ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Výslovnost konkrétního slova (hláskového spojení, spojení slov atp.)
Klíčové slovo: personál
Varianty: [personál]; [perzonál]
Dotaz: Jaká je v češtině správná výslovnost slova personál? V poslední době slýchám od politiků [perzonál], což mě tahá za uši, protože to dříve nikdy nebylo. Podobně je to se slovy personalizace, persona, personální atd.
Odpověď: Nejprve je třeba uvést na pravou míru tvrzení, že výslovnost [perzonál] se dříve nevyskytovala. Jak dokládají odborné texty významných jazykovědců, ke kolísání zde v češtině dochází již velmi dlouho (srov. např. text V. Mathesia z roku 1935 otištěný ve Slově a slovesnosti: http://sas.ujc.cas.cz/archiv.php?lang=en&art=18 nebo článek F. Daneše z roku 1965 z Naší řeči: http://nase-rec.ujc.cas.cz/archiv.php?lang=en&art=5129, kde autor slovo personál řadí mezi příklady se skupinou rs "vyslovovanou často nebo výhradně [rz]"). Nejde tedy v žádném případě o jev vyskytující se nově u současných politiků. V dosavadních slovnících je nicméně doporučována výhradně výslovnost [personál] v souladu s pravopisem. K tomu je však nutné ocitovat podrobnější popis dané problematiky z kodifikační příručky Výslovnost spisovné češtiny (1978, s. 46–47): "Na rozdíl od slov domácích vyslovuje se tedy původní [s] většinou jako [z] i v sousedství znělých souhlásek nepárových, tj. ve skupinách ns, ms, rs, ls, js, sn, sm, sr, sl, sj (...) I když jde v těchto případech o tendenci velmi silnou, nedospěl tu spisovný jazyk k jednotné výslovnosti všech slov tohoto typu, což se obráží i v pravopise". Jinými slovy: dvojice hlásek s/z u přejatých slov (v pozici mezi samohláskami a v sousedství hlásek jedinečných) často kolísá. U mnoha výrazů, v nichž je z hlediska původu náležitá souhláska "s", se jako spisovná přijímá výslovnost dubletní, čemuž pak odpovídá i jejich pravopis. V případě slova personál dosud varianty se "z" kodifikovány nebyly, nelze se však divit, že se v úzu vyskytují poměrně často. Podle našich zkušeností se postoje k výslovnosti podob typu [perzonál], [perzonalizace], [perzonálňí] mezi uživateli češtiny liší. Jedni je považují za neutrální a mohou se divit, proč i vzhledem ke své rozšířenosti nejsou označovány za spisovné, jiní je vnímají negativně jako rušivé a jejich výskyt označují např. za projev nevzdělanosti. Ačkoli doporučujeme ve spisovných projevech užívat kodifikovanou podobu, varianty se [z] bychom měli posuzovat shovívavě, a to i proto, že jejich výskyt nezpůsobuje v řeči žádná nedorozumění, některé analogické znělostní změny jsou kodifikovány jako spisovné atp. Jak jsme ověřili, u profesionálních mluvčích ve veřejnoprávních médiích varianty se [s] stále naprosto převládají.
Téma: Konkrétní zásady pro stylizaci textu
Dotaz: V textu pracuji s cizími názvy různých míst, u těch méně známých či fiktivních (např. Winter Hall, Winter Church) si nejsem občas jistá, k jakému rodu je přiřadit a dále zda a jak je skloňovat. Nedovedete mi poradit, jak se tomuto problému vyhnout?
Odpověď: Pokud se chcete vyhnout skloňování problematických názvů míst, doporučujeme použít opěrné podstatné jméno, k němuž se doplňuje vlastní jméno ve tvaru 1. pádu, např. "ve městě Winter Hall", "v obci Winter Church" apod.
Téma: Stylizace formulace
Varianty: Pomáháme dětem, aby si plnily sny.; Pomáháme dětem plnit si své sny.; Pomáháme dětem plnit jejich sny.; Pomáháme dětem, aby si plnily své sny.
Dotaz: V reklamě jsem si všimla věty, která se mi moc nelíbila: "Pomáháme dětem plnit si své sny." Přemýšlela jsem, jak bych ji mohla přeformulovat, a napadlo mě: "Pomáháme dětem plnit jejich sny." Nebo by to šlo ještě jinak?
Odpověď: Původní podoba sloganu je problematická, neboť zhuštěné vyjádření může vést čtenáře k nejistotě, o čích snech se hovoří. Vaše formulace je přesnější, a tedy vhodnější. Slogan by mohl být formulován též ve formě souvětí, např.: "Pomáháme dětem, aby si plnily (své) sny."
Téma: Stylizace formulace
Klíčové slovo: opakování zájmena
Varianty: Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná.; Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, jenž tomuto výjevu žehná.; Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, jenž korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná.
Dotaz: Při psaní článku o morovém sloupu jsem narazila na problém s opakováním slova který: "Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná." Jak mám souvětí upravit, abych jednou slovo který odstranila?
Odpověď: Vztažné zájmeno který můžete na jednom místě nahradit vztažným zájmenem jenž: "Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, jenž tomuto výjevu žehná." / "Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, jenž korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná."
Téma: Stylizace formulace
Varianty: Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná.; Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem korunujícího Pannu Marii a Boha Otce se žezlem žehnajícího tomuto výjevu.
Dotaz: Píšu článek o morovém sloupu. Mám v něm souvětí, které bych chtěla přetvořit do jediné věty: "Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem, který korunuje Pannu Marii, a Boha Otce se žezlem, který tomuto výjevu žehná." Můžete mi s tím pomoci?
Odpověď: Bez vedlejších vět může mít sdělení tuto podobu: "Nad ní jsou osazeny sedící postavy Boha Syna s křížem korunujícího Pannu Marii a Boha Otce se žezlem žehnajícího tomuto výjevu." Upozorňujeme však, že se tím sdělení stává nepřehledným a neobratně stylizovaným, a proto doporučujeme použít v článku původní formulaci.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: antibabišovský
Varianty: antibabišovský; anti-babišovský
Dotaz: Setkávám se se spojovníkem tam, kde bych ho neužila, např. anti-babišovký. Myslím, že by to mělo být bez spojovníku, tedy jako jedno slovo.
Odpověď: Souhlasíme, náležitý zápis je dohromady: antibabišovský. Komponent anti- tvoří první část složených výrazů, píšeme ho dohromady s příslušným slovem, např. antifašistický, antibakteriální, antirežimní.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: postlidský
Varianty: postlidský; post-lidský
Dotaz: Setkávám se v odborných textech s tím, že je užíván spojovník tam, kde bych ho nečekala, např. post-lidský. Myslím, že je to vliv angličtiny a že by se to mělo psát jako jedno slovo.
Odpověď: Máte pravdu, že komponent post- (značící následnost) tvoří první část složených slov a že ho píšeme v češtině dohromady s příslušným výrazem. Slovo postlidský doporučujeme psát bez spojovníku, stejně jako píšeme frekventovanější výrazy jako postpubertální, postglaciální, postgraduální, postmodernismus apod.
Téma: Hodnocení formulace
Klíčové slovo: rok; roky; léta
Varianty: je mu deset let; má deset let
Dotaz: Je nějaký rozdíl mezi vyjádřeními "je mu deset let" a "má deset let"?
Odpověď: Spojení typu "je mu deset let" považujeme za neutrální, a proto je vhodné ho používat např. v oficiální komunikaci. Naproti tomu spojení typu "má deset let" je moravismus, který může být vnímán mluvčími z Čech jako příznakový. Nehodnotíme ho však jako nespisovný nebo nesprávný.
Téma: Psaní u/ú/ů
Klíčové slovo: písmena ú/ů
Varianty: ů; ú
Dotaz: Učím Číňany česky a nedovedu jim vysvětlit, proč máme ů (s kroužkem) a ú (s čárkou).
Odpověď: Rozdílná grafická podoba písmen ú a ů, která slouží k zachycení výslovnostně totožné hlásky (dlouhého [ú]) je důsledkem historického vývoje češtiny. Původní vyslovované dlouhé [ó] se koncem 14. století postupně měnilo v dvojhlásku uo, která později (v průběhu 15. a v 16. století) pozvolna přešla v dlouhé ů. Grafické zachycení vzniklo vlastně spojením dvou písmen do jednoho: kroužek nad u původně zastupoval o ze zanikající dvojhlásky uo. Do spisovného jazyka byla změna přijata uvnitř domácích slov a na jejich konci, nikoli na začátku (kuoň > kůň, duom >dům). Proto ve slovech domácího původu píšeme na začátku vždy písmeno ú (úkol) a uvnitř slova a na jeho konci vždy písmeno ů (vůl, domů). Výjimkou jsou švy předpon a kořenů slov nebo švy předpon a předpony ú‑ (srov. troj‑úhelník, ne‑úspěch). Přejatá slova mívají ú (fúze, ragú, ocún). Podrobněji viz IJP v kapitole Z historie českého pravopisu.
Téma: Stylizace formulace
Dotaz: Na výrobku mám popisek "99 % složení je biologicky rozložitelných a bez mikroplastů". Může takto zůstat, i když výrobek mikroplasty vůbec neobsahuje?
Odpověď: Uvedená procenta lze vztáhnout jak k biologické rozložitelnosti, tak k části "bez mikroplastů". Pokud chcete spotřebitele upozornit, že bez mikroplastů je 100 % výrobku, nikoliv jen 99 %, budete muset sdělení přeformulovat.
Téma: Hodnocení formulace
Varianty: lahev z 97 % z recyklovaného plastu; lahev je z 97 % z recyklovaného plastu
Dotaz: Na výrobku je uvedeno: "lahev z 97 % z recyklovaného plastu". Nebylo by vhodné doplnit tam sloveso, tedy "lahev je z 97 % z recyklovaného plastu"?
Odpověď: Na etiketách výrobků bývají nevětné popisky, elipsa slovesa je v tomto případě přípustná. Pokud byste však raději použila variantu se slovesem, z jazykového hlediska je to zcela v pořádku.
Téma: Slovní hříčka
Klíčové slovo: bidlo, bydlo
Varianty: bidla; bydla
Dotaz: Nemůžeme se dohodnout, jaké i/y psát ve větě. Je to taková hádanka. "Na zahradě u našeho domu jsme měli staré bidlo, na tom jsme klepali koberce. Jednou přiletěl ptáček a zřídil si tam svoje bydlo. Náhle přišla bouře a zničila obě b-dla."
Odpověď: Jde o oblíbenou starou slovní hříčku, která nemá přímočaré řešení. Větu můžeme vyslovit, protože na rozdíl od našich předků ve výslovnosti i a y nerozlišujeme, ale pravopisně ji obvyklým způsobem (tj. napsáním jednoho písmena) řešit nelze. Jde o homofony, tedy slova zvukově shodná, ale graficky odlišná. Každé z nich se jinak píše a má jiný význam, proto je nelze shrnout pod jeden kompromisní pojem. Žádné z i/y nemá v tomto případě přednost. Nabízí se řešení užít lomítko (obě bidla/bydla spadla nebo obě bi/ydla spadla), ale ani to nepovažujeme za vhodné, protože užití množného čísla neodpovídá původnímu zadání. Řešením by byl zápis "spadlo bydlo i bidlo", který však slovní hříčku ruší.
Téma: Hodnocení formulace
Varianty: Kateřinu já můžu poslouchat celý den.; Já můžu poslouchat Kateřinu celý den.
Dotaz: Aplikace na výuku češtiny jako cizího jazyka tvrdí, že je správně věta: "Kateřinu já můžu poslouchat celý den." Mně se však nelíbí slovosled této věty, domnívám se, že by mělo být: "Já můžu poslouchat Kateřinu celý den." Co si o ní myslíte?
Odpověď: Čeština má volný slovosled, obě varianty jsou tedy přijatelné (ovšem ve větě "Kateřinu já můžu poslouchat celý den." dochází ke zdůraznění vlastního jména). Poněkud neobvyklé je užití zájmena já. V češtině osobní zájmeno běžně vypouštíme, na nevyjádřený podmět odkazují koncovky sloves. Užití zájmena může být motivováno např. potřebou zdůraznit informaci (já, nikoliv někdo jiný). Vzhledem k tomu, že se věta objevila ve výukové aplikaci, nemůžeme vyloučit ani možnost, že za užitím zájmena stojí didaktické důvody.
Téma: Jiné (nepředvídatelné) konkrétní případy (typ letecký vs. letový, létající vs. letový atp.)
Varianty: těžní; těžební
Dotaz: Jak se správně označí zařízení pro těžbu – je to těžní, nebo těžební zařízení?
Odpověď: Slova těžní a těžební lze chápat jako synonyma. Některé slovníky jim sice přisuzují netotožné významy (těžní podle nich znamená 'sloužící, určený k těžbě' a těžební 'týkající se těžby'), jiné však uvádějí, že jejich významy můžou být i totožné (sice říkají, že těžební znamená obecně 'týkající se těžby', ale slovu těžní přisuzují užší význam 'sloužící, určený k těžbě'). I v prvním, netotožném případě je však první význam 'sloužící, určený k těžbě' jen specifičtější součástí obecnějšího významu 'týkající se těžby' (co je k těžbě určené se jí samozřejmě i týká). Obě přídavná jména lze tedy užívat v zásadě záměnně, pouze je třeba brát ohled na to, že s některými podstatnými jmény se bude pojit spíše podoba těžní, s jinými spíše podoba těžební (a s některými stejně dobře a ochotně obě dvě přídavná jména). V případě slova zařízení svědčí doklady z úzu (databáze ČNK syn v8) o poměrně silné tendenci pojit ho s podobou těžební (poměr těžební : těžní zařízení = 505 : 161, tj. cca 3 : 1). Doporučujeme tedy použít spíš spojení těžební zařízení (ovšem s tím, že vyloučeno není ani spojení těžní zařízení).
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření přídavných jmen od jmen zeměpisných (Brandýs > brandýský, Aš > ašský aj.): jména domácí, víceslovná
Klíčové slovo: odolenovodský
Varianty: odolský; vodolský
Dotaz: Jakou podobu má přídavné jméno utvořené od zeměpisného jména Odolena Voda (město v okrese Praha-východ)? Je to odolský, nebo vodolský?
Odpověď: Přídavné jméno utvořené od zeměpisného jména Odolena Voda má ve spisovném jazyce správnou podobu odolenovodský. (Podoby odolský, nebo spíš vodolský vycházejí z místního úzu, v běžné, každodenní komunikaci, nebo nanejvýš ještě v kontextu lokální komunikace (např. lehčí rubriky místního zpravodaje) jsou v pořádku i ony, ve spisovném jazyce, příp. v textech určených do nadregionálních kontextů a souvislostí (noviny, smlouvy, tiskové zprávy) je však třeba užít uvedenou spisovnou podobu odolenovodský.)
Téma: Náležitá/oficiální podoba jména
Klíčové slovo: Trojmezí; Trojzemí
Dotaz: Je možné pro česko-polsko-německou oblast (poblíž Hrádku nad Nisou) užívat vlastní jméno Trojmezí?
Odpověď: Danou oblast lze zcela jistě primárně označit obecným jménem trojmezí (stejně jako jakoukoli jinou lokalitu na rozhraní tří územních celků). Pokud jde o vlastní jméno Trojmezí, oficiálně je coby tzv. hraniční jméno standardizováno pouze Trojmezí, Dreieckmark v okrese Prachatice (viz aplikaci Geoportál ČÚZK), dále se takto nazývá např. část obce Hranice na západě Česka, šumavské horské sedlo atd. Podle našich zjištění si v případě česko-polsko-německé oblasti u Hrádku nad Nisou konkurují dva názvy: Trojmezí a Trojzemí. Obě snadno zaměnitelná pojmenování pro tutéž lokalitu se vyskytují na turistických rozcestnících, infotabulích, mapách apod. a fungují tak zcela jistě jako vlastní jména, která se vztahují jak k místu styku hranic tří zemí, tak k celé přilehlé oblasti. Nejednoznačnou situaci dále komplikuje mj. fakt, že ačkoli se na oficiálním webu města Hrádek nad Nisou lze dočíst o regionu Trojzemí a založené příspěvkové organizaci Brána Trojzemí, ve výše zmíněném Geoportálu ČÚZK nalezneme standardizovaný název Brána Trojmezí (objekt sídelního charakteru blíže neurčený na Horním náměstí v Hrádku nad Nisou). Jako řešení dané problematiky doporučujeme, pokud to text umožňuje, konkurenci názvů alespoň krátce tematizovat, rozhodnout se pro jeden z nich (např. Trojzemí, které je vedením města evidentně preferováno) a ten důsledně užívat. Ideální by samozřejmě bylo, pokud by došlo ke sjednocení úzu přímo v dané lokalitě a bylo dosaženo i souladu s oficiální geografickou standardizací. Na okraj dodejme, že nejde o problém nijak nový, byl mj. tematizován již v roce 2008 v televizním pořadu O češtině, a to na základě dotazu, který jazyková poradna ÚJČ tehdy obdržela, viz https://www.ceskatelevize.cz/ivysilani/10098745482-o-cestine/208572235500005/titulky#t=12m24s. Pokud jde o kolísání pojmenování, také není česko-polsko-německé trojmezí jediné: lokalita česko-bavorsko-saské hranice na Ašsku bývá nazývána jak Trojmezí, tak i Trojstátí.
Téma: Krátce, nebo dlouze?
Klíčové slovo: vysílatel; vysilatel
Varianty: vysílatel; vysilatel
Dotaz: Je správně veřejnoprávní vysílatel, nebo vysilatel? V textu je to jednou krátce, jednou dlouze, nevím, která z podob je vhodná. Existuje nějaká mnemotechnická pomůcka, která by mi pomohla najít správnou podobu?
Odpověď: Bohužel mnemotechnická pomůcka pro odvození správné kvantity v určitém slově tohoto typu neexistuje. Podle SSJČ je možné užít jak zápis vysílatel, tak vysilatel (obdobně např. vyzývatel i vyzyvatel). Slovník slovo označuje jako řidší, doklady z ČNK však ukazují, že se stále užívá (obvykle ve spojení se slovy televizní, veřejný, komerční, rozhlasový). V praxi je výrazně častější podoba s í: vysílatel.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: e-mail
Varianty: e-mail; email
Dotaz: Může se psát email místo e-mail? Docela často to tak vídám, ale nezdá se mi to.
Odpověď: Elektronickou poštu e-mail bychom měli psát podle příruček jen se spojovníkem; email je krycí nátěrová hmota. Přestože s ohledem na kontext asi nemůže ani při nedoporučovaném zápisu dojít k nepochopení náležitého významu, doporučujeme rozdílný zápis obou slov zachovávat.
Téma: Stylizace formulace
Varianty: 99 % složení je biologicky rozložitelné; z 99 % biologicky rozložitelné složení; 99 % biologicky rozložitelné složení; 99 % složení je biologicky rozložitelných
Dotaz: Co mám uvést na výrobku – "99 % biologicky rozložitelné složení", nebo "99 % složení je biologicky rozložitelné"?
Odpověď: Nemůžeme vám doporučit ani jednu variantu. Spojení "99 % biologicky rozložitelné složení" nedává smysl, spojení "99 % složení je biologicky rozložitelné" obsahuje chybný tvar přísudkového přídavného jména. Doporučujeme proto úpravu "99 % složení je biologicky rozložitelných" nebo "z 99 % biologicky rozložitelné složení".
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: zásilka
Varianty: zásilka; zásylka
Dotaz: Našel jsem ve starých pramenech z 19. století a přelomu století slovo zásylka psané s y. Zajímalo by mě, zda je tento tvar stále použitelný (myslím si, že není). A hlavně mě zajímá, jak a proč ke změně došlo.
Odpověď: Na první otázku je odpověď jednoduchá: zápis zásylka v současných textech správný není. Podobu zásilka jako jedinou možnou uvádějí všechny výkladové slovníky češtiny, IJP i Pravidla českého pravopisu. Už ve vydání PČP z roku 1902 najdeme slova zásilka, zasílati, zasilatel/zasílatel jedině s -i-. Rovněž Jungmannův slovník (1835–1839) zapisuje s -i-: zásilka, zasilatel. Nelze však zastírat, že v Kottově slovníku (5. díl, 1887) naopak objevíme slova zásylka, zásylkový, zasýlati, zasýlatelský, zasýlání, zasýlač.    

Mohlo by se nabízet vysvětlení, že pravopisná změna souvisí s tzv. reformou/opravou analogickou Josefa Dobrovského (podrobněji viz kapitola Obrozenský pravopis v Novém encyklopedickém slovníku češtiny/NESČ), ale ta se týkala jiných jevů. Podle vyjádření kolegů z oddělení vývoje jazyka ÚJČ nejpravděpodobněji jde o pravopisný projev toho typu filologicky podložených puristických snah, který usiloval o reflexi slovanské vzájemnosti (NESČ, kapitola Purismus). Zastánci tohoto směru odvozovali českou formu -sýlati (ve slovese i jeho odvozeninách) od staroslověnského sylati (což vysvětluje Kottovo pojetí). To je ovšem chybné, protože české -sílati vzniklo až ve staré češtině a zapisovalo se -sielati. Na rozpor upozorňuje už Gebauer ve své Historické mluvnici 1: "Odchylka stará je v -sielati, posielati nč. posílati atd., proti stsl. sylati; č. posielati je novotvar, utvořený ku poslati bezpochyby vlivem subst. posel a změkčeného praes. pošlu." Pravidla českého pravopisu z roku 1902 potvrdila závaznou podobu zásilka (obdobně např. zasílat, posílat). Není bez zajímavosti, že ještě počátkem 20. století byly formy s -y- v praxi stále někdy užívány. Svědčí o tom např. odpověď na dotaz čtenáře zveřejněná v lingvistickém časopise Naše řeč z roku 1917.
Téma: Hodnocení formulace
Klíčové slovo: jednotné vs. množné číslo
Varianty: vše pro inkontinenci a stomie; vše pro inkontinenci a stomii; vše pro inkontinence a stomie
Dotaz: Který reklamní slogan je nejlepší: "vše pro inkontinenci a stomie", "vše pro inkontinenci a stomii", nebo "vše pro inkontinence a stomie"?
Odpověď: Jelikož inkontinence označuje 'neschopnost udržet moč nebo stolici', doporučujeme, aby byl užit tvar v jednotném čísle. Naproti tomu výraz stomie může být vzhledem k významu 'umělé vyústění dutého orgánu na povrch těla' použit v daném sloganu jak v jednotném, tak množném čísle. Doporučujeme proto vybrat si mezi variantami "vše pro inkontinenci a stomie" a "vše pro inkontinenci a stomii".
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: nebo, či
Odpověď: Složky několikanásobného větného členu spojené souřadicí spojkou v poměru slučovacím neoddělujeme čárkou. Oddělíme je pouze v případě, že jsou spojeny beze spojky.
Téma: Součástí několikanásobného podmětu je jméno r. muž. živ. (slovosled přísudek – podmět)
Klíčové slovo: shoda s několikanásobným podmětem
Dotaz: Pracuji jako asistentka učitele a celý život žiju v domnění, že ve větách typu "Koně a kobyly běželi" musí být v přísudku měkké i, protože "koně" jsou rodu mužského životného. Nedávno jsem však při vyučování s překvapením zjistila, že je možné shodu řídit i podle "kobyl" a v přísudku psát ypsilon. Teď jsem z toho celá zmatená, znamená to, že to odjakživa používám špatně?
Odpověď: Ne tak docela. Zásadní roli zde totiž hraje slovosled: pokud stojí přísudek za několikanásobným podmětem ("Koně a kobyly běželi"), je skutečně měkké i v přísudku jedinou možností – podle pravidla o přednosti rodů má vždy přednost mužský životný rod. Pokud však přísudek předchází před podmětem ("Po louce běželi/y kobyly a koně"), máte dvě možnosti: buď uplatníte stejné pravidlo jako v předchozím případě, nebo můžete shodu řídit podle jména, které stojí přísudku blíže. To jsou v tomto případě "kobyly", takže v přísudku může být i ypsilon. Protože však pravidlo o přednosti rodů platí univerzálně bez ohledu na slovosled a chybu s ním nikdy neuděláte, učívá se ve škole pro zjednodušení pouze tento přístup.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: výjimečný
Varianty: výjimečný
Dotaz: Chci se jen ujistit, že ve slově výjimečný je první samohláska dlouhé tvrdé ý a druhá měkké i, není to jinak, že?
Odpověď: Ano, náležitá podoba přídavného jména je výjimečný, přestože je slovo spjato se slovesem vyjímat. Jde o slovotvornou alternaci, s níž se setkáváme i u jiných slov, např. zasílat – zásilka, vyšívat  výšivka, vyhýbat – výhybka.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: políbit
Varianty: políbit
Dotaz: Potřebuji se ujistit, že uvnitř slova políbili píšeme měkká i.
Odpověď: Ano, slovo políbit nepatří mezi vyjmenovaná slova, píšeme v něm tedy měkká i.
Téma: Fonetická a fonologická teorie
Klíčové slovo: dvojhláska; slabika
Dotaz: Hodnotí se slabika s dvojhláskou v češtině jako tzv. dlouhá, nebo tzv. krátká slabika?
Odpověď: V první řadě je třeba vysvětlit, že termíny dlouhá/krátká slabika se zjevně vyskytují převážně ve školním prostředí, případně ve versologii, česká jazykověda s nimi obvykle nepracuje (na rozdíl od pojmů krátká/dlouhá samohláska, respektive jednoduchá samohláska versus dvojhláska). Odborná literatura se shoduje, že délka dvojhlásky (tj. spojení dvou samohláskových pozic v téže slabice) odpovídá v češtině délce jedné dlouhé samohlásky; slabika s dvojhláskou by tedy měla být hodnocena stejně jako slabika s dlouhou jednoduchou samohláskou. Nicméně i ve škole bychom doporučovali užívat spíše přesnější vyjádření "slabika s krátkou/dlouhou samohláskou" (případně s dvojhláskou či slabikotvornou souhláskou). Délka slabiky může být totiž chápána různě, nikoli jen podle délky samohlásky v ní obsažené, ale např. na základě celkového počtu všech jejích hlásek. V hesláři školské jazykovědné terminologie, který sestavilo Jazykovědné sdružení ČR ve spolupráci s MŠMT, pojmy dlouhá/krátká slabika vůbec obsaženy nejsou.
Téma: Zápis přejatého slova
Klíčové slovo: osteointegrace
Varianty: osteointegrace; ossteointegrace
Dotaz: Chci se zeptat na slovo osteointegrace/ossteointegrace. Našla jsem to na internetu s jedním s i dvěma ss. Kterou podobu mám užít?
Odpověď: Výkladové slovníky češtiny výraz nezachycují. Velký lékařský slovník bohužel také ne, ale protože výrazy s první částí osteo (= kost; z řeckého osteon; např. osteodystrofie, osteochondritida, osteosutura) jsou v něm uvedeny s jedním s, doporučujeme psát s jedním s i odvozený výraz osteointegrace (vhojení implantátu do kosti). Doplňujeme ještě, že v české odborné stomatologické literatuře se vedle termínu osteointegrace užívá i varianta oseointegrace (srov. anglické osseointegration) – ta dokonce převažuje. Komponent oss- vychází z latinského adjektiva osseus, což v příslušných odvozených slovech zachovávají západní jazyky.