kako je do nas došlo u pouci i dharmi, pravu i moralu, nastojali su otkriti odnos mitskog obrasca prema historijskoj podlozi u mitskoj priči, npr. u priči o braku crne Draupadi s petoricom Pandava kao braku crne Zemlje sa pet godišnjih doba ili doprijeti do slike historije velikog epa Naučnici su se dugo morali služiti izdanjima samo pojedinih recenzija Mahabharate, i to često nekritičkim. M. Winternitz je tražio da se poduzme kritičko izdavanje Mahabharate još 1897. u Parizu na XI. međunarodnom kongresu orijentalista. Napokon se pokazalo da taj pothvat mogu izvesti jedino Indijci. I tako je Bhandarkar Oriental Research Institute u Pooni konačno pod vodstvom V. S. Sukthankara, S. K. Belvalkara i P. L. Vaidve pripravio između 1933. i 1966. kritičko izdanje Mahabharate, v. podatke u zaglavlju knjige. tj. zajedničkog predloška sjevernih (šaradsko-kašmirske, bengalsko-maithilsko-nepalske i devanagarske) i južnih (granthsko-teluške i malayalske) verzija Mahabharate, ne upuštajući se u špekulacije o ranijim oblicima Đaye, Bharate ili sl. jer njihovu rekonstrukciju sama rukopisna predaja ne omogućuje. Kritičko izdanje je, dakle, zajednički nazivnik sjeverne i južne recenzije, ali je aparat uz njega pravi rječnik svih rukopisno potvrđenih varijanata i čitanja epa.
U toku tog izdavanja i posebno poslije njega ponovno su oživjeli svi oni pristupi istraživanju Mahabharate koji su se javili u vremenu prije kritičkog izdanja i potom u nedostatku takvog pomagala privremeno zamrli. O postanku i razvoju Mahabharate pisali su sam priređivač kritičkog izdanja Sukthankar On the Meaning of the Mahabharata, Bombay, 1937. i R. V. Vaidva. Vaidya, nav. dj. (bilj. 5). Međutim, Sukthankar je pritom bio bliži unitarnom shvatanju Mahabharate u Dahlmanna, barem u pogledu jedinstvenosti zamisli epa, nego analitičkom pristupu Holtzmanna, strica i nećaka. Smatrao je da Mahabharata ima značenje pjesme o podvizima svojih junaka, ali i značenje pouke o dharmi i svete historije ili krišnističke objave, a vidjelo se da su upravo ta dva druga značenja izrasla na podlozi prvog u toku razvoja epa.
To samo znači da ep ne samo da je u osnovi svoje junačke radnje imao jasnu koncepciju u dugu suta koji su ga stvarali, nego da se i u proširenim preradama u rukama brahmana, isposnika i vjerovjesnika također razvijao prema promišljenim koncepcijama smjera i smisla u kojem su željeli preraditi i proširiti ep. Stoga u osnovi nema ni onoliko protivrječnosti između analitičkog i unitarnog pristupa epu koliko ga vidi Sukthankar. Historijska filološka kritika teksta ne mora polaziti od isključivog interesa za pra-Bharatu, nego može istraživati historiju niza koncepcija sa kojim se ep u historiji prerađivao.
Kulturni uticaj
U Bhagavad Gita, Krishna objašnjava Arjuni njegove obaveze kao ratnika i princa i elaborira različite filozofije joge i vede, popraćeno primjerima i analogijama. Ovo je dovelo da se Gita često opisuje kao sažeti uputa u hinduističku filozofiju i praktični, samodovoljni vodič kroz život. U današnje vrijeme, Swami Vivekananda, Bal Gangadhar Tilak, Mahatma Gandhi i mnogi drugi koristili su tekst za inspiraciju tokom pokreta za nezavisnost Indije.
NGC 5560
NGC 5560 (također poznat kao Arp 286, IRAS 14175+0413, MCG 1-37-1, PGC 51223 i UGC 9172) je prečkasta spiralna galaksija koja je udaljena oko 80 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 3,60 (83 hiljade sg) a najmanji 0,9 uglovnih minuta (21 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio John Frederick William Herschel 30. aprila 1786. godine.
Najbliži NGC/IC objekti
Sljedeći spisak sadrži deset najbližih NGC/IC objekata.
IC 828
IC 828 (također poznat kao PGC 1008087) je spiralna galaksija koja je udaljena oko 188 miliona sg od Zemlje i nalazi se u sazviježđu Djevica. Najveći prečnik je 0,80 (44 hiljade sg) a najmanji 0,3 uglovnih minuta (16 hiljada sg). Prvo otkriće je napravio Stephane Javelle 10. maja 1893. godine.
Međimurska županija
mini|desno|280px|Stara geografska karta Međimurja iz 1690. godine Međimurska županija, također poznata kao Međimurje, je županija na krajnjem sjeveru Hrvatske omeđeno rijekama Murom i Dravom. Zapadni dio dotiče obronke Alpa dok su središnji i istočni dio ravničarski (Panonske nizije). Županija graniči s državama Mađarskom i Slovenijom dok je veoma blizu treća država, Austrija.
Međimurje je počašćeno nadimkom Hortus Croatiae ("Vrt Hrvatske" ili "Bašča Hrvatske"). Neslužbeni grb kraja su ptica grlica i cvijet ljubičica (u dijalektu poznata kao - fijolica). Po Međimurju je ime dobila jedna hrvatska autohtona pasmina konja, koja je nekad bila rasprostranjena po mnogim područjima Habsburške Monarhije.
Historija
Prva ljudska naselja u ovom području mogu se pronaći u periodu mlađeg kamenog doba, prije otprilike 7 000 godina. Nije lahko identifikovati etničku strukturu ljudi iz tih perioda tako da o nalazištu iz neolita (Ferenčica) u blizini Preloga, postoji samo legenda koja spominje loše, nasilne ljude. U periodu željeznog doba, plemena se mogu identifikovati kao Kelti i Panoni kasnije porobljeni od legija Rimljana.
Sa prvim vijekom nove ere Međimurje je spomenuto u spisima geografa Strabon a kao Insula intra Dravam et Muram, (ostrvo između Drave i Mure). Danas centar, Čakovec spomenut je pod imenom Aquama ili grad sa mnogo vode, pošto se mjesto nalazilo u području sa mnogo močvara i riječnih rukavaca.
Godina 1093. je godina utemeljenja Nadbiskupije u Zagrebu. Od tog doba regija je imala prisne veze sa novoosnovanim moćnim gradom, a veze sa njim su ostale do danas unatoč mnogobrojnim vanjskim i pokušajima da se one unište. Tokom 13. vijeka stvorene su lokalne jezgre nekih naselja koje poznajemo danas. Još u 1254., brzo po invazije Mongola 1242. godini stvorena je jezgra Preloga. mini|lijevo|230px|Defile "Zrinske garde", historijske vojne jedinice, u centru Čakovca