ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Skupina samohláska-souhláska-souhláska-samohláska
Klíčové slovo: dobrovolník
Varianty: do-brovolník; dob-rovolník
Dotaz: Jak se na konci řádku správně dělí slovo dobrovolník (jde mi o první slabiku)?
Odpověď: Slovo dobrovolník se na konci řádku správně dělí takto: do-b-ro-vol-ník. Správné je tedy jak dělení do-brovolník, tak dob-rovolník. Předchází‑li -r- jakákoli souhláska a té předchází samohláska, kterou nezačíná slovo, dělíme buď před r/ř, nebo před předchozí souhláskou.
Téma: Zkratky grafické
Klíčové slovo: eventuální, eventuálně
Varianty: event.; ev.; evnt.
Dotaz: Jak by měla vypadat zkratka slov eventuální, eventuálně? Na internetu jsem dohledala podoby event. a evnt., v Internetové jazykové příručce se mi zkratku pro daná slova nalézt nepodařilo. Co je tedy správně?
Odpověď: Slovník spisovné češtiny pro školu a veřejnost uvádí pro výraz eventuálně pouze dvě podoby zkratek, a to event. a ev., doporučujeme proto použít jednu z těchto variant. Zkratka evnt. by mohla být pro čtenáře matoucí a neprůhledná, tu tedy nedoporučujeme užívat.
Téma: Zkratky grafické
Klíčové slovo: obrázek číslo 1
Dotaz: Jak by měla vypadat zkratka spojení "obrázek číslo 1"? Je možné ji zapsat s tečkami a mezerami jako "obr. č. 1"?
Odpověď: Od spojení "obrázek číslo 1" je možné utvořit tzv. čistě grafickou zkratku, a to vypsáním prvního písmena slov daného spojení či charakteristické počáteční skupiny písmen. Zásadním kritériem je, aby byla utvořená zkratka pro čtenáře srozumitelná. Zkratka "obr." pro slovo obrázek toto kritérium srozumitelnosti splňuje, proto je možné ji užít. Zkratku "č." pro slovo "číslo" můžeme nalézt (spolu s alternativní podobou "čís.") v rejstříku zkratek ve Slovníku spisovné češtiny pro školu a veřejnost. Zároveň platí, že by se za zkráceným slovem u grafických zkratek měla psát tečka a za ní mezera, navrhovaná zkratka "obr. č. 1" je tedy utvořena zcela náležitě.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: kvaziexperiment; kvazi experiment
Varianty: kvaziexperiment; kvazi experiment; kvazi-experiment
Dotaz: Dohadujeme se, zda se má psát kvazi experiment, nebo kvaziexperiment.
Odpověď: Zápis obdobných slov bývá poměrně neustálený, vedle psaní dohromady a zvlášť se objevují i podoby se spojovníkem (kvazi-experiment), ty však za vhodné rozhodně nepovažujeme. Výraz kvazi může být užit jako příslovce a stát samostatně: vyjadřovat se kvazi učeně, provedli kvazi experiment. Za vhodnější však považujeme chápat komponent kvazi- jako první část složených slov (viz NASCS), analogicky ke slovům jako kvazičástice, kvazivěda apod. proto doporučujeme psát dohromady i kvaziexperiment.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: kdovíkdo; kdoví kdo; kdo ví kdo
Varianty: kdovíkdo; kdoví kdo; kdo ví kdo
Dotaz: Jak se píše kdovíkoho? Dohromady, nebo zvlášť?
Odpověď: Expresivní zájmenné výrazy, jejichž první část zdůrazňuje neurčitelnost, nadměrnost, můžeme psát několikerým způsobem. Vedle zápisu dohromady (kdovíkdo) je možné psát také kdoví kdo, kdo ví kdo, popř. i kdožvíkdo, kdožví kdo, kdož ví kdo (viz Internetová jazyková příručka).
Téma: Jakou doporučujete příručku pro danou problematiku?
Klíčové slovo: shoda
Dotaz: Kde najdu informace o shodě, pokud je podmětem zájmeno nikdo? (Například: Nikdo nejsme spokojení.)
Odpověď: Případům shody, kdy je podmětem zájmeno, se věnuje Internetová jazyková příručka (Složitější případy shody přísudku s podmětem, typ Každý jsme nějak nešťastný). Analogické příklady na shodu tohoto typu najdete rovněž v Databázi jazykových dotazů.
Téma: Abeceda, hlásky a písmena
Klíčové slovo: hláska; písmeno
Dotaz: Jsou písmena G, Q, W a X souhlásky? Ve školní úloze pro druhou třídu máme rozdělit abecedu na samohlásky a souhlásky, a u těchto si nejsme jisti zařazením.
Odpověď: Nejprve je třeba uvést, že je zásadní rozdíl mezi hláskou a písmenem, zjednodušeně řečeno mezi základní jednotkou zvukové realizace jazyka a jednotkou pro grafické ztvárnění jazyka. Ne vždy je mezi nimi v češtině přímočarý vztah, tj. že např. písmenu R odpovídá hláska [r]. 
Z uvedených příkladů je relativně neproblematické pouze písmeno G, které obvykle označuje souhlásku [g] (avšak v některých přejatých slovech tomu může být i jinak). Pokud jde o W, tak se jedná výhradně o písmeno, které se většinou čte jako souhláska [v].  Ostatní dvě písmena, tj. Q a X, pak označují dokonce více různých hlásek: [kv], respektive [ks] či [gz]. Vždy se sice jedná o souhlásky, avšak není možné při výuce nebrat ohled na základní rozlišování mezi písmeny a hláskami a matoucím způsobem danou problematiku nesprávně a příliš zjednodušovat. Na závěr bychom ještě chtěli doplnit, že přestože jazyková poradna není didaktické pracoviště, vnímáme mechanické rozdělování celé abecedy jako nevhodný a nepřiměřený úkol pro žáky nižšího stupně ZŠ.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: paraatletika
Varianty: paraatletika; para atletika
Dotaz: Nemám problém psát dohromady jako jedno slovo výrazy parasport, parahokej, ale platí to i ve spojení se slovem atletika? Psala bych jedině zvlášť: para atletika. Nejspíš proto, že se mi nelíbí ta dvě a.
Odpověď: Komponent para-, odkazující v tomto případě k výrazům paraplegie, paraplegický, paraplegik, doporučujeme psát dohromady s příslušným základovým slovem. Dohromady se píše např. běžně užívané a vžité označení paralympiáda/paraolympiáda, paralympionik/paraolympionik, nověji přibývají výrazy jako parasport, paragolf, parahokej (parahokejista), paraflorbal (paraflorbalista). Nelze však zamlčovat, že pravopisná podoba obdobných výrazů není podle dokladů úplně ustálená, v některých případech stále převažuje psaní zvlášť, např. para lukostřelba, para plavání a rovněž para atletika, na niž jste se ptala.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: parasport
Varianty: parasport; para sprot
Dotaz: Potřebujeme zjistit, jestli máme psát para sport (zvlášť), nebo parasport (dohromady). Nebo jsou možné obě varianty?
Odpověď: Doporučujeme psát dohromady parasport, stejně jako dohromady píšeme vžité označení paralympiáda/paraolympiáda. Komponent para- může mít ve složených slovech několik významů z různých oblastí, v tomto případě odkazuje k výrazům paraplegie, paraplegický, paraplegik.
Téma: Dotazy pro jiné subjekty
Klíčové slovo: jazykový koutek
Dotaz: Byla rubrika Slovo v Lidových novinách ukončena již natrvalo?
Odpověď: Ano, od kolegů z oddělení současné lexikologie a lexikografie víme, že rubrika Slovo v Lidových novinách byla zrušena natrvalo. Na důvody tohoto rozhodnutí je třeba se dotázat přímo v redakci Lidových novin.
Téma: Dotazy zaměřené na věcné znalosti
Klíčové slovo: zkratka
Dotaz: Je vhodné uvádět titul FEAPCCT na volebním lístku?
Odpověď: V tomto případě nejde o jazykovou problematiku, na danou otázku vám bohužel nedokážeme odpovědět. Kontexty, v nichž se daná iniciálová zkratka užívá, naznačují, že spíše než o vědecký titul, půjde o označení určité vedoucí funkce v zahraničním lékařském prostředí.
Téma: Stylová charakteristika slova
Klíčové slovo: čeština
Varianty: čeština; český jazyk
Dotaz: Může být v nějakém kontextu slovo "čeština" nespisovné? Děti ve škole měly ve větě "Dnes jsme psali test z češtiny" údajně nespisovné "z češtiny" opravit na "z českého jazyka". Rozuměla bych tomu, kdyby tam bylo "z matiky", ale takhle?
Odpověď: Akademický slovník současné češtiny uvádí v hesle "čeština" význam 'vyučovací předmět nebo studijní obor český jazyk a literatura' bez jakéhokoli stylového příznaku, tj. považuje ho za plně spisovný, neutrální (stejně jako jiné, starší slovníky). "Matika" by byl jiný případ, to je skutečně slovo ze studentského slangu, tedy mimo spisovnou varietu češtiny. "Matice" by však byly analogické výrazy jako "česák", "čeják", "čédina" apod., nikoliv "čeština".
Téma: Význam slova
Klíčové slovo: košpeta
Dotaz: Kdo je "košpeta"? Slyšel jsem to užito o člověku – "to je košpeta".
Odpověď: Výkladové slovníky češtiny heslo "košpeta" neobsahují, ale pár indicií k jeho významu se najít dá. Slovo je zachyceno na jednom excerpčním lístku v Novočeském lexikálním archivu v úryvku beletristického dialogu z roku 1935 "Nemyslíte, mistře?" – "Nemyslím, stará košpeto, ...". Z bezprostředně předcházející části textu románu Vladimíra Drnáka Španělská rapsodie je zřejmé, že výraz "košpeta" je užit jako pojmenování muže, jenž se nechává portrétovat, jeho ústa se mu na malbě zdají příliš velká a je charakterizován jako jeden z nadutců, oblečených "v drahou maškarádu svátečních šatů".
Česko-německý slovník Františka Štěpána Kotta (1878–1893) uvádí u hesla "košpeta" jakožto podstatného jména mužského rodu význam 'ošklivec'. A Jarmila Skřivánková-Šimerková ve svém článku Odchylky a zvláštnosti řeči v Plzni a na Plzeňsku (Český lid, 1924) píše, že košpeta je "neuctivý, ale ne zle míněný výraz pro koketu, zvláště pro méně hezkou, nebo dokonce starší".
Význam slova tedy není zcela jasný, ale zdá se, že jde o výraz expresivní, negativně hodnotící a týkající se (snad) vzhledu označované osoby.
Téma: Zdvojené souhlásky
Klíčové slovo: Palladium
Varianty: pa-lla-dium; pal-la-dium
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo Palladium? Mají být obě -ll- na stejném řádku, nebo se má slovo rozdělit mezi nimi?
Odpověď: Slovo Palladium se na konci řádku správně dělí takto: pa-l-la-dium. Obě -ll- tedy můžou být jak na stejném řádku (pa-lla-dium), tak lze slovo rozdělit mezi nimi (pal-la-dium). Pokud v případě zdvojené souhlásky nejde o morfematický šev a zdvojená souhláska je v okolí samohlásek, můžeme dělit jak mezi souhláskami, tak před oběma souhláskami.
Téma: Vhodnost/správnost slova
Klíčové slovo: jakkoliv
Dotaz: Je správné použít spojku "jakkoliv" ve větě "jakkoliv v životě dosáhla toho, čeho chtěla, zůstala citlivá k problémům chudých"? Mně to moc nesedí, protože to vlastně nevyjadřuje způsob nebo míru.
Odpověď: Slovo "jakkoli(v)" má podle výkladových slovníků češtiny kromě funkce příslovečné (v níž vyjadřuje libovolnost, namátkovost způsobu nebo míry zřetele) i funkci spojkovou, je to spojka podřadicí přípustková. Slovník spisovného jazyka českého ji vykládá synonymy ač, ačkoli(v), třebas, třebaže, byť (i), i když. Novější Slovník spisovné češtiny ji v této funkci označuje za knižní. Užití v přípustkové větě je tedy zcela v pořádku, jen je vhodné zvážit stylovou rovinu textu.
Téma: Významový rozdíl mezi slovy
Klíčové slovo: korekce vs. korektura
Dotaz: Jak by se dal vysvětlit rozdíl mezi "korekturou" a "korekcí"?
Odpověď: Obě slova sdílejí původ v latinském corrēctiō 'oprava, napravení' od corrigere 'opravovat, rovnat' (podle Českého etymologického slovníku), významově se však liší. Význam podstatného jména "korekce" je širší, obecnější – např. Slovník spisovné češtiny ho vykládá jako 'opravu, úpravu', přičemž neshodným přívlastkem může být leccos od údajů přes dráhu družice až po oční vadu. Dalším, specifičtějším významem je 'zostřené vězení; cela se zhoršenými podmínkami'.
"Korektura" je naproti tomu významově užší, konkrétnější – podle Slovníku spisovného jazyka českého znamená 'opravování, opravu sazečských chyb; opravování, opravu chyb v psaném textu vůbec' nebo v druhém významu 'otisk sazby k opravě' a pojí se pouze s přívlastky jako autorská, jazyková, stránková; sazby, knihy apod. Pouze třetí význam (neuvedený však v novějším Slovníku spisovné češtiny) zachycuje 'jakýkoli opravný zásah; úpravu'.
Pokud vůbec významový překryv obou slov je reálný, pak je nejspíš okrajový. Zjednodušeně se dá říct, že "korekce" je jakákoli oprava či úprava a v textové a publikační sféře se pro ni používá významově specifičtější výraz "korektura".
Téma: Nominativ jmenovací
Klíčové slovo: nominativ jmenovací
Dotaz: Jaký je správný tvar názvu města ve spojení "doprava na území města Beroun(a)"?
Odpověď: V pořádku jsou obě varianty, tedy jak "města Berouna", tak "města Beroun". V druhém případě se jedná o tzv. nominativ jmenovací; to znamená, že skloňujeme pouze obecné jméno a vlastní jméno necháme v prvním pádě (nominativu). Nominativ jmenovací používáme zvláště tehdy, když jde o víceslovné, cizí či obtížněji skloňovatelné jméno – výhodou tohoto způsobu je, že je na první pohled patrná výchozí podoba vlastního jména. Použít ho však můžeme bez obav i v případě domácích jmen – jako ve vašem spojení. Jen doplníme, že ze stylových důvodů je vhodné v rámci téhož textu zvolit jednotný způsob.
Téma: Původ slova
Klíčové slovo: závodní
Dotaz: V dolech a lomech se jako označení funkce nebo pracovního zařazení používá podstatné jméno "závodní". Dá se zjistit, jaké slovo za tím "závodní" jakoby časem vypadlo, z čeho se to zkrátilo?
Odpověď: Slovníky češtiny vykládají podstatné jméno "závodní" významem 'vedoucí pracovník v důlních nebo průmyslových závodech', ale hypotetické původní víceslovné pojmenování, v němž snad mělo slovo "závodní" platnost přídavného jména, tyto zdroje neuvádějí. Je pravda, že leckterá zpodstatnělá přídavná jména lze interpretovat jako eliptická (např. třídní učitel/učitelka > třídní, vedoucí pracovník/pracovnice > vedoucí, cestující osoba > cestující), ale v některých případech je takovéto doplnění ze současného pohledu nejasné a jen potenciální (např. průvodčí).
Pokud se někdy jako předstupeň zpodstatnělého přídavného jména "závodní" užívalo hypoteticky původní víceslovné pojmenování, mohl to být snad "závodní správce". V jeho prospěch hovoří excerpční lístek Novočeského lexikálního archivu z roku 1927, který ze Slovníku veřejného práva československého cituje: "Zákonem č. 12/1893 [...] zavedena pak instituce t. zv. závodních čili závodních správců (Betriebsleiter)". Formulace uvedeného dokladu však nevylučuje, že slovo "závodní" bylo v uvedeném významu definováno a od počátku užíváno jako pojmenování jednoslovné. Doklady spojení závodní správce v našich zdrojích nenacházíme.
Téma: Jméno ve funkci předmětu
Klíčové slovo: nosit
Dotaz: Kterým větným členem je spojení "šály a rukavice" ve větě "Je doporučováno nosit šály a rukavice"?
Odpověď: Spojení "šály a rukavice" v uvedené větě je několikanásobným předmětem. Předmět může záviset na slovesu nebo přídavném jménu. Ve vašem případě závisí na podmětu "nosit", tedy na podmětu vyjádřeném infinitivem slovesa. Na předmět "šály a rukavice" se ptáme: koho/co je doporučováno nosit?
Téma: Skupina s/š + souhláska
Klíčové slovo: kožíšky
Varianty: kožíš-ky; koží-šky
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo kožíšky? Mělo by se dělit kožíš-ky, nebo koží-šky?
Odpověď: Slovo kožíšky se na konci řádku správně dělí takto: ko-ží-š-ky. Spojení samohláska + š + souhláska + samohláska je možné dělit buď po š, nebo před š.
Téma: Existence výrazu
Klíčové slovo: jednost
Varianty: jednost; jednota
Dotaz: Existuje v českém jazyce slovo "jednost"? Viděl jsem to jako překlad anglického "oneness" a přišlo mi to velice podivné.
Odpověď: Podstatné jméno "jednost" je v dnešní čestině je zcela okrajové – v Českém národním korpusu je doloženo jen mizivě. Zachycují ho starší slovníky, ale i ty ho označují za řídké, málo užívané. Jeho význam zachycují (mimochodem velmi podobně jako u slova "jedinost") pomocí výkladu 'vlastnost toho, co je jedno, jediné; spojenost v jediný celek; jednota'. Právě slovo "jednota" je pravděpodobně jeho mnohem užívanějším konkurentem. "Jednost" tak může být funkční snad jen při snaze o ozvláštnění textu nebo ve specifických kontextech, např. při signalizaci analogičnosti k "dvojnosti", "trojnosti", opozice k "mnohosti" nebo odlišení od "jedinosti", jako to dělá Miloš Dokulil v článku O vyjadřování jedinosti a jedinečnosti v českém jazyce (Naše řeč, 1970, č. 1, s. 1–15; http://nase-rec.ujc.cas.cz/archiv.php?art=5474).
Téma: Užívání výrazu
Klíčové slovo: rozčesatelnost
Dotaz: Lze použít slovo "rozčesatelnost", např. ve formulaci "pro lepší rozčesatelnost vlasů"? Nikde ve slovníku jsem to nenašla.
Odpověď: Podstatné jméno označující vlastnost zakončené na -ost lze potenciálně utvořit od prakticky jakéhokoliv přídavného jména a ve slovnících pochopitelně nebývají obsažena zdaleka všechna. Slovo "rozčesatelnost" je pravidelně utvořeno od přídavného jména "rozčesatelný", to zase od slovesa "rozčesat" (a to ještě od slovesa "česat"). Je tedy systémové, nepochybně srozumitelné, a tudíž potenciálně funkční. Jen patrně není příliš velká komunikační potřeba použít ho – v Českém národním korpusu (téměř šestimiliardovém korpusu SYN verze 10) má pouhých dvanáct výskytů. Pokud se však do nějakého textu hodí, není důvod se mu vyhýbat.
Téma: Výběr ze dvou variant
Klíčové slovo: kuchyň vs. kuchyně
Varianty: kuchyň; kuchyně
Dotaz: Jsou varianty "kuchyň" a "kuchyně" na stejné úrovni, nebo se některá z nich upřednostňuje?
Odpověď: Významově jsou slova "kuchyň" a "kuchyně" do značné míry synonymní – obě nesou významy 'místnost vybavená pro přípravu jídel' a 'souprava nábytku do této místnosti', pouze u významu 'způsob úpravy pokrmů; pokrmy urč. způsobem upravené' se slovníky neshodují, zda se pro něj používá pouze "kuchyně", nebo i "kuchyň". Slovník spisovné češtiny takové rozlišení neuvádí, analýza úzu v Českém národním korpusu však ukázala, že pro způsob úpravy pokrmů se užívá jen podoba "kuchyně". Obě slova jsou velmi podobně často užívána, byť "kuchyně" je mírně obvyklejší. Pro označení místnosti nebo její nábytkové sestavy je tedy možné s úspěchem použít kterékoli z nich.
Téma: Skupina samohláska-souhláska-souhláska-samohláska
Klíčové slovo: pojmů
Varianty: po-jmů; poj-mů
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo pojmů? Dělí se po-jmů, nebo poj-mů?
Odpověď: Slovo pojmů se na konci řádku správně dělí takto: po-jmů. Je‑li ve skupině samohláska + souhláska + souhláska + samohláska přítomen morfematický šev (předponový nebo mezi dvěma složkami složeniny), dělíme na švu.
Téma: Významový rozdíl mezi slovy
Klíčové slovo: polízanice
Varianty: plískanice; polízanice
Dotaz: Lze o počasí říct, že "venku je polízanice"? Patrně to má znamenat plískanice, ale to je přece něco úplně jiného.
Odpověď: Tato dvě podstatná jména mají opravdu značně odlišný význam. "Plískanice" je podle Slovníku spisovné češtiny 'déšť se sněhem za chladného větrného počasí', kdežto "polízanice" (tu zachycuje jen starší Slovník spisovného jazyka českého) znamená 'zlý následek něčeho, něco velmi nepříjemného; malér'. To, že je venku plískanice, může snad pro někoho v důsledku způsobit i polízanici, ale synonymně se tato slova rozhodně užít nedají – alespoň ne s předpokladem, že jim jako synonymním bude kdokoli rozumět.
Téma: Významový rozdíl mezi slovy
Klíčové slovo: buchta a koláč
Dotaz: Lze zaměňovat buchtu a koláč jako jedno a to samé? Ve Slovníku spisovného jazyka českého jsem našel, že buchta je hranatá a koláč kulatý, ale v poslední době se to používá různě.
Odpověď: Význam slov "buchta" a "koláč" se u mluvčích liší v závislosti na regionu nebo dokonce rodině. Na jedné straně je pravda, že podle výkladových slovníků češtiny se obě podstatná jména v primárním významu liší: "koláč" je podle Slovníku spisovné češtiny 'jemné bílé pečivo okrouhlého tvaru n. pečené na celé ploše plechu' a "buchta" znamená 'menší (sladké) pečivo, zprav. ve tvaru hranolu a s náplní'. Na druhé straně však právě vznikající Akademický slovník současné češtiny u slova "buchta" uvádí i druhý význam 'zprav. sladké pečivo, často s náplní, pečené na celé ploše plechu a pak krájené na díly', tedy synonymum jedné z podob koláče. Slovník nářečí jazyka českého navíc pro "buchtu" zaznamenává další významy jako 'knedlík, zpravidla z kynutého nebo bramborového těsta', 'pokrm z brambor' nebo 'hustá kaše vykrajovaná lžící'. U těchto výrazů je tedy nutné počítat s významovými překryvy a značnou variabilitou.
Téma: Vhodnost/správnost slova
Klíčové slovo: machista
Varianty: macho; machista
Dotaz: Lze vedle slova "macho" (mužský šovinista) užít taky slovo "machista" ve významu 'ten, který zastává postoje typické pro macha'?
Odpověď: Výkladové slovníky češtiny v zodpovídání této otázky nepomohou, protože slova "macho" ani "machista" v těchto významech neobsahují. Slovník spisovného jazyka českého sice uvádí hesla machista a machismus, ale to je nikoliv [mačizmus], nýbrž [machizmus], filozofický směr charakterizovaný jako empiriokriticismus a pojmenovaný podle česko-německého fyzika a filozofa Ernsta Macha.
Dnes se však výraz "machista" používá ve vámi naznačeném významu. V Českém národním korpusu (SYN verze 10) má 150 výskytů, což v pětimiliardovém korpusu není mnoho a je to zhruba desetina počtu výskytů podstatného jména "macho", ale je zjevné, že v kontextu bývá užíváno jako neproblematicky srozumitelné. Proti jeho užívání tedy není třeba nic namítat.
Téma: Pleonasmus
Klíčové slovo: recenzní posudek
Varianty: recenzní posudek; recenze
Dotaz: Není sousloví "recenzní posudek" protimluv, když samo slovo "recenze" znamená 'posudek'? Vím, že se to používá, ale nevím, jestli je to správně.
Odpověď: Víceslovné pojmenování "recenzní posudek" není protimluv, ale je to pleonasmus, tj. redundantní vyjádření. Slovo "recenze" totiž např. podle Slovníku spisovné češtiny má význam 'posudek, kritika (vědeckého nebo uměleckého díla)'. Recenzní posudek je pak vlastně posudkový či posuzující posudek. Přesto není třeba považovat takovéto pojmenování za chybné, a to přinejmenším ze dvou důvodů.
Zaprvé jsou pleonasmy běžnou součástí jazyka a mluvčí mnoho z nich používají, aniž by se nad jejich nepotřebnou významovou zmnožeností pozastavili – srov. např. citronová limonáda, hlavní protagonista, slavnostní vernisáž aj.
Zadruhé se pojmenování "recenzní posudek" užívá především ve vědeckém diskurzu, v prostředí vědeckých časopisů. V nich bývá potřeba rozlišovat, zda se mluví o recenzi/posudku coby žánru textu usilujícím o publikování, nebo o recenzi/posudku coby interním textu určeném redakci jako podklad pro rozhodnutí, zda posuzovaný text publikovat. Oba druhy textu jsou součástí recenzního řízení, ale jen pro druhý z nich platí, že vzniká výhradně pro recenzní řízení. Je tedy možné, že mimo jiné právě na to odkazuje přívlastek "recenzní". Snaha rozlišovat tyto dva druhy textu je pochopitelná právě proto, že slova posudek a recenze jsou do určité míry synonymní. Ostatně časopis Naše řeč standardně obsahuje rubriku, která se do roku 2017 jmenovala Posudky a zprávy a od roku 2018 se jmenuje Recenze a zprávy.
Téma: Skupina s/š + souhláska
Klíčové slovo: komunistický
Varianty: komunis-tický; komuni-stický
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo komunistický? Kde by mělo stát -s-? Na konci řádku, nebo na začátku řádku následujícího?
Odpověď: Slovo komunistický se na konci řádku správně dělí takto: ko-mu-ni-s-tic-ký. Spojení samohláska + s/š + souhláska + samohláska je možné dělit buď po s/š, nebo před s/š.
Téma: Skupiny tří souhlásek v blízkosti přípony nebo předpony
Klíčové slovo: katolictví
Dotaz: Jak se správně na konci řádku dělí slovo katolictví?
Odpověď: Slovo katolictví se na konci řádku správně dělí takto: ka-to-lic-tví. V případě skupiny tří (případně i více) souhlásek v blízkosti přípony nebo předpony respektujeme morfematický šev, a to i příponový, srov. např. analogické příklady ve výkladu v Internetové jazykové příručce (kapitola Dělení slov, 2.8 Skupiny tří souhlásek v blízkosti přípony nebo předpony, bod a)): ptac-tvo, děl‑nic-tvo, za-hrad-nic-tví.
Téma: Vhodnost/správnost slova
Klíčové slovo: atyp
Dotaz: Lze použít slovo "atyp"? Má to označovat atypické řešení, v tomto případě kuchyně. Nenašla jsem ho v Internetové jazykové příručce, tak nevím, jestli se v češtině užívá.
Odpověď: Podstatné jméno "atyp" výkladové slovníky češtiny neobsahují. V Českém národním korpusu (SYN verze 10) najdeme 302 výskytů – řada z nich jsou názvy (klub, časopis, kapela, produkt, firma či společnost apod.), ale i tak je zřejmé, že se užívá přibližně ve vámi uvedeném významu, tj. pro něco atypického. Václav Lábus v článku Atyp v cihle aneb O jednom progresivním způsobu neologizace (Naše řeč, 4/2012) takovéto výrazy označuje za neologické univerbizáty, vykládá je tedy jako jednoslovná pojmenování vzniklá z víceslovných. Slovo "atyp" má navíc protějšek v podstatném jménu "typ".
Univerbizáty se podle Nového encyklopedického slovníku češtiny často uplatňují v běžné mluvě či v profesním a slangovém vyjadřování a bývají (byť ne nutně) nespisovné. I v případě tohoto výrazu doporučujeme obezřetnost – jeho užití ve spisovném textu není vyloučené, jeho význam bude v kontextu nejspíš zřejmý, ale pro leckterého čtenáře či posluchače může být s ohledem na svou nevelkou frekvenci a slovotvornou povahu příznakový.