ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Výběr ze dvou variant
Klíčové slovo: pokuta
Varianty: udělit pokutu; uložit pokutu
Dotaz: Lze použít slovní spojení "udělit pokutu"? Napsal jsem to do článku, ale bylo mi namítnuto, že se prý uděluje vyznamenání, ale ukládá se trest.
Odpověď: Je sice pravda, že definice významu slovesa "udělit" ve Slovníku spisovné češtiny '(ze své pravomoci ap.) dát jako právo, dar ap.' mírně nahrává pozitivnímu ladění, ale mezi příklady předmětových doplnění se vedle pochvaly, řádu nebo milosti uvádí i důtka. Ani udělení něčeho negativního tedy není kodifikací vyloučeno.
Že se pokuta mimo jiné uděluje, potvrzují i zjištění o užívání slovních spojení "udělit/udělovat pokutu" a "uložit/ukládat pokutu" v Českém národním korpusu (SYN verze 10). Podstatné jméno pokuta se (v rámci jedné věty bez ohledu na pořadí obou slov) spojuje se slovesy udělit a udělovat celkem v 38 998 případech a se slovesy uložit a ukládat v 40 762 případech. Jednoduše řečeno se konkurenční varianty užívají prakticky stejně často. Slovní spojení "udělit pokutu" je tedy zcela v pořádku – neodporuje významové definici v kodifikaci a je zjevně užíváno zcela běžně.
Téma: Vhodnost/správnost slovního spojení
Klíčové slovo: ústřice
Varianty: chov ústřic; pěstování ústřic
Dotaz: Má se v souvislosti s ústřicemi používat "chov", nebo "pěstování"? Mám dojem, že zvířata se chovají a rostliny se pěstují, ale u mušlí, ústřic nebo slávek se setkávám s oběma výrazy.
Odpověď: Máte pravdu, že někteří uživatelé češtiny striktně rozlišují pěstování (rostlinných druhů) a chov (živočišných druhů). České výkladové slovníky – Slovník spisovného jazyka českého (SSJČ) a Slovník spisovné češtiny (SSČ) – však výraz pěstovat vztahují jak k rostlinám, tak i ke zvířatům, přičemž novější SSČ označuje užívání slovesa pěstovat ve vztahu ke zvířatům jako řidší. Z tohoto hlediska je tedy užití výrazů pěstovat a pěstování ve spojení s ústřicemi v pořádku, navíc SSJČ význam slova ústřice vykládá jako 'mořský mlž sbíraný (nebo pěstovaný) jako lahůdka'. Abychom se zastavili ještě u druhé části vašeho dotazu, je nutné potvrdit, že v případě ústřic a slávek nelze s ohledem na věcnou znalost hovořit o chovu ve smyslu slovníkové definice, tedy o 'záměrné péči o zvířata', jelikož ústřice ani slávky příliš péče nevyžadují – rybáři pouze ponoří do vody lana, na něž se mlži přichytí a následně jsou na nich vytahováni z vody.
Informace ze slovníků můžeme ještě porovnat s údaji o aktuálním užívání spojení slov "chovat/chov/chování" a "pěstovat/pěstování" se slovy "ústřice" a "slávka" z Českého národního korpusu SYN verze 10. Ve spojení s ústřicemi nacházíme (v rámci jedné věty bez ohledu na pořadí obou slov a jejich vzdálenost) 51× sloveso chovat, 2× podstatné jméno chování a 116× chov a oproti tomu 22× sloveso pěstovat a 24× podstatné jméno pěstování. V případě slávek je to 13× chovat a 16× chov (a žádný výskyt chování) a oproti tomu 10× pěstovat a 1× pěstování.
Z toho vyplývá, že chování je oproti pěstování (bez ohledu na konkrétní způsob vyjádření) častěji užíváno jak pro ústřice (v poměru 3,7 : 1), tak pro slávky (2,6 : 1). Jelikož nejde o výraznou převahu jedné varianty nad druhou, považujeme obě za uzuální.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: na přesdržku
Varianty: na přesdržku; napřesdržku; na přes držku
Dotaz: Autorka chce v textu užít expresivní výraz, že něco je "napřesdržku". Chtěla by to psát jako jedno slovo, ale mně se to nezdá, psal bych to zvlášť. Ne jako tři slova (na přes držku), ale jako slova dvě (na přesdržku).
Odpověď: U takovýchto expresivních nespisovných výrazů nebývá kodifikována žádná závazná podoba, proto se obvykle řídíme tím, jak se výraz užívá většinově. Lze tedy mluvit pouze o přijatelnější variantě. Souhlasíme s vámi, že rozdělení na tři slova vhodné není, protože není obvyklé, aby po sobě následovaly dvě předložky. Zápis dohromady (napřesdržku) se sice podle dokladů občas objevuje, avšak ani chápání obratu jako spřežky nepovažujeme za úplně šťastné. Za nejvhodnější považujeme zápis "na přesdržku", vytvořený analogicky podle srovnatelných syntaktických konstrukcí tvořených předložkou a podstatným jménem: je to na facku, je to na výpověď. V tomto případě by šlo o příležitostné zpodstatnělé jméno přesdržka. Tento způsob zápisu je podle dokladů nejhojnější (upozorňujeme, že výskyty všech variant jsou jen malé). Je také zaznamenán ve Slovníku nespisovné češtiny u hesla přesdržka, s významem bití, nářez, výprask. Obrat na přesdržku je vysvětlen slovy: zaslouží to potrestání.
Téma: Dvě samohlásky vedle sebe
Klíčové slovo: destruující
Varianty: de-struu-jící; de-stru-u-jící
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo destruující?
Odpověď: Slovo destruující se na konci řádku dělí správně takto: de-struu-jí-cí. Nacházejí‑li se vedle sebe dvě samohlásky, které nejsou rozdělené morfematickým švem (nebo jde o příponu či koncovku), nedělíme je.
Téma: Skupina samohláska-souhláska-souhláska-samohláska
Klíčové slovo: Lotta
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí německé jméno Lotta?
Odpověď: Slovo Lotta lze na konci řádku rozdělit dvěma správnými způsoby – jako Lo-tta a jako Lot-ta. Pokud v případě zdvojené souhlásky nejde o morfematický šev a zdvojená souhláska je v okolí samohlásek, můžeme dělit mezi souhláskami nebo před oběma souhláskami.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: paralyzovaný
Varianty: paralyzovaný; paralizovaný
Dotaz: Jaké i/y se píše ve slově paral_zovaný?
Odpověď: Náležitá podoba je paralyzovaný; základem je přejaté slovo paralýza, které se píše s ý, to se (po zkrácení) zachovává i v odvozených výrazech (paralyzovat, paralyzovaný). Obdobně např. analýza – analyzovat – analyzovaný.
Téma: Jak označit jev x?
Klíčové slovo: démonský
Varianty: démoní; démonský; démonický
Dotaz: Jak by mělo znít přídavné jméno označující krev démonů? Napadlo mě slovo "démoní", ale v překládané knize jsou to lidé s určitou vlastností, takže by to působilo jako příliš zvířecí.
Odpověď: Pomineme-li přivlastňovací přídavné jméno "démonův", které se pro tento účel nehodí, protože přisuzuje jedinci, nikoliv druhu či skupině, přicházejí v úvahu přídavná jména "démoní", "démonický" a "démonský".
První z nich slovotvorně spadá do skupiny přídavných jmen s významem přivlastnění druhu stejně jako např. "psí", "kuřecí", "prasečí", "medvědí" atp. Dojem jisté zvířeckosti je tedy u přídavného jména "démoní" pochopitelný. Je to však jen slovo potenciální – v korpusech ČNK řady SYN není doloženo. Vezmeme-li navíc v úvahu významově blízká slova jako např. "ďábel" nebo "anděl", shledáme, že i "ďáblí" a "andělí" jsou užívána velmi okrajově; starší výkladové slovníky je také označují za řídká.
Přídavné jméno "démonický" je naproti tomu vcelku běžné, ale pochybnosti lze mít o jeho významové přiléhavosti. Podle Slovníku spisovného jazyka českého znamená 'démonu vlastní; takový jako u démona; běsovský, ďábelský'. Význam 'démonu vlastní' by odpovídal popsané komunikační potřebě, ale příklady, které slovníky uvádějí, poukazují spíš na užívání ve významu 'takový jako u démona': démonická žena (tajemně svůdná), démonická tvář (ďábelsky vypadající). Z toho důvodu nelze přídavné jméno "démonický" pro tento případ zcela doporučit.
Konečně přídavné jméno "démonský" je podle starších slovníků synonymní s posledně zmíněným, znamená 'náležící démonu, démonický' (nejnovější ho neuvádí). Slovník spisovného jazyka českého ho označuje jako řídké, analogicky tvořená přídavná jména "ďábelský" a "andělský" jsou však zcela běžná. Má-li jít o spojení s podstatným jménem "krev", můžeme své uvažování opřít i o přídavné jméno "lidský". V tomto ohledu se tedy "démonský" jeví jako očekávatelnější, a proto bychom ho doporučili jako nejvhodnější variantu.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: ať – nebo
Dotaz: Píše se čárka před výrazem "nebo" v následující větě? "Věděl jsem, že ať už Mikyho najdu(,) nebo ne, nic to nezmění."
Odpověď: Jsou-li věty souřadně spojeny dvojitými spojovacími výrazy, píše se před spojovacím výrazem u druhé věty čárka (viz "konkrétní případ").
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: a
Dotaz: Píše se čárka před spojkou "a" ve větě "Ale dnes jsem tady a vím, že jsem se nemýlila"?
Odpověď: Hlavní věty spojené souřadně v poměru slučovacím čárkou neoddělujeme, jsou-li spojeny souřadicími spojkami (viz "konkrétní případ"). Jestliže jsou spojeny beze spojek, oddělují se čárkou.
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: a
Dotaz: Píše se čárka před spojkou "a" ve větě "Je tam vlhko, ale čisto a asi dvacet lidí"?
Odpověď: Hlavní věty spojené souřadně v poměru slučovacím čárkou neoddělujeme, jsou-li spojeny souřadicími spojkami (viz "konkrétní případ"). Jestliže jsou spojeny beze spojek, oddělují se čárkou.
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: a
Dotaz: Píše se čárka před spojkou "a" ve větě "Šála mi při svlékání bundy sklouzne na zem a on ji zvedne"?
Odpověď: Hlavní věty spojené souřadně v poměru slučovacím čárkou neoddělujeme, jsou-li spojeny souřadicími spojkami (viz "konkrétní případ"). Jestliže jsou spojeny beze spojek, oddělují se čárkou.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: předplatba
Varianty: předplatba; před platba
Dotaz: Potřebuji se ujistit, že slovo předplatba se píše dohromady. Autor textu to opravuje na před platba.
Odpověď: Slovníky výraz nezaznamenávají, protože jde o profesní výraz z administrativního prostředí. V praxi se slovo užívá poměrně běžně, rozhodně není důvod ho psát jako dvě samostatná slova. Předponu před- píšeme dohromady s příslušným slovním základem. Jako jedno slovo tedy píšeme i podstatné jméno předplatba (obdobně jako např. předpremiéra, předplatné, předtucha, předklon).
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: na rovinu
Varianty: na rovinu; narovinu
Dotaz: Řekneme vám to na rovinu – píšeme narovinu dohromady, nebo zvlášť na rovinu? Našla jsem obě možnosti.
Odpověď: Příručky (IJP, PČP, SSČ, SSJČ) výraz jako spřežku neuvádějí, doporučujeme psát jedině zvlášť: Řekneme vám to na rovinu. Přestože se s psaním dohromady v některých textech setkáváme, doklady z ČNK potvrzují, že psaní zvlášť stále výrazně převažuje.
Téma: Konkrétní zásady pro stylizaci textu
Klíčové slovo: zpráva; oznámení
Dotaz: Dcera dostala za úkol napsat zprávu. Napsala ji v budoucím čase, ovšem paní učitelka tvrdí, že zpráva musí být formulována v minulém čase, čas budoucí se prý používá pro oznámení. Opravdu je to tak?
Odpověď: Současné vědecké příručky věnované stylistice explicitně neuvádějí u žánru zprávy, že nemůže být formulována v budoucím čase, ani to z výkladu nevyplývá, viz např. Současná stylistika (M. Čechová, M. Krčmová, E. Minářová, Praha 2008). Pouze následující výklad věnovaný oznámení, kde je uvedeno, že oznámení má "obdobné charakteristické rysy jako zpráva, ale seznamuje s událostí, která teprve proběhne" (s. 265), nepřímo naznačuje, že se zpráva týká události, která již proběhla či probíhá. I to je však spíše otázka interpretace a pojetí, protože nelze za součást definice zprávy považovat výklad věnovaný oznámení. Pokud by informace o kategorii času byla zcela zásadní, považovali bychom za pravděpodobnější, že by byla uvedena přímo v odstavci věnovaném zprávě. 
Oba útvary se výrazně neliší, většinou jsou také uváděny vedle sebe jako zpravodajské útvary příbuzné, se stejnou či podobnou funkcí. Rozdíl mezi nimi je tedy podle našeho názoru minimální, a proto se v běžné jazykové praxi hranice mezi oběma útvary stírají a za zprávu se považují v běžné, např. publicistické, praxi i informace o události, která teprve proběhne, viz např. informace o plánovaných pracovních cestách ústavních činitelů apod. V souvislosti s tímto rozvolněním je třeba také upozornit na rozdíl mezi terminologickým a neterminologickým užitím slova zpráva (např. informace o plánovaných budoucích událostech jako jedna ze zpráv ve zpravodajském pořadu) a na tzv. tiskové zprávy, které právě pod označením zpráva přinášejí často i informace o událostech, které mají teprve proběhnout. 
Přestože jsme si vědomi, že ve školské praxi se rozlišování mezi oběma útvary dosud dodržuje, považujeme to spíše za formální záležitost danou lpěním na tradičním, formálním pojetí, které už však není příliš v souladu se současnou komunikační praxí. Vzhledem k minimálnímu rozdílu v obou útvarech bychom proto nepovažovali použití budoucího času za důvod, proč text nemůže být považován za zprávu.
Téma: Časté konkrétní případy/typy – přídavná jména zakončená na -ní/-ný
Klíčové slovo: výpustný, výpustní
Varianty: výpustných; výpustních
Dotaz: Je správně výpustných, nebo výpustních potrubí?
Odpověď: Podle výkladových slovníků (SSJČ, PSJČ) jsou slova výpustní a výpustný synonyma s významem 'vypouštěcí'; podoba výpustní je však podle obou slovníků řidší. SSJČ pak přímo uvádí souslovné technické termíny výpustné potrubí, výpustný kohout, ventil. Se slovníkovými údaji jsou ovšem v rozporu doklady z databáze Českého národního syn v9, a to obecně i konkrétně. Obecně v korpusu syn v9 lehce převažuje (v poměru 809 : 774) podoba výpustní, kterou slovníky označují za řidší. Ale i konkrétně je v témže korpusu ve spojení s podstatným jménem potrubí častější (v poměru 56 : 26) podoba výpustní, kterou – jak už uvedeno – slovníky označují za řidší. (V případě spojení s podstatným jménem kohout je tomu ale naopak, podoba výpustný tu převažuje nad podobou výpustní v poměru 41 : 13, a stejně je tomu i ve spojení s podstatným jménem ventil – podoba výpustný tu nad podobou výpustní převažuje v poměru 126 : 53). Vzhledem k uvedenému – užívání obou podob důsledně neodpovídá slovníkům, je rozkolísané a závislé na spojení s tím kterým podstatným jménem – je podle našeho názoru ve spojení s podstatným jménem potrubí možné použít obě přídavná jména – jak výpustný (na základě slovníku, zejm. SSJČ), tak výpustní (na základě úzu; doklady v korpusu syn v9). Správně je tedy jak výpustných potrubí, tak i výpustních potrubí – doporučujeme ovšem v jednom textu vždy používat jen jednu podobu.
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření přídavných jmen přivlastňovacích: individuálně přivlastňovací přídavná jména, ze jmen ženských
Klíčové slovo: Fernino
Varianty: Ferniino
Dotaz: Jak se správně vytvoří přivlastňovací přídavné jméno od ženského rodného jména Fern? Je správně Ferniino svědectví?
Odpověď: Individuálně přivlastňovací přídavné jméno od ženského rodného jména Fern má ve spisovné češtině (v 1. p. č. j. r. m. živ. i neživ.) správnou, pravidelnou podobu Fernin, správně je tedy (v 1. p. č. j. r. s.) Fernino svědectví.
Téma: Polysémie vs. homonymie
Klíčové slovo: líčení
Dotaz: Může být slovo "líčení" (jako make-up a jako soudní líčení) metonymie? Nebo homonymie?
Odpověď: Oba významy, tedy 'úprava líčidlem' i 'soudní jednání, přelíčení' mají společný původ. Český etymologický slovník uvádí, že sloveso "líčit" (odvozené od podstatného jména "líce") znamená 'upravovat obličej; popisovat' a že už dávno ustálený přenesený význam lze vyložit jako 'dávat něčemu tvářnost'. S ohledem na významovou a genetickou souvislost je tedy slovo "líčení" nikoliv homonymní, nýbrž polysémní.
Za metonymii bychom vztah obou významů neoznačili, neboť ta se vykládá (např. v Novém encyklopedickém slovníku češtiny) jako přenesení pojmenování na základě místní, časové nebo příčinné souvislosti – a nic z toho se zde nezdá být splněno.
Téma: Význam slova
Klíčové slovo: terno
Dotaz: Jaký je význam slova "terno"? Může to znamenat dosažení úspěchu nebo výhru obecně?
Odpověď: Ano, dnešní význam podstatného jména "terno" je skutečně úspěch či zdar. Původně výraz označoval trojici čísel a sázku a výhru na ně v loterii, to už je však význam zastaralý.
Téma: Vhodnost/správnost slova
Klíčové slovo: osmdesátka
Varianty: osmdesátka; osmdesátiny
Dotaz: Je přípustné napsat "na prahu mé osmdesátky"? Korektoři mi to opravili na "na prahu mých osmdesátin".
Odpověď: Podstatné jméno "osmdesátka" můžeme považovat za spisovný výraz. Výkladové slovníky češtiny u něj uvádějí významy 'číslice 80' a 'co je jí označeno'. Starší Slovník spisovného jazyka českého ještě užití jako "bydlí v osmdesátce" (tj. v pokoji č. 80), "jet osmdesátkou" (tj. rychlostí 80 km/h) nebo právě "dožívá se osmdesátky" (tj. je mu/jí osmdesát let) označuje za zpravidla obecněčeská, ale novější Slovník spisovné češtiny pro ně už žádný takový příznak vydělující výraz ze spisovnosti neuvádí. Jako neutrální uvádí takovéto výrazy i nejnovější Akademický slovník současné češtiny (byť ten dosud obsahuje jen analogický výraz "čtyřicítka").
Náhradou slovem "osmdesátiny" dochází k jistému významovému posunu – z období osmdesáti let věku se stává pouhý jeden den osmdesátých narozenin. Každopádně však můžeme říct, že pokud byla změna výrazu motivována spisovností, nebyla nutná – slovo "osmdesátka" je podle všeho ve spisovném textu dobře použitelné.
Téma: Valence podstatných jmen – bezpředložková spojení
Klíčové slovo: nadšenec
Dotaz: Je správně spojení "nadšenec do historie", nebo "nadšenec pro historii"?
Odpověď: Slovníky vazeb podstatné jméno "nadšenec" neuvádějí. U slovesa "nadchnout se" je však uvedena vazba "pro někoho, pro něco", u podstatného jména "nadšení" vazba "pro něco, z něčeho". Spojení "nadšenec pro historii" je zcela jistě v pořádku. V praxi je však u podstatného jména "nadšenec" mnohem častěji užívána předložka do: "nadšenec do někoho/něčeho" – v Českém národním korpusu se tato vazba vyskytuje 2827x, zatímco spojení "nadšenec pro někoho/něco" pouze 1906x. Proto je namístě akceptovat obě varianty, tedy jak "nadšenec pro historii", tak "nadšenec do historie".
Téma: Desetinné číslo
Klíčové slovo: desetinné číslo; 0,5 roku
Dotaz: Můžete mi prosím poradit, jaký je správný tvar počítaného předmětu po desetinném čísle v následující větě? "Průměrný věk narostl oproti roku předchozímu o 0,5 let/roku."
Odpověď: Tvar počítaného předmětu po desetinných číslech se řídí podle desetin, setin atd., tvar počítaného předmětu je proto ve 2. p. j. č. Náležitá podoba dané věty je tedy "Průměrný věk narostl oproti roku předchozímu o 0,5 roku". V méně oficiálních textech (například pracovního charakteru) se počítaný předmět často objevuje ve tvaru 2. p. mn. č., případně se řídí číslovkou umístěnou za desetinnou čárkou, tedy "Průměrný věk narostl oproti roku předchozímu o 0,5 let." Pro kultivovaný text je však vhodný pouze první uvedený způsob.
Téma: Vhodnost/správnost slova
Klíčové slovo: novorozeně
Varianty: novorozeně; novorozenec
Dotaz: Je slovo "novorozeně" spisovné? Nemělo by se místo něj použít slovo "novorozenec"?
Odpověď: Podstatné jméno "novorozeně" je podle dostupných výkladových slovníků češtiny neutrální a zcela spisovné. Slovo "novorozenec" je s ním synonymní – např. Slovník spisovné češtiny jeho význam vykládá právě jako 'novorozeně'.
Synonymie obou slov však není úplná, každé z nich je typické pro jiný druh textů. Český národní korpus (konkrétně nejnovější referenční SYN2020 složený rovnoměrně z publicistiky, beletrie a oborové literatury) ukazuje, že "novorozeně" je nejobvyklejší v publicistice (ve zmíněných druzích textu v uvedeném pořadí se vyskytuje přibližně v poměru 1,8 : 1,1 : 1), kdežto "novorozenec" je znatelně charakteristický především pro oborovou literaturu (vyskytuje se v poměru 1: 3,2 : 5,6). Vhodnost užití příslušného slova je tedy potenciálně ovlivněna druhem textu. Obecně však platí, že obě slova jsou spisovná.
Téma: Význam slovního spojení
Klíčové slovo: ústní projednání vs. osobní projednání
Dotaz: Jaký je rozdíl mezi ústním a osobním projednáním? Může být ústní jednání telefonické? A hraje roli, jestli je z jednání pořízen zápis?
Odpověď: Přídavná jména "ústní" a "osobní" pojmenovávají každé jiný aspekt skutečnosti. Ústní podle Slovníku spisovné češtiny v tomto kontextu znamená 'mluvením uskutečňovaný (× písemný)', zatímco osobní znamená 'vyžadující fyzickou přítomnost osoby, přímý'. Z toho vyplývá, že konkrétní projednání může i nemusí být zároveň ústní a osobní. (Lze si představit situaci projednání za osobní přítomnosti aktérů, kteří spolu komunikují výhradně písemně, tj. ne ústně, stejně tak se může odehrát ústní projednání, v němž aktéři nevystupují osobně, nýbrž např. prostřednictvím svých zástupců.) Významu přídavného jména "ústní" zajisté vyhovuje i projednání telefonické. Pořizování zápisu není z tohoto hlediska relevantní.
Téma: Podmět několikanásobný podřadný
Klíčové slovo: delegace s náměstkem
Dotaz: Nemohu se rozhodnout, jaký tvar přísudku zvolit ve větě "Při přípravě se delegace s náměstkem sešli/sešly v Bruselu". Můžete mi prosím poradit? Ještě bych doplnila, že "delegace" je zde v čísle jednotném.
Odpověď: Jestliže se ve větě vyskytuje několikanásobný podmět s předložkou s (se), nastává zvláštní situace, kdy jsou složky tohoto podmětu významově na stejné úrovni, ale formálně nikoli. V takových případech lze shodu řídit dvojím způsobem – buď podle obou jmen (a tedy zde uplatnit pravidlo o přednosti rodu mužského životného), tj. "Při přípravě se delegace s náměstkem sešli v Bruselu", nebo pouze podle jména v prvním pádě (zde "delegace"): "Při přípravě se delegace s náměstkem sešla v Bruselu". Obě varianty jsou rovnocenné, můžeme se rozhodnout pro kteroukoli z nich. Tvar přísudku s tvrdým y, tedy "Při přípravě se delegace s náměstkem sešly v Bruselu", by bylo možno volit v případě, že by jméno "delegace" bylo v čísle množném.
Téma: Výběr ze dvou variant
Klíčové slovo: jaký vs. který
Varianty: jaký; který
Dotaz: Měla by mít matematická úloha znění "Jakou vlastnost splňuje funkce x?", nebo "Kterou vlastnost splňuje funkce x?", když následuje výběr z možných odpovědí?
Odpověď: V primárním významu se zájmena "jaký" a "který" liší: Tázací "jaký" podle Slovníku spisovné češtiny vyjadřuje otázku po vlastnosti, kvalitě, zatímco "který" otázku po výběru či vyčlenění něčeho z daného souboru. Pokud tedy po vaší otázce následuje výběr z možností, odpovídalo by mu lépe zájmeno "který".
Podotýkáme však, že obě zájmena své funkce do určité míry sdílejí. Tentýž slovník uvádí ve druhém významu zájmena "jaký" příklad "jaký máme měsíc?" a jeho význam v tomto užití vykládá právě zájmenem "který", neboť očekávanou odpovědí nemá být cokoliv, nýbrž jeden z dvanácti měsíců roku. Rozlišování obou zájmen tedy v praxi nemusí být zcela ostré, a je-li z kontextu míněný význam zřejmý, takováto neprototypická užití nepovažujeme za chybná.
Téma: Přísudek jmenný se sponou
Klíčové slovo: přísudek jmenný se sponou
Dotaz: Je ve větě "Bývá poslední" přísudkem celé spojení "bývá poslední"?
Odpověď: Ano, v uvedené větě je přísudek jmenný se sponou, který se zde skládá z určitého tvaru sponového slovesa být ("bývá") a jmenné části v podobě přídavného jména ("poslední").
Téma: Dotazy zaměřené na věcné znalosti
Klíčové slovo: jméno
Dotaz: Je potřeba na zvonek vypisovat i rodná jména manželů?
Odpověď: V tomto případě nejde o jazykový dotaz, je zcela na zvážení pisatele, zda chce na zvonku uvést plná jména obyvatel bytu/domu či jen jejich příjmení.
Téma: Dotazy zaměřené na věcné znalosti
Klíčové slovo: termín
Dotaz: Můžete mi poradit, co v oblasti umění znamená perská spojka? Může jít o koberec?
Odpověď: Bohužel, ani v jazykových příručkách, ani v encyklopediích, které máme v jazykové poradně k dispozici, se nám nepovedlo dané spojení nalézt. Je možné, že se jedná o typ perského koberce, nemůžeme však tuto domněnku podložit žádnou konkrétní informací.
Téma: Oddělení Ústavu pro jazyk český, jejich činnosti a specifika
Dotaz: Doporučili byste mi odborníka pro starou češtinu?
Odpověď: Bohužel vám nemůžeme doporučit konkrétní osobu, můžete však zkusit oslovit s prosbou o radu naše kolegy z oddělení vývoje jazyka. Veškeré kontaktní informace jsou zveřejněny na webových stránkách ÚJČ.
Téma: Dotaz pro jiné odborníky (lingvisty)
Klíčové slovo: historie
Dotaz: Můžete mi pomoci s určováním slovesných tvarů aoristu a imperfekta v Dalimilově kronice?
Odpověď: Bohužel, tato žádost přesahuje možnosti a zaměření jazykové poradny. Doporučujeme vám řešit danou úlohu například pomocí příručky Hany Marešové Základy historické mluvnice češtiny s texty k rozboru.