ctu-aic/questions_ujc_cas_cs huggingface dataset:
Téma: Výslovnost konkrétního slova (hláskového spojení, spojení slov atp.)
Klíčové slovo: shoda
Varianty: [schoda]; [zhoda]
Dotaz: Jaká se v češtině vyslovuje slovo shoda?
Odpověď: Na území Česka se lze setkat se dvěma variantami výslovnosti skupiny zapisované jako sh: [sch] a [zh]. Za spisovné jsou považovány obě dvě, slova jako shoda, shořet, shánět, shrbený, shromáždit se nebo na shledanou je ortoepické vyslovovat jako [schoda] i [zhoda], [schořet] i [zhořet], [scháňet] i [zháňet], [schrbený] i [zhrbený], [schromážďit se] i [zhromážďit se], [na schledanou] i [na zhledanou]. V této souhláskové skupině tedy může probíhat jak spodoba znělosti zpětná, tak postupná. Zjednodušeně řečeno výslovnost [sch] převládá v Čechách, [zh] pak na Moravě a ve Slezsku; toto rozdělení však nemusí platit absolutně, záleží rovněž na konkrétních výrazech obsahujících skupinu sh, nechovají se totiž vždy zcela jednotně (srov. např. Český jazykový atlas). Pokud mluvčí užívá podoby typu shody [schody], sházet [scházet], neliší se zvukově nijak od výrazů schody, scházet. Nebezpečí nedorozumění však ve větné souvislosti nehrozí.
Ne u všech slov, v nichž se píše skupina sh, se však dvojí výslovnostní podoba vyskytuje. Pouze [zh] je spisovné např. ve spřežkách shora, shůry, ve slovesech shladit, shluknout se, shoblovat a v podstatném jméně shluk. Připomeňme rovněž, že uvedená pravidla platí výhradně pro skupinu sh, nikoli např. zh. Zatímco sloveso shlédnout tak může mít dvě ortoepické výslovnostní podoby: [schlédnout] i [zhlédnout], sloveso zhlédnout pouze jednu: [zhlédnout].
Téma: Transkripce cizího jména do češtiny
Klíčové slovo: Teťana
Varianty: Teťana; Tetjana
Dotaz: Jak se do češtiny přepisuje ženské rodné jméno Тетяна? Teťana, Tetjana, nebo ještě jinak?
Odpověď: V češtině doporučujeme přepsat jméno Тетяна z ukrajinštiny jako Teťana (tato podoba je uvedena mj. rovněž v příručce M. Knappové Jak se bude vaše dítě jmenovat?). V transkripčních tabulkách v akademickém vydání Pravidel českého pravopisu ani v aktuálně platném nařízení vlády ze dne 25. dubna 2007, kterým se mění nařízení vlády č. 594/2006 Sb., o přepisu znaků do podoby, ve které se zobrazují v informačních systémech veřejné správy, bohužel není kombinace znaků тя v ukrajinské cyrilici explicitně zmíněna, nicméně z analogického příkladu přepisu jiného jména (Потебня = Potebňa), které je zde uvedeno, vyplývá, že v takových případech znak я neoznačuje "ja" (nevznikne tedy zápis Potebnja ani Tetjana), ale že dochází k měkčení předchozí souhlásky "t", "d" a "n" na "ť", "ď" a "ň" (Potebňa, Teťana).
Téma: Transkripce cizího jména do češtiny
Klíčové slovo: Oleh; Oleg
Varianty: Oleh; Oleg
Dotaz: Jak se do češtiny přepisuje jméno režiséra a občanského aktivisty Sencova: má to být Oleh, nebo Oleg?
Odpověď: Na tuto otázku neexistuje jednoduchá odpověď. Jde totiž podle našich informací o ukrajinského režiséra, který má ovšem ruskou národnost. Záleží tedy na tom, z jakého jazyka budeme při přepisu jména zapisovaného cyrilskou abecedou jako Олег vycházet. Pokud z ukrajinštiny, pak je náležitá podoba Oleh (celé jméno: Олег Геннадійович Сенцов = Oleh Hennadijovyč Sencov), jestliže z ruštiny, tak Oleg (Олег Геннадьевич Сенцов = Oleg Gennaďjevič Sencov). Doplňme, že v ukrajinštině došlo podobně jako v češtině v historickém vývoji jazyka na rozdíl od ruštiny ke změně hlásky "g" na "h". Hláska/písmeno "g" se tedy v ukrajinské domácí slovní zásobě nevyskytuje, objevuje se pouze v přejímkách (kde se zapisuje jako ґ), avšak i v těch je často nahrazeno pomocí "h".
Téma: Školní výuka
Klíčové slovo: Kyjev; Kišiněv
Dotaz: Chápu, že ve slovech cizího původu se píše po písmenu "k" měkké "i" (např. kino, Kišiněv). Jak mám ovšem vysvětlit žákům základní školy, že to neplatí všude? Nevím si v tomto ohledu rady např. s názvem Kyjev. Nebylo by tedy lepší používat nepočeštěná pojmenování?
Odpověď: Pravopis cizích slov včetně vlastních jmen zjednodušeně řečeno vyplývá obvykle z jazyka jejich původu. Zatímco počeštěný název Kišiněv vychází z rumunského Chișinău, takže k zápisu s ypsilon zde není důvod, znaku "и", který se vyskytuje v ukrajinském pojmenování Kyjeva (Київ), naopak odpovídá právě písmeno ypsilon (na rozdíl od ruštiny, kde se přepisuje znak "и" jako "i"). Nahrazování vžitých českých exonym, tj. počeštěných pojmenování, takzvanými endonymy, tedy podobami zeměpisných jmen v jazyce původu, doporučit nelze (zejména ve školní výuce), neboť je jistě jednodušší zapamatovat si náležitý pravopis u jednotlivých jmen než po žácích vyžadovat např. znalost písmen, která se v českém grafickém systému vůbec nevyskytují (srov. právě třeba Chișinău). Jednotlivá exonyma lze navíc obvykle neproblematicky přečíst, což o endonymech často neplatí. Vzhledem k tomu, že nejsme didaktické pracoviště, nemůžeme vám však pomoci s konkrétními didaktickými postupy.
Téma: Náležitá/oficiální podoba jména
Klíčové slovo: Kišiněv
Dotaz: Píše se správně v češtině název hlavního města Moldavska Kišiněv opravdu s měkkým "i" po písmenu "k"?
Odpověď: Ano, pro toto město, jehož název je v rumunštině Chișinău, v češtině užíváme vžité (a navíc oficiálně standardizované) exonymum, tj. počeštěné pojmenování Kišiněv. Protože jde o jméno cizího původu, nelze zde uplatňovat zásady týkající se domácí slovní zásoby, např. tedy že po písmenu "k" píšeme ypsilon.
Téma: Valence sloves – bezpředložková spojení
Klíčové slovo: dělat
Dotaz: Je vhodnější vazba "dělat něco jednodušším", nebo "dělat něco jednodušší"?
Odpověď: Valenční slovníky uvádějí u slovesa "dělat" ve významu "působit změnu" pouze vazbu se 7. pádem: dělat někoho/něco nějakým. Stejně tomu je i u slovesa "činit". Náležité je tedy pouze spojení "dělat něco jednodušším".
Téma: Tvar přídavného jména v přívlastku shodném v postpozici
Klíčové slovo: příslušející
Dotaz: Objevila jsem spojení "k věcem příslušejících do jeho kompetence". Zarazil mě tvar přídavného jména – neměl by být správný tvar "příslušejícím"?
Odpověď: Máte pravdu. Dané přídavné jméno je zde ve funkci přívlastku shodného, a proto se musí v pádě, čísle i rodě shodovat s řídícím jménem. Protože řídícím jménem je v tomto případě výraz "věcem", který je ve 3. pádě, musí být v tomto pádě také přídavné jméno. Správné znění uvedeného spojení je tedy "k věcem příslušejícím do jeho kompetence". Praktickou pomůckou pro kontrolu správného tvaru bývá dosazení postponovaného přívlastku do pozice před řídícím jménem, tj. "k příslušejícím věcem".
Téma: Přivlastňování jinému větnému členu než podmětu
Klíčové slovo: svůj; jejich
Dotaz: Nemohu se rozhodnout, jaké zájmeno volit v následující větě. "Pomáháme lidem dojít svého/jejich poslání". Můžete mi prosím poradit?
Odpověď: Uvedená věta je zhuštěna pomocí infinitivní konstrukce ("dojít svého/jejich poslání"). Zhuštěním však často vznikají věty, které mohou být nepřehledné, nejednoznačné. Konkrétně ve vašem případě si konkuruje podmět věty ("my") a předmět ("lidé"). Formální pravidlo pro užití zvratného či nezvratného přivlastňovacího zájmena říká, že přivlastňuje-li se podmětu (původci děje), je namístě zvolit zvratné zájmeno. Je zřejmé, že "poslání" v této větě patří "lidem", nikoli "nám". Podle uvedeného pravidla by tedy bylo namístě nezvratné přivlastňovací zájmeno "jejich". Jiné pojetí však pracuje s tzv. zanořenou (skrytou) predikací, která se projeví, když větu rozvedeme: "Pomáháme lidem, aby došli svého poslání". Vyjdeme-li z tohoto pojetí, je ve zhuštěné konstrukci přijatelné i užití zvratného zájmena "svého". V obou případech je však možné, že čtenáře volba toho či onoho zájmena zarazí. Užití zvratného zájmena navíc může zapříčinit významovou nejednoznačnost ("Pomáháme lidem dojít svého poslání." – Jde o "naše" poslání, nebo poslání "lidí"?). Pro lepší porozumění by bylo ideální větu rozvít již zmiňovaným způsobem (vedlejší větou): "Pomáháme lidem, aby došli svého poslání". Ve vedlejší větě je pak volba (zvratného) zájmena jednoznačná, protože "poslání" je přivlastňováno nevyjádřenému podmětu, kterým jsou "lidé".
Téma: Přivlastňování podmětu
Klíčové slovo: svůj
Dotaz: Měl bych správně napsat "Sepisuji moji závěť" a "Toto odkazuji mojí manželce", nebo "Sepisuji svoji závěť" a "Toto odkazuji svojí manželce"?
Odpověď: Ve větách, v nichž přivlastňujeme podmětu (resp. původci děje), užíváme zvratné zájmeno. V obou uvedených větách je podmětem zájmeno "já" a tomuto podmětu je "závěť" i "manželka" přivlastňována. V obou případech je tedy namístě užít zájmeno "svůj": "Sepisuji svoji závěť" a "Toto odkazuji svojí manželce".
Téma: Slovotvorná přípona
Klíčové slovo: viditelně
Dotaz: Jaký druh morfému je -ě ve slově viditelně?
Odpověď: Segment -ě ve slově viditelně je slovotvorná přípona. Nevyjadřuje, o jaký tvar slova jde, jaké gramatické významy slovo vyjadřuje (jako např. pádové koncovky: žen-A, žen-Y, nebo osobní koncovky:, děl-á-M, děl-á-Š), ale slouží k vytvoření nového slova, příslovce, z přídavného jména viditelný.
Téma: Rozporné případy v určování větných členů ve školském pojetí
Klíčové slovo: předmět vs. příslovečné určení
Dotaz: Marně si lámeme hlavu nad rozborem věty "Žáci chtěli uspět v prvním kole". Nemůžeme se rozhodnout, zda výraz "v prvním kole" určit jako předmět, nebo příslovečné určení místa. Poradíte nám?
Odpověď: Upozorňujeme, že nejsme didaktické pracoviště, proto nemůžeme s určitostí říci, jak k tomuto problému přistupuje školská praxe. Z našeho pohledu však v uvedené větě jde o hraniční jev, neboť na daný větný člen se lze zeptat jak "Uspět v kom/čem?" (slovníky vazeb uvádějí u slovesa "uspět" přímo vazbu "v kom/čem"), tak "Uspět kde?". Dokonce nelze vyloučit ani pojetí, že daný výraz je odpovědí na otázku "Kdy?", tudíž by mohlo jít i o přísloveční určení času. Ani jedno řešení bychom proto nehodnotili jako chybné.
Téma: Tvarotvorná finální přípona – pádová koncovka
Klíčové slovo: krásného
Dotaz: Pomáhám synovi při distanční výuce. Měl za úkol označit koncovku ve slovním tvaru krásného, označil -ého, ale paní učitelka takovou odpověď označila za nesprávnou a napsala k ní "označil jsi příponu". Co je tedy přípona a koncovka v tvaru krásného?
Odpověď: Slovní tvar krásného se člení na kořen krás- (je krása, krasohled atp.), slovotvornou příponu -n- a tzv. finální tvarotvornou příponu – pádovou koncovku -ého. Problém může být v rozdílech mezi tím, jak se slovo podrobně člení podle zásad vědeckého popisu morfematické stavby slov, a jak se tento popis zjednodušuje pro školské účely. Z hlediska vědeckého popisu je např. koncovka druhem přípony (přípony se dělí mj. na tvarotvorné nefinální a tvarotvorné finální, kterých je několik druhů a označují se jako koncovky: pádové, rodové, infinitivní, osobní). Bez ohledu na to je však odpověď vašeho syna správná – -ého je ve tvaru krásného primárně pádová koncovka, teprve sekundárně i přípona (mezi příponou, resp. tvarotvornou finální příponou, a koncovkou, resp. pádovou koncovkou, je stejný vztah jako mezi slovy ryba a kapr).
Téma: Tvar přídavného jména v přívlastku shodném v postpozici
Klíčové slovo: způsobený
Dotaz: Narazila jsem na větu "Kultura je zpět a pro všechny i navzdory komplikacím způsobenými covidem-19". Je tvar "způsobenými" správně?
Odpověď: Nikoli. Postponovaný přívlastek (tedy takový, který stojí až za řídícím jménem) v dané větě má povahu přívlastku shodného, proto se musí shodovat v pádě, čísle a rodě s řídícím jménem. V uvedeném případě je řídící jméno "komplikacím" ve 3. pádě, ve stejném pádě proto musí být i přídavné jméno "způsobený". Správná vazba tudíž zní "navzdory komplikacím způsobeným covidem-19". Praktickou pomůckou pro kontrolu správného tvaru bývá dosazení přídavného jména do pozice před řídícím jménem, tj. "navzdory způsobeným komplikacím".
Téma: Terminologický dotaz
Klíčové slovo: infinitiv, příčestí činné
Dotaz: Co je v infinitivních tvarech přípona a co koncovka? Když mám například tvary pracovat, pracovati a péct, péci, jsou -t/-ti a -ct/-ci přípony, nebo koncovky? Co je koncovka ve tvarech příčestí činného? Je např. ve tvaru pracovala koncovka -la, nebo -a?
Odpověď: V podrobném, vědeckém popisu morfematické stavby slov se liší několik druhů přípon (sufixů, tj. morfémů, které ve slovním tvaru stojí za kořenem). Kromě kmenotvorných přípon (prac-OVA-t, děk-UJ-u atp.) jsou v kontextu vašeho dotazu zásadní zejm. dva následující druhy přípon: tvarotvorné přípony nefinální, které stojí za kořenem, ale před koncem slova, a tvarotvorné přípony finální, které stojí na konci slova. Obou těchto přípon je několik druhů. Zásadní je, že různé druhy finálních tvarotvorných přípon se označují jako koncovky; existují totiž (celým názvem) tvarotvorné finální přípony – pádové koncovky (žen-U), tvarotvorné finální přípony – osobní koncovky (děl-á-Š), tvarotvorné finální přípony – rodové koncovky (prac-ova-l-A) a také tvarotvorné finální přípony – infinitivní koncovky (prac-ova-T). U infinitivů zakončených na -t/-ti, např. u uvedeného pracovat, je tedy -t/-ti infinitivní koncovka (celým názvem tvarotvorná finální přípona – infinitivní koncovka). U infinitivů zakončených na -ci/-ct (péci, péct) je situace složitější, neboť tyto tvary vznikly z původního *pek-ti, kde se z -kt- vyvinulo -c-. Z historického hlediska je tedy toto -c- morfematickým švem, protože se v něm nachází zároveň kus původního kořene (peK-ti) i kus původní infinitivní koncovky (pek-Ti). Z hlediska současné češtiny se za infinitivní koncovku tvarů typu péci, péct považuje jen -i, resp. -t a -c- se hodnotí jako součást kořene, tj. člení se péc-0-i, péc-0-t. Ve tvaru příčestí činného, např. pracovala, se nachází rodová koncovka -a (celým názvem finální tvarotvorná přípona – rodová koncovka) a tzv. nefinální tvarotvorná přípona – přípona příčestí činného -l-; člení se tedy prac-ova-l-a.
Téma: Součástí několikanásobného podmětu není jméno r. muž. živ. (slovosled přísudek – podmět)
Klíčové slovo: shoda s několikanásobným podmětem
Dotaz: Ve škole jsme narazili na větu "V kleci skotačila medvíďata, lvíče i tygřata". V Internetové jazykové příručce jsem se ale dočetla, že pokud je mezi složkami několikanásobného podmětu (rodu středního) alespoň jedno jméno v čísle jednotném, mělo by se v přísudku psát tvrdé y, tedy "skotačily". Je to prosím pravda?
Odpověď: Ve větách, v nichž stojí přísudek až za podmětem, platí pouze pravidlo, které zmiňujete. Pokud ale přísudek předchází podmětu, máme dvě možnosti. Buď můžeme shodu řídit všemi složkami několikanásobného podmětu, tedy v tomto případě uplatnit pravidlo o přítomnosti alespoň jednoho jména rodu středního v čísle jednotném (zde "lvíče"), a tudíž napsat v přísudku -y. Druhou možností ale je shodovat přísudek s nejbližší složkou několikanásobného podmětu, v tomto případě s "medvíďaty" – pak bychom napsali v přísudku -a. Správně je tedy jak věta "V kleci skotačily medvíďata, lvíče i tygřata", tak "V kleci skotačila medvíďata, lvíče i tygřata".
Téma: Náležitá/oficiální podoba jména
Klíčové slovo: Kyjev
Varianty: Kyjev; Kyjiv
Dotaz: V angličtině se prý začal pro ukrajinské hlavní město užívat název Kyiv místo původního pojmenování Kiev, které vychází z ruštiny. Neměli bychom v češtině také psát raději Kyjiv místo Kyjev?
Odpověď: Je pravda, že název Київ se z ukrajinské cyrilské abecedy do češtiny správně přepisuje jako Kyjiv. Jak dokládají mj. data z Českého národního korpusu, toto endonymum (tj. podoba zeměpisného jména v jazyce původu, v tomto případě přepsaná do latinky) se v českých textech téměř nevyskytuje. V češtině totiž užíváme vžité (navíc oficiálně standardizované) exonymum, tj. počeštěné pojmenování Kyjev. Tato forma je z jazykového hlediska výhodná zejména s ohledem na neproblematické skloňování. Od jména Київ (Kyjiv) zní v ukrajinštině 2. pád j. č. Києва (Kyjeva), analogické užívání v češtině, tj. Kyjiv, bez Kyjeva, však nedoporučujeme, protože nemá kvůli střídání hlásek -i- a -e- v českém skloňovacím systému oporu. Dodejme, že v ruštině má název ukrajinského hlavního města podobu Киев, která se do češtiny přepisuje jako Kijev (nikoli tedy jako Kyjev, protože zatímco znaku и z ruské azbuky odpovídá písmeno "i", znak и v ukrajinštině označuje "y"). S formou Kijev jsme se mohli zejména v minulosti rovněž setkávat, avšak v současných českých textech není důvod ji uplatňovat.
Téma: Valence předložek
Klíčové slovo: o přestávce; o přestávku
Dotaz: Paní učitelka z kladenské základní školy užívá ve spojeních, kde bychom očekávali 6. pád, např. "o přestávce", "o/při přírodovědě", vazbu s pádem čtvrtým: "O přestávku si děti snědly svačiny" nebo "O přírodovědu jsme se učili o obratlovcích". Je vazba se 4. pádem přípustná?
Odpověď: Vazba "o + 4. pád" pravděpodobně vychází ze staré češtiny. V ní mívala předložka "o" v některých kontextech vedle spojení se 6. pádem také náležitou vazbu se 4. pádem. Současný Slovník spisovného jazyka českého uvádí u předložky "o" se 4. pádem doklady z umělecké literatury (o Štědrý večer, o Bílou sobotu), které ale z celoúzemního hlediska již hodnotí jako zastaralé. O problematice této vazby se můžeme dočíst také v článku J. Beneše z roku 1939 v časopise Naše řeč (ročník 23, číslo 6, s. 163–165). Zde se píše, že předložka "o" s akuzativem v časovém významu ("o Vánoce", "o veselku" nebo právě "o přestávku") je jevem v té době typicky užívaným v Praze, na Kladensku, Lounsku a Roudnicku a na přistěhovalce z jiných oblastí zpravidla působí velmi nezvykle. Jak nám potvrdili kolegové z dialektologického oddělení Ústavu pro jazyk český, na Kladensku je tento jev stále živý a častý (o víkend, o prázdniny, o matiku apod.). Značně rozšířený je například také na Rakovnicku. V současném jazyce ale evidentně jde o nářeční jazykový prostředek, proto bychom v  rámci projevu učitele ve vyučovací hodině doporučili užívat spisovnou (nářečně neutrální) vazbu se 6. pádem: "O přestávce si děti snědly svačiny" či "O přírodovědě jsme se učili o obratlovcích". V neformální komunikaci lze 4. pád samozřejmě dále běžně uplatňovat, pokud je to v dané oblasti zvykem.
Téma: Konkurence předložek v a na
Klíčové slovo: Kladno
Dotaz: Říká se správně "bydlíme v Kladně", nebo "bydlíme na Kladně"?
Odpověď: Užití předložek "na" a "do/v" ve spojení se zeměpisnými jmény, především s názvy měst, je dosti problematické. Roli často hraje místní úzus, který se od celorepublikového může lišit. Obecně platí, že předložky "v" a "do" mívají v takových případech charakter celonárodní, předložku "na" u některých měst pak používají místní občané. Týká se to mj. i měst Kladno a Mělník. Na základě dat Českého národního korpusu můžeme zjistit, že v praxi se užívají obě varianty (jak "do Kladna / v Kladně", tak "na Kladno / na Kladně"), byť vazba s předložkou "na" je řidší a má právě spíše oblastní charakter. Za přípustné tedy považujeme obě možnosti.
Téma: Tvarotvorná finální přípona – pádová koncovka
Klíčové slovo: otcův
Dotaz: Dočetla jsem se, že ve slově otcův je nulová pádová koncovka. Co je ale potom -ův-? Jak poznám, co je koncovka? Existuje nějaká publikace, která by systematicky vykládala, jaké mají jednotlivé vzory koncovky?
Odpověď: Ano, slovo otcův má skutečně tzv. nulovou pádovou koncovku – jeho pádová koncovka je realizována nulovým morfem, srov. otcov-a, otcov-u, otcov-y, a tedy i otcův-0. Celé slovo otcův se pak skládá z kořene otc-, slovotvorné přípony -ův- (v nepřímých pádech rodu mužského živ. i neživ. a ve všech pádech rodu ženského a středního má podobu -ov-), která slouží k vytváření individuálně přivlastňovacích přídavných jmen daného typu, a pádové koncovky -0. Pádová koncovka (celý, odborný termín zní: finální tvarotvorný morfém – pádová koncovka) je obecně ta část slova, která se mění při jeho skloňování a která vyjadřuje rod, číslo a pád daného tvaru. V případě slova otcův se při skloňování mění a dané mluvnické kategorie vyjadřuje jen ta část slova, která následuje po slovotvorné příponě -ův-/-ov-, srov. otcův-0, otcov-a, otcov-u, otcov-ých atp. Slovotvorná přípona -ův- se sice taky mění (v -ov-), jak už bylo řečeno výše, ale: 1. v případě -ův- a -ov- jde "jen" o dvě varianty téhož morfému, který je v přímých pádech rodu mužského živ. i neživ. realizován jako -ův- (otc-ův-0), v nepřímých pádech rodu mužského živ. i neživ. a ve všech pádových tvarech rodu ženského a středního jako -ov- (otc-ov-a); 2. morfém -ův-/-ov- nevyjadřuje, rod, číslo ani pád jednotlivých tvarů, ale slouží k vytvoření příslušného typu individuálních přivlastňovacích přídavných jmen – odtud jeho zařazení mezi slovotvorné přípony. Asi nejlepší popis stavby jednotlivých jmenných tvarů lze nalézt v tzv. akademické Mluvnici češtiny 2 ve výkladech o formálním tvarosloví (podstatná jména na s. 277–378, přídavná jména na s. 379–387). Je však nutno upozornit na to, že jde o popis vědecký, velmi detailní (nezjednodušující), který se proto nehodí pro některé účely, jako je např. výuka češtiny jako cizího jazyka nebo výuka na základní, a možná ani na střední škole, kde se problematika morfematického rozboru podává zjednodušeně (neliší se např. důsledně přípony a koncovky, nepracuje se nulovými morfy atp.).
Téma: Tvar zájmena ve vztažné větě
Klíčové slovo: který
Dotaz: Můžete mi prosím poradit, jak správně vyřešit shodu ve spojení "Pamlsky pro psy a kočky, kteří/které strávili/strávily dobu v útulku"? Vedlejší věta se vztahuje k "psům" i "kočkám", ale souvýskyt výrazů "kočky, kteří" na mě působí rušivě.
Odpověď: Pokud se vztažné zájmeno ve vedlejší větě vztahuje k oběma jménům, nikoli pouze ke "kočkám", je skutečně namístě řídit shodu oběma jmény. V tomto případě tedy uplatníme pravidlo o přednosti rodu mužského životného, který zde reprezentují "psi". Náležitá podoba věty tudíž bude "Pamlsky pro psy a kočky, kteří strávili dobu v útulku".
Téma: Jednoduchý podmět – mn. č. r. ž.
Klíčové slovo: generace
Dotaz: Mám větu "Generace tančily". Je tvar přísudku s tvrdým y správně, nebo bych měla napsat "tančili", když ty "generace" obsahují muže i ženy?
Odpověď: Tvar přísudku je zde nutno řídit gramatickou podobou podmětu. Protože podmětem je jméno rodu ženského (generace), je náležité napsat v přísudku tvrdé y: "tančily".
Téma: Píše se dané spojení s čárkou?
Klíčové slovo: jaký
Dotaz: Píše se čárka ve větě "Život takový(,) jaký je"?
Odpověď: Podřadně připojené vedlejší věty uvozené vztažnými zájmeny je třeba od řídících vět, popř. řídících výrazů, oddělit čárkami.
Téma: Přivlastňování podmětu
Klíčové slovo: svůj; její
Dotaz: Nemohu se rozhodnout, zda mám v jedné větě použít zvratné, nebo nezvratné zájmeno. Věta zní "Vypadá jako svá/její matka". Můžete mi prosím poradit, které zájmeno je správně?
Odpověď: Základní, poněkud zjednodušené pravidlo říká, že přivlastňujeme-li podmětu (původci děje), je namístě užít přivlastňovací zájmeno zvratné. Z tohoto pravidla však existují výjimky, protože ve skutečnosti se lze setkat s celou řadou větných typů (včetně vaší věty), v nichž se střetává více různých dějů a/nebo více participantů. Zde můžeme mluvit o tzv. zanořené (skryté) predikaci, která je pomocí různých jazykových prostředků (elipsa, nominalizace) zhuštěna tak, že není na první pohled patrná. Dotazovanou větu můžeme rozvést např. takto: "Vypadá tak, jako vypadá její matka." Proto bychom v tomto případě volili nezvratné zájmeno "její". To potvrzuje i úzus – na základě dat Českého národního korpusu navíc zjišťujeme, že zvratné zájmeno "svůj" bývá v takových větách užíváno výhradně ve spojení s výrazem "vlastní": "Vypadá jako svá vlastní matka."
Téma: Časté konkrétní případy/typy – dějové vs. účelové tvoření (rozjasňující vs. rozjasňovací, kropící vs. kropicí)
Klíčové slovo: foticí
Varianty: foticí; fotící
Dotaz: Je správně foticí zastávka, nebo fotící zastávka?
Odpověď: V daném významu bychom doporučovali použít spojení zastávka na focení. Je-li už nutno daný význam vyjádřit spojením přídavného jména s podstatným, je namístě použít účelové přídavné jméno foticí (s krátkým -i- po -t-). Jde totiž o zastávku určenou k focení.
Téma: Časté konkrétní případy/typy – dějové vs. účelové tvoření (rozjasňující vs. rozjasňovací, kropící vs. kropicí)
Klíčové slovo: zvláčňovací
Varianty: zvláčňující; zvláčňovací
Dotaz: Je správně zvláčňující složky, nebo zvláčňovací složky (kosmetického přípravku)?
Odpověď: Jelikož jde o složky, jejichž účelem (smyslem, cílem) má být zvláčnění, je ve spojení s tímto podstatným jménem namístě užití účelového přídavného jména zvláčňovací – zvláčňovací složky.