כי הוא פטריוט

תקציר בעברית: הפטריוטיות הייתה מרכיב מפתח במשפט שבו ייצגתי את לוחמי חזבאללה שנפלו בשבי, מיד לאחר מלחמת לבנון השנייה. המשפט הביא לידי ביטוי כמה סוגים של פטריוטיות, חלקם בלתי צפויים. הפטריוטיות הלבנונית של לוחמי החזבאללה, הפטריוטיות העיוורת של התביעה הישראלית, והפטריוטיות המפוכחת של שותפי עו"ד איתי הרמלין. מלכתחילה היה ברור שמשפט אשר מנהלת מדינת ישראל נגד לוחמי חזבאללה הוא משפט פוליטי של מדינה נגד כוחות האויב, הנערך עדיין באווירת המלחמה, ואשר בית המשפט משמש בו כזרוע של המדינה וחסר יכולת אמיתית לשפוט באופן נטול פניות. נוסף לכך, היה ברור למדי מלכתחילה שמדובר במשפט חסר כל חשיבות מעשית. אם כן, מה תפקידה של עורכת דין במשפט חסר חשיבות מעשית? האם ייצוג הנאשמים גם הוא חסר חשיבות? אף שהמשפט היה חסר חשיבות מעשית, הייתה לו חשיבות פוליטית וסמלית. הוא היה חשוב למדינה ולכן הושקעו בניהולו משאבים מרובים. המשפט היה פרק במאבק שמנהלת מדינת ישראל נגד חזבאללה בזירה הפוליטית. למדינה היה חשוב להציג בעולם ובישראל את חזבאללה כארגון טרור ואת לוחמיו כפושעי מלחמה, להציג את הארגון ואת פעולתו כחסרי כל לגיטימיות. הנאשמים ראו עצמם כלוחמים לגיטימיים שפעלו לא רק בשם ארגונם אלא גם בשם מדינתם ולמענה, ולכן כזכאים למעמד של שבויי מלחמה. כמו כן, הם היו חסרי אמון במערכת המשפט הישראלית ולא הכירו בסמכותה לשפוט אותם. הם לא ראו במשפט אירוע בעל חשיבות או השלכה על גורלם. הם היו משוכנעים, במידה רבה של צדק, שגורלם יוכרע במסגרת עסקת חילופי שבויים בעתיד הקרוב או הרחוק. המשפט לא התנהל אפוא למטרה הרגילה של משפט פלילי – קביעת אשמת הנאשמים והטלת עונש, ואפילו לא לשם החזקתם במעצר, אלא במטרה להוסיף תת-פרק נוסף לספרי ההיסטוריה והפוליטיקה. היה זה מאבק פוליטי וסימבולי בין נרטיבים מתחרים. המשמעות העיקרית של ייצוג הנאשמים בסיטואציה כזו הייתה לאפשר להם להשתתף השתתפות מלאה במאבק הנרטיבים. לאפשר לקולם להישמע, לטוות את הסיפור שלהם, לתת לנרטיב שלהם ביטוי אל מול הנרטיב שהציגה המדינה. מאחר שהיה ברור כי לא נזכה, חשיפת אופיו הפוליטי של המשפט וסדיקת הדימוי המשפטי האובייקטיבי שימשו אותנו ככלי בערעור הלגיטימציה של המשפט. English Abstract: Patriotism was a leitmotif in the trial of Hezbollah combatants, in which I represented the captive defendants, right after the second Israel-Lebanon war in 2006. The trial exemplified different types of patriotism, some of them surprising and unexpected: the Lebanese patriotism of Hezbollah fighters, the blind patriotism of the Israeli prosecution, and the sober Israeli patriotism of my colleague on the defense team, Attorney Itay Hermlin. Right from the start it was clear to me that a trial conducted by Israel against Hezbollah combatants is a political trial of a state against its enemy forces, still led in the atmosphere of war. The court thus serves as an agent of the state, and lacks the capacity for impartial judgment. It was also quite clear that the trial is of no practical importance. What is then the role of a lawyer in a trial with no practical importance? Is the representation of the defendants also of no importance? Although the trial was practically insignificant, it did have political and symbolical significance. It was important for Israel, and many substantial resources were invested in it. The trial was to be another chapter in Israel's political struggle against Hezbollah. It was important for Israel to present Hezbollah, both internally and internationally, as a terrorist organization, and its fighters as war criminals lacking any legitimacy. The defendants perceived themselves as legitimate combatants, acting not only on behalf of their organization but also on behalf of their country and for its sake, and therefore entitled to prisoner of war status. In addition, they had no trust in the Israeli legal system, and did not even acknowledge its jurisdiction over them. They did not see the trial as having any importance or bearing on their fate. They were convinced, quite justly, that their fate would be determined in a prisoners' exchange in the near or further future. The trial was not conducted to achieve the usual goals of criminal trials, establishing criminal responsibility and inflicting punishment, and not even in order to keep the defendants locked away, but in order to write another chapter in history and politics. It was a symbolic and political struggle of competing narratives. The main objective of the defendants' representation in this context was to enable them to participate fully in the struggle of narratives. I was about making their voice heard, unfolding their story, presenting their own narrative vis-a-vis that of Israel. As it was obvious we would not win this trial, revealing its underlying politics and shaking its objective image served as a tool to delegitimize the legal process.