Публицистика – КНИГАТА (4.) - jores
КНИГАТА (4.)    20.07.2004.    Последните седем-осем дни понамалих темпото. Животът ми е сън. Движа се в строго ограничен периметър. Срещам малко хора – все стари приятели или колеги. И всичко ми е затишие. Не ща да обвинявам. Пропускам покрай ушите си реплики, заяждания. Станал съм кротък като обло камъче. Но това е камуфлаж за жестоките ми несъгласия спрямо това наоколо. Държането, устата премълчават онова, което ще чуят от книгата.*  *  *   Професор по ислямска религия подир обяд вчера в дискусионно предаване по Радио "Свободна Европа" твърдеше, убеден в правотата на Корана, колко хубаво е да бъдат убивани с камъни жената, изневерила на съпруг, и нейният любим, колко здравословно за обществото и семейството освен това ще е да се отрежат лявата ръка и десният крак на крадеца. Е, при второто настояване на свещената Книга, не виждам как ще оцелее циганската общност у нас, след като мнозинство живеят от кражби. Улиците на градове и села ще бъкат от едноръки и еднокраки.   Ислямът е особена кауза. Змията, кога е най-притеснена, изпръсква отровата си. Щом т.нар. познавачи на този възглед за човека и света така безогледно от първите години на третото хилядолетие след Христа така се захванали да се разпореждат с живота на планетата, може би се усещат обречени. Като народ, клан 485 години все в името и за величието на ислямската версия на Бог-отец, генетично като Българи сме с далеч повече познания за религиозния фанатизъм от Западния човек.   Отровата на ислямския фундаментализъм се обезсмисля не с оръжие и злост, а със стремеж (въпреки отчаяните предизвикателства на ислямистите) да се реагира уравновесено, с мисълта, че насреща ни са човеци, оспорващи изобщо началата на живота. Българският мюсюлманин е добър не защото се прекланя пред величието на своя бог, а въпреки излъчваното откъм ислямизма пренебрежение към човека.     Ислямизмът в зората на третото хилядолетие от Христа не издържа на анализ. При свободата, която открива хоризонти в съзнанието на бедяка, ислямизмът (не ислямът в очовечената му версия) губи позиции; оттам иде, мисля, и нахъсването.  Предпоставка за озлоблението срещу човека, какъвто и да е той, е ужасяващото там духовно невежество. Просветеният стил на живеене не е предимство в назлобяване на огромно множество хора срещу други множества човеци. Мюсюлманинът ми е събрат по душа и плът. Нека крепне вярата му в неговия бог, която противоречи на лицемерието у свръхбогатите праведници – единствено облагодетелстваните от кресливо прокламирания религиозен фанатизъм.   Военните и политическият елит на САЩ избрали възможно най-калпавия подход за противодействие – откритата конфронтация с ислямския фундаментализъм. А събитията в Ирак, Афганистан, Либия, Египет и прочие ислямски държави са жива илюстрация, че да противодействаш на Злото със зло е най-кървав начин. В случая дали са опасни ислямистките общества на Иран, Саудитска Арабия, и особено на Сирия, която играе ролята на страничен наблюдател? И си спомням едни странни думи на Ванга от далечната 1981 г.: "Сирия още ли не е загинала? Едва кога Сирия бъде унищожена, светът ще се успокои".   Пази се от спотаил се в тишина и мълчание хищник, не от палетата, които бясно лаят и скачат около крачолите ти! Да си представим, че подир петдесет-сто години философията на човечността се изправи очи в очи пред Създателя, Свръхразвита извънземна цивилизация. Да кажем, сега тази цивилизация ни се появява неясна за сетивата, за уредите ни; за мнозинството човеци обаче тя съществува, бди над нас, загрижена е да не се изтребим. И се прекланям все пак пред наивността на ранното детство, в което сме днес, надвишаваща седемте милиарда човешка общност.   Иисус обезсмисля Римското материално и военно могъщество с качествено нов вид средство. Ролята на духовното, мисля, все повече предстои да нараства. Така че злодеянията на фанатизма действат срещу каузата му и поръчителите му много по-успешно от всякакви изтребителни оръжия. Да се съгласи с уважаемия проф. по ислямска философия може само съзнание, несъответно на глобализиращия се свят с неговите все по-бързи, все по-съвършени комуникации.   Колкото по-ясно грее слънце, толкова по-зловещи изпълзяват из подмолите на невежеството сенки на озлоблението, страха, грандоманията. На всички нива Злото предизвиква заложените в човешката ни същност добронамереност и човеколюбие. Да преценя как да живея живота си и в какво да вярвам е право и за нас, и за всеки друг. Битката за човечността тепърва предстои да бъде пренесена в съзнанието на милиардното множество унижавани от всякаква вяра и раса, а не между християни и мюсюлмани. Мнозинството човеци на Земята сме най-губещи всъщност от факта, че съществува ненавистта, като решаващ фактор за успех в политиката и живота.    22.07.2004.     След кратко боледуване 81-годишен се споминал Радой Ралин, съобщават тази сутрин по радиото. "Голям български поет, сатирик, публицист". Нито едно от тези определения не е вярно, но той бе неслучайна личност – типичният мислещ с ума си, невротизираният и скептичен, и слънчев интелигент, струна от китара в руски строй, един от черните клавиши на пианото.Радой Ралин (1923-2004)   Агитирал за комунизма в първото десетилетие след Септември 1944., превърнал се по-сетне в един от клапаните за изпускане на част от социалното напрежение при моменти на изпитания за властниците. Стремящ се да бъде честен, и въпреки това, и при все това човек на компромиси със съвестта; бих казал, истински, не измислен човек. Автор на най-нежни любовни стихове, но и на налютяващи простонародни частушки в сатирата, в известен смисъл версия на шаячния г-н Петко Р. Славейков, но и на Стоян Михайловски в съвременни условия, но г-н Стоян Михайловски си го представям не тъй мил и симпатичен, не тъй отнесен от лирически облаци и мъгли. Връх на творчеството на Радой Ралин е книжле, появило се през есента на 1968 г. непосредствено след инвазията на тогавашния Варшавски договор в Чехословакия.   Книжлето афоризми "Люти чушки" е на интелектуално ниво, характерно за Тодор Живков и компанията управляващи хитреци за Българската нация, които раболепно висяха пред олтара на т.нар. Велик Октомври от 1917 г., рисуван със слуз и кръв от поломените съдби и кости на Руската интелигенция.   Николай Хайтов и Радой Ралин водеха препирни в зрелите си години; Хайтов – нападателен, Ралин – някак свенливо притихнал пред обвиненията на човека от с. Яврово, Станимъшко. Роденият от помаците и помаклъка Хайтов с острото зрение на планински сокол беше съзрял прикрито предателство у Радой Ралин спрямо българщината – нещо, което май не съзря Георги Марков – Джери. От студентските си години 1968-1969-а още не съм възприемал Р. Ралин за чиста монета... и не се гордея с това, а ми е чоглаво – понеже той притежаваше качества на древноелински хлевоуст атинянин и трибун от простолюдието, а такива чешити трябва да обгражда с любов и трепет всяка уважаваща себе си нация.   Радой Ралин катализираше с присъствието си в разните кресливи обществени баталии интелектуалната енергия на съпротива срещу Властта и превръщаше тази енергия в удобна за Тодор-Живковците шеговита насмешка. Моето поколение до голяма степен го смяташе за изразител на народното негодувание спрямо това и онова от простотиите на мекеретата и службашите около Тодор Живков и компания, но той си остана партиец, който критикува комунизма отвътре, точно както си е и същинското значение на понятието "дисидент", за разлика от пръкналите се подир Десети ноември 1989 г. легион лъже-мъченици, борци срещу Тодор Живков.    Мечтата на хора като Ралин бе илюзорна: комунизъм с човешко лице.*  *  *   Терористична група към Ал Кайда, което ще рече "мрежа" по арабски, в сайт на Internet заплашила вчера България и Полша, че ще ни потопят в кръв, ако нашият и полският военен контингент не напуснат незабавно Ирак. Продължава да се вихри вакханалия от убийства, всъщност, ритуални ислямски кланета за прослава на Бог. Над всяка отрязана човешка глава "борците за свобода" върху черен плат окачват текст от Свещената им книга Корана, тъй както са според арабския оригинал. Може би идеята е да заобичаме бедстващите в Близкия Изток, най-малко, да се изпълним от съчувствие към каузата на Ал Кайда?    Опитвам да намеря оправдание за преданите на исляма главорези.   След 11 септември 2002 г. тече вече втора година необявена, ала уникална сред войните досега, т.е. фактически Трета световна. Все повече се изостря сблъсъкът между християнската цивилизация, преживяваща някакъв вид материален възход, и мюсюлманството, обединяващо разрушителните стихии на съвременността; тези защитници на Бог някой явно силно желае именно такива да ги виждаме – готвещи се за геройска смърт младоженци, обзети от религиозен екстаз*.   Отвратително! Част от арабската религиозна интелигенция се гордее вероятно с любовта към самоубийството. Странни хора, странни им идеалите. Не ги разбирам. Но Ислямът, излизайки на светло, е все по-ясно очертан – и вече не като религия, а като най-жестока военна доктрина. Ето в гадостта едно добро начало, мисля си.    26.07.2004.    Науката схематизира, за да разбере; изкуството се основава върху самото усещане за живота. Ученият обяснява; творецът изобразява. Науката тихичко върви подир изкуството – успоредно или следвайки извивките и подскоците на случващото се, често предхождайки го с една-две стъпки. Научна хипотеза и художествена измислица са два подхода към реалността: първият слугува, вторият ръководи.   Захванах да препрочета "Смешното" – изследване за природата на комичното от проф. Исак Паси (1928-2010), начин да си изясня какво съм сътворил с "Ламски", без да ми пука за теорията, ами като интуитивно животно. Изкушавам се от идеята чрез куриерско бюро книгата си да разпратя до личности, които смятам за стойностни в днешна България. Имената на двайсет и един отбелязах в Индекс на уважаваните и стойностни живи днес българи. Вероятно са много повече, но аз толкова знам.    27.07.2004.    Да уговоря договор за реклама с фирми, известни на българския пазар, като производители или разпространители на стоки за масова употреба... Да отпечатам цветни листовки в размер А-3 на ироничната илюстрация "Ламски и знамето", предназначени за разлепване; и това е идея, наред с други знаци, които да служат за огласяване на книгата, да стигне до колкото може повече четящи, колкото може повече обикновени, т.е. бедстващи... българи.*  *  *   От начало до край книгата си правя с мои средства и с тихо отвращение към т.нар. "наши" моми и момци, внахлуващи през парадния вход в днешната родна литература и публицистика. Никой не ме е държал за ръчичка. Писал съм въпреки, напук на литературната и всякаква конюнктура, с гръб към присъщите за дълбоко провинциалната в духа интелигенция съображения и меки поклони към властта и паралията-тарикат. И ако има нещо, с което съм се съобразявал, това е средата, в която живея, простолюдието на истинската моя България, което е много по-близо до Иисус от всякакви явно или тайно назначени на длъжност "Говорител на Истини от последна инстанция", "Пастир на простия българския народ" или пряко казано, "Пастир на електоралното стадо овце".Пловдив – европейска столица на културата 2019    20.07.2004.    Последните седем-осем дни понамалих темпото. Животът ми е сън. Движа се в строго ограничен периметър. Срещам малко хора – все стари приятели или колеги. И всичко ми е затишие. Не ща да обвинявам. Пропускам покрай ушите си реплики, заяждания. Станал съм кротък като обло камъче. Но това е камуфлаж за жестоките ми несъгласия спрямо това наоколо. Държането, устата премълчават онова, което ще чуят от книгата.*  *  *   Професор по ислямска религия подир обяд вчера в дискусионно предаване по Радио "Свободна Европа" твърдеше, убеден в правотата на Корана, колко хубаво е да бъдат убивани с камъни жената, изневерила на съпруг, и нейният любим, колко здравословно за обществото и семейството освен това ще е да се отрежат лявата ръка и десният крак на крадеца. Е, при второто настояване на свещената Книга, не виждам как ще оцелее циганската общност у нас, след като мнозинство живеят от кражби. Улиците на градове и села ще бъкат от едноръки и еднокраки.   Ислямът е особена кауза. Змията, кога е най-притеснена, изпръсква отровата си. Щом т.нар. познавачи на този възглед за човека и света така безогледно от първите години на третото хилядолетие след Христа така се захванали да се разпореждат с живота на планетата, може би се усещат обречени. Като народ, клан 485 години все в името и за величието на ислямската версия на Бог-отец, генетично като Българи сме с далеч повече познания за религиозния фанатизъм от Западния човек.   Отровата на ислямския фундаментализъм се обезсмисля не с оръжие и злост, а със стремеж (въпреки отчаяните предизвикателства на ислямистите) да се реагира уравновесено, с мисълта, че насреща ни са човеци, оспорващи изобщо началата на живота. Българският мюсюлманин е добър не защото се прекланя пред величието на своя бог, а въпреки излъчваното откъм ислямизма пренебрежение към човека.     Ислямизмът в зората на третото хилядолетие от Христа не издържа на анализ. При свободата, която открива хоризонти в съзнанието на бедяка, ислямизмът (не ислямът в очовечената му версия) губи позиции; оттам иде, мисля, и нахъсването.  Предпоставка за озлоблението срещу човека, какъвто и да е той, е ужасяващото там духовно невежество. Просветеният стил на живеене не е предимство в назлобяване на огромно множество хора срещу други множества човеци. Мюсюлманинът ми е събрат по душа и плът. Нека крепне вярата му в неговия бог, която противоречи на лицемерието у свръхбогатите праведници – единствено облагодетелстваните от кресливо прокламирания религиозен фанатизъм.   Военните и политическият елит на САЩ избрали възможно най-калпавия подход за противодействие – откритата конфронтация с ислямския фундаментализъм. А събитията в Ирак, Афганистан, Либия, Египет и прочие ислямски държави са жива илюстрация, че да противодействаш на Злото със зло е най-кървав начин. В случая дали са опасни ислямистките общества на Иран, Саудитска Арабия, и особено на Сирия, която играе ролята на страничен наблюдател? И си спомням едни странни думи на Ванга от далечната 1981 г.: "Сирия още ли не е загинала? Едва кога Сирия бъде унищожена, светът ще се успокои".   Пази се от спотаил се в тишина и мълчание хищник, не от палетата, които бясно лаят и скачат около крачолите ти! Да си представим, че подир петдесет-сто години философията на човечността се изправи очи в очи пред Създателя, Свръхразвита извънземна цивилизация. Да кажем, сега тази цивилизация ни се появява неясна за сетивата, за уредите ни; за мнозинството човеци обаче тя съществува, бди над нас, загрижена е да не се изтребим. И се прекланям все пак пред наивността на ранното детство, в което сме днес, надвишаваща седемте милиарда човешка общност.   Иисус обезсмисля Римското материално и военно могъщество с качествено нов вид средство. Ролята на духовното, мисля, все повече предстои да нараства. Така че злодеянията на фанатизма действат срещу каузата му и поръчителите му много по-успешно от всякакви изтребителни оръжия. Да се съгласи с уважаемия проф. по ислямска философия може само съзнание, несъответно на глобализиращия се свят с неговите все по-бързи, все по-съвършени комуникации.   Колкото по-ясно грее слънце, толкова по-зловещи изпълзяват из подмолите на невежеството сенки на озлоблението, страха, грандоманията. На всички нива Злото предизвиква заложените в човешката ни същност добронамереност и човеколюбие. Да преценя как да живея живота си и в какво да вярвам е право и за нас, и за всеки друг. Битката за човечността тепърва предстои да бъде пренесена в съзнанието на милиардното множество унижавани от всякаква вяра и раса, а не между християни и мюсюлмани. Мнозинството човеци на Земята сме най-губещи всъщност от факта, че съществува ненавистта, като решаващ фактор за успех в политиката и живота.    22.07.2004.     След кратко боледуване 81-годишен се споминал Радой Ралин, съобщават тази сутрин по радиото. "Голям български поет, сатирик, публицист". Нито едно от тези определения не е вярно, но той бе неслучайна личност – типичният мислещ с ума си, невротизираният и скептичен, и слънчев интелигент, струна от китара в руски строй, един от черните клавиши на пианото.Радой Ралин (1923-2004)   Агитирал за комунизма в първото десетилетие след Септември 1944., превърнал се по-сетне в един от клапаните за изпускане на част от социалното напрежение при моменти на изпитания за властниците. Стремящ се да бъде честен, и въпреки това, и при все това човек на компромиси със съвестта; бих казал, истински, не измислен човек. Автор на най-нежни любовни стихове, но и на налютяващи простонародни частушки в сатирата, в известен смисъл версия на шаячния г-н Петко Р. Славейков, но и на Стоян Михайловски в съвременни условия, но г-н Стоян Михайловски си го представям не тъй мил и симпатичен, не тъй отнесен от лирически облаци и мъгли. Връх на творчеството на Радой Ралин е книжле, появило се през есента на 1968 г. непосредствено след инвазията на тогавашния Варшавски договор в Чехословакия.   Книжлето афоризми "Люти чушки" е на интелектуално ниво, характерно за Тодор Живков и компанията управляващи хитреци за Българската нация, които раболепно висяха пред олтара на т.нар. Велик Октомври от 1917 г., рисуван със слуз и кръв от поломените съдби и кости на Руската интелигенция.   Николай Хайтов и Радой Ралин водеха препирни в зрелите си години; Хайтов – нападателен, Ралин – някак свенливо притихнал пред обвиненията на човека от с. Яврово, Станимъшко. Роденият от помаците и помаклъка Хайтов с острото зрение на планински сокол беше съзрял прикрито предателство у Радой Ралин спрямо българщината – нещо, което май не съзря Георги Марков – Джери. От студентските си години 1968-1969-а още не съм възприемал Р. Ралин за чиста монета... и не се гордея с това, а ми е чоглаво – понеже той притежаваше качества на древноелински хлевоуст атинянин и трибун от простолюдието, а такива чешити трябва да обгражда с любов и трепет всяка уважаваща себе си нация.   Радой Ралин катализираше с присъствието си в разните кресливи обществени баталии интелектуалната енергия на съпротива срещу Властта и превръщаше тази енергия в удобна за Тодор-Живковците шеговита насмешка. Моето поколение до голяма степен го смяташе за изразител на народното негодувание спрямо това и онова от простотиите на мекеретата и службашите около Тодор Живков и компания, но той си остана партиец, който критикува комунизма отвътре, точно както си е и същинското значение на понятието "дисидент", за разлика от пръкналите се подир Десети ноември 1989 г. легион лъже-мъченици, борци срещу Тодор Живков.    Мечтата на хора като Ралин бе илюзорна: комунизъм с човешко лице.*  *  *   Терористична група към Ал Кайда, което ще рече "мрежа" по арабски, в сайт на Internet заплашила вчера България и Полша, че ще ни потопят в кръв, ако нашият и полският военен контингент не напуснат незабавно Ирак. Продължава да се вихри вакханалия от убийства, всъщност, ритуални ислямски кланета за прослава на Бог. Над всяка отрязана човешка глава "борците за свобода" върху черен плат окачват текст от Свещената им книга Корана, тъй както са според арабския оригинал. Може би идеята е да заобичаме бедстващите в Близкия Изток, най-малко, да се изпълним от съчувствие към каузата на Ал Кайда?    Опитвам да намеря оправдание за преданите на исляма главорези.   След 11 септември 2002 г. тече вече втора година необявена, ала уникална сред войните досега, т.е. фактически Трета световна. Все повече се изостря сблъсъкът между християнската цивилизация, преживяваща някакъв вид материален възход, и мюсюлманството, обединяващо разрушителните стихии на съвременността; тези защитници на Бог някой явно силно желае именно такива да ги виждаме – готвещи се за геройска смърт младоженци, обзети от религиозен екстаз*.   Отвратително! Част от арабската религиозна интелигенция се гордее вероятно с любовта към самоубийството. Странни хора, странни им идеалите. Не ги разбирам. Но Ислямът, излизайки на светло, е все по-ясно очертан – и вече не като религия, а като най-жестока военна доктрина. Ето в гадостта едно добро начало, мисля си.    26.07.2004.    Науката схематизира, за да разбере; изкуството се основава върху самото усещане за живота. Ученият обяснява; творецът изобразява. Науката тихичко върви подир изкуството – успоредно или следвайки извивките и подскоците на случващото се, често предхождайки го с една-две стъпки. Научна хипотеза и художествена измислица са два подхода към реалността: първият слугува, вторият ръководи.   Захванах да препрочета "Смешното" – изследване за природата на комичното от проф. Исак Паси (1928-2010), начин да си изясня какво съм сътворил с "Ламски", без да ми пука за теорията, ами като интуитивно животно. Изкушавам се от идеята чрез куриерско бюро книгата си да разпратя до личности, които смятам за стойностни в днешна България. Имената на двайсет и един отбелязах в Индекс на уважаваните и стойностни живи днес българи. Вероятно са много повече, но аз толкова знам.    27.07.2004.    Да уговоря договор за реклама с фирми, известни на българския пазар, като производители или разпространители на стоки за масова употреба... Да отпечатам цветни листовки в размер А-3 на ироничната илюстрация "Ламски и знамето", предназначени за разлепване; и това е идея, наред с други знаци, които да служат за огласяване на книгата, да стигне до колкото може повече четящи, колкото може повече обикновени, т.е. бедстващи... българи.*  *  *   От начало до край книгата си правя с мои средства и с тихо отвращение към т.нар. "наши" моми и момци, внахлуващи през парадния вход в днешната родна литература и публицистика. Никой не ме е държал за ръчичка. Писал съм въпреки, напук на литературната и всякаква конюнктура, с гръб към присъщите за дълбоко провинциалната в духа интелигенция съображения и меки поклони към властта и паралията-тарикат. И ако има нещо, с което съм се съобразявал, това е средата, в която живея, простолюдието на истинската моя България, което е много по-близо до Иисус от всякакви явно или тайно назначени на длъжност "Говорител на Истини от последна инстанция", "Пастир на простия българския народ" или пряко казано, "Пастир на електоралното стадо овце".Пловдив – европейска столица на културата 2019Plovdiv, edited 13 mar. 2017_____* Така се виждали пратените да се самовзривят на някой многолюден площад, според религиозните им вдъхновители.