Конфликтът в Сирия има потенциал да разтърси света
Любомир Кючуков е дипломат от кариерата. Бил е заместник-министър на външните работи (2005-2009 г.) и посланик в Лондон (2009-2012 г.). От 2012 г. е директор на Института за икономика и международни отношения.- Посланик Кючуков, изненадаха ли ви ударите на САЩ в Сирия в контекста на очакваното затопляне на отношенията Тръмп-Путин?- За съжаление, конфликтът в Сирия е далеч от разрешаване и периодичната ескалация на напрежението се превърна едва ли не в негов рутинен елемент. Случаят с химическото оръжие в Хан Шейхун постави на изпитание руско-американските отношения. Като от една страна Русия изпадна в не особено уютната ситуация да блокира резолюция на Съвета за сигурност на ООН за разследване на употребата на химическо оръжие, а за Тръмп се оказа, че това разследване също не е необходимо, за да нареди ракетната атака. Очевидно решението на Тръмп има и своя вътрешнополитическа компонента, доколкото американският президент се опита да отговори на обвиненията и да докаже, че може да действа твърдо, когато прецени. Европейските реакции са доста по-нюансирани – подкрепата за съюзника от НАТО е налице, но има определено въздържане да се посочат директно управляващите в Сирия като виновни преди да има еднозначни доказателства за това – може би и поради конфуза с неоткритото химическо оръжие на Саддам Хюсеин. Не случайно дори в декларацията на Меркел и Оланд не се говори за атака и не се посочва извършител, а става дума за „зверството с химическо оръжие”; не се подкрепят директно американските действия, а просто се констатира „унищожаването на военно съоръжение от американски удар”; отговорността на Асад е отнесена „към това развитие на ситуацията” като цяло, а не към акта. Това се дължи до известна степен и на факта, че директното обвинение към Асад за употреба на химическо оръжие би било същевременно отправено и към Русия като гарант на споразумението от 2013 г. за химическото оръжие в Сирия.Показателно за това накъде ще тръгнат руско-американските отношения ще бъде дали ще се осъществи планираното посещение на държавния секретар Рекс Тилърсън в Москва следващата седмица. - Русия и Китай не подкрепиха Белия дом. Тук в социалните мрежи също има остри реакции. Отново покълнаха страховете за Трета световна война. Имат ли основание тези опасения?- В момента в света официално и формално не се води нито една война в класическия смисъл на думата – между държави. Но същевременно има над 50 интензивни военни конфликта. И този в Сирия има потенциала да разтърси света. За съжаление, войната отново е тук – и като факт, и като начин за мислене и инструмент за решаване на конфликти. Всички са съгласни, че войната в Сирия няма друго решение освен политическо, по пътя на преговорите. Но засега действията сочат обратната посока.- Събитията в света текат твърде динамично: удари на Вашингтон в Сирия, атентати в Санкт Петербург и Стокхолм, референдум в Турция, стартира Брекзит и т. н. Можем ли отсега да кажем какви ще са предизвикателствата пред българското председателство на Съвета на Европейския съюз? - Предизвикателствата са пред целия ЕС. И те са свързани както с процесите в света, така и с проблемите на самия Съюз. Във вътрешен за ЕС план на първо място това е дебатът за това какъв съюз си представят отделните страни-членки - и дали всички те си представят един и същ тип съюз. Второ, договарянето и менажирането на развода с Обединеното кралство и как той да не доведе до нови центробежни тенденции. Трето, което е първо по значение, как ЕС отново да се превърне в идея, а не просто в конструкция – иначе казано, как гражданите на Европа да си възвърнат доверието и сигурността в ЕС. Става дума преди всичко за загубеното чувство за заедност. От друга страна конфликтите в Близкия изток, напрежението с Русия, борбата с идеологията на „Ислямска държава” и международния тероризъм, миграционният натиск са все проблеми, които очевидно достатъчно дълго ще съпровождат развитието на Европа. И тук ролята на председателството е ключова – не защото страната председател трябва да предложи решение на всеки един от тези проблеми, а защото тя трябва да съумее да съхрани единството на Съюза, да приоритизира проблемите и да способства за съвместно и еднопосочно търсене на дългосрочни решения.- Дипломатите вече обсъждате темите, които България може да наложи по време на своето председателство. Една от тях е за т. нар. Черноморско сътрудничество. Може ли тя да се реализира успешно без сътрудничество с Турция и Русия?- Дневният ред на всяко председателство в много голяма степен се определя от така наречените досиета на ЕС, т.е. тези въпроси, чиито решаване не може да бъде започвано и спирано с всяка ротация, а изисква дългосрочното внимание на Съюза. От своя страна всяка държава се стреми да даде и свой облик на ЕС по време на своето председателство. И тук не става дума да наложи в дневния ред на ЕС свой национален проблем за решаване, а да изведе на преден план общоевропейски въпрос, от който тя е приоритетно заинтересована. За България това би могло да бъде приемането на Черноморски дневен ред на ЕС, т.е. дългосрочна стратегия за региона, както и реактивирането на Черноморската синергия, приета преди десет години благодарение на активността на Германия, България и Румъния. Синергия бе „включващ” подход на ЕС за стимулиране на сътрудничеството между черноморските страни (с участието и на Русия и Турция), която впоследствие, поради изострянето на отношението с Русия, бе на практика заменена от изключващ механизъм - Източното партньорство (без Русия и Турция). Деескалацията на напрежението в региона, предотвратяването на нова спирала в надпреварата във въоръжаването, гарантиране на сигурността и избягване на риска от конфликт могат да се търсят само в полето на политиката, а не по линия на военното противопоставяне, като за целта е необходим преди всичко диалог и възстановяване поне на необходимия минимум от взаимно доверие. И всички страни от региона трябва да са част от този процес.- В неделя Александър Вучич спечели убедително президентските избори с проевропейска реторика, но в същото време с отворена врата към Русия и Китай. Какво пречи на България да защитава своя европейски избор, но да води прагматична политика към Москва и Пекин?- По начало пред България не стои въпросът Европейски съюз или Евразийски съюз. Този въпрос е изкуствено генериран и се поддържа изцяло с вътрешнополитически, партийни цели. Което обаче дава удобен инстумент за външен натиск върху българското правителство при решаване на конкретни въпроси – достатъчно е да се споменат енергийните проекти или изборът на генерален секретар на ООН. Изобщо идеята, че вътрешните различия и спорове между партиите у нас могат да се решават като се предизвика институционално или партийно „мъмрене” от Брюксел (реакцията на Европейската народна партия по повод отмяната на постановление 208 е типичен пример) действа изцяло против интересите на страната като цяло. Нормалният подход е страната да изработи единна национална позиция по даден въпрос, да аргументира и отстоява съответни решения в рамките на ЕС и да се придържа след това към вече взетите решения. В ЕС, а и в НАТО, всички партньори се отнасят с уважение към заявена и аргументирана позиция – и естествено няма как да бъдат отчетени твоите интереси, ако просто присъстваш, а не участваш във взимането на решения. Преди по-малко от две седмици България постигна един много сериозен политически успех, останал пренебрегнат у нас, като президентът отстоя в Рим запазването на философията на сближаване между страните-членки на ЕС и нейния ключов инструмент, какъвто и кохезията, в дневния ред на Съюза за следващия десетгодишен период с включването им в текста на Римската декларация. - Съществуват опасения, че идеята за Европа на две скорости ще ни тласне към Русия. Споделяте ли тези страхове и може ли да се избегне разделението на ЕС на богати и бедни страни? - Проблемът на ЕС не е много Русия, а малко Европа. Русия няма нито икономическия потенциал, нито идеологическата алтернативност за да резцепи ЕС. Тя придобива определена изкуствена и вторична алтернативност в геополитически план единствено по силата на конфронтацията с ЕС и НАТО. И сближаването на Турция с Русия е доказателство за това. Проблемите с вътрешното разделение в Европа са по-дълбоки и не са свързани с отношенията с Русия. Бялата книга на ЕС отвори дебата за бъдещето на ЕС, но като че ли той много бързо върви към своето затваряне. Фиксирането на идеята за Европа на различните скорости като едва ли не предрешен сценарий се стреми да отговори на страховете и несигурността, да даде ясна посока и да осигури място вътре в ЕС на всички идеи и тенденции за неговото бъдеще, т.е тя решава краткосрочния въпрос за запазването на конструкцията за сметка на компромиси и рискове с единството на Съюза в дългосрочен план. Във всеки случай оформянето на ядро на ЕС (очевидно около Еврозоната) и относително хлабава периферия има потенциала да предизвика допълнителни пукнатини във фундамента на европейското единство и определено не е в интерес на България.- Ще промени ли Русия атентатът в Санкт Петербург? - Атентатът в Санкт Петербург за пореден път доказа, че никой не е защитен от международния тероризъм. Сигурно всеки конкретен терористичен акт може да бъде предотвратен, но всички атентати не могат да бъдат избегнати. Затова борбата с тероризма не е само задача на службите за сигурност на съответните страни, но преди всичко на политиците. Защото за да се ликвидира явлението международен тероризъм, трябва да се отстранят причините за възникването му, т.е. става дума преди всичко за борба с идеологията на радикалния ислям, за прекратяване на войните в Сирия и Близкия изток, за цялостно стабилизиране и укрепване на държавността в региона.  Което пък налага съвместни усилия на всички основни международни играчи – и тук Русия, Европа, САЩ са от едната страна на барикадата. Като борбата с радикалния ислям може да бъде успешна, само ако се води в съюз с широките ислямски общности по света – защото иначе ще влезем в коловоза на логиката на „Ислямска държава”, стремяща се да превърне своята война срещу Запада в сблъсък между религиите.- Една от най-горещите теми този месец е и предстоящият референдум в Турция. Какви са рисковете пред България и в двата случая: при успех и при загуба на Ердоган? - Както за България, така и за Европа от изключително значение е запазването както на стабилността, така и на демократичния характер на турската държава. За съжаление, в името на запазването на стабилността Турция върви към все по-силна концентрация на властта, автократично управление, отход от светската държава на Ататюрк. Консолидацията на властта във вътрешен план и ключовото значение на страната за недопускане на прилив на нестабилност към Европа от Близкия Изток осигуряват на Ердоган този ресурс, който да му позволи да пристъпи към определена външнополитическа експанзия на турско влияние в Европа. Става дума за своеобразен експорт на турски национализъм на територията на Европа, с който се сблъскаха напоследък и Германия, и Холандия, и България. Очевидно предстои период на сложни и тежки взаимоотношения на Турция с Европа, където от най-голямо значение ще бъде намирането на верния баланс между недопускането на още по-силна ескалация на напрежението с произтичащите от това рискове, от една страна, и демонстрирането на достатъчно ясна, единна и принципна позиция на ЕС както по отношение нарушаване демократичните норми в сама Турция, така и спярмо нейните външнополитически аспирации.- Отслабва или се засилва нестабилността на Балканите в резултат на кризата в Европейския съюз и турболенциите в световната политика? - Балканите са силно уязвими от международната нестабилност, защото тук се пресичат много конфликтни силови линии. От друга страна те самите генерират допълнителна нестабилност по силата на многобройните исторически, етнически, религиозни противоречия и конфликти. При всички проблеми на ЕС, изборът на Балканите се очертава в алтернативата „евроинтеграция или национализми”. За съжаление, след доста дълъг период на фактическо дезинтересиране от региона, едва напоследък ЕС отново насочи вниманието си в тази посока с оглед предотвратяване на нова дестабилизация. Но подходът трябва да се промени от бюрократично-технократски (преглед на постигнатото и отваряне и затвяране на преговорни глави) към стратегически, който да даде ясна и най-вече достижима в обозримо бъдеще европерспектива на страните от региона, което да стабилизира държавноста и консолидира обществата. - За жалост се появиха редица сценарии за прекрояване на границите на Балканите. Могат ли да бъдат избегнати те?- След  разпада на Югославия всяко ново прекрояване на границите в региона може да бъде взривоопасно. За цяла Европа. И Европа има ресурса да не го допусне. За целта обаче самият ЕС трябва да остане единен.