Памет: Малкият голям футболист Патрата бе орисан от Ванга да вкарва важни голове - БЛИЦ
Христо Борисов Илиев (Патрата) - една от най-ярките звезди на софийския “Левски” и българския футбол. През 2016-а някак незабелязано мина 80-годишнината от рождението на големия полузащитник (11 май 1936-а в София). Да не говорим за отбелязването на датата на смъртта му (24 март 1974-та). Нашият “Над 55” реши да поправи тази несправедливост, като съживи спомена за всеобщия любимец - Христо Илиев (Патрата), който има за “Левски” цели 13 сезона (от 1953 до 1959 г. и от 1961 до 1968 г.), като изигра 276 мача и вкара 99 гола за първенство. Патрата е носил с чест и фланелката на “Ботев” (Пловдив) през 1959-1961 г. (40 мача и 9 гола). Шампион с “Левски” през 1965 и 1968 г., носител на Купата на страната през 1956, 1957, 1959 и 1967 г. Има общо 316 мача и 108 гола в “А“ група. Голмайстор през 1957 г. с 14 гола. Има 24 мача и 9 гола в националния отбор, където дебютира на 26 юни 1955 г. срещу Полша 1:1, последен мач на 23 януари 1963 г. срещу Португалия 1:0 в Рим. Вкарва решителния гол в квалификацията с Франция в София,  довел до трети допълнителен мач и класирането на България за първи път на световни финали (Чили - 1962). Носител на купата по спортсменство през 1966 г.  Бърз и пробивен, с отличен пас на вещ разпределител, радваше се на неизменната любов на публиката. Загива в автомобилна катастрофа на 24 март 1974 г. Патрата е едно от главните действащи лица през 50-те и 60-те години на миналия век, които са сред най-успешните периоди за “Левски”. Тогава Патрата се събира в атака с нападатели като Димитър Йорданов (Кукуша), Александър Димитров Костов, Георги Апостолов Соколов (Соколето), Цветан Веселинов (Меци), както и легендата Георги Аспарухов (Гунди), които се помнят като “Атомното нападение”. С тези футболисти отборът на “Левски” пълни стадионите в България с по 40 - 50 000 зрители.   В тези години се заражда и голямото съперничество между “Левски” и ЦСКА   Мачовете между двата противника винаги са много напрегнати и ожесточени, превръщат се във вечното дерби на българския футбол. На 17 ноември 1968 г., в годината, в която ЦСКА са върху крилете на успеха и стават шампиони, “Левски” отбелязват една от най-големите победи над съперника си, побеждавайки го със 7:2, а печатът по онова време определя мача като “Урока на “Левски”. Шестото десетилетие в историята на “Левски” (1964 - 1974 г.) носи много радост, но и огромна тъга на феновете на тима. Радостта е свързана с изключителния отбор, който “Левски” притежава в този период, а тъгата - с гибелта на легендарните Георги Аспарухов и Никола Котков, а по-късно (през 1974-та) и на Христо Илиев - Патрата. През есен­та на 1965-а “Левски” дебютира в европейските турнири, отстранявайки шведския “Юргорден” с общ резултат също 7:2. До края на десетилетието “сините" успяват да завоюват още една шампионска титла през 1968 г. и една Купа на страната през 1967 г.  Треньорът Витлачил си прави майтапи с левскарите - крайният вляво е Патрата, а зад него наднича Гунди Във всички тези мачове Патрата е неизменно действащо лице  По неведоми пътища името му стига до българската пророчица Ванга. Националът и тогавашен играч на ЦСКА Георги Димитров - Червения разказва следната история. ЦСКА бил на подготовка в Петрич и няколко футболисти тръгнали на среща с пророчицата да я попитат има ли опасност някой да им отнеме титлата, къде ще е следващото евротурне и т.н. “С нас беше и Ването Колев - разказва Червения. - Вървим и си говорим дали Ванга наистина познава, а Ването не вярва и каза нещо по неин адрес... Наближихме къщата на Ванга, че като ревна тя: “Колев! Да не си ми стъпил в двора! Махай се!”. И Ванга не прие Ването, изгони го! А нито знаеше името му, нито, че ние сме тръгнали при нея... ”. При друг случай футболистът на “Левски” Иван Вуцов също отишъл при Ванга с няколко национали преди тежкото гостуване на португалците за европейската квалификация през 1962 г. “Бяхме на лагер в Петрич и няколко футболисти отидохме при баба Ванга - разказва Вуцата. - Каза ни, че отиваме в една страна близо до море. Предупреди ни, че с тези хора ще се бием още веднъж, и наистина - играхме трети квалификационен мач в Рим!  Каза още, че вижда една мрежа и пред нея човек с фуражка - вратарят ни Георги Найденов беше офицер в ЦСКА!  Имали сме едно малко русо момче, да сме го вардели, защото то щяло да ни донесе успеха - Христо Илиев (Патрата) вкара гола в края на мача и ни отведе в Рим за третата среща!”. И още една незабравима история. Датата беше 12 ноември 1961 г. България и Франция играеха решителна световна квалификация за “Мондиал’62” в Чили. Само победа ни даваше право да играем трети мач - бараж с “петлите”, равенството ги пращаше директно на финалите в Чили. Течеше последната 90-а минута. Тогава бе отсъден пряк свободен удар в наша полза. След кратко разбъркване Патрата прати топката в мрежата. Така се стигна до трети мач на неутралния терен в Милано, където спечелихме с 1:0 с гол на Димитър Якимов и за първи път участвахме на световни финали.  После дойдоха европейските квалификации с Португалия. В София победихме с 3:1, но на реванша в Лисабон домакините водеха почти до самия край с 3:0, което ги правеше крайни победители. Тъкмо тогава пак Христо Илиев вкара поредния си златен гол, довел до третия мач в Рим, който спечелихме с 1:0. Така се сбъдна пророчеството на баба Ванга, а Патрата изигра една от съдбовните си роли в българския футбол.  Красимир ПЕТКОВ