Проф. Владимир Чуков, арабист: Изглежда нелогично Башар Асад да нападне Хан Шейхун
Агенция “Фокус“ Проф. Владимир Чуков, арабист: Изглежда нелогично Башар Асад да нападне Хан Шейхун Снимка: Информационна агенция "Фокус" Арабистът проф. Владимир Чуков в интервю за Агенция “Фокус“. Фокус: Проф. Чуков, през 2003 г. САЩ нападнаха Ирак заради съмнения за притежаване на оръжия за масово унищожение, каквото впоследствие не беше открито. Сега Америка извършва удари срещу Сирия 3 дни след предполагаемо използване на химическо оръжие срещу цивилни, за което дори не проведено разследване. Ще последва ли Башар Асад съдбата на Саддам Хюсеин? Ще се промени ли по някакъв начин политиката на САЩ спрямо Сирия? Проф. Владимир Чуков: Нека да не достигаме до генералните заключения, че започва трета световна война, че това е преобръщане на хода на войната. С течение на времето се появяват отделни детайли относно нападението и използването на химическо оръжие в Хан Шейхун буквално два дена преди атаките на САЩ срещу летището „Ал Шайрат“ и начина, по който е взето решението от Доналд Тръмп за атаката срещу това летище в Хомс. Мисля, че нещата не трябва да бъдат парализирани, а по-скоро трябва да погледнем това, което се случи през август 2013 г., когато беше използвано химическо оръжие покрай Дамаск. И тогава президентът Барак Обама не взе никакво решение. Тогава също имаше призиви за разследване, имаше много силна битка между спътниковите снимки на двете страни – кой кого е атакувал и защо. Хан Шейхун – как се е случила цялата история? Буквално същият ден е имало заседание за Съвета за национална сигурност на САЩ и военното разузнаване на Щатите са поднесли аргументи пред Тръмп, че сирийската авиация е тази, която е нанесла ударите. Сега излизат едни интересни детайли от ирански сайт, който се казва „Амат нюз“, който казва, че тези сирийски самолети са нанесли удари срещу опозицията, която е била много близко до шиитски милиции и ирански военнослужещи. Идеята е била да бъдат предпазени тези части от настъплението на опозицията. Въпросът е дали самолетите на Башар Асад са носили химическо оръжие или не са. Цитирам близкоизточни източници, че военното разузнаване на САЩ е дало аргументите на Тръмп. Тогава, в рамките на Съвета за национална сигурност на САЩ пред Тръмп са очертани три възможности: дипломатически натиск, икономически санкции и военна опция. Тръмп е бил човекът, която е предложил военната опция. Тогава стана и смяната на Стивън Бенън, главният стратег на кампанията на Доналд Тръмп, с шефа на генералния щаб и с шефа на националното разузнаване. Това стана два дена преди самата атака, което беше много ясен белег, че решението вече е взето. Буквално, решението е било подписано когато Доналд Тръмп посреща в своята резиденция във Флорида китайския президент Си Дзипин. Той е подписал и е отишъл на официална вечеря с китайския президент. Неслучайно той направи изявление, че САЩ и Китай имат брилянтни отношения. Защо евентуално са се случили тези атаки с химическото оръжие? Нека да поставим още един голям въпрос, че изглежда нелогично Башар Асад да нападне Хан Шейхун и то в момент, в който заседаваше много важна донорска конференция за Сирия. Счита се, това е разсъждение на експерти, на анализатори, на коментатори, че това е било желанието на Дамаск да отклони вниманието на САЩ от готвеното настъпление в Рака. Възможно е това да е предварително заложена формула, така че да бъде отклонено вниманието на Вашингтон от атака за превземането на Рака. Нещо което, не е по вкуса нито на Москва, нито на Техеран, нито на Дамаск. Големият въпрос е дали това е игра на покер, заложена формула, така че са разчитали, че Тръмп ще действа като Обама, т.е. няма да обърне внимание. Дали това е тест или не са сирийските самолети, които са хвърлили химическото оръжие – ето това е нещото, което все още остава неясно. Рака нееднократно беше изведена като потенциална втора столица на Сирия. Буквално преди месец части на сирийската армия достигна до Ефрат, която е в непосредствена близост до Рака. Рака обаче се пада в американската зона, според негласно действащият Ефратски договор, според който всичко, което е на запад от Ефрат е руска зона, а всичко, което е на изток от Ефрат – американска. Нееднократно се чу гласът, че Рака ще бъде превърната в столица на цялата тази зона, която ще бъде под американска егида, западна егида. Респективно, тя ще бъде включена като част от кюрдската федерация. Това прави вече нещо изключително голямо. И Рака ще съперничи на Дамаск. Големият въпрос е следният – сега в условията на донорската конференция вече бяха обещани 7 млрд. долара. Къде ще вървят тези помощи, ако не бъде постигнато споразумение в Женева? Това, което виждаме в Женева е, че големи перспективи да се стигне до политическо разрешаване, което да удовлетворява всички, са минимални. В Женева става сблъсък между двете форми на държавност. Първата е сирийско-руско-иранската. Втората е Западната, заедно с партньорите от Персийския залив, големите спонсори. В спонсорската конференция прави впечатление, че Турция не присъства. Тъй като те не са съгласни Рака да стане част от тази западнокюрдска област. Очевидно става въпрос за състезание – къде да отидат тези средства. Възможно е това да е отклоняване на американците в една посока, която ги отклонява от фактическото разделение на държавата и даването на отговор кой ще е големият реципиент на тези средства, които ще бъдат насочени. Страх ме е, че в едно обозримо бъдеще ще имаме една разделена държава, така както беше по подобие Германия, както Корея. Като Рака се очертава този център, който ще бъде конкуриращ на Дамаск. Може би това е задният план. Но при всички случаи трябва да кажа, че който и да е използвал химическото оръжие, това е престъпление срещу човечеството. И много ясно да бъдем убедени, че наистина този, който употребява химическо оръжие трябва да понесе своята отговорност. Има неща, които трябва да бъдат изяснени. Фокус: През 2013 г. Русия подписа споразумение за унищожаване на запасите от химически оръжия в Сирия. Какви последствия ще има, ако се докаже, че техният партньор е използвал такива оръжия? Проф. Владимир Чуков: Нека да припомня данните. Има такова споразумение. И ако си спомняте, две години Сирия предаваше своите запаси от химическо оръжие и ги предаде. 2015 г. – 95%. И ето тук някои коментатори казват – тези, останалите 5%, дали са предадени или просто са проспани. Ето това е един голям въпрос. Самата организация за борба с химическото оръжие получи нобелова награда за мир. Ето това са въпроси, които остават да висят и отговори на тях трудно можем да дадем. Играта там е много сложна и не е само на бойното поле. Не само, че се стига до употреба на химическо оръжие, голямата битка е в Съвета за сигурност. Преди три дена имаше много силна Западна атака - американо-френско-английска. Вчера имаше руска контраатака, контраатакувайки ударите, нанесени от САЩ. Битката е тотална, битката е в Съвета за сигурност, на бойното поле и в Женева. Навсякъде има една колизия – Изтокът срещу Запада. Фокус: Докога ще се изострят отношенията и до каква степен ще достигнат? Проф. Владимир Чуков: Трудно ми е да кажа докъде биха могли да се изострят. Нека да погледнем и това, което излезе от руска страна, че те вече прекратяват сътрудничеството със САЩ относно синхронизирането в сирийското въздушно пространство. Тоест те не гарантират от тук насетне безопасността на американските бойни полети в сирийско небе. Нека да припомним следните факти. През месец израелската военна авиация нанася удари по различни обекти в Сирия. Съвсем наскоро имаше една двойна атака, едната дори беше насочена срещу конвой с оръжия на Хизбула. Също така имаше атака в цел, която е близко до Дамаск. На този етап, по-скоро битката е словесна, по-скоро битката е в ООН, битката е между дипломатите. Много силно ми се иска да мисля, че все пак няма да се стигне до конфронтация на армиите, които се намират на територията на Сирия. Сирия в момента е нещо безпрецедентно в историята на световното военно дело. На нейната територия има представители на 8 армии и то редовни армии. Нещо, което е наистина впечатляващо. Сирия ще остане в учебниците не само по теория на военната тактика и стратегия, тя ще остане и в учебниците и в учебниците по теория и практика на международните преговори. Което наистина е неприятен инцидент. Фокус: Адекватна ли е позицията на българското Министерство на външните работи във връзка с нападението срещу Сирия, в която се посочва, че въздушните удари на въоръжените сили на САЩ са част от усилията за решаване на проблема с химическите оръжия в Сирия? Проф. Владимир Чуков: Да. Там имаше много ясно очертани два акцента. Първият беше, че се осъждат атаките с използване на химическо оръжие. Ние трябваше да бъдем част от тези нации, чисто държавнически, които са част от демократичната общност, която няма как да не се присъедини към тези призиви, които осъждат подобен тип престъпления срещу човечеството. Също така, вторият акцент, призив за деескалация на напрежението. И естествено да се присъединим много ясно към призивите за даване на шанс на мирните преговори в Женева. Напълно в унисон с всичко онова, което се прави от страна на ЕС, което се прави от г-жа Могерини и в условията на втората донорска конференция за Сирия. Тази декларация беше, според мен, добра. Може би трябваше да бъдат изведени някои акценти в нея, но винаги може да се направи по-добра редакция, по-добър словесен изказ. Но като съдържание, мисля, че България очерта много ясно своята позиция – не на химическите оръжия и даване на шанс на политиката. Нека кажем следното, Сирия трябва да бъде изградена от сирийците и те ще решат всички свои проблеми. А ние, европейците, трябва да им помогнем. Фокус: Г-н Чуков, променя ли се почеркът на терористичните катове? Равносметката от атентата в Санкт Петербург преди няколко дни 14 загинали и десетки ранени, който много прилича на случилото се в брюкселското метро преди година. Вчера камион се вряза в група хора в централната част на Стокхолм, това напомни за трагедията в Ница, Берлин и Лондон. Поради каква причина терористите смениха тактиката за нападения и възможно ли е да се противодейства на такива атаки? Проф. Владимир Чуков: Вие много правилно споменахте, че всъщност се профилират и моделират тези атаки. Очертахте няколко профила. Било тези терористи, които използват камиони за мачкане на хора, те се очертаха. Появи се нова парадигма, нова алтернатива. За съжаление, злонамереният ум какви ли не формули ще използва, какви ли не средства ще използва, само и само да реализира своите пъклени планове. Негативната иновация е налице. Тя просто беше утвърдена като практика. Дори имаше компоненти, които се повтаряха, не само за това, че се използват камиони, но че тези камиони са откраднати. Така беше и в Берлин, така се оказа и в Брюксел. Вие споменахте компонентите на атаките Санкт Петербург и Брюксел. Аз бих добавил Бостън. Тъй като самоделната бомба в Санкт Петербург и тази в Бостън много си приличат. Очевидно този, която е правил тази бомба, е чел един и същ учебник. Това го имаше във всеки един учебник през деведесетте години на Ал Кайда. За съжаление, натрупаха се фактори, утвърди се практика за реализиране на отделни атентати на различни нива от членове и симпатизанти на радикални групировки. Било такива, които са заложени тактически центрове извън територията на ЕС. Такава беше атаката в Аусбах, Германия, когато атентаторът самоубиец, който беше минал дори през България, през Овча купел, директно е бил направляван по телефона от Сиря, от Рака. Има и такива, които са саморадикализирали се. Такъв е вероятно атентаторът от Санкт Петербург и този от Лондон. Хора, които са вдъхновени от „Ислямска държава“. Има такива, които само стратегически са им зададени от „Ислямска държава“. А вече тактически са реализирани на място. Различни видове нива на оперативна готовност има. Това говори, че спящите клетки на терористичните организации, които действат, когато им се даде оперативната заповед от някой външен център. Европа не прави изключение в това отношение. Фокус: България не е традиционна мишена за ислямските терористи, каква е опасността да започнат да се случват и у нас такива нападения? Владимир Чуков: България не може да бъде бяло петно. Няма европейска държава, въобще няма място по земното кълбо, което да каже: „На 100% ние сме чисти, нямаме никакви заплахи“. Естествено, че има различни нива на сигурност и различни нива на уязвимост, на риск. Нека да погледнем там, където се случват най-много – това са Франция, Германия, Великобритания, Белгия. Това са държавите, които са на първите редове в битката срещу „Ислямска държава“. Те имат оперативно участие в нанасянето на удари срещу позиции на „Ислямска държава“, а България няма такива военнослужещи. Ние не участваме в директните бойни действия срещу „Ислямска държава“, но ние сме част от коалицията. Ние сме част от тези 60 цивилизовани държави, нации, които много ясно осъждат формите на радикализъм, на тероризъм, които изнасят „Ислямска държава“ и други подобни организации. Така че ние на този етап ние все още сме по-скоро коридор. Ние сме просто една буферна територия, през която минават ислямисти. Това вече нееднократно е доказано. С днешна дата това, което на мен ми е известно най-тежкият случай е един български граждани от Североизточна България, който беше заловен в австрийската столица със съпричастност в трафик на оръжие в полза на „Ислямска държава“. Тоест все още нямаме данни за български гражданин, който да е бил в Сирия, който да е воювал там, който да е оперативен джихадист. Но ние имаме хора, които осигуряват логистика. Такива, които участват в трафик на оръжие. Преди две години имахме български гражданин – чеченец, който е получил българско гражданство, който беше заловен от испанската полиция за набиране на доброволци за Сирия, за изпращането им към „Ислямска държава“. Тоест това са по-скоро помагачи. Виждаме, че и български граждани са замесени в случаите на осигуряване на логистика – квартира, отвеждане до определени места – срещу с финансово заплащане. България се намира на едно по-скромно ниво и поради тази причина ние нямаме тези екстремални нива на заплаха, каквито имат в Западна Европа. Има едно правило - че атентатите в конкретната държава задължително трябва да бъдат организирани от местни хора. Така стана и във Франция, и в Белгия, Германия, Великобритания. На този етап нямаме джихадисти с български паспорти, които са били в Сирия, за да могат да се върнат и респективно да осъществят своите пъклени планове. Това за сега ни пази в някаква степен. Но ние не трябва да се осланяме на подобен тип обстоятелства, тъй като няма бяло петно на картата на борбата и опасността от тероризъм. Стефан ПЕТРОВ