ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: naboso; na boso
Varianty: naboso; na boso
Dotaz: Je možné psát naboso i na boso? A co je častější?
Odpověď: V souladu s příručkami můžeme psát jak naboso, tak na boso. Podle ČNK se v textech výrazně častěji užívá spřežka naboso.
Téma: Jména na -ěný odvozená od podstatných jmen
Klíčové slovo: plátěný
Dotaz: Proč se přídavné jméno plátěný píše pouze s jedním -n-, kam se podělo -n- z odvozovacího základu?
Odpověď: Přídavná jména na -ěný odvozená od podstatných jmen se vždy píší pouze s jedním -n- (např. hliněný, bavlněný, skleněný, lněný atp.). Odvozovacím základem v tomto případě není plátn-, ale pouze plát- (-no je starobylá přípona).
Téma: Jména na -ěný odvozená od podstatných jmen
Klíčové slovo: hliněný; soukenný
Dotaz: Jak to, že se přídavné jméno hliněný píše pouze s jedním -n-, ale přídavné jméno soukenný se dvěma -nn-?
Odpověď: Přídavná jména na -ěný odvozená od podstatných jmen se vždy píší pouze s jedním -n- (např. hliněný, bavlněný, skleněný, lněný atp.). Přídavné jméno soukenný však do této skupiny nepatří. Bylo totiž odvozeno od podstatného jména sukno příponou -ný, pouze kvůli výslovnosti bylo mezi -k- a -n- vloženo -e-, které může zdánlivě připomínat typ přídavných jmen zakončených na -ěný. Podobný problém může nastat např. u přídavných jmen okenní (okno + ní), prkenný (prkno + ný) apod.
Téma: Jména odvozená od příčestí trpných
Klíčové slovo: vybraný; dvě n
Varianty: vybraný; vybranný
Odpověď: Výraz vybraný je náležité psát pouze s jedním -n-, neboť jde o odvozeninu od příčestí (vy)brán slovesa brát.
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření přídavných jmen přivlastňovacích: individuálně přivlastňovací přídavná jména, ze jmen ženských
Klíčové slovo: Olžiny, Olginy
Varianty: Olžiny; Olginy; Olininy
Dotaz: Jakou podobu má individuální přivlastňovací přídavné jméno od rodného jména Olga? Je správně Olžiny knihy, nebo Olginy knihy? Nebo to můžou být i Olininy knihy?
Odpověď: Individuální přivlastňovací přídavné jméno od rodného jména Olga může mít podle výkladových slovníků (v 1. p. j. č. r. m.) jak podobu Olžin, tak Olgin. Podle databáze ČNK syn v8 se však výrazně častěji (téměř výlučně) používá podoba Olžin – doporučujeme tedy použít spojení Olžiny knihy. (Podoba Olinin odpovídá domácké podobě Olina, není vyloučena, je správná, není však utvořena od jména Olga.)
Téma: Jiná jména (všechny 3 stupně)
Klíčové slovo: raný
Varianty: raný; ranný
Dotaz: Ve spojení se slovem dětství či brambory by se mělo použít přídavné jméno ranné, nebo rané?
Odpověď: Ve významu 'brzký, časný' je náležité psát pouze jedno -n-, ve spojení s uvedenými slovy je tedy namístě použít přídavné jméno rané.
Téma: Jiná jména (všechny 3 stupně)
Klíčové slovo: ochranný; dvě n
Odpověď: Přídavné jméno ochranný bylo odvozeno od podstatného jména ochrana příponou -ný, náležitý je tedy zápis se dvěma -nn-: ochranný.
Téma: Jiná problematika a nejasné případy
Klíčové slovo: třídení; dvě n
Dotaz: Ve své sbírce básní používám český ekvivalent velikonočního tridua: třídení. Pokud jde o podstatné jméno, je správně pouze zápis s jedním -n-?
Odpověď: Podstatné jméno třídení je náležité psát jen s jedním -n-, neboť je na rozdíl od přídavného jména odvozeno pouze koncovkou -í.
Téma: Jiná problematika a nejasné případy
Klíčové slovo: přípona -in; nevěstina vlečka; dvě n
Dotaz: Našla jsem v textu spojení "s nevěstinou vlečkou", přičemž pisatel textu napsal v přídavném jméně dvě -nn- (nevěstinnou). To je ale chyba, že ano?
Odpověď: Přivlastňovací přídavné jméno nevěstin bylo odvozeno od podstatného jména nevěsta příponou -in. K přivlastňovacímu přídavnému jménu pak byla v 7. pádu připojena koncovka -ou. Nic z toho nezakládá důvod pro psaní dvou -nn-, správně tedy bude, jak píšete, "s nevěstinou vlečkou".
Téma: Jiná jména (všechny 3 stupně)
Klíčové slovo: pramenní; dvě n
Dotaz: V Karlových Varech jsou tzv. vázy, z nichž vyvěrá pramen. Je v pořádku psát o nich jako o pramenních vázách, tedy se dvěma -nn-?
Odpověď: Přídavné jméno pramenní bylo odvozeno od podstatného jména pramen příponou -ní, náležitý je tedy zápis se dvěma -nn-: pramenní.
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: a
Dotaz: Píše se čárka v nadpisu "O rybách(,) a rybářích(,) a zakopaných psech"?
Odpověď: Složky několikanásobného větného členu spojené souřadicí spojkou v poměru slučovacím neoddělujeme čárkou (viz "konkrétní případ"). Oddělíme je pouze v případě, že jsou spojeny beze spojky.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: jako
Dotaz: Píše se čárka před spojkou "jako" ve větě "...vyplývající z dalších ustanovení(,) jako jsou poplatky apod."?
Odpověď: Vedlejší větu uvozenou podřadicí spojkou nebo podřadicím spojovacím výrazem je potřeba oddělit od řídící věty čárkou (viz "konkrétní případ").
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: pop-art; pop art; popart
Varianty: pop-art; pop art; popart
Dotaz: V textu je nejednotně uvedený zápis slova [pop árt], jaký je správný zápis?
Odpověď: Slovníky (SSČ, NASCS, SSJČ) zachycují zápis se spojovníkem: pop-art. Tato podoba zcela jednoznačně převládá i v uživatelské praxi a doporučujeme ji užít i ve zmíněném textu. Vlivem dalších přejatých složených jmen, v nichž druhým členem složeniny je výraz art a jejichž způsob zápisu je značně rozkolísaný (land art se píše převážně jako dvě samostatná slova, ale videoart naopak dohromady), doporučuje IJP být tolerantní i k variantním způsobům zápisu pop art a popart. Jistě není třeba připomínat, že v jednom textu není vhodné různé možnosti zápisu střídat.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: antibusta
Varianty: antibusta; anti busta
Dotaz: Autor zapisuje slova s částí anti- rozdílně, má anti portrét a hned vedle antibusta. Psala bych obě slova stejně, a to dohromady.
Odpověď: Komponent anti- tvoří první část složených výrazů. Píše se dohromady s příslušným slovem, např. anticyklona, antidemokratický, antidrama, antirasista, antihistorický. Dohromady je tedy vhodné psát i příležitostně užívaný výraz antibusta.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: antiportrét
Varianty: antiportrét; anti portrét
Dotaz: Autor zapisuje slova s částí anti- rozdílně, má anti portrét a hned vedle antibusta. Psala bych obě slova stejně, a to dohromady.
Odpověď: Souhlasíme. Komponent anti- tvoří první část složených výrazů. Píše se dohromady s příslušným slovem, např. anticyklona, antidemokratický, antidrama, antihistorický. Jako jedno slovo tedy doporučujeme psát i příležitostný výraz antiportrét.
Téma: Příslovce v přísudku jmenném se sponou
Klíčové slovo: dusno
Dotaz: Potřebovala bych nějak srozumitelně vysvětlit dceři, proč je věta "Bylo tam dusno" jednočlenná. Dcera určila výraz "dusno" jako podmět a "bylo" jako přísudek. Je toto řešení nepřípustné? Paní učitelka v řešení uvádí pouze jednočlennou větu.
Odpověď: Paní učitelka má pravdu. Celou konstrukci "bylo dusno" je třeba chápat jako přísudek jmenný se sponou. Sloveso "být" může ve větě stát samostatně v případě, že má význam "existovat" (např. "Je tam chyba"), ve vaši větě však plní pouze syntaktickou funkci sponového slovesa a potřebuje významově doplnit dalším, plnovýznamovým slovním druhem. "Dusno" je v tomto případě příslovcem vzniklým z přídavného jména "dusný" a i z toho důvodu dost dobře nemůže být podmětem. Tento typ větné struktury je pro jednočlenné (bezpodmětové) věty charakteristický (srov. "Je mi zle", "Bylo tam veselo"), stejně jako skutečnost, že věta popisuje atmosférický stav ("Je horko", "Sněží").
Téma: Dohromady, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: uměleckohistorický; umělecko-historický
Varianty: uměleckohistorický; umělecko-historický
Dotaz: V textu autor píše "uměleckohistorická analýza" dohromady, ale nejsem si jistá, zda je to tak v pořádku, protože překladatel navrhuje zápis se spojovníkem (umělecko-historická analýza).
Odpověď: O tom, zda složené přídavné jméno s první složkou zakončenou na -cko (a také na -sko, -ně, -ově) píšeme se spojovníkem, nebo dohromady, rozhoduje věcná znalost. Některá přídavná jména je teoreticky možné zapsat dvěma způsoby, psaním či nepsaním spojovníku pak rozlišujeme různé významy. 
Spojovník užíváme v zápisu souřadného spojení, jehož složky jsou na stejné úrovni a mohly by být spojeny spojkou a. Ze spojení umělecká a historická analýza odvodíme přídavné jméno umělecko-historická analýza.
Pravděpodobněji však jde o analýzu z pohledu historie umění. Jestliže je východiskem ustálené slovní spojení (umělecká historie), jedná se o podřadné spojení a složené přídavné jméno píšeme dohromady: uměleckohistorický. V ČNK je přímo toto spojení doloženo jen velice málo, ale ukazuje se, že psaní dohromady převažuje. Doporučujeme tedy ponechat autorův zápis uměleckohistorická analýza.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: na čas
Varianty: na čas; načas
Dotaz: Máme větu: "Koncept soutěže středoškolských týmů, které řeší chemické úlohy na čas". Na čas píšeme zvlášť, nebo dohromady (načas)?
Odpověď: Ve vyjádření "týmy řeší úkoly na čas" je náležité psát předložku a podstatné jméno zvlášť. V tomto případě jde o význam 'v určeném časovém limitu'. Spřežka načas má jiný význam, a to 'přesně' (Autobus přijel načas) nebo 'na krátkou/neurčitou dobu' (Petr se načas odstěhoval k rodičům).
Téma: Výslovnost konkrétního slova (hláskového spojení, spojení slov atp.)
Klíčové slovo: panna
Varianty: [pana]; [panna]
Dotaz: Jak se správně v češtině vyslovuje slovo "panna"? V kostele nyní slýchám neustále [panna] se dvěma "n", což se mi zdá nepřijatelné.
Odpověď: Ortoepická kodifikace Výslovnost spisovné češtiny I (1967, s. 45) doporučuje ve spojeních dvou stejných souhlásek v kořeni slova (tj. "uvnitř slova jednoduchého, nebo neodvozeného, anebo takového, jehož sklad se dnes necítí") vyslovit pouze souhlásku jednu. Slovo panna daná příručka uvádí přímo v příkladech na tento jev, doporučená výslovnostní podoba je tedy [pana]; dále např. Anna [ana]. Vzhledem k tomu, že jste zdvojenou výslovnost zaznamenal v kostele, domníváme se, že zde může být souvislost s projevem nerodilého mluvčího (v Česku působí v současnosti jako kněží např. mnoho Poláků a Slováků, pro jejichž rodný jazyk je výslovnost zdvojených souhlásek v daných kontextech typická), případně mohlo jít i o vliv nářeční.
Téma: Vokalizace předložky
Klíčové slovo: k, ke
Varianty: k; ke
Dotaz: Je správně k sjednocení, nebo ke sjednocení?
Odpověď: Smyslem tzv. vokalizace předložek (k > ke) je usnadnění výslovnosti. Ve chvíli, kdy by stykem (neslabičné) předložky s následujícím slovem vznikla obtížně vyslovitelná souhlásková skupina, předložka se přidáním samohlásky "e" tzv. vokalizuje. Pro tuto vokalizaci platí jen málo bezvýjimečných pravidel (např. začíná-li následující slovo na stejnou souhlásku, která tvoří neslabičnou předložku, vokalizuje se: není *k kolu, ale jedině ke kolu), existují tu jen tendence, protože různí uživatelé češtiny vnímají různé souhláskové skupiny jako různě obtížně vyslovitelné. To je i případ spojení "k/e sjednocení". V daném případě je tedy možné předložku jak vokalizovat – ke sjednocení, tak i ponechat nevokalizovanou – k sjednocení.
Téma: Obecné principy spisovné výslovnosti
Klíčové slovo: bych ho; znělé ch
Dotaz: Mám dotaz týkající se hlásky [ɣ], která se vyskytuje např. ve spojení "bych ho". Mám pocit, že se zde z hlásky "ch" stává něco jako znělé "ch". Je to nějaká zvláštnost, nebo jde o spisovný jev? Domnívám se, že se o tom ve škole neučí.
Odpověď: Máte naprostou pravdu, že vlivem tzv. asimilace (spodoby) znělosti se v češtině vyslovuje ve spojeních typu "bych ho" velmi často znělá hláska "ch", kterou ve fonetickém přepisu zachycujeme jako [ɣ]. Nejde o nic zvláštního, ale o zcela přirozený jev, kdy se vlivem následující znělé souhlásky [h] automaticky stává z neznělého "ch" (které je v odborném přepisu náležité přepisovat jako [x]) souhláska znělá. Je to zcela shodný proces jako např. ve spojení "máš ho", které spisovně a zcela přirozeně vyslovujeme v češtině jako [máž ho], nikoli *[máš ho]. Pozoruhodné však je, že v případě neznělé souhlásky "ch" máme dvě různé možnosti volby jejího znělého protějšku. Je to jednak již zmíněné znělé "ch" [ɣ], jednak znělé "h" [h] (které je v tomto případě hodnoceno jako tzv. nepravý protějšek neznělého "ch"). Výslovnost [biɣ ho] i [bih ho] je považována za spisovnou, přičemž druhá varianta se vyskytuje spíše na Moravě a ve Slezsku. Existence všech zmíněných hlásek včetně [ɣ] je dobře popsána ve fonetických publikacích (nejnověji např. v Segmentálním plánu češtiny autorů J. Volína a R. Skarnitzla z roku 2018) včetně kodifikační příručky Výslovnost spisovné češtiny I. Ačkoli tedy jde i v případě [ɣ] o zcela běžně se vyskytující hlásku, zjevně není všeobecně známá a pravděpodobně se o ní ve školách obvykle neučí, což by však bylo vhodné ještě ověřit u didaktiků češtiny. Její nesamozřejmost je v češtině dána jednak tím, že jí v písmu odpovídá znak "ch", nemá tedy své "vlastní" písmeno, jednak vzniká "pouze" jako výsledek asimilačního znělostního procesu, nestojí tak např. před samohláskami (odborně řečeno se jedná o znělý alofon fonému /ch/).
Téma: Obecné principy spisovné výslovnosti
Klíčové slovo: dnes; hláska d
Dotaz: Můj dotaz se týká artikulace hlásky [d]. Např. ve výrazu "dnes" ji vyslovuji jinak než v jiných slovech. Zřejmě nikoli u tvrdého patra, ale až někde u patra měkkého a zároveň nějak zjednodušuji celou skupinu "dn" (tj. nedělám jazykem dvakrát za sebou stejný pohyb). Zajímá mě, zda jde o běžný jev a zda je daná artikulace spisovná, nebo si zde výslovnost příliš usnadňuji.
Odpověď: Jak vyplývá z poslechu vámi vícekrát vysloveného výrazu [dnes], je vaše artikulace zcela v pořádku a neshledáváme na ní nic, co by neodpovídalo spisovné normě. Jev, který máte zjevně na mysli, se týká přirozených procesů charakteristických pro spojitou řeč, konkrétně se z odborného pohledu jedná o tzv. bezdetenzní realizaci hlásky [d] a rovněž o tzv. koartikulaci. Pokud se v souvislé řeči vyskytují vedle sebe dvě artikulačně podobné souhlásky (zde ústní znělá závěrová dásňová souhláska [d] následovaná nosovou znělou závěrovou dásňovou souhláskou [n]), existují různé možnosti, jak toto spojení vyslovit. Kromě tzv. odsazené, plné výslovnosti, kdy mluvčí realizuje všechny fáze obou souhlásek, hojně dochází k úspornější artikulaci, která spočívá ve vynechání poslední fáze první souhlásky (tzv. detenze, v tomto případě jde o absenci exploze, respektive neuvolnění závěru u [d]) a plynulém přechodu k souhlásce následující, tj. k [n]. Zjednodušeně řečeno: vzhledem k tomu, že se zde jedná o dvě na stejném místě tvořené závěrové souhlásky za sebou, dojde k uvolnění závěru až na konci druhé z hlásek, tj. jazyk se od dásně oddálí pouze jednou. Takováto artikulace je typická např. právě pro spojení závěrových hlásek ústních a nosových (nazál). Z vašeho popisu je dále patrné, že zároveň dochází i ke koartikulačnímu jevu zvanému nazalizace. Při tvoření nazálních hlásek proudí vydechovaný vzduch nosní dutinou, což je umožněno spuštěním měkkého patra. To se zejména v rychlejší řeči děje již v průběhu předchozí hlásky, což je opět zcela přirozené (jinak by artikulační orgány nemohly stihnout žádoucí pozici vůbec zaujmout). Z tohoto důvodu si můžete pohyb měkkého patra, který je pro vznik [n] nezbytný, uvědomovat již při artikulaci předcházejícího [d]. Není však pravděpodobné, že byste dané souhlásky vyslovoval jako měkkopatrové (místo [d] by totiž zaznělo [g]). Na závěr dále upřesněme, že nejde ani o artikulaci tvrdopatrovou (to bychom neslyšeli [d], ale [ď]). Místo, kde se jazyk při tvoření [d] a [n] dotýká horní čelisti, se nazývá dásňový výstupek (alveoly). Pokud vás tato problematika zajímá, doporučujeme zejména publikaci J. Volína a R. Skarnitzla Segmentální plán češtiny (2018), konkrétně kapitolu 6 nazvanou Další jevy spojité řeči.
Téma: Jednoduchý podmět – mn. č. r. ž.
Klíčové slovo: osobnosti
Dotaz: Je mi to trapné, měla bych to vědět, ale nejsem si jistá shodou přísudku s podmětem ve větě "Osobnosti se podělily o zážitky". Jaké i/y mám zvolit?
Odpověď: U shody přísudku s podmětem se řídíme gramatickým rodem podmětu. "Osobnosti" jsou jméno rodu ženského, a v přísudku je proto třeba napsat ypsilon. To, že mezi "osobnostmi" jsou třeba i muži, nehraje roli, důležitý je zde pouze formální rod.
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: nebo
Dotaz: Píše se čárka ve větě "Připravte si prosím notebook, tablet(,) nebo telefon"?
Odpověď: Pokud spojka "nebo" souřadně spojuje složky několikanásobného větného členu v poměru slučovacím, nepíšeme před ní čárku (viz "konkrétní případ").
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: případně
Odpověď: Výrazy "případně", "eventuálně" představují hypotaktické vyjádření slučovacího (resp. tzv. eventualitního) poměru. Čárku před nimi píšeme.
Téma: Součástí několikanásobného podmětu není jméno r. muž. živ. (slovosled podmět – přísudek)
Klíčové slovo: děti a vnoučata
Dotaz: Potřebovala bych poradit s tvarem přísudku ve větě "Představte si, že by se naše děti a vnoučata jednou dívala...". Je zde koncovka -a v pořádku?
Odpověď: Nikoli. Ve větě je několikanásobný podmět "děti a vnoučata". "Vnoučata" jsou skutečně rodu středního, s "dětmi" je to však složitější: v jednotném čísle je "dítě" rodu středního, zato v čísle množném jde formálně o jméno rodu ženského. Aby byl přísudek zakončen na -a, musela by být obě jména v množném čísle a středního rodu, což v tomto případě neplatí. A jelikož součástí několikanásobného podmětu není jméno rodu mužského životného, píšeme v přísudku ypsilon: "Představte si, že by se naše děti a vnoučata jednou dívaly..."
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: nebýt; infinitivní konstrukce
Dotaz: Píše se čárka před výrazem "kde" ve větě "Pociťujeme nešvar mnoha metropolí, tedy že není(,) kde se setkat"?
Odpověď: Pokud je infinitiv závislý na slovesu "být" nebo "mít", čárkou ho neoddělujeme, neboť s ním tvoří těsný významový i zvukový celek (viz "konkrétní případ").
Téma: Přivlastňování podmětu
Klíčové slovo: svůj
Dotaz: Potřebovala bych poradit se zájmeny ve větě "Začněte si spořit na své/vaše sny". Jaké zájmeno mám použít?
Odpověď: Přivlastňujeme-li podmětu, je namístě užít zvratné přivlastňovací zájmeno "svůj". Zde je podmětem věty nevyjádřené zájmeno "vy" a "sny" patří podmětu. Náležitá podoba věty je tedy "Začněte si spořit na své sny".
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření obyvatelských jmen: příponou -an
Klíčové slovo: Poděbraďan, Poděbraďanka
Dotaz: Jak se správně označí obyvatel a obyvatelka Poděbrad?
Odpověď: Slovo pro obyvatele Poděbrad má v (spisovném) jazyce správnou podobu Poděbraďan, slovo pro obyvatelku Poděbrad má (také ve spisovném jazyce) správnou podobu Poděbraďanka.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: přívlastek volný; přívlastek těsný
Dotaz: Odděluje se čárkou přívlastková konstrukce ve větě "[Název léku] - elegantní cesta, jak kompenzovat diabetes mellitus u kolegy lékaře(,) léčeného kombinací..."?
Odpověď: U přívlastku lze připustit dvojí chápání a považovat jej za volný či těsný, tudíž jej lze buď oddělit čárkami, nebo ponechat bez čárek. Volba interpunkčního řešení závisí na kontextu a také na volbě pisatele.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: jak
Dotaz: Píše se čárka před výrazem "jak" ve větě "[Název léku] - elegantní cesta(,) jak kompenzovat diabetes mellitus"?
Odpověď: Infinitivní konstrukce s platností vedlejší věty, jsou-li uvozeny podřadicími spojovacími výrazy, se oddělují čárkami (viz "konkrétní případ").
Téma: Přivlastňování podmětu
Klíčové slovo: svůj
Dotaz: Jaké zájmeno mám užít ve větě "Splňte si svá/vaše přání"?
Odpověď: Přivlastňujeme-li podmětu, je namístě užít zvratné přivlastňovací zájmeno "svůj". Zde je podmětem věty nevyjádřené zájmeno "vy" a "přání" patří podmětu. Náležitá podoba věty je tedy "Splňte si svá přání".
Téma: Vhodnost/správnost slovního spojení
Klíčové slovo: předem děkuji
Dotaz: Kolegyně v e-mailové korespondenci užívá obrat "předem děkuji (např. za dodané materiály)". Mám pocit, že jsme se ve škole učili, že se příslovce předem neužívá. Je to správně, nebo ne?
Odpověď: Z jazykového hlediska není na používání příslovce "předem" nic vadného. Vaše kolegyně tím vyjadřuje, že vám děkuje dříve, než např. k dodání materiálů dojde. Na užívání obratu "předem děkuji" neshledáváme nic vadného ani z hlediska korespondenčních konvencí, tento obrat se zcela běžně užívá.
Téma: Výběr ze dvou variant
Klíčové slovo: usnášeníschopnost vs. schopnost usnášení
Varianty: usnášeníschopnost; schopnost usnášení
Dotaz: Je možné nahradit slovo usnášeníschopnost dvouslovným spojením schopnost usnášení?
Odpověď: Složeniny, jako je např. konkurenceschopnost, provozuschopnost, ale též usnášeníschopnost, je možné nahradit dvouslovným spojením beze změny významu. V pořádku jsou tedy i varianty schopnost konkurence, schopnost provozu a rovněž schopnost usnášení. Jediný rozdíl je pouze ve frekvenci užívání výrazů. Když nahlédneme do Českého národního korpusu, zjistíme, že v psaných textech je běžnější jednoslovný výraz usnášeníschopnost.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: který
Dotaz: Píše se čárka před "a" v následující větě? "Když jedete autem po dálnici, na které jste od rána nikoho nepotkali(,) a nechcete usnout za volantem, můžete leda tak poslouchat rádio."
Odpověď: Vedlejší větu vloženou mezi souřadně spojené věty oddělujeme čárkami z obou stran. Čárka se proto může dostat i před souřadicí spojovací výrazy spojující věty či větné členy v poměru slučovacím (viz "konkrétní případ").
Téma: Odděluje se daný výraz čárkou (čárkami)?
Klíčové slovo: pane
Odpověď: Oslovení se odděluje čárkami, a to z obou stran, pokračuje-li za oslovením věta.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: vpředu, vepředu
Varianty: vpředu; v předu
Dotaz: Máme větu "Dům vpředu je škola." Kolegyně tvrdí, že by se mělo psát zvlášť v předu (Dům v předu je škola), ale já bych užila spřežku vpředu.
Odpověď: Máte pravdu, psaní zvlášť není v pořádku. V souladu s příručkami je namístě volit spřežku vpředu (s variantou vepředu). Dohromady se píše i opozitum vzadu. Je možné zvolit i jiné vyjádření, např. v přední části / v popředí / přední budova je škola.
Téma: Píše se před tímto spojovacím výrazem čárka?
Klíčové slovo: a tím
Odpověď: Výraz "a tím" lze chápat buď jako prostředek poměru důsledkového, nebo také tak, že zájmeno "tím" odkazuje na obsah předchozí věty, a jde tedy o poměr slučovací. Obě možnosti mohou být správně, interpunkční řešení záleží na záměru i preferenci pisatele.
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: autokorektura
Varianty: autokorektura; auto-korektura
Dotaz: Píše se slovo auto-korektura se spojovníkem, nebo dohromady?
Odpověď: Doporučujeme psát bez spojovníku, tedy dohromady: autokorektura. Komponent auto- (s významem sám, sebe, vlastní) tvoří první část mnohých složených slov, např. autokorekce, autoanalýza, autoagrese, autodestrukce, autoimunita, autosugesce.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: a tím
Odpověď: Výraz "a tím" lze chápat buď jako prostředek poměru slučovacího, nebo důsledkového. Interpunkční řešení tedy záleží na záměru i preferenci pisatele.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: který
Dotaz: Píše se čárka před "a to" v následující větě? "Každý datový systém je dobrý jen tak jako programátor, který ho řídí a dodává mu data(,) a to je základní problém tohoto systému."
Odpověď: Vedlejší větu vloženou mezi souřadně spojené věty oddělujeme čárkami z obou stran. Čárka se proto může dostat i před souřadicí spojovací výrazy spojující věty či větné členy v poměru slučovacím (viz "konkrétní případ").
Téma: Píše se v daném spojení čárka?
Klíčové slovo: a tak
Odpověď: Hlavní věty spojené souřadně v poměru příčinném/důsledkovém oddělujeme čárkou, jsou-li spojeny souřadicími spojovacími výrazy i pokud jsou spojeny beze spojky. Jestliže výraz signalizující příčinný/důsledkový poměr (proto, tedy apod.) nestojí přímo u souřadicí spojky, lze poměr chápat jako oslabený a psát s čárkou i bez čárky.
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: tedy
Odpověď: Tento typ konkretizujícího přístavku zpravidla oddělujeme čárkami.