България | Капаните пред Радев
© Цветелина Белутова - Новият президент Румен Радев започна да си залага външнополитически капани, от които няма нужда- Идеята, че е "антисистемен", явно го кара да заема позиции, които и може да са срещу досегашния консенсус, но няма да доведат до нищо добро.- Да се твърди, че Крим е украински, показва липса на стратегическа дълбочина Дни преди встъпването в длъжност на новия президент Румен Радев, неговият предшественик Георги Първанов го предупреди, че го чакат много капани. Това е стандартна мантра, която се повтаря при всяко предаване на властта у нас.Всъщност най-големите капани са тези, които политиците сами си залагат. Например отиващият си премиер Борисов, който още през първия си мандат влезе в симбиоза с медийно-финансовата група на Делян Пеевски и Цветан Василев. Или Първанов, който вкара през 2005 г. ДПС в тройната коалиция, с което до голяма степен провали водената от БСП тройна коалиция.Сега Румен Радев влиза с бързи стъпки в своите капани. Някои от тях са симпатични. Като например, когато Радев се отнесе възпитано с човек, който по време на предизборна среща през октомври го попита за митичния кемтрейлс. Малко добро отношения към хората наоколо е винаги полезно в отровната българска политическа среда, особено от бивш военен, който е свикнал да командва. Но понякога в политиката е като в казармата – на глупави въпроси не може да се дава сериозен отговор.Дали от убеждение или воден от разбирането, че избирателите са му дали "антисистемен" мандат, новият президент започна да поддържа тези, които ще му поставят огромни препятствия. И те дори не са свързани с конкретните позиции, а с начина на формулирането им - сякаш умишлено са наопаки спрямо приетия досега консенсус. Това е позиция на "дизръптър", която е добре дошла, стига да предлага новости. Но ако предполага само негатив на досегашни политики, това може да има неприятни последици. Пример за подобно "антисистемно" поведение е одобрението му за новия американски президент Доналд Тръмп пред чужда медия, при положение че нито един сериозен действащ политик в страните от ЕС не го прави. Или пък мнението, че Крим де факто е руски, което с щедър замах пренебрегва факта, че Москва чисто и просто окупира територия на своя съсед, какъвто, да не забравяме, е и България. Новият президент тепърва ще усеща какви проблеми си е създал в подстъпите на голямата политика.Не, Тръмп не е герой"Това, което е положителното за г-н Тръмп, е, че той не е роб на политическите предразсъдъци", каза Радев в първото си интервю за френската телевизия France24.И само след няколко дни самият Тръмп демонстрира какво означава да не робуваш на предразсъдъци - в интервю за германския Bild и британския The Times. В него той похвали решението на Великобритания да напусне Европейския съюз и окуражи и други страни да я последват. Тръмп посъветва отделните страни членки да търсят двустранни сделки със САЩ, което е неприкрито подканяне към тях да последват примера на Брекзит. В същото интервю той нарече НАТО "отживелица", макар и засега полезна.Вместо бърза реакция на думите на Тръмп, новоизбраният президент пропусна думите на американския си колега с мълчание. Защо, след като дори при спадналата популярност на ЕС, той си остава едно от малкото неща около които българите могат да се обединят?Отношението на Радев към Тръмп можеше и да се приеме за забавна приумица – новоизбраният български президент примерно може да е впечатлен от многото генерали, които американският му колега има намерение да назначи в правителството си. Проблемът е, че то е по-скоро идеологически мотивирано. За много хора Тръмп е антитеза на толкова мразения от тях либерален консенсус, наложен от елит, който по някакъв начин новият американски президент ще разгони из целия свят. Но, отхвърляйки предполагаемите грешки на либерализма, този мироглед налага нови опасни клишета.Тръмп няма да спре "финансовия империализъм" на големите финансови институции, нито ще отмени глобализацията, дори напротив, България може да очаква само негативни последици. Представете си, че поне част от заплахите на новия американски президент се сбъднат и той наложи ограничения на търговията – за малка страна с отворена икономика (която дори по времето на социализма разчита на износа) това може да бъде пагубно. Как например може да се развива IT бизнес в рамките на България? Или пък да се произвеждат части за автомобилната индустрия?Изобщо атаката срещу либерализма е непонятна и трудно разбираема. Ако Европа беше обхваната през 2006 г. от националистическата треска, която все повече се разпространява из континента, щеше ли България да бъде приета в ЕС? Естествено, че не. И българите биха били едни от най-пострадалите в евросъюза, ако тя продължи да се разпространява.Политиката напукДа се действа напук не е невъзможна политическа стратегия – именно Тръмп доказа, че тя може да бъде и печеливша. Но ако всяка позиция на страната блика от този стратегически извор на познание, то тогава България рискува да прави грешки.Много прост пример беше позицията на Румен Радев срещу СЕТА – споразумението за свободна търговия с Канада. Точни аргументи за това не се чуха, но може да се предполага, че основаният е предполагаемото вкарване в споразумението на възможността за "съдене на държавите". Това са т.нар. клаузи, които признават възможността за разрешаване на инвестиционни спорове между компании и държави в международни арбитражи. Проблемът е, че точно в тази област България по-скоро би спечелила от СЕТА. Ако инвестиционните арбитражи биха били новост за Германия, чиято съдебна система не предизвиква съмнения, то за България това е стандартна практика – страната има 87 споразумения, които признават тази форма на решаване на спорове. СЕТА не само не въвежда нещо утежняващо, благодарение на усилията на Брюксел, Канада и ЕС се съгласиха да изградят много по-прозрачна система за разрешаване на подобни спорове. Този парадокс произлиза от навика голяма част от аргументите в различни спорове у нас да не са родени от оригинален анализ на фактите, а да са заемки от чужди дебати. И показва как иначе звучащ убедително аргумент е просто идеологическа безсмислица.Крим е толкова руски, колкото Кипър турскиПодобно е и отношението на новия президент към Русия. Тази седмица Радев обяснява в интервюто си за германския FAZ, че е безсмислено да се противопоставят Западът и ЕС срещу Русия, за да не "се борим срещу насрещните паранои и у двете страни". Това е напълно правилно, но понякога фактът, че си параноик, не означава, че не те следят. Проблемът е, че Русия реши да излекува някои от своите исторически комплекси, като анексира Крим и разпали гражданска война в Украйна. И противопоставянето е налице независимо дали България го иска. В този случай дилемата "не искам да избирам" на практика оправдава действията на агресора. Да се твърди, че де юре черноморският полуостров е украински, но де факто е руски, както казва Радев, показва странна липса на стратегическа дълбочина от доскорошен офицер на малка и нуждаеща се от съюзниците си държава.Единствената причина за подобно поведение вероятно е разбирането на новия президент, че и той трябва да изостави предразсъдъците и да действа "прагматично". Прагматичният избор обаче предполага преценяване на ползите и вредите и внимателно навигиране между тях. Нещо, което позицията за сваляне на санкциите от Русия или признаването на анексирането на Крим определено не е. Срещу признанието, че непредизвиканата агресия е нормална международна практика, България няма да получи нищо насреща – ако някой си прави илюзии, че изведнъж "Южен поток" отново ще бликне на българска територия или пък, че в страната ще бъдат построени евтини АЕЦ с братска помощ, той вероятно сънува в розово.Мястото ни в ЕСС подобно говорене България ще се срути още по-надолу в тъмния ъгъл на Европейския съюз. Ясно е как фен на Тръмп ще бъде посрещнат в Брюксел, да не говорим в Берлин - хладно. Зад фасадата от усмивки, които ще очакват Радев в европейските институции, ще се крие недоумение какво точно иска бившият пилот. На много хора в България не им пука за това какво ще кажат "еврократите". Най-малкото защото брюкселската бюрокрация няма да си отмъсти (поне не видимо), така че споделящите това мнение да разберат грешката си. Но за мнозинството българи (минус тези, които не искат проверки от Европейската комисия или някой да контролира горе-долу обществените поръчки в България) членството в ЕС е много важно. Брюксел е котвата, която държи България да не отплава на изток и надолу.Затова, ако България не иска да последва примера на Великобритания, президентът бързо ще трябва да рекалибрира риториката си, ако не иска да се сблъска с повърхността. Няма как да искаш от Германия да включи България в Шенген и да искаш отпадането на санкциите срещу Русия. Няма как да искаш да останеш в сърцето на Европа, докато ръкопляскаш на някого, който иска тя да се разпадне.България има очевидно малко тежест в ЕС. Това не се дължи на някакво изначално пренебрежение, а на простия факт, че София няма нито финансовия, нито интелектуалния ресурс да участва в европейската игра. Къде е България в политиката за развитие? А в преговорите по политиките срещу климатичните промени? А какво има да каже за Иран, Сирия, "Галилео" България просто има късмета и се е възползвала от правилното стечение на историческите обстоятелства да е в ЕС. За да може обаче София да постигне нещо в Брюксел, тя трябва много ясно да формулира интереса си, а не да го заменя със защитата на чужди тези.В момента навигацията в международната политика е доста по-сложна, тъй като САЩ и ЕС изглеждат разделени. И е лесно да се приеме позицията, че не трябва едновременно да се караме с Москва и Вашингтон. Това обаче е тежка грешка, особено когато става дума за заиграването с антиевропейските настроения. То може да се нрави на малко малцинство леви интелектуалци и десни пазарни талибани, но те нямат отговор какво ще замести Брюксел.