ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Kořen
Klíčové slovo: dospělý
Varianty: dospěl-
Dotaz: Co je kořenem slova dospělý? Klíč ke cvičení uvádí, že je to celé dospěl-, ale to se nám nezdá. Nebo je to opravdu tak?
Odpověď: Kořenem slova dospělý je -spě-, a to i z hlediska současné češtiny. Toto slovo je utvořeno od slovesa 3. prézentní třídy spět (tj. spě-je-š, spě-je-0; spě-0-l-0, spě-0-l-a atd.) s významem 'směřovat, postupovat', resp. od jeho prefigované podoby dospět 'stát se dospělým, plně se vyvinout'. Jde o tzv. zpodstatnělé deverbální adjektivum dospělý, které se tvoří transpozicí z tvaru příčestí činného (minulého), tedy: dospěl > dospělý (adj.) > dospělý (subst.), resp. do-spě-0-l-0 > ... > do-spě-0-l-ý.
Téma: Zápis základní číslovky číslicí (typ od 13 let)
Klíčové slovo: číslice; značka; 50 %
Dotaz: Píše se mezi číslicí a značkou mezera v případě, že chci vyjádřit spojení "padesát procent"?
Odpověď: Číselné hodnoty a značky se oddělují mezerou: 50 %. Zápisem bez mezery bychom vyjádřili přídavné jméno, tj. padesátiprocentní.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: na půl
Varianty: napůl; na půl
Dotaz: Nevím, zda psát na půl, nebo napůl. Jde o větu "Rozdělila jsem katalog na půl / napůl".
Odpověď: Spřežka napůl znamená napolo, zpola, např. mluvil napůl žertem. Pokud dělíme na dvě poloviny, píšeme "na půl" zvlášť. Doporučujeme tedy psát Rozdělila jsem katalog na půl.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: zničehonic; z ničeho nic
Varianty: zničehonic; z ničeho nic
Dotaz: Mám psát "Z ničeho nic pošeptal" (zvlášť), nebo "Zničehonic pošeptal" (dohromady)?
Odpověď: Obě možnosti zápisu jsou v pořádku – zničehonic pošeptal i z ničeho nic pošeptal. Spřežku zničehonic zachycuje vedle IJP i SSJČ, psaní zvlášť (z ničeho nic) je ve slovnících (SSČ a SSJČ) uvedeno rovněž (u hesla nic). V obou případech má výraz význam 'znenadání, bez příčiny, náhle'. Podle dokladů v ČNK (syn v8) se obě možnosti hojně užívají především v beletrii, psaní dohromady mírně převažuje (13 750 : 10 800).
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: po tom co; potom co
Varianty: potom co; po tom co
Dotaz: Mám psát "po tom co" zvlášť, nebo dohromady "potom co"? Jde o větu: Skvělé načasování po tom, co jsem se konečně rozhodla ukončit svůj vztah s Davidem.
Odpověď: Ve větě lze připustit obě možnosti zápisu, významový rozdíl je dosti jemný. Psaní dohromady (s časovým příslovcem potom) "potom, co", analogické k psaní blízkého spojovacího výrazu "poté(,) co", je v praxi poměrně obvyklé. V uvedené větě chápeme obrat spíše jako spojení předložky "po" a ukazovacího zájmena "tom" odkazujícího k určitému úseku (co jsem se konečně rozhodla ukončit svůj vztah s Davidem). Doporučujeme proto psát: Skvělé načasování po tom, co jsem se konečně rozhodla ukončit svůj vztah s Davidem..
Téma: Proč daná příručka neobsahuje určitou informaci?
Klíčové slovo: zkratka
Dotaz: Proč Slovník zkratek neobsahuje grafickou zkratku pro katastrální úřad? Znamená to, že taková zkratka neexistuje?
Odpověď: Žádný soupis všech zkratek neexistuje, protože většinu slov lze upravit do podoby grafické zkratky, mnohé výrazy lze dokonce zkrátit i dvěma způsoby. Existující příručky (např. Slovník zkratek nebo soupis zkratek uvedený ve Slovníku spisovné češtiny) však zahrnují jen nejčastěji užívané, nejznámější zkratky.
Téma: Jakou doporučujete příručku pro danou problematiku?
Klíčové slovo: místní jména
Dotaz: Jakou doporučujete literaturu pro správné psaní názvů obcí, řek, hor a rybníků?
Odpověď: Jména obcí můžete vyhledávat například v Internetové jazykové příručce (prirucka.ujc.cas.cz), dále v publikaci Naše místní jména a jak jich užívat od Aleny Polívkové (zde naleznete především názvy obcí a měst), popřípadě v knize Geografická jména České republiky (Jiří Martínek a kol.).
Téma: Školní výuka
Klíčové slovo: složený slovesný tvar
Dotaz: Jak máme dětem vysvětlovat slovesné tvary ve 3. osobě jednotného a množného čísla minulého času? Máme o nich učit jako o tvarech složených, nebo jednoduchých?
Odpověď: Slovesné tvary ve 3. osobě jednotného i množného čísla minulého času jsou z vývojového hlediska tvary složené, přičemž tvar pomocného slovesa je nevyjádřený. Ve starší češtině měly tyto slovesné tvary podobu on jest nesl namísto dnešního on nesl. Nejsme pedagogické pracoviště, a proto se nemůžeme vyjádřit k pojetí výkladu této problematiky v jednotlivých školních učebnicích. Asociace středoškolských češtinářů ve svém doporučujícím stanovisku, publikovaném na jejich webových stránkách (www.ascestinaru.cz/poradna-asc-ke-slozenym-tvarum-slovesnym), uvádí, že ve školní praxi je vhodné přidržet se synchronního pohledu, a určovat tak 3. osobu minulého čísla jako jednoduchý slovesný tvar. O možnosti určovat tyto tvary též jako složené se lze zmínit jedině ve vyšších ročnících základních škol. Asociace češtinářů též upozorňuje, že by se tento typ úlohy neměl objevit v žádném testu.
Téma: Jakou doporučujete příručku pro danou problematiku?
Klíčové slovo: jazyková příručka
Dotaz: Jak mohu zjistit, zda se v literatuře 17. století užíval, či neužíval nějaký výraz?
Odpověď: Daný výraz můžete zkusit vyhledat ve Staročeském slovníku, který je dostupný přes Vokabulář webový, portál věnovaný staré češtině (https://vokabular.ujc.cas.cz/hledani.aspx).
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: poplatník fyzická osoba
Varianty: poplatník fyzická osoba; poplatník – fyzická osoba; poplatník-fyzická osoba
Dotaz: Píše se slovní spojení "poplatník fyzická osoba" jako samostatná slova, nebo by měla být užita pomlčka?
Odpověď: Pomlčka se v označení tohoto typu neužívá. Z jazykového hlediska přicházejí v úvahu dvě možnosti: psaní zvlášť a psaní se spojovníkem. Spojovník naznačuje, že jde o těsné spojení dvou podstatných jmen označujících např. povolání, obor, postavení apod. (podobně jako např. překladatel-tlumočník, kuchař-číšník). Toto řešení však není správné, nejde o dvě položky (poplatník + fyzická osoba). 

V tomto případě druhá složka (fyzická osoba) blíže specifikuje první (poplatník). Je-li druhý člen členem určujícím, pak spojovník neděláme a píšeme položky jako samostatná slova: poplatník fyzická osoba (obdobně např. učitel matematik, chemik analytik, borovice vejmutovka).
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: gymball
Varianty: gymball; gym ball; gym-ball
Dotaz: Pokud nechceme pro pomůcku na cvičení použít opisné označení gymnastický cvičební míč, ale vžité anglické pojmenování, jak ho máme psát? Setkávám se s podobami dohromady gymball, zvlášť gym ball i se spojovníkem gym-ball.
Odpověď: Máte pravdu, že uživatelská praxe je poměrně pestrá, jsou doloženy nejenom podoby gymball, gym-ball, gym ball, ale i gymbal, gymboll, Gym Bal, GYM Ball... Doporučujeme užít zápis gymball – jednak je podle dokladů z ČNK a internetu nejfrekventovanější a jednak odpovídá vžitému označení dalšího rehabilitačního míče, a to overballu.
Téma: Y = vlastní jméno – tvoření přídavných jmen od jmen zeměpisných (Brandýs > brandýský, Aš > ašský aj.): jména cizí, jednoslovná
Klíčové slovo: lobkowiczký, lobkowiczský
Varianty: lobkowiczký; lobkowiczský
Dotaz: Jakou pravopisnou podobu by měla mít přídavná jména odvozená příponou -sk/ý od vlastních jmen zakončených v základu na hlásku [c], která je ovšem v písmu zachycena jiným písmenem či písmeny než v češtině typickým, systémovým c (například Lobkowicz [lopkovic], Marktredwitz [marktredvic], Harz [harc] nebo Reșița [rešica])? Mělo by se správně psát lobkowicz-ký, marktredwitz-ký, harz-ký, reșiț-ký, nebo lobkowicz-ský, marktredwitz-ský, harz-ský a reșiț-ský?
Odpověď: Pro odvozování přídavných jmen od vlastních jmen, kde vyslovovanému [c] na konci základu odpovídá v písmu písmeno c (např. Peruc, Vác), platí pravidlo, že místo přípona -sk/ý připojujeme k základu příponu na -k/ý, srov. Peruc > perucký, Vác > vácký (která se někdy pojímá jako samostatná přípona vzniklá zjednodušením původního -c-sk/ý na -c-k/ý, někdy jako varianta přípony -s/ký). Je tomu tak proto, že psané perucský či vácský bychom stejně vyslovovali jako [peruckí] a [váckí], na druhou stranu se tím narušuje morfonologický princip českého pravopisu, který velí zachovávat v písmu identitu jednotlivých morfémů a na švech je v písmu (někdy na rozdíl od výslovnosti) nezjednodušovat. U jmen, kde vyslovovanému [c] odpovídá v písmu jiné písmeno či skupina písmen než v češtině běžné, systémové c (viz Lobkowicz [lopkovic], Marktredwitz [marktredvic], Harz [harc], Reșița [rešica]), považujeme za možné řídit se tímto pravidlem a psát lobkowiczký, marktredwitzký, harzký, reșițký atp. Při tomto postupu se vlastně řídíme výslovností, nikoli grafikou, po vyslovovaném [c] příponu -sk/ý zjednodušujeme na -k/ý, byť jí v písmu nepředchází písmeno c. Nevylučovali bychom však ani psaní typu lobkowiczský, marktredwitzský, harzský a reșițský, při kterém se naopak řídíme grafikou, ignorujeme vyslovované [c] a k základu připojujeme plnou příponu -sk/ý, protože před ní nepředchází v písmu c, ale nějaká jiná písmena (cz, tz, z, ț). K tomuto postupu existují analogie (srov. např. psaní do La Rioji [do la rijochi] s měkkým i kvůli v písmu předcházejícímu "pravopisně měkkému" j vs. do La Manchy [do la manči] s tvrdým y kvůli v písmu předcházejícímu "pravopisně tvrdému" ch) a může mít i své výhody, např. v tom, že někdy je díky použití přípony -sk/ý lépe rekonstruovatelná podoba základového slova, nebo v tom, že může čtenáře "přimět" k náležité výslovnosti (viz zejm. případy typu Reșița, Piatra Neamț atp. s rumuským ț [= c], kde psaní reșițský, neamțský přiměje vyslovit rumunské ț jako [c] i toho, kdo neví, že se toto písmeno v rumunštině vyslovuje jako [c]). (Postupovat lze také tak, že u jmen typu Lobkowicz, Marktredwitz a Harz, kde lze předpokládat, že drtivá většina mluvčích vysloví cz, tz a z jako hlásku [c] zcela automaticky, upřednostníme podoby bez s, s příponou -k/ý, tj. lobkowiczký, Marktredwitzký a Harzký a příponu -sk/ý použijeme jen pro ty vyloženě neintuitivní okrajové případy typu Reșița [rešica] > reșițský, kde čtení ț jako [c] s obdobnou samozřejmostí předpokládat nemůžeme.)
Téma: Dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem?
Klíčové slovo: taiči
Varianty: taiči; tai-či; tai či; tajči
Dotaz: Našla jsem v IJP, že se píše taiči, ale korektor ve wordu mi to podtrhává jako chybu a navrhuje mi zápis se spojovníkem. Nejsem si jistá, jestli mám psát slovo taiči dohromady, zvlášť, nebo se spojovníkem, každý to píše jinak, vídám i podobu tajči.
Odpověď: Textové korektory nám bohužel někdy označí i slova, která jsou v pořádku. Způsob přepisu názvů čínských bojových umění v úzu značně kolísá; jazykové příručky je bohužel většinou nezachycují. IJP vychází z NASCS a doporučuje podobu taiči, v úzu se často objevují i podoby tchaj-ťi, tai-či, popř. i taichi (z angličtiny). Doporučujeme používat zápis uvedený ve slovníku a IJP, tedy taiči, ale i ostatní způsoby zápisu (tchaj-ťi, tai-či) lze tolerovat. Za nejméně vhodný v českých textech lze označit anglický přepis taichi.
Téma: Y = obecné jméno – jiné (nepředvídatelné) příklady
Klíčové slovo: středohorský
Varianty: středohorský; středohořský
Dotaz: Jakou podobu by mělo mít přídavné jméno utvořené od podstatného jména středohoří? Je to středohorský, nebo středohořský?
Odpověď: Podle výkladových slovníků (SSJČ) má přídavné jméno utvořené od podstatného jména středohoří podobu středohorský. Této slovníkové informaci odpovídá i úzus, podle databáze ČNK syn v8 jednoznačně převládá právě podoba středohorský, a to v poměru 155 : 4. Doporučujeme použít podobu středohorský (s -r-).
Téma: Kořen
Klíčové slovo: dříví
Dotaz: Co je kořenem slova dříví? Je to dřív, když existuje podoba dřevo?
Odpověď: Kořenem slova dříví je dřív-. Podoba dřevo toto tvrzení nijak neproblematizuje, jde o běžnou alternaci kořene neboli tzv. alomorfii. Kořen je totiž, stejně jako kterýkoliv jiný morfém, abstraktní jednotka, vlastně množina jednotlivých, drobně odlišných, ale k sobě evidentně patřících formálních ztvárnění téhož významu. V případě slova dřív-í jde o kořen DŘEV- s realizacemi dřev- (dřev-o) a dřív- (dřív-í). Kořenem tvaru dříví je tedy dřív-.
Téma: Kořen
Klíčové slovo: rukou
Varianty: ruk-
Dotaz: Co je kořenem slova rukou? Je to ruk-, když v 1. p. (mn. č.) jsou ruce?
Odpověď: Kořenem slovního tvaru rukou je ruk-. Podoba ruce toto tvrzení nijak neproblematizuje, jde o běžnou alternaci kořene neboli tzv. alomorfii. Kořen je totiž, stejně jako kterýkoliv jiný morfém, abstraktní jednotka, vlastně množina jednotlivých, drobně odlišných, ale k sobě evidentně patřících formálních ztvárnění téhož významu. V případě slova ruk-ou jde o kořen RUC- s realizacemi ruc- (ruc-e), ruk- (ruk-ou) a ruč- (ruč-n-í). Kořenem tvaru rukou je tedy ruk-.
Téma: Kořen
Klíčové slovo: kabáty
Varianty: kabát-; kab-
Dotaz: Co je kořenem slova kabáty? Je to celé kabát-, nebo jen kab-?
Odpověď: Kořenem slova kabáty je celé kabát-. Výraz kabát je stará přejímka z perského kabā s významem 'plášť'. Ve všech odvozeninách se objevuje celé kabát-; slovo, kde by bylo pouhé kab-, neexistuje, resp. nelze ho utvořit. Za kořen je tedy nutno považovat celé kabát-.
Téma: Školní výuka
Klíčové slovo: didaktické postupy
Dotaz: Jak mám vysvětlit dětem rozdíl mezi poměrem důsledkovým a příčinným?
Odpověď: Jazyková poradna vám může podat výklad k vztahu mezi větami, doporučit související jazykové příručky, ale vzhledem k tomu, že nejsme didaktické pracoviště, nemůžeme vám pomoci s problémy týkajícími se didaktických postupů. Doporučujeme vám obrátit se např. na Asociaci češtinářů, www.ascestinaru.cz.
Téma: Existuje příručka daného typu?
Dotaz: Existuje slovník současných českých vulgarismů?
Odpověď: Existuje speciální Slovník nespisovné češtiny, který obsahuje slangové a další nespisovné výrazy, v roce 2020 vyšlo jeho 4., rozšířené vydání. Dále je k dispozici Velký slovník sprostých slov Karla Jaroslava Obrátila (2015, jde však o reprint knihy z roku 1939). Šmírbuch jazyka českého obsahuje výrazy z argotu, včetně vulgarismů, jednotlivá hesla jsou však z období 1945–1989. Slova za hranicí spisovnosti obsahuje webová stránka Čeština 2.0 (knižní vydání nese název Hacknutá čeština), která se však nezaměřuje pouze na vulgarismy.
Téma: Vedlejší věta příslovečná místní
Klíčové slovo: kde
Dotaz: Potřebovala bych poradit, která z vět souvětí je hlavní a která vedlejší. Souvětí zní: "Kde se vzal, tu se vzal."
Odpověď: Když si nejsme jisti, která věta souvětí je hlavní a která vedlejší, pomůže blíže se podívat na výrazy, které jednotlivé věty uvozují. Vedlejší věty bývají jednak uvozeny podřadicími spojkami (např. protože, ačkoli, když), jednak vztažnými zájmeny (např. kdo, co, jaký) nebo vztažnými zájmennými příslovci (např. kde, odkdy, kolik, proč). Těmto výrazům v hlavních větách často odpovídají odkazovací (ukazovací) zájmena, resp. příslovce, a vznikají tak tyto dvojice: ten–kdo, to–co, takový–jaký, tam–kde, tolik–kolik. S použitím této pomůcky tedy můžeme snadno rozhodnout, že vedlejší věta je ve vašem případě ta, která je uvozena výrazem "kde" ("kde se vzal"), a věta uvozená výrazem "tu" ("tu se vzal") že je věta hlavní.
Téma: Psaní c/k
Klíčové slovo: postdok; postdoc
Varianty: postdok; postdoc
Dotaz: V univerzitním prostředí se slovo užívá běžně, ale nenašel jsem ho v žádném zdroji, proto bych rád věděl, zda psát postdoc, nebo postdok a jak eventuálně slovo skloňovat.
Odpověď: Slovo se sice užívá (a v některém prostředí poměrně hojně), ale v jeho užití doporučujeme určitou zdrženlivost. Jde o neformální zkrácené pojmenování odvozené z výrazu postdoktorand (v jiných kontextech popř. postdoktorandský), které bychom stále hodnotili jako profesní, tedy stylově příznakové. Jeho užití je z důvodů jazykové ekonomie pochopitelné, nepochybně je posíleno i frekvencí výrazu postdoc v zahraničních materiálech, přesto doporučujeme v oficiálních textech zůstat u označení postdoktorand, postdoktorantský.
Doklady z ČNK a internetu ukazují, že se v praxi objevují obě podoby (postdoc i postdok), doklady počeštěné podoby v ČNK dokonce převažují. Pokud budete výraz užívat, pro české prostředí je vhodnější volit podobu postdok, respektující pravopisně výraz doktorand (nikoli doctorand). Avšak ani pravopisná podoba postdoc chybná není. Obě podoby (postdok/postdoc) se vzhledem k zakončení ve výslovnosti skloňují podle vzoru "pán" – 2. pád postdoka, 3. p. postdokovi... Písmeno -k- může být užito i v nepřímých pádech podoby postdoc, u ní jsou možné i variantní tvary s -c-: postdoka/postdoca, postdokovi/postdocovi...
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: jako by
Varianty: jako by; jakoby
Dotaz: Nejsem si jistá, zda psát jakoby dohromady, nebo jako by zvlášť. Jedná se o větu: Manžel, který se často chová, jako by (jakoby) to ani řešit nechtěl.
Odpověď: V této větě je náležité psát jako by zvlášť: Manžel, který se často chová, jako by to ani řešit nechtěl. Jde o slovesný tvar podmiňovacího způsobu (nechtěl by to řešit). Pomůckou může být náhrada slovy jako kdyby, pokud můžeme říct "jako kdyby to ani řešit nechtěl", pak píšeme jako by zvlášť.
Téma: Dohromady, nebo zvlášť?
Klíčové slovo: jakože
Varianty: jakože; jako že
Dotaz: Existuje jednoduché pravidlo, jak poznat, kdy píšeme jakože dohromady, a kdy zvlášť jako že?
Odpověď: Rozlišení významu není v mnoha případech jednoduché, odlišení může být poměrně jemné. Doklady užití z ČNK svědčí o tom, že mnozí pisatelé si rozdíl neuvědomují. Zájmenné příslovce "jakože" SSJČ popisuje takto: připojuje věty zdůrazňující nebo dotvrzující mínění mluvčího, např. je to pravda, jakože se jmenuji XY; navštívíme ho, bude-li doma, jakože bude (= jistě bude). Jakože má poměrně specifickou funkci, a to ujištění o pravdivosti. 
Psaní zvlášť "jako že" užijeme např. ve větě Vypadala, jako že se mě bojí. Nejde o ujištění, ale o připojení rozvíjející věty. Pomůckou je možnost nahradit "že" nějakým jiným slovem, které by se do kontextu mohlo hodit – Vypadala, jako když se mě bojí. Obdobně např.: Tvářil se, jako že ji poslouchá. Zní to, jako že si vymýšlím.
Téma: Y = obecné jméno – přechylování: jiné konkrétní případy/typy
Klíčové slovo: zbrotit
Dotaz: Když je někdo zpocený, tak se zpotil, ale když je někdo zbrocený, tak se co – zbrotil? Existuje sloveso zbrotit (se)?
Odpověď: Ano, výkladové slovníky uvádějí podobu zbrotiti (PSJČ, SSJČ). Starší PSJČ z let 1935–1957 ji ještě uvádí bez příznaku, mladší SSJČ z let 1960–1971 už ji považuje za knižní. Dnes jde o sloveso velmi exkluzivní, vyšlé z užívání, i vzdělaným uživatelům češtiny nejspíš zhusta neznámé (podle SSČ znamená 'potřísněný, postříkaný'). Není tedy divu, že jste při jeho doplnění do rovnice zpocený – zpotit se = zbrocený – ? zaváhala.
Téma: Stupňování adjektiv
Klíčové slovo: nejoptimálnější
Dotaz: Je přípustné stupňování přídavného jména optimální? Je přípustná podoba nejoptimálnější?
Odpověď: Ano, přídavné jméno optimální lze v češtině stupňovat. Už i starší výkladové slovníky definují slovo optimální jako '(co) nejlepší' (SSJČ) nebo jako 'relativně nejlepší', připouštějí tedy (možná nepřímo) úvahy o více optimálních řešeních téhož problému, z nichž některá mohou být optimálnější než jiná a jedno z nich pak nejoptimálnější. Jde-li o kontexty tohoto typu, je užití slova nejoptimálnější zcela namístě a není třeba se mu vyhýbat. (Další věc je, že pro řadu kultivovaných uživatelů češtiny už slovo optimální ztratilo původní superlativní význam a znamená jednoduše něco jako 'skvělý, vynikající' či 'dobrý, přiléhavý, vhodný'.)
Téma: Zápis přejatého slova
Klíčové slovo: mozzarella
Varianty: mozzarella; mocarela; mozarela
Dotaz: Někdo říká [mozarela], někdo [mocarela]. Proč toto slovo nepíšeme počeštěně, když je dost běžné?
Odpověď: Máte pravdu, že na pravopis přejatých slov má značný vliv míra jejich zdomácnění. Proces počešťování jednotlivých slov bývá pozvolný a je ovlivněn mnoha faktory. Některá slova se adaptují rychleji (hokej, bazén), jiná se užívají celá desetiletí v původní i počeštěné podobě (business/byznys, judo/džudo), další píšeme jen původním pravopisem, přestože se morfologicky do češtiny začlenila (laser, bulletin). Adaptované podoby nevznikají jednorázovým rozhodnutím jazykovědců, ale jsou odrazem uživatelské praxe. Zjednodušeně řečeno: pokud se v nejrůznějších textech začnou užívat (či dokonce budou převažovat) počeštěné či zjednodušené podoby, je to signál toho, že se slovo adaptovalo. Takovéto podoby se časem dostávají i do slovníků. Na okraj poznamenáváme, že názvy potravinářských výrobků (hlavně pokud jde o ochranné známky) se ve výkladových slovnících češtiny obvykle neuvádějí.  
Podíváme-li se do ČNK na původem italské slovo mozzarella (s výslovností [mocarela]), zjistíme, že tato podoba v textech zatím jednoznačně převažuje (1477 dokladů), vedle toho jsou doloženy podoby mozarella (117x), mozzarela (93x); výrazně méně pak mozarela (2x) a mocarela (1x). Pro oficiální texty doporučujeme proto volit zápis mozzarella.
Téma: Zápis přejatého slova
Klíčové slovo: pizza
Varianty: pizza; pica
Dotaz: Nelíbí se mi, že v češtině máme mnoho cizích slov. Proč píšeme pizza, když už ten pokrm u nás tak zdomácněl? Proč nepíšeme pica?
Odpověď: Spisovná podoba přejatého výrazu se neustaluje na základě přímočarých, jednoduchých pravidel převodu z cizího jazyka do češtiny, ale je výsledkem různých okolností. Míra tohoto začlenění je u různých slov odlišná, protože při počešťování pravopisné podoby přejatého slova hrají roli nejrůznější faktory. Nemusí to být jen frekvence a míra zdomácnění pojmenovávané skutečnosti (věci). Některá slova si stále zachovávají původní pravopis, přestože pojmenování je v češtině zakotvené pevně. Překážkou mohou být jak neobvyklost zápisu, tak často i případné nevhodné asociace, které by fonetický přepis vyvolával. Jako příklad se nabízejí výrazy interview, laser, dealer, leasing – přepisy intervjú, lejzr, dýler, lízing se neužívají.  
U slova pizza, respektive pica hraje nepochybně podstatnou roli podobnost s rozšířeným vulgárním výrazem pro ženské přirození. Doklady z ČNK a internetu dosvědčují, že se věty jako "Servírovali jim ryby, těstoviny, řízky, picu, sladkosti" objevují jen zřídka. Doplňujeme, že v lékařském prostředí a v psychiatrii má latinský výraz pica význam 'chorobná chuť k pojídání nejedlých látek např. hlíny'.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: limča
Varianty: limči; limčy
Dotaz: Od slova limonáda můžu vytvořit slovo limča, ve druhém pádě je limči, nebo limčy? Nikdy bych to s y nepsal, ale chci mít jistotu.
Odpověď: Máte pravdu, náležitá podoba je (bez) limči. Přestože se slovo limča skloňuje podle vzoru žena, rozhodující je to, že č patří mezi tzv. pravopisně měkké souhlásky, po nichž se píše jen i.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: asi
Dotaz: Proč se ve slově asi píše -i? Je to možné vysvětlit?
Odpověď: Po s (a dalších tzv. pravopisně obojetných souhláskách) píšeme y (ý) pouze v zakončení podstatných a přídavných jmen v souladu s příslušným vzorem (volat na psy, mísy, bosý chodec). Částice "asi" k takovým slovům nepatří, koncové -i je původem praslovanská částice. Stejné zakončení najdeme u výrazů kdosi, cosi, jakýsi, aťsi apod.
Téma: I, nebo y?
Klíčové slovo: mezi
Dotaz: Je možné nějak vysvětlit, proč se ve slově mezi (nemyslím tím podstatné jméno mez) píše -i?
Odpověď: V Pravidlech českého pravopisu je v kapitole o písmenech i (í) a y (ý) uvedeno, že po písmenu z a dalších tzv. pravopisně obojetných souhláskách se jako základní užívá i/í, kdežto podoba s y/ý je vázána jen na vymezené případy. Mezi ně patří např. psaní y/ý v kořenech vyjmenovaných slov nebo v koncovkách podstatných a přídavných jmen podle toho, ke kterému vzoru patří. 
Předložka mezi je podle etymologického slovníku ustrnulý 6. pád jednotného čísla podstatného jména mez. Předložka mezi má tedy -i stejně jako např. tvar "na mezi".
Téma: Zápis přejatého slova
Klíčové slovo: preskribovaný
Varianty: preskribovaný; preskripovaný
Dotaz: V textu určeném lékařům máme slovo preskripce a vedle toho preskribovaná léčiva. Je slovo preskribovaný správně? Psala bych výrazy tak, jak uvádím, ale neumím si vysvětlit, proč je v jednom slově p a ve druhém b.
Odpověď: Náležitá podoba je skutečně preskripce (výraz je možné ověřit v NASCS a IJP) a preskribovaný. Původ slov je v latině, kde jsou také "kořeny" rozdílného zápisu. Podstatné jméno preskripce (a rovněž přídavné jméno preskripční) souvisí s latinským (prae)scriptio; slovesné přídavné jméno preskribovaný se odvozuje ze slovesa preskribovat (z latinského scribo, scribere).
Stejné střídání vidíme i u výrazů absorpce – absorbovat.