ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Osobní jména: mužský rod
Klíčové slovo: cizí příjmení
Dotaz: Jak se má zacházet s cizími příjmeními? Pokud chci zákazníka oslovit v dopisu a on má cizí příjmení, mám to příjmení skloňovat?
Odpověď: Skloňování jmen a příjmení v českém textu se neřídí tím, zda jsou jména cizího nebo domácího původu, ale spíše zakončením. Pokud tedy jméno lze na základě zakončení zařadit do českého skloňovacího systému, mělo by se skloňovat. Napíšeme tedy např. vážený pane Johnsone, stejně jako bychom napsali vážený pane Navrátile.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Marianka, Mariannka
Varianty: Marianka; Mariannka
Dotaz: Jak se má psát zdrobnělina rodného jména Marianna – Marianka, nebo Mariannka?
Odpověď: Podoba domáckých, zdrobnělých jmen (tzv. hypokoristik) není nikde kodifikována, tj. nikde není závazně řečeno, jak tato jména psát (zejména proto, že se používají především v neoficiální, soukromé, rodinné komunikaci, a to ještě převážně mluvené). Tendence užívat variantu Mariannka může plynout ze snahy, aby z ní byla jednoznačně odvoditelná výchozí, oficiální podoba rodného jména. V češtině je však obvyklé hypokoristika pravopisně zjednodušovat, např. Anna – Anka, a tedy i Marianna – Marianka.
Téma: Náležitá/oficiální podoba jména
Klíčové slovo: Julie
Varianty: Julie; Júlie; Jůlie
Dotaz: Píše se v češtině jméno Julie také jako Júlie či Jůlie?
Odpověď: Základní českou podobou tohoto ženského rodného jména je pouze Julie. Samohlásková délka je v písmu signalizována např. ve slovenské či maďarské variantě daného jména, které však zní Júlia (tj. s koncovým "a"). Zápis s kroužkem doporučit rozhodně nelze. Písmeno "ů" se totiž vyvinulo pouze tam, kde byla ve staré češtině hláska [ó], což opravdu není případ jména Julie. Pro úplnost dodáváme, že zápis konkrétních podob vlastních jmen do osobních dokladů je výhradně záležitost matriky, která se musí řídit platnými legislativními předpisy.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Miki, Miky
Varianty: Miki; Miky
Dotaz: Píše se zkrácená podoba mužského jména Mikoláš jako Miki, nebo Miky?
Odpověď: Domácké podoby jmen se uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře – v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii, kde signalizují vztahy mezi jednotlivými postavami. Při řešení jejich pravopisných podob lze vycházet ze způsobu tvoření nebo z hláskové stavby tvaru jména a dojít tak k různým podobám. Vlivem analogie s typy, které mají "i" ve zdrobňující příponě (Stázička/Stázinka – Stázi, Tomík/Tomíček – Tomi), obvykle píšeme měkké "i" u všech takto zakončených domáckých podob: Luki, Viki, Šári, Věri, a tedy i Miki. Zápis Miky pak může vycházet z módní analogie s anglickými jmény zakončenými na "y", případně jej lze zdůvodnit tím, že "k" je tvrdé souhláskové písmeno.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Iri, Iry, Jari, Jary
Varianty: Iri; Iry; Jari; Jary
Dotaz: Jak se správně píšou pojmenování typu Iri/y či Jari/y, která jsou odvozená od ženských rodných jmen?
Odpověď: Domácké podoby jmen se uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře – v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii, kde signalizují vztahy mezi jednotlivými postavami. Při řešení jejich pravopisných podob lze vycházet ze způsobu tvoření nebo z hláskové stavby tvaru jména a dojít tak k různým podobám. Vlivem analogie s typy, které mají "i" ve zdrobňující příponě (Stázička/Stázinka – Stázi, Tomík/Tomíček – Tomi), obvykle píšeme měkké "i" u všech takto zakončených domáckých podob: Viki, Šári, Věri, a tedy i Iri či Jari. Psaní s "i" tedy považujeme za základní, a to bez ohledu na způsob tvoření. Kvůli předcházejícímu tvrdému souhláskovému písmenu však nemůžeme označit za chybné ani podoby s "y" (např. Viky, Šáry, Věry, Iry, Jary).
Téma: Osobní jména: mužský rod: psaní i-y
Klíčové slovo: Guľa
Varianty: Guľy; Guľi
Dotaz: Jak se čeština dívá na slovenské měkké ľ? Mělo by se po této souhlásce psát v koncovce -i, nebo -y? Např. ve jméně Guľa.
Odpověď: V češtině měkké ľ nehraje pro pravopis žádnou roli. V češtině se měkké a tvrdé l/L nerozlišuje, a proto se s ním v textech zachází jako s obojetným. V koncovce jmen skloňovaných podle vzoru "předseda" nebo "žena" bychom měli psát -y: Guľy.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Christiánek
Varianty: Christiánek; Christianek
Dotaz: Je možné ve zdrobnělině jména Christian psát dlouhé "á", tj. Christiánek?
Odpověď: Podoba domáckých, zdrobnělých jmen (tzv. hypokoristik) není nikde kodifikována, tj. nikde není závazně řečeno, jak tato jména psát (zejména proto, že se používají především v neoficiální, soukromé, rodinné komunikaci, a to ještě převážně mluvené). Vzhledem k tomu, že např. od jména Ivan je zcela běžná domácká podoba Ivánek, hodnotíme zdrobnělinu Christiánek jako zcela systémovou a náležitou.
Téma: Ženský rod
Klíčové slovo: Jarča; Kamča
Varianty: Jarči; Kamči; Jarčy; Kamčy
Dotaz: Já mám z dětství zažito, že ve 2. p. jmen typu Jarča, Kamča se píše -y. Je to pravda?
Odpověď: U ženských jmen, u kterých koncovému -a předchází měkká souhláska, se v koncovce 2. p. píše -i. Matoucí zde může být, že jde o jména skloňovaná na základě zakončení na -a podle základního vzoru "žena", kde by tedy mělo být ve 2. p. -y (ženy). V těchto případech však má měkká souhláska přednost před vzorem a tento typ se proto skloňuje podle tzv. podvzoru "gejša". Kodifikovaný tvar je tedy Jarči, Kamči apod.
Téma: Osobní jména: mužský rod
Klíčové slovo: Janus
Varianty: Janusem; Janem
Dotaz: Jak má vypadat 7. p. římského boha, který se jmenuje Janus?
Odpověď: U jmen latinského původu zakončených na -us se toto zakončení při skloňování odtrhává a koncovky se připojí za zbytek slova: s bohem Janem. Problematické může být , že některé pády (případně i odvozená přídavný jména) mohou být homonymní s tvary jména Jan. Kontext může případnému nedorozumění zamezit, ale přesto se v úzu ukazuje, že uživatelé častěji používají tvary s koncovkou připojenou za celé jméno. Slovník spisovného jazyka českého připouští dvě varianty, tedy skloňování i bez odtrhávaného zakončení -us: 2. p. Jana i Janusa (vzhledem ke tomu, že jde o starší slovník, je zde koncovka -a, dnes se u osobních jmen zakončených na -s přidávají koncovky vzoru "muž": 2. p. Januse). Následně slovník uvádí i tvary odvozených přídavných jmen se zachovaným zakončením -us: člověk s Janusovou tváří, Janusovým obličejem, janusovský (řidčeji janusový) obličej. Nový akademický slovník cizích slov má pouze podobu janusovský, s výkladem "připomínající boha Januse". Údaje v příručkách i doklady z úzu tedy ukazují, že noremní je v současné češtině skloňování podle vzoru "muž": Januse, Janusovi, s Janusem.
Téma: Vlastní jména ostatní: mužský rod životný
Klíčové slovo: Ivo
Varianty: Ivu; Ivovi; Ivo
Dotaz: Jak správně napsat děkuji Ivovi/Ivu Adamčíkovi, Novákovi, apod.?
Odpověď: Jméno Ivo ve spojení s příjmením může zůstat nesklonné: Ivo Novákovi. Pokud se skloňuje, mohou být ve 3. p. dva tvary: Ivu i Ivovi. Oba jsou gramaticky v pořádku. Ze stylových důvodů se však doporučuje volit kratší tvar Ivu, pokud následuje příjmení s koncovkou -ovi (Ivu Novákovi), aby se tato koncovka neopakovala dvakrát za sebou: Ivovi Novákovi.
Téma: Osobní jména: víceslovná
Klíčové slovo: Oliva Nováková
Varianty: Oliva Nováková; Olivo Nováková
Dotaz: Jak oslovit paní, která se jmenuje příjmením Oliva Nováková? Vážená paní ...?
Odpověď: Jména tohoto typu jsou v češtině poměrně nová a dosud se neustálil způsob jejich užívání, proto se nelze opřít o jazykovou normu. Z hlediska systémového přicházejí v úvahu dvě možnosti. 1. Ponechat obě části příjmení nesklonné: Vážená paní Oliva Nováková (respektive nesklonné je příjmení Oliva; přechýlené příjmení Nováková nesklonné není, ale má pouze v 5. p. tvar stejný jako tvar 1. p.). 2. Použít tvar 5. p. i u první části jména: Vážená paní Olivo Nováková. Je třeba počítat s tím, že obě podoby mohou čtenáře či posluchače zarazit, a to právě pro to, že tento typ jmen je zatím v českém prostředí neobvyklý.
Téma: Střední rod
Klíčové slovo: kolo
Varianty: kolům
Dotaz: Jak napsat slovo kolo ve spojení prokluzujícím kolům? Je to správný tvar?
Odpověď: Ano, ve 3. p. mn. č. podstatného jména kolo se užívá tvar kolům (jako "městům"): prokluzujícím kolům.
Téma: Literární díla
Klíčové slovo: p/Pravidla českého pravopisu
Varianty: Pravidla českého pravopisu; pravidla českého pravopisu
Dotaz: V odpovědi čtenářce chci napsat "podle p/Pravidel českého pravopisu se..." a nejsem si jista, zda slovo pravidla psát s velkým, nebo malým písmenem.
Odpověď: V daném kontextu je možný obojí způsob psaní. Pokud zvolíme velké písmeno, signalizujeme tím, že jde o název knihy, pokud malé, že jde o pravidla, zásady, kterými se český pravopis řídí.
Téma: Rodná jména, příjmení, přezdívky, přídomky
Klíčové slovo: Učitel národů
Varianty: Učitel národů; učitel národů
Dotaz: V IJP je spojení Učitel národů zapsáno s velkým písmenem, ale v SSČ i SSJČ s malým. Které písmeno mám zvolit?
Odpověď: Pravidla českého pravopisu z r. 1993, o něž se IJP opírá, toto spojení řadí k vlastním jménům označujícím přídomky, a uvádí ho s velkým písmenem. V souladu s nimi doporučujeme podobu Učitel národů.
Téma: Kulturní instituce – divadla, galerie, muzea, knihovny, nakladatelství
Klíčové slovo: d/Divadlo Semafor
Varianty: divadlo Semafor; Divadlo Semafor
Dotaz: V připravované knize o psaní velkých písmen určené pro žáky základních škol autorka chtěla zvolit jako příklad názvu divadla d/Divadlo Semafor. Zjistila, že v IJP  je toto spojení uvedeno v podobě Divadlo Semafor, kdežto na webových stránkách tohoto divadla je divadlo Semafor. Jak to tedy je?
Odpověď: Při psaní názvu divadel, který je tvořen spojením výrazu divadlo a dalším výrazem v 1. pádě, se bez věcných znalostí neobejdeme. Musíme totiž vědět, zda je výraz  divadlo součástí názvu, pak se píše velké písmeno, nebo ne, pak je namístě písmeno malé. V případě  d/Divadla Semafor je situace tato: Toto spojení pojmenovává organizaci, která toto divadlo provozuje, a tou je Divadlo Semafor, o. p. s.  (tento zápis se bude vyskytovat v právních dokumentech, např. ve smlouvách). Zároveň však označuje místo/budovu, v níž se divadelní představení konají. V  tomto případě je vhodné výraz divadlo nechápat jako součást vlastního názvu, ale jen jako pojmenování druhu budovy a psát ho s malým písmenem, tj. divadlo Semafor.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Zoeinka
Varianty: Zoeinka; Zouinka
Dotaz: Jak se správně zapíše zdrobnělina cizího ženského jména Zoe (čteno jako [zouí]), která se vyslovuje [zouinka]?
Odpověď: V tomto případě doporučujeme připojit příponu -inka za celé nijak graficky neupravené jméno, tj. Zoeinka. Podoby typu Zojinka či Zoinka by totiž vedly ke čtení [zojinka]. Samozřejmě ani ze zápisu Zoeinka není výslovnost [zouinka] zřejmá, dalším řešením je proto i varianta Zouinka, která se v úzu taktéž vyskytuje. K tomu dodejme, že domácké podoby jmen se uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře –⁠ v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii. Z toho důvodu není způsob jejich zápisu nikde závazně stanoven.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Šári
Dotaz: Proč se ve jméně Šári (od Šárka) píše měkké "i"? Jeden vyučující to zdůvodňuje skloňováním podle podvzoru "skica", jiný zase vznikem z podoby Šárinka, která má příponu -inka.
Odpověď: Přikláníme se jednoznačně ke zdůvodnění, že pojmenování Šári vzniklo zkrácením jiné domácké podoby jména Šárka, a to Šárinka; podvzor skica zde rozhodně uplatnit nelze. Pro úplnost ještě dodejme, že domácké podoby jmen se uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře – v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii, kde signalizují vztahy mezi jednotlivými postavami. Při řešení jejich pravopisných podob lze vycházet ze způsobu tvoření nebo z hláskové stavby tvaru jména a dojít tak k různým podobám. Vlivem analogie s typy, které mají "i" ve zdrobňující příponě (Stázička/Stázinka – Stázi, Tomík/Tomíček – Tomi), obvykle píšeme měkké "i" u všech takto zakončených domáckých podob: Šári, Niki atd. Psaní s "i" tedy považujeme za základní, a to bez ohledu na způsob tvoření. Kvůli předcházejícímu tvrdému souhláskovému písmenu však nemůžeme označit za chybné ani varianty s "y" (např. Šáry, ta je však v úzu výrazně méně častá než podoba Šári).
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Zorinka
Varianty: Zorinka; Zorynka
Dotaz: Domácká podoba od jména Zora je Zorinka, nebo Zorynka?
Odpověď: Domácké podoby jmen se uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře –⁠ v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii. Z toho důvodu není způsob jejich zápisu nikde závazně stanoven a někdy lze uplatnit různá hlediska a dojít k odlišným závěrům. V tomto případě však doporučujeme upřednostnit slovotvorné hledisko, protože podoba Zorinka jednoznačně vznikla ze jména Zora pomocí přípony -ink/a. Také v úzu podoba Zorinka jednoznačně převažuje.
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Lili
Varianty: Lily; Lili
Dotaz: Jakou podobu by měla mít zkrácená (domácká) podoba rodného jména Liliana? Má se psát Lily (s "y"), nebo Lili (s "i")?
Odpověď: V daném případě jde o podobu vzniklou krácením, píše-li se tedy výchozí podoba jména s měkkým "i" (Liliana), je logické, aby se měkké "i" vyskytovalo též ve zkrácené podobě, tj. Lili. Dodejme však, že podoba domáckých, zdrobnělých jmen (tzv. hypokoristik) není nikde kodifikována, tj. nikde není závazně řečeno, jak tato jména psát (zejména proto, že se používají především v neoficiální, soukromé, rodinné komunikaci, a to ještě převážně mluvené).
Téma: Užívání hypokoristika/přezdívky
Klíčové slovo: Charvi, Charvy
Varianty: Charvi; Charvy
Dotaz: Píše se přezdívka vzniklá z mužského příjmení Charvát jako Charvi, nebo Charvy?
Odpověď: Přezdívky se stejně jako domácké podoby jmen uplatňují téměř výhradně v soukromých, důvěrných projevech, a to především v mluvené podobě. V písmu se objevují jen v omezené míře – v soukromé komunikaci, v neformálních textech či v beletrii, kde signalizují vztahy mezi jednotlivými postavami. Při řešení jejich pravopisných podob lze vycházet ze způsobu tvoření nebo z hláskové stavby tvaru jména a dojít tak k různým podobám. Vlivem analogie s typy, které mají "i" ve zdrobňující příponě (Stázička/Stázinka – Stázi, Tomík/Tomíček – Tomi), obvykle píšeme měkké "i" u všech takto zakončených jmen: Luki, Viki, Šári, Věri, a tedy i Charvi. Módní přezdívky tohoto typu však často vznikají analogicky k anglickým jménům zakončeným na "y", čemuž by pak odpovídal zápis Charvy.
Téma: Pracovní funkce, pozice
Klíčové slovo: patron
Dotaz: Naše organizace se nazývá Patron dětí. Na svých webových stánkách zveřejňujeme příběhy jednotlivých dětí. Každý příběh má svého patrona. Pro nás  je to důležitá osoba, a proto bychom chtěli tento výraz psát s velkým písmenem. Tím bychom ho též odlišili od slova patron v obecném významu. Je to možné?
Odpověď: Velké písmeno nedoporučujeme psát. I v tomto kontextu jde stále o obecné pojmenování, navíc v češtině by se velká písmena pro zdůraznění konkrétních pojmů neměla používat.
Téma: Obecné principy spisovné výslovnosti
Klíčové slovo: výslovnost cizích vlastních jmen
Dotaz: Jak je to v češtině s výslovností cizích vlastních jmen? Mají se vyslovovat, tak jak je to správné v původním jazyce, nebo si každý může říkat, co chce, např. Rabelais [rabelajs], Shakespeare [zhakespeáre]?
Odpověď: Vzhledem k tomu, že v Česku neexistuje žádný jazykový zákon, který by se týkal výslovnosti vlastních jmen, je opravdu na každém z nás, pro co se rozhodne. Zároveň však musí počítat s tím, že pokud se tím odchýlí od vžitých norem, může se setkat ze strany ostatních např. s nepochopením, posměchem či jinou negativní reakcí. Proto je všeobecně výhodné řídit se v daném případě výslovnostními příručkami, které buď konkrétní jméno a jeho doporučenou českou výslovnost přímo uvádějí, nebo alespoň poskytují obecné poučení, jak se jmény z jednotlivých cizích jazyků zacházet. Při výslovnosti cizích vlastních jmen a přejatých slov vůbec je nutné si uvědomit, že je sice náležité řídit se zvukovou (tj. nikoli psanou) podobou v původním jazyce, avšak snaha o úplnou nápodobu může na posluchače působit afektovaně. V určitých situacích může být tato tzv. citátová výslovnost přijatelná, avšak většinou cizí slova a vlastní jména do češtiny adaptujeme podle následujících principů: přízvuk se přesouvá na první slabiku slova, cizí hlásky se nahrazují nejbližšími (nejpodobnějšími) hláskami českými a pro hlásková spojení platí stejná pravidla, která se uplatňují v domácí slovní zásobě. U této části slovní zásoby je nutné počítat s vyšší mírou kolísání a s výskytem dublet, což je často dáno výraznou odlišností psané a mluvené podoby, jejich nepravidelným vztahem a rovněž nejistotou, jaká je výslovnostní podoba v původním jazyce. Pro určení náležité výslovnosti osobních jmen je totiž např. nutné znát přesný původ nositele, někdy dokonce i rodinnou tradici, proto zde vznikají největší obtíže a nejistota. Univerzálně platná pravidla z podstaty věci stanovit nelze, v případě pochybností bývá nejsnazší ověřit si náležitou výslovnost cizích osobních jmen přímo u jejich nositele, pokud je to samozřejmě možné. Výslovnost jmen známých osobností, jak již bylo řečeno výše, lze případně dohledat i v různých fonetických příručkách (v případě příjmení Rabelais je to podoba [rable], Shakespeare [šejkspír]). Jedním z dalších jevů, který je s výslovností cizích vlastních jmen spojen, bývá i výskyt některých zvukových variant v úzu, které neodpovídají podobám doporučeným, respektive z hlediska obecných pravidel náležitým. To vzbuzuje nejistotu a někdy i negativní postoj u mluvčích, kteří si uvědomují, jak se dané jméno čte ve výchozím jazyce, avšak v češtině se setkávají (někdy téměř výhradně) s výslovností, která tomu neodpovídá. Vzhledem k tomu, že jde často o výslovnostní podoby v češtině delší dobu poměrně ustálené a že leckdy nelze ani přesně stanovit, z jaké (jediné) původní výslovnosti vycházet, doporučujeme být v takovýchto případech tolerantní.
Téma: Jména výrobků
Klíčové slovo: facebook
Dotaz: Jaké písmeno se píše u slova facebook ve větě "Sledujte náš facebook"?
Odpověď: Výrazy označující různé sociální sítě píšeme s velkým písmenem tehdy, chápeme-li je jako vlastní jméno dané sítě. Tak tomu je tehdy, když se daný výraz užije ve spojení s obecným pojmenováním, např. sociální síť Facebook. Ve větě, na kterou se ptáte, se už výraz facebook hodnotí jako obecný, jako druh sociální sítě, a proto je namístě psát malé písmeno.
Téma: Výslovnost konkrétního slova (hláskového spojení, spojení slov atp.)
Klíčové slovo: Loos
Varianty: [los]; [lós]; [lóse]; [lóze]
Dotaz: Jaká je v češtině správná výslovnost příjmení architekta Adolfa Loose? Setkávám se s podobou [los] (tj. vysloveno stejně jako název zvířete či poukázky do loterie), která mi vadí.
Odpověď: Příjmení Loos pocházející z němčiny by se v češtině mělo vyslovovat s dlouhou samohláskou, tj. [lós] (stejné doporučení nalezneme např. v příručce Čteme je správně?). Podle našich zjištění je v případě profesionálních mluvčích či např. odborníků na architekturu samohlásková délka většinou dodržována. U jména Loos však může v nepřímých pádech kolísat i znělost koncové souhlásky, tj. např. 2. p. j. č. [lóse] versus [lóze]. Ani jednu z těchto variant nelze označit za chybnou, neboť ke stejnému kolísání dochází (často v mnohem větší míře) u mnohých dalších jmen německého i jiného původu (Klaus, Kraus atp.). V případě architekta Loose však lze konstatovat, že je v českém úzu značně vžitá realizace neznělá, tj. např. interiéry od Adolfa Loose [lóse], Loosova [lósova] vila.
Téma: Jiné
Klíčové slovo: V Horách
Dotaz: Dohaduji se s vydavatelem průvodce o psaní velkého písmene ve spojení V Horách. Jde o pomístní jméno. Má se psát výraz hory s velkým písmenem?
Odpověď: Psaní velkého písmene v prvním slově po předložce se vztahuje i na pomístní jména. Náležitá je proto podoba V Horách.
Téma: V jiných textech
Klíčové slovo: vy
Dotaz: Rediguji knihu, v níž na jedné straně je německý text a na druhé český. Autor občas pokládá otázky, jimiž se obrací na čtenáře a v nichž používá zájmeno vy.  V německém textu je u tohoto zájmena velké písmeno, můžu ho použít i v českém?
Odpověď: Platná PČP se zmiňují jen o psaní tohoto zájmena v úřední korespondenci. V té se má podle nich psát velké písmeno, které zde signalizuje projev úcty. V ostatních typech textů by se tedy mělo psát písmeno malé. Ale ani v nich volbu velkého písmena zcela odmítnout nelze. I v nich může volba velkého písmena naznačovat  projev úcty.  Velké písmeno  můžete tedy, a to i vzhledem k německé mutaci, použít.
Téma: Dohromady, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: středněfunkční
Varianty: středněfunkční; středně funkční
Dotaz: V textu o dětském autismu se vedle výrazů vysokofunkční a nízkofunkční autismus objevuje i označení středněfunkční (autismus) psané jednou dohromady, podruhé zvlášť (středně funkční). Jak máme slovo psát?
Odpověď: Jazykové příručky ani odborné slovníky slovo nezachycují. Analogicky k výrazům nízkofunkční a vysokofunkční (ty jsou v textech o autismu doloženy v ČNK i na internetu) doporučujeme psát jako jedno slovo i výraz středněfunkční. Jedná se o podřadné složené přídavné jméno přívlastkového typu odvozené ze slovního spojení střední funkčnost.
Téma: Dohromady, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: vysokokofunkční
Varianty: vysokokofunkční; vysoko kofunkční
Dotaz: V textu o dětském autismu se objevuje výraz vysokofunkční autismus psaný dohromady i zvlášť (vysoko funkční). Kterou z podob doporučujete?
Odpověď: Jedná se o poměrně nové slovo, jazykové příručky ani odborné slovníky (např. Velký psychologický slovník, Velký lékařský slovník) ho nezachycují. Východiskem výrazu je slovní spojení vysoká funkčnost. Odvozené přídavné jméno doporučujeme psát jako jedno slovo: vysokofunkční. Jedná se o podřadné složené přídavné jméno přívlastkového typu (nabízí se srovnání s přídavným jménem vysokoškolský odvozeným ze spojení vysoká škola). Komponent vysoko- v podstatě funguje i jako první část složených slov (viz např. termíny jako vysokofrekvenční, vysokohorský, vysokotlaký, vysokozdvižný). Zápis vysokofunkční autismus je doložen i v ČNK a na internetu.
Téma: Názvy městských částí
Klíčové slovo: Letní Strana
Varianty: Letní strana; Letní Strana
Dotaz: Překládáme kroniku města Rokytnice nad Jizerou a v ní máme i název Letní Strana. Jsme zvyklí toto spojení psát Letní strana. Korektorka nás však upozornila, že správně má být Letní Strana. Můžete mi poradit?
Odpověď: Protože jde podle Geoportálu Českého úřadu zeměměřického a katastrálního o název místní části, je třeba psát u obou výrazů obě písmena velká. Náležitá je proto podoba Letní Strana.
Téma: Dohromady, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: nízkofunkční
Varianty: nízkofunkční; nízko funkční
Dotaz: V textu o dětském autismu se objevuje výraz nízkofunkční autismus psaný dohromady i zvlášť (nízko funkční). Kterou z podob doporučujete?
Odpověď: Východiskem výrazu je slovní spojení nízká funkčnost. Odvozené přídavné jméno doporučujeme psát jako jedno slovo: nízkofunkční. Jedná se o podřadné složené přídavné jméno přívlastkového typu (srov. vysokoškolský od vysoká škola). Komponent nízko- v podstatě funguje i jako první část složených slov (viz např. termíny jako nízkofrekvenční, nízkonapěťový). Zápis dohromady (nízkofunkční autismus) je doložen i v ČNK a na internetu.
Téma: Vlastní jména ostatní: mužský rod životný
Klíčové slovo: Koza, Vlček
Varianty: Kozo; Koze; Koza
Dotaz: Pokud má někdo "zvířecí" jméno, jak bych ho měl oslovit? Např. pane Kozo, Koze, Koza? pane Vlčku, Vlček?
Odpověď: Ve spisovných textech bychom měli oslovovat 5. p. V případě jména Koza je to tvar pane Kozo (jako "předseda") a u jména Vlček pane Vlčku (vzor "pán", podvzor "dělník").