ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Tvar zájmena ve vztažné větě
Klíčové slovo: kterýma
Dotaz: Je-li v hlavní větě řeč o něčem, co se vyskytuje v páru, např. o očích, zachovává se duálový tvar i u zájmena "který" ve vedlejší větě? Např. "modrýma očima, kterýma", nebo "modrýma očima, kterými"?
Odpověď: Problematika tvarů vztažných zájmen uvozujících vedlejší věty z hlediska shody není nikde uspokojivě popsána. Příruční mluvnice češtiny se v tomto smyslu blíže vyjadřuje pouze k zájmenu "jenž"; uvádí, že ve spojení se jmény, která mají v 7. pádě mn. č. koncovku -ma, se používá pouze tvar "jimiž", nikoli "jimaž" – viz příklady "rukama, jimiž vytvářel svá díla; rukama, s nimiž dokázala divy" (s. 298). Analogicky tedy "modrýma očima, jimiž". U vztažného zájmena "který", jež má na rozdíl od zájmena "jenž" formu přídavného jména, však doporučujeme spíše zachovat duálový tvar: "modrýma očima, kterýma". Odpovídá to obecnému výkladu o skloňování tázacích, resp. vztažných zájmen, podle nějž je ve spojení s párovými jmény namístě koncovka -ma: "kterýma očima".
Téma: Obecné principy spisovné výslovnosti
Klíčové slovo: asimilace znělosti; jevištní řeč
Dotaz: Proč se v jevištní řeči nepřipouští asimilace znělosti typu [zhoda]?
Odpověď: Pokud jde o výslovnost skupiny zapisované jako "sh", na území Česka se lze setkat se dvěma variantami: [sch] a [zh]. Za spisovné jsou považovány obě dvě: slova jako shoda, dále pak např. shnilý, shánět, shrbený, shromáždit se nebo na shledanou je náležité vyslovovat jako [schoda] i [zhoda], [schňilí] i [zhňilí], [scháňet] i [zháňet], [schrbený] i [zhrbený], [schromážďit se] i [zhromážďit se], [na schledanou] i [na zhledanou]. Zjednodušeně řečeno výslovnost [sch] převládá v Čechách, [zh] pak na Moravě a ve Slezsku; toto rozdělení však nemusí platit absolutně, záleží rovněž na konkrétních výrazech obsahujících skupinu "sh", nechovají se totiž vždy zcela jednotně (srov. např. Český jazykový atlas). Ústav pro jazyk český se jevištní řečí a jejími specifiky hlouběji nezabývá, avšak nedomníváme se, že by se zde asimilace znělosti typu [zhoda] obecně nepřipouštěla (zcela jiná otázka ovšem je, zda je vhodné užívat např. typicky moravský/slezský jazykový prostředek v mluvě postavy, která pochází evidentně z Čech). Jako spisovné a rovnocenné jsou obě možnosti explicitně popsány např. i v příručce Česká výslovnostní norma, která je stále při výuce herců využívaná a jejíž autorkou je Jiřina Hůrková, mj. dlouholetá pedagožka jevištní mluvy na pražské DAMU.
Téma: Obecné principy spisovné výslovnosti
Klíčové slovo: asimilace znělosti
Dotaz: Proč se v češtině neuplatňuje asimilace znělosti při výslovnosti slov [zhoda] a [zhora] a obchází se to nářečním [schoda] a [schora]?
Odpověď: V první řadě je zde třeba vysvětlit podstatu tzv. asimilace (spodoby) znělosti. K ní dochází tehdy, jestliže souhláska mění svou znělost (nebo neznělost) vlivem souhlásky sousední, tj. skupina souhlásek se vzájemně přizpůsobí, takže pak jsou všechny její členy buď znělé, nebo neznělé. V češtině je obvyklá především spodoba zpětná (asimilace regresivní, též anticipační), při níž se (ne)znělost celé souhláskové skupiny řídí jejím posledním členem, např. vztek [fstek] –⁠ neznělé [t] vyvolává neznělost všech předcházejících hlásek. Vyskytuje se však i spodoba postupná (progresivní). 
Pokud jde o výslovnost skupiny zapisované jako "sh", na území Česka se lze setkat se dvěma variantami: [sch] a [zh]; v této souhláskové skupině se tedy spodoba znělosti uplatňuje vždy, obejít nijak nejde, jen může být jak zpětná, tak postupná. Za spisovné jsou považovány obě dvě, slova jako shoda, dále pak např. shnilý, shánět, shrbený, shromáždit se nebo na shledanou je náležité vyslovovat jako [schoda] i [zhoda], [schňilí] i [zhňilí], [scháňet] i [zháňet], [schrbený] i [zhrbený], [schromážďit se] i [zhromážďit se], [na schledanou] i [na zhledanou]. Zjednodušeně řečeno výslovnost [sch] převládá v Čechách, [zh] pak na Moravě a ve Slezsku; toto rozdělení však nemusí platit absolutně, záleží rovněž na konkrétních výrazech obsahujících skupinu "sh", nechovají se totiž vždy zcela jednotně (srov. např. Český jazykový atlas).
Jestliže jste se někdy opravdu setkal s podobou [schora], souhlasíme, že v tomto případě jde opravdu o úzce nářeční podoby (Český jazykový atlas k této výslovnosti uvádí: "Je příznačná především pro sz. část nářečí svč., pro Posázaví a Povltaví. I na tomto území však funguje jako nářeční dubleta k podobě zhora, která je běžná po celých Čechách, včetně městské mluvy."). Slova shora, shůra, shluk a některá další mají totiž spisovnou výslovnost výhradně s počátečním [zh], která i u mluvčích z Čech absolutně převažuje.
Téma: Obecné principy slabikování
Klíčové slovo: hranice slabiky
Varianty: [mňe-sto]; [mňes-to]
Dotaz: Jak se přesně v češtině určují hranice slabik? Když máme např. slovo "město", bude slabičné dělení [mňe-sto], nebo [mňes-to]? Jako učitelka to potřebuji vědět kvůli cvičení z učebnice, kde mají žáci přesně určit počet otevřených a zavřených slabik. Takovýchto ne zcela jednoznačných slov je tam bohužel více.
Odpověď: Ačkoli členění řeči na slabiky nedělá potíže ani malým dětem a jednotlivé slabiky intuitivně bez problémů poznáme, není možné stanovit jednoduchou a přesnou definici slabiky. S tím souvisí i to, že nejen v češtině nejsou hranice slabik dány vždy jednoznačně a mnohdy bývá více možných řešení. Vámi uvedené slovo "město" lze rozdělit na slabiky přesně tak, jak uvádíte, tedy [mňe-sto] (obě slabiky jsou tedy otevřené) i [mňes-to] (první slabika je zavřená, druhá otevřená). Je prokázáno, že existují mluvčí, kteří v těchto případech podvědomě preferují spíše slabiky otevřené, jiní naopak zavřené. Ani jeden z uvedených způsobů nelze považovat za "lepší", "správnější". Je tedy opravdu s podivem, že se v učebnici vyskytuje cvičení požadující přesné určení počtu otevřených a zavřených slabik, přičemž se zde evidentně vyskytují výrazy, které lze slabikovat více způsoby, a dojít tak k odlišnému číslu. Na závěr pro jistotu dodejme, že ne vždy je tato problematika vysvětlena s dostatečným důrazem na fakt, že dělení slov na slabiky je záležitost výhradně mluvené řeči a nemusí vždy odpovídat tomu, jak dělíme dané výrazy v písmu, když se ocitnou na konci řádku.
Téma: Jiné (nepředvídatelné) konkrétní případy (typ letecký vs. letový, létající vs. letový atp.)
Klíčové slovo: obsese
Varianty: obsese; obscese
Dotaz: Je vedle jistě správné podoby obsese možná i podoba obscese (třeba v nespisovné češtině), když existuje slovo obscénní, a hlavně podoby obsesní a obscénní? Lze podobu obscese použít v televizi?
Odpověď: Slovníky uvádějí ve významu 'chorobně utkvělá představa, myšlenka' jedině podobu obsese. Podoba *obscese je evidentně mylnou, nesprávnou podobou tohoto slova. Jakkoliv je možné, že se začíná sem tam vyskytovat, nebo dokonce šířit (databáze ČNK syn v8 obsahuje 6 jejích výskytů), v současné době ji lze jednoznačně označit za chybnou. V daném významu je správné (pro adresáty nerušivé, nepřekvapivé) používat jedině podobu obsese. Přídavné jméno obscénní, z lat. ob- 'ob-, proti-, za ap.' a caenum 'kal, bahno', znamená 'neslušný, nemravný, oplzlý, necudný', a se slovem obsese tedy etymologicky ani významově nijak nesouvisí. Jakkoliv by někomu mohla přídavná jména obsesní (adj. od obsese) a obscénní připadat podobná, nijak spolu nesouvisí a je nutno mezi nimi rozlišovat – neplést si je. Slovo *obscese je proto nesprávné, a to i v nespisovné češtině. Výjimkou by snad mohly být umělecké žánry, kde by podoba *obscese mohla sloužit např. jako jazykový prostředek charakterizující nevzdělance či pseudointelektuály, kteří si oba výrazy pletou nebo mylně spojují.
Téma: Slabikování konkrétního slova, počet slabik ve slově
Klíčové slovo: restaurace
Dotaz: Jak se slabikuje slovo restaurace? Jde o úkol pro 2. třídu ZŠ. Paní učitelka údajně po poradě s dalšími češtináři tvrdí, že hláska "u" se zde vyděluje zvlášť, tj. [res-ta-u-ra-ce].
Odpověď: Paní učitelka se spolu s ostatními bohužel naprosto mýlí. Slovo restaurace slabikujeme [res-tau-ra-ce], případně [re-stau-ra-ce]. V každém případě obsahuje dvojhlásku [au], nikoli tedy dvě samostatné samohlásky [a] a [u] následující za sebou. Dvojhláska [au] zde tvoří jádro jedné slabiky, celkově má daný výraz 4 slabiky. Smyslem zadaného úkolu je podle našeho názoru ukázat, že se v češtině kromě dobře známé dvojhlásky "ou" vyskytuje (např. v přejatých výrazech) mj. rovněž dvojhláska "au". Dodejme pro úplnost, že dělení slov na slabiky, což je záležitost mluvené řeči, nemusí vždy odpovídat tomu, jak dělíme daný výraz v písmu, když se ocitne na konci řádku. Ani to ale nevysvětluje, o co paní učitelka své tvrzení opírá (v písmu na konci řádku totiž lze dělit: re-s-tau-ra-ce).
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření přídavných jmen od jmen zeměpisných (Brandýs > brandýský, Aš > ašský aj.): jména cizí, víceslovná
Klíčové slovo: sanktpetěrburský
Varianty: sanktpetěrburský; Sankt-Petěrburský; Sankt-Petěrburgský
Dotaz: Jak se vytvoří přídavné jméno od zeměpisného jména Sankt Petěrburg? Proč se v souvislosti s univerzitou v Petrohradě objevuje podoba Sankt-Petěrburský? Je správná?
Odpověď: Od zeměpisného jména Sankt-Petěrburg (město v Ruské federaci) se v češtině tvoří přídavné jméno sanktpetěrburský. Podoba *Sankt-Petěrbur(g)ský a další možné varianty vzniklé různými kombinacemi malých vs. velkých písmen a/nebo ne/přítomností -g- a/nebo psaní -e- vs. -ě- po -t-, které se na internetu objevují v názvu tamější univerzity i v poměrně důvěryhodných zdrojích (univerzitní weby, web ministerstva školství atp.), jsou zcela jistě ovlivněny ruštinou, resp. ruským názvem univerzity: Sankt-Peterburgskij gosudarstvennyj universitet, a v češtině jsou zcela nevhodné. I v názvu univerzity je správné použít jedině českou podobu sanktpetěrburský, tj. Sanktpetěrburská státní univerzita.
Téma: Kořen
Klíčové slovo: příbytek
Varianty: -byt-; -příbyt-
Dotaz: Jaký je kořen slova příbytek? Je to jen -byt-, nebo celé -příbyt-?
Odpověď: Kořenem slova příbytek je jen -byt-, pří- je tu předpona. Slovo souvisí s výrazem přebývat, které bylo už ve staré češtině vytvořeno přidáním předpony pře- (původně přě-, odtud pak dloužením při odvození přiebytek, což v současné češtině dalo příbytek) ke slovesu být, resp. bývat.
Téma: Mají slova X a Y stejný kořen?
Klíčové slovo: vodník, podvodník
Dotaz: Jsou vodník a podvodník slova příbuzná (jak tvrdí paní učitelka na ZŠ)?
Odpověď: Slova vodník a podvodník příbuzná nejsou, mají jen homonymní, tj náhodou stejné kořeny. Slovo vodník má totiž kořen -vod- s významem 'voda', zatímco slovo podvodník má sice také kořen -vod-, v jeho případě však jde o variantu kořene -ved-, např. ze slova ved-u. Tento kořen má velkou řadu variant (-vád-: podvádět, -vod-: podvodník, -veď-: veďte, -voz-: navozený atp.) a znamená 'vést'. Jak je z výkladu snad dobře vidět, tato úloha je pro žáky ZŠ zcela nevhodná.
Téma: Kořen
Klíčové slovo: poznala
Varianty: -zn-; -zna-
Dotaz: Co je kořenem slovního tvaru poznala? Je to -zn- (jak tvrdí paní učitelka ve 4. třídě ZŠ), nebo -zna-?
Odpověď: Kořenem slovního tvaru poznala je -zna-. Sloveso poznat (znát) má infinitivní tvary podle vzoru "krýt", který má otevřený kořen zakončený na samohlásku (zna- jako kry/ý-) a nulovou kmenotvornou příponu (zna-0-l-a jako kry-0-l-a). Potíž je s prézentními tvary. Původně totiž měly stejně jako vzor "kryje" kmenotvornou příponu -je- (bylo zna-je-š jako kry-je-š), skupina -aje- se však tzv. kontrakcí čili stahováními změnila na -á-. Původní znaješ se tak změnilo na znáš, čímž vznikl tzv. morfematický šev a došlo k znejasnění původní hranice mezi jednotlivými morfémy. V nově vzniklém -á- (zna-je-š > zn-á-š) je tak z historického hlediska jakoby kus kořene a zároveň kus kmenotvorné přípony -je- (-á- = -a- z původního kořene -zna- + -je- z původní kmenotvorné přípony). Zařazení do prézentní třídy z hlediska současné češtiny je tak oříšek. Protože neexistuje vzor, který by měl ve 3. os. sg. nulovou kmenotvornou příponu, nemůžeme  počítat s členěním po-zná-0-0, po-zná-0-š, po-zná-0-me atd., díky čemuž bychom získali stejný (vlastně historický) kořen, jako je u infitivních tvarů. Mohli bychom počítat jedině s dělením po-zn-á-0, po-zn-á-š, po-zn-á-me, jenže pak by si neodpovídaly kořeny v infinitivních (po-zna-0-l jako kry-0-l) a prézentních (po-zn-á-š jako děl-á-š) tvarech. Na otázku, jaký je kořen ve tvaru poznala, lze tedy odpovědět, že -zna-. Jak je ale z tohoto výkladu snad jasně vidět, dané zadání je pro 4. třídu ZŠ zcela nevhodné.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: po lopatě; polopatě
Varianty: po lopatě; polopatě
Dotaz: Když mám na mysli, že něco někdo říká tak, aby to ten druhý pochopil, píše se "říct po lopatě" (zvlášť), nebo to může být i dohromady "říct polopatě"?
Odpověď: Mnohé spřežky je možné ověřit v SSČ nebo v PČP. Hranice chápání určitého výrazu jako spřežky však není ve všech případech jasná, proto se poměrně často v uživatelské praxi prosazuje psaní dohromady i u výrazů, které příručky zatím za spřežky nepovažují. V SSJČ i SSČ je uvedeno jen psaní zvlášť: vyložit někomu něco po lopatě = hovor. aby to pochopil. Doklady z ČNK však zcela jasně potvrzují, že u tohoto obratu je psaní dohromady stejně četné jako psaní zvlášť (424 : 443). IJP proto uvádí obě možnosti zápisu: po lopatě i polopatě. Výraz se tak přiřadil ke skupině slov, která se mohou psát dvojím způsobem bez významového rozlišení (na příklad – například, z počátku –⁠ zpočátku, na boso –⁠ naboso apod.).
Téma: Jména organizací
Klíčové slovo: r/Rada
Dotaz: Pokud namísto Rada města Rokytnice v Jizerských horách používáme jen zastupitelstvo a píšeme ho s malým písmenem, je to chyba?
Odpověď: Ne. Zkrácený název lze chápat dvojím způsobem: buď jako neúplný název, jen druhové označení organizace a psát malé písmeno, nebo jako zástupný název, který i nadále plní funkci velké písmena, a psát písmeno velké. Jak podoba s malým, tak podoba s velkým písmenem jsou správné.
Téma: Jména organizací
Klíčové slovo: z/Zastupitelstvo
Dotaz: Pokud namísto Zastupitelstva města Rokytnice v Jizerských horách používáme jen zastupitelstvo a píšeme ho s malým písmenem, je to chyba?
Odpověď: Ne. Zkrácený název lze chápat dvojím způsobem: buď jako neúplný název, jen druhové označení organizace a psát malé písmeno, nebo jako zástupný název, který i nadále plní funkci velké písmena, a psát písmeno velké. Jak podoba s malým, tak podoba s velkým písmenem jsou správné.
Téma: Jiné
Klíčové slovo: město
Dotaz: Pokud se namísto např. město Ostrava použije samotný výraz město, nelze to chápat jako zástupný název a psát  u slova město velké písmeno?
Odpověď: V tomto případě nejde o zástupný název, protože na začátku celého spojení se píše malé písmeno. O zástupném názvu lze mluvit, pokud byste zkrátili např. název Magistrát statutárního města Ostravy na pouhý výraz magistrát. V tom případě lze psát velké písmeno, ale ani malé písmeno není chybné.
Téma: Názvy obcí
Klíčové slovo: město Rokytnice nad Jizerou
Dotaz: Pokud píše starosta o městu Rokytnice nad Jizerou má volit u slova město velké písmeno?
Odpověď: Výraz město se píše s malým písmenem, ať máme na mysli správní jednotku, nebo právnickou osobu. Náležitá podoba je tedy město Rokytnice nad Jizerou. Velké písmeno se píše jen tehdy, pokud je tento výraz součástí zeměpisného názvu, např. Město Touškov.
Téma: Obyvatelská jména, etnonyma
Klíčové slovo: Žid
Dotaz: Jaké písmeno se píše u slova Žid, jde o užití tohoto výrazu v souvislosti s 2. světovou válkou.
Odpověď: Doporučujeme zvolit podobu Žid. V souvislosti s 2. světovou válkou se tento výraz nepoužívá pro označení příslušníka náboženství (stejně jako např. katolík, protestant, muslim), ale pro označení člena národa (Němec, Čech atp.).
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: pro to
Dotaz: Nejsem si jist, zda psát zvlášť pro to, nebo dohromady proto ve větě "Pro to, abyste byl přijat, musíte udělat...". Psal bych to spíš zvlášť.
Odpověď: Vymezení rozdílu mezi významem spřežky "proto" a chápáním výrazu jako spojení předložky (pro) s ukazovacím zájmenem (to), tudíž psaním "pro to", není zcela jednoznačné. V některých případech je možný obojí způsob zápisu. V této větě však jde o odkazovací zájmeno, doporučujeme psát zvlášť: "Pro to, abyste byl přijat, musíte udělat...".
Téma: Shoda dvou jmen – ostatní
Klíčové slovo: shoda číslovky s několikanásobným podmětem
Dotaz: V textu pro školní časopis o závodě a jeho výsledcích jsem se zarazila nad větou "Kvalitní výkon podala první Petra Dvořáková, stejně jako druhá/druhé Marie Nováková s Janou Novotnou..." Jde o to, že na druhém místě se umístily dvě dívky a já si nejsem jistá, jestli se číslovka "druhá/druhé" vztahuje jen k Marii Novákové, nebo i k Janě Novotné.
Odpověď: Tento typ shody není v mluvnicích uspokojivě popsán, avšak analogicky ke konstrukcím typu "otec s matkou", v nichž je možné řídit tvar přísudku buď prvním členem ("přišel otec s matkou"), nebo s celou konstrukcí zacházet jako s několikanásobným podmětem a tvar přísudku řídit oběma členy ("přišli otec s matkou"), bychom připustili obojí řešení, tedy "stejně jako druhá Marie Nováková s Janou Novotnou" i "stejně jako druhé Marie Nováková s Janou Novotnou". Opřít se lze např. i o analogii vžitého spojení "svatí/svatý Cyril a Metoděj", u něhož jsou v úzu doložené oba způsoby: "přišli svatí Cyril a Metoděj" i "přišli svatý Cyril a Metoděj". Vaše věta se od tohoto typu liší tím, že členy několikanásobného podmětu jsou spojeny podřadně pomocí předložky "s"; přestože formálně je možné zvolit obojí způsob, jak jsme popsali výše, v tomto konkrétním případě bychom z důvodu přehlednosti doporučili zvolit spíše shodu s blíže stojícím jménem, tedy "stejně jako druhá Marie Nováková s Janou Novotnou".
Téma: Nejedná se o shodu přísudku s podmětem
Klíčové slovo: onikání
Dotaz: Jaké i/y mám napsat ve větě, chci-li onikat dámě? Např.: "Šly/i by na ples, mladá paní?" Je v tomto případě skutečnost, že mluvím k ženě, důvodem pro tvrdé y?
Odpověď: Nikoli, rod oslovované osoby při onikání není rozhodující. Při onikání se užívá jen rodu mužského životného, i když se jedná o ženu. Příčestí má tedy mužskou životnou koncovku: "Šli by na ples, mladá paní?"
Téma: Kořen
Klíčové slovo: svářený
Varianty: svář-; -vář-
Dotaz: Je ve slově svářený kořen svář-, nebo -vář- a s- je předpona?
Odpověď: Záleží na významu slova svářený. Znamená-li 'svařovaný' (svářené pravoúhlé pletivo, svářená vana), pak je s- předpona a -vář- kořen (jde o význam "vařením" spojit dohromady). Znamená-li dané slovo 'znesvářený' (což je méně pravděpodobné, ale snad možné), pak je kořenem celé svář-.
Téma: Jiné (nepředvídatelné) konkrétní případy (typ letecký vs. letový, létající vs. letový atp.)
Klíčové slovo: přihlašujte se
Varianty: přihlašujte se; přihlasujte se
Dotaz: Je správně přihlašujte se do soutěže, nebo přihlasujte se do soutěže (když je přihlásit se a přihlaste se a ne *přihlášit se a *přihlašte se)?
Odpověď: Správně je jedině přihlašujte se do soutěže. Tento tvar nesouvisí (přímo) se slovesem přihlásit se, ale jde o tvar slovesa přihlašovat se, od kterého se vytvoří zcela pravidelně tvar přihlašujte se. Ke změně s > š už došlo při odvození slovesa přihlašovat se od slovesa přihlásit se, tato změna s > š je vysvětlitelná jen historickými příčinami.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: mít se; mýt se
Varianty: mít se; mýt se
Dotaz: Děti měly za úkol napsat věty se slovesy mít a mýt. Větu "Každý se chce mýt dobře" paní učitelka považuje za zcela vyloučenou. Je nám jasné, že primárně jde o význam mít se dobře ve smyslu cítit se dobře / žít dobře, ale rádi bychom věděli, zda je formulace mýt se dobře ve smyslu očistit se skutečně úplně vyloučená.
Odpověď: Nevíme, jaké přesně bylo zadání, ale lze předpokládat, že podstatou úkolu bylo upevnit si rozlišení užití sloves mít a mýt. Pak je logické, že za správný je považován zápis mít se dobře/špatně. Odhlédneme-li však od toho, co je nejobvyklejší, nelze vyloučit ani možnost zápisu "Každý se chce mýt dobře". Jde sice o možnost okrajovou, ale nikoli zcela vyloučenou (přestože bychom nepochybně při komunikaci volili spíše předponové sloveso umýt – Každý se chce umýt dobře). Je trochu škoda, že tuto situaci paní učitelka nevyužila jako podnět ke hře s jazykem. Ale nejsme didaktické pracoviště a nevíme, jaké byly okolnosti zadání. 
Pro zajímavost doplňujeme, že v ČNK je vedle stovek dokladů na spojení mít se dobře doložen i jeden příspěvek s názvem Jak se mýt dobře. Jde o sloupek věnovaný vratkosti obalů se sprchovými gely.
Téma: Osobní jména: mužský rod
Klíčové slovo: Moore
Varianty: Moora; Moorea
Dotaz: Jak napsat, že byl někdo ovlivněn díly Henryho Moora/Moorea, když jde o jméno Moore?
Odpověď: Pokud koncové němé ‑e není třeba k naznačení výslovnosti jména, v nepřímých pádech se obvykle vypouští a nahrazuje se pádovou koncovkou. To je i případ uvedeného jména Moore. Primárně bychom tedy při skloňování doporučovali němé -e vypouštět: Moore [múr] –⁠ 2. p. Moora. Tendence k vypouštění -e je také u jmen více známých, protože se u nich předpokládá čtenářova znalost základní podoby jména a jeho výslovnosti, naopak ponechání -e ve všech pádových podobách může být motivováno také tím, aby byla odvoditelná základní podoba jména u jmen méně známých (byť koncové -e na výslovnost nemá vliv).  V zachování či vypuštění ‑e může hrát roli i to, jak je jméno tradičně užíváno. U Jména Henry Moore jsou doklady v Českém národním korpusu rozkolísané a objevují se podoby 2. p. Moorea i Moora.  Podoba 2. p. Moorea tedy není vyloučena, ale z výše uvedených důvodů bychom doporučovali němé -e- vypouštět: 2. p. Moora.
Téma: Příslovečné určení
Klíčové slovo: příslovečné určení zřetele
Dotaz: Nevím si rady s určením větného členu. Čím je ve větě "Petr je nejlepší z nás" spojení "z nás"?
Odpověď: Jedná se o příslovečné určení zřetele. (Konkrétněji příslovečné určení zřetelově srovnávací – viz např. Příruční mluvnice češtiny.)
Téma: Zájmeno osobní
Klíčové slovo: on
Varianty: něho; něj
Dotaz: Mám napsat bez něj, nebo bez něho, když zájmeno zastupuje mužský rod neživotný?
Odpověď: Ve 2. p. j. č. lze použít po předložce tvar něj i něho. Tvar (bez) něj byl dříve hodnocen jako hovorový, dnes se však oba tvary považují za stylově rovnocenné.
Téma: Kulturní, sportovní aj. akce
Klíčové slovo: československé spartakiády
Dotaz: Jaké písmeno se píše u slova československý ve spojení československé spartakiády?
Odpověď: Názvy sportovních akcí, pokud jsou užity v množném čísle, se vždy chápou jako obecné pojmenování a píšou se s malým písmenem. Náležitá podoba je proto československé spartakiády, stejně tak píšeme všesokolské slety atp. Velké písmeno by bylo namístě např. ve spojení Československá  spartakiáda 1980.
Téma: Pomístní jména
Klíčové slovo: Staré Z/zámky
Dotaz: Moje kolegyně konzultovala v jazykové poradně psaní hradiště Staré Z/zámky. V geoprohlížeči Českého ústavu zeměměřického a katastrálního, na který se odvoláváte, je ale podoba STARÉ ZÁMKY, tzn. celý název je psán verzálkami. Z toho ale nevyplývá, že náležitá podoba je Staré Zámky. Podle mě však k psaní velkého písmena u slova zámek není důvod.  Jde pouze o pomístní jméno, a tudíž by se mělo psát Staré zámky.
Odpověď: Je sice pravda, že na mapě lze najít podobu psanou verzálkami, tj. STARÉ ZÁMKY. Podobu Staré Zámky jsme našli ve vyhledávacím okně a ta pro nás byla relevantní. Přesto jsme však ještě způsob psaní konzultovali s pracovníkem onomastického oddělení. Ten připustil, že není vyloučena ani podoba Staré zámky. V současnosti totiž není možné s jistotou určit, zda jde o sídelní část – tomu by odpovídal zápis Staré Zámky,  nebo o pomístní jméno, konkrétně vyvýšeniny – zápis Staré zámky.
Téma: V korespondenci
Klíčové slovo: váš v oficiální korespondenci
Dotaz: Mohu ve větě "Je mi ctí pracovat pro Vaši společnost" napsat u zájmena váš malé písmeno? Ta společnost tomu, komu píšu, nepatří.
Odpověď: V oficiální korespondenci by se zájmeno váš, jako projev úcty,  mělo psát vždy s velkým písmenem. Je tedy lhostejné, zda se obracíme na majitele firmy nebo jen na jeho zaměstnance.