Материята – Диагноза с Георги Ифандиев
Добре дошли в медийния диагностичен център. Това е територия, свободна от комунизъм, социализъм, фашизъм, нацизъм, либерализъм – изобщо – от идеологическите фрагменти на ционизма и насаждания от тази крайно националистическа теория, превърната в практика, интернационализъм. Тя е предназначена за личности, за хора нормални, без психически отклонения и без комплекси, незасегнати от индоктринация, и с отворено съзнание. Човеци със съвест и морал, способни да мислят, да се справят с по-пространни, подробни творби, които не са просто четива. Готови да търсят истината, като се запознават с повече факти и сами ги анализират. Не изпитващи потребност от онези злободневни случки и постъпки, с които всекидневно и масово тровят и промиват остатъците от ум, възприятия и свяст. За да стигнат до истината. Тази мултимедия е единственото място, в което се съобщава истината, цялата истина и нищо освен истината. Нещо, което нито едно друго подобно средство за осведомяване не само в този провален опит за държава, не може да си позволи.       *    *    *         Напоследък всяка статия на лондонския всекидневник „The Financial Times“ започва с призив за материална подкрепа с думите: „High quality global journalism requires investment.“ Което ще рече: „Висококачествената световна журналистика изисква инвестиции.“   В тази мултимедия иде реч за публицистика.   “The Daily Telegraph”, още много световно известни медии с богати издатели, въведоха платен достъп до електронната си версия с малък и то временно действащ гратис от пет влизания седмично. “The New York Times”, “The Wall Street Journal”, “The Economist”, и доста други, вече – само срещу абонамент.  А “The Guardian” обяви, че без дарения от страна на читателите, оцеляването му съвсем не е сигурно.   Всеки да го разбира, както желае.   Освен това е добре да преглеждате илюстрациите и видеозаписите в текста хронологично – така, както са поместени. Те съдържат допълнителна информация и дообогатяват общото възприятие на обсъжданите теми.         *    *    *                 „Да живеете в интересно време.“   Казват, че това било най-страшното китайско проклятие, достигнало до нас от дълбоката древност.   Хелена Котларова беше на 12 и имаше седем сестри и брат.   „Лицето й беше цялото в кръв. Мама галеше косата й“ – разказва Силва Котларова, 19-годишната сестра на Хелена.“[1]   Когато минути, след като децата били покосени, родителите на Хелена се озовали на сцената на разигралата се трагедия, заварили красивата си дъщеричка да държи ръката на своята 11-годишна приятелка Жанета Крокова. Двете момичета загинаха на тротоара в Олдъм – градче, почти присъединено към Манчестър, около 17:30 часа в събота, 31 декември 2016 г. До отброяването на последните секунди на старата година оставаха малко повече от четири часа.       Поздравляю с Ханнукой, дорогие друзя       Горе-долу по същото време „две бомби сякаш раздраха оживената търговска част на Багдад, като убиха 28 души и раниха още 53… Ислямска държава пое отговорността за нападението чрез своя пропаганден website “Amaq”.“[2]   Малко след като развеселените посетители на истанбулския нощен клуб “Reina” бяха посрещнали новата 2017 година, мъж с автомат разстреля 39 от тях и рани още около 40.   В източната половина на земното кълбо зарята на фойерверките беше угаснала. Европа и Америка тепърва започнаха. „Световните“ телевизии показваха странната смесица на възторг и мъка. След Ханука, докато в Истанбул прибираха остатъците от разкъсани тела и брояха жертвите, равини и политици в Израел и подопечните му „цивилизовани“ държави доволно потриваха ръце. Спомняха си завета на отишлия си преди около петилетка техен главен равин Овадия Йосеф:   „Гоите са родени само, за да ни служат. Без това те нямат никакво място на света – само да служат на израелския народ… Защо са ни нужни неверниците? Те ще бачкат, ще орат, ще жънат. Ние ще седим като господари и ще ядем… Ето защо са създадени неевреите.“[3]   Преди девет месеца синът на нациста Овадия Йосеф, настоящият главен равин на Израел Ицхак Йосеф, обяви в поредна своя съботна церемония:   „Съгласно еврейския закон неверниците не бива да живеят на земята на Израел. Ако неевреин не се съгласи да приеме седемте закона на Ной, би следвало да го изпратим в Саудитска Арабия. Когато настъпи истинското и пълно изкупление, точно това и ще направим.“[4]   От три седмици в Британия действа специален Закон за борба с антисемитизма, напомнящ един от първите декрети на Ленин и болшевиките от 12 април 1918 г. Ислямска държава нито веднъж не предприе и най-малко агресивно действие спрямо Израел. Нейните бойци избиват християни, язиди и най-вече – мюсюлмани. Взривяват черкви и джамии.   Телевизионни кадри от Багдад, направени през последните дни на 2016 година,[5] показаха големи портрети на Саддам Хюсеин, закачени по стените на сградите.           Помислих си: Е, оти ги ручахме жабетата? И се опитах да преброя жертвите в Афганистан, Ирак, Тунис, Египет, Либия, Сирия и Йемен от 2002 година до днес. И се отказах. Със сигурност – повече от 1 милион души, без да добавяме избитите от Боко Харам и подобните организации в Африка.   Кой ги финансира, въоръжава, изхранва, обучава? Излишно е да питам.   Схващате ли в каква бъркотия натикаха света? Повече от четвърт век не можем да се измъкнем от тресавището, наречено Ирак. Оставете това, ами го разшириха. Потопиха в него арабските страни от Северна Африка, като започнаха с Египет и Тунис. Те донякъде се изплъзнаха. След това разтуриха Либия. Премазаха Мали. Войните на юг – в Нигерия, Уганда, Гана, Судан… не са стихвали.   Нападнаха Сирия. На пръв поглед като по инерция пламна и Йемен, макар да няма обща граница с останалите.[6]   Какво говоря? Афганистан не е преставал да гори от съветското нахлуване през 1979 година. Даже поне петилетка по-рано, когато Брежнев провеждаше експериментите си с марионетни управници, верни на Кремъл.   Почти цяло десетилетие се водеше Войната между Иран и Ирак, подклаждана от военнопромишлените комплекси. В нея участваха всички големи производители на оръжие. През осемдесетте иракският диктатор беше приятел на САЩ. Агентът на Москва, криптокомунистът Роналд Рейгън, изпрати еврейския троцкист Доналд Ръмсфелд в Багдад, за да получава заплата и като съветник на Саддам по въпросите на въоръжаването. Забравихте ли? Именно той осигури доставките на химическите оръжия за Ирак, върху чиито етикети беше отпечатано “Made in USA”.   Някой от основните явни, преки подбудители на тази касапница да е бил изправен пред съд? Например американският президент  Джордж Уокър Буш, неговият вицепрезидент Дик Чейни, държавният секретар Колин Пауъл, съветничката по въпросите на националната сигурност Кондолийза Райс, и цялата кохорта от еврейски комунисти – троцкисти и маоисти – около тях, представящи са за „неоконсерватори“. Поне Доналд Ръмсфелд, Пол Уолфовиц, Ричард Пърл, Елиът Ейбръмс, Джеймс Уулси, Робърт Кейгън – мъжлето на Виктория Нюлънд, Бил Кристъл, британският премиер Тони Блеър, да бяха? Нищо подобно. За добра служба бяха наградени с дебели пачки.   Déjà vu…   Преди няма и половин година от ССАЩ или Западен Израел, както желаете, дойде блага вест, свързана с войните, които споменах. Американофилчетата, познати като крипто съветчици и русофилчета, да ликуват.   „Едва по 20 ветерани от войните дневно извършват самоубийство в национален мащаб според нови данни от Министерството по въпросите на ветераните – число, което опровергава често цитираната, но спорна бройка „по 22-ма на ден“! Оценка, която омаловажава тревожната криза с психичното здраве, както се подразбираше от предишните данни.“[7]   Hallelujah! Алелуя! Слава тебе, мило Министерство по въпросите на ветераните, задето обори и отхвърли фалшивите новини и измамите, тиражирани и насаждани от враговете на народа! Положението изобщо не е толкова тревожно.   „През 2014 година, последната, за която има сведения, повече от 7400 ветерани са отнели живота си. Което прави около 18 процента от всички самоубийства в Америка. Ветераните съставляват 9 на сто от населението на САЩ.   Около 70 процента от ветераните, които са сложили край на своя живот, не са били редовни ползватели на услугите за ветерани от войните.“[8]   Значи – хак им е. Не са заслужили друго!   Някой математик лесно би изчислил за колко години биха могли да изчезнат всички американски ветерани от войните, стига да посегнат на живота си. Като по този начин облекчат другите, които не са ходили да се бият във войни за хатъра и келепира на интернационалното Братство. Ще разтоварят не само тази страна от Третия свят, както я нарича нейният президент Доналд „Козът“ Тръмп.[9] Ще дадат пример как да постъпват и другите, за да олекне на планетата…   Що за „световен лидер“ е такава треторазрядна държава, в която за възражение на пътен милиционер вкарват зад решетките за минимум година? Преди това – лобут, без право на оплакване. Нейният отиващ си президент прекара последната година от втория си мандат изключително в игра на голф. Предните седем – за въвеждането на социалистическа здравна система, която най-вероятно още тази година ще бъде премахната. Прилича на Татовата схема „НРБ“ – „непрестанно реформираща се България“…   Като верен сътрудник на КГБ предостави цялата инициатива в международната политика на Кремъл и извая образ на подполковник Путин, Владимир Владимирович, трето поколение член на КПСС, като най-популярната фигура на земята. В същото време възпламени солиден антиамериканизъм най-малко сред милиард мюсюлмани и поне още петстотин милиона християни. (Без да става дума за изповядващите други религии.)[10]   Вятърничавият му наследник, през чиято внимателно сресана глава мислите прелитат със скоростта на свръхзвуков изтребител, пък всекидневно чурулика в Tweeter. Буди подозрения, че журналистиката е неизживяната му детска мечта. Макар да е бил телевизионен водещ. Ала това не е журналистика, а онанизъм. Дали не подсказва, че в ерата на компютрите и интернет може да ръководи загнилата затихваща империя от просторния си като голф игрище кабинет в нюйоркския building “Trump Plaza”? Защо не? Щом според Обама и „великото“ ЦРУ руснаците могат да направляват президентските избори в ССАЩ от разстояние 7822 километра, защо той да не „цака“ във вашингтонската политическа игра от 328 километра?[11]   В „Гримсби“ – един от новите вулгарни филми с участието на еврейския холивудски актьор Саша Барън Коен, който е продуцент, съсценарист, показан у нас под заглавието „Агент полуинтелигент“, главната отрицателна героиня, чиято роля изпълнява Пенелопе Круз, заявява, че ще прочисти света.   „Население от 7 милиарда е много“ – гласи една от репликите й. – „Земята може да изхрани максимум 5 милиарда.“[12]   Не ви ли звучи познато? Не веднъж съм насочвал вниманието ви към факта, че по един или друг начин Те ни предупреждават. Наша е вината, задето не разполагаме със сетива, за до прозрем какво предстои. А егоизмът, отчуждението и апатията – пряк резултат от комунистическо робство, продължаващо в по-перфиден вид, ни превърнаха в онова, което главните равини на Израел виждат у нас – гои, добичета, годни само да бачкат за Тях. Струва ми се, че отдавна не ставаме и за това…   Иначе чешките момиченца, които загинаха без време в автомобилен инцидент, не са били в Британия за добро. Жалко е, да забравяте откъде тръгнахме всички ние – крепостниците на съветския концлагер. Чехия винаги ни е изпреварвала – от Австро-Унгарската империя до ден днешен. Но бяхме натопени заедно в що-годе едно и също комунистическо блато. В него главните обитатели бяха охранените хипопотами – номенклатурата. Край тях, плашейки се, но ръфайки от хранителните им остатъци, вирееха крокодили. Останалите представлявахме сбирщина от безправна рая.   Когато нещата се обърнаха по решение свише, но най-малко от СССР, хипопотамите не изплуваха. Изобщо не бяха потъвали. Снишаваха се, както се изразяваше лидерът на тяхното добре отглеждано стадо.   Те бяха структурирали крокодилските общности в полувидима, абсолютно незаконна, но недосегаема престъпна мрежа. Нейната първа задача беше да преобрази себе си и своите наследници от комунистически властници, заемали ключовите постове в партията-държава, в класа от свръхбогати предприемачи, които да опитат занимания с търговия на регулирания от самите тях пазар, представян като свободен. Почти никой от хипопотамите не се захвана с производство. Освен, ако не ми посочите за пример Евгения Живкова – внучката-дъщеря на диктатора.       Комунизмът не е борба на бедните против богатите; комунизмът е заговор на супербогатите срещу целия свят и на първо място против средната класа[13]       Съгласно официално разпространяваната легенда „сръчното“ момиченце започнало да плете пуловери… Митът е идентичен с онзи за единственото протрито одеалце на дядо й и неговите скъсани чорапки, кърпени от капитан Ани Младенова – личната му медицинска сестра от УБО при ДС…   Понеже познавам нещата отблизо, мога да твърдя, че още през 1989-1990 година бяха организирани фирми на подставени лица на Живкови, които постепенно иззеха производството на отличителни знаци за всички униформени – пагони, петлици и прочие – за армията, милицията, трудовите и железопътните войски, служителите в железниците, в митниците, в съобщенията… После – облеклата на спортистите, заминаващи за олимпийски игри. След тях – задължителните одежди в съдебната власт… И не само това. Осребриха контактите си с Русия и Украйна, с…   Може да смятате това за капитализъм и ще сте прави. Така е. Обаче е от онзи, който е уреден чрез връзки – властови и роднински. На Запад го наричат “Crony capitalism”. Това ще рече – шуробаджанашки. Той е капитализъм на непотизма – на семейните, родовите и приятелските връзки. Такъв е западният капитализъм най-малко от век насам, ако не знаете.   Погледнете горното вътрешно подзаглавие. В него се съдържат няколко ключови понятия, най-важното от които – според мен – е „средната класа“. Войната срещу нея била поведена още в края на деветнадесетото столетие. Тогава, в условията на настъпващия монополизъм на гигантските корпорации, които започнали да хвърлят мостове между континентите, Джон Дейвисън Рокфелер – водещ се собственик на гигантската петролна корпорация “Standard Oil Company, Inc.” и на “Chase National Bank”, която след сливане прераснала в “Chase Manhattan Bank”, обявил:   „Конкуренцията е грях, затова трябва да я ликвидирате.“[14]   Преди Ротшилдови да го забележат и наемат за свое доверено лице отвъд Атлантика, Джон бил обикновен… деловодител.   Не чак толкова отдавна прочетох мнението на тогавашния яростен опонент на Доналд Тръмп и ранен кандидат-президент на Републиканската партия Пол Райън, за шуробаджанашкия капитализъм. Той заявил:   „Обявявам за шуробаджанашки капитализъм,[15] когато взимате пари от успешни малки предприятия, харчите ги във Вашингтон за ваши предпочитани отрасли или любими индивиди, подбирайки печелещите и губещите в икономиката. Това не е икономика, насочена към растеж. Това не е икономика на предприемчивостта. Това не помага на малките предприятия. Това е шуробаджанащина. Това е корпоративно благоденствие.“[16]   Точно така.   Когато удари часът за пресявката на мераклиите за славата, изглежда съзряха в Рон Пол голяма опасност за плана Им за настаняването на следващия наемател на Белия дом, останал неразгадан и от мен. Вероятно затова му направиха предложение, на което не успя да откаже. И от година и три месеца води спектакъла в Камарата на представителите на Конгреса на САЩ като неин говорител. Което ще рече председател.   Експериментите за въвеждането на crony capitalism, започнали от 1917 година, и продължаващи понастоящем, доведоха до различни форми на това „корпоративно благоденствие“. Във всички случаи обаче те са свързани с т. нар. голямо правителство. Със силно централизирано държавно управление и намеса в икономиката. При болшевиките на Владимир Ленин то придобило характера на държавен капитализъм. Същото беше наложено и тук.   На Запад то придоби вида, определян като корпоратокрация – власт на корпорациите. Първо, при фашисткия режим в Италия, в който не посегнали на частната собственост, но държавата регулирала даже търговските отношения. В Третия райх станало горе-долу същото. Дори, за да не става явно, че най-големите еврейски капиталисти от САЩ, Британия, Франция, въртят далавера с националсоциалистите на Хитлер, се наложило създаването на Банката за международни разплащания в Цюрих, Швейцария. Тя замаскирала сделките, които грубо нарушавали военновременните закони, забраняващи „търгуването с врага“. Това, а не друго, извело алпийската държава на кравите, сиренето, шоколада, язовирите и фината механика до челното място, което заема по стандарт на живот. Естествено, в условията на тих, ненатрапващ се неутралитет. Банката действа и днес…   Навремето главните западни „демокрации“ се съюзили с най-жестокия кървав диктатор в историята, за да ликвидират напъните за господство на друг. Дотогава двамата сатрапи били съюзници и приятели. Свързвала ги обща идеология – марксистката. Както и намеренията за подялба на Европа. Разликата между тях била в афиширания ленинизъм на втория – до голяма степен фалшив. Намирате ли някакво меритократично – почетно – зрънце в това?   Често, при сливането на двете власти – икономическата и политическата – управлението преминава в олигархия. Така беше в Латинска Америка. Същото е в петролните монархии на Близкия изток. В тях неколцина овластени семейства държат всичко – икономиката и политическите лостове за нейното ръководене. Що за капитализъм е това? Ами китайският?   Сблъскваме се със забогатяване чрез престъпления и сливането на икономическата с политическата власт. Процесът отдавна е надхвърлил рамките на квартала, населеното място и държавата. Наблюдаваме го в глобален мащаб. В него не се съдържа друга идеология, освен печеленето и натрупването на гигантски по размер богатства, които да осигуряват безпрепятственото господство на съвсем тънка обществена прослойка. Съюзявайки се, ако щете кооперирайки се помежду си, нейните внимателно подбрани членове съумяват да използват недостатъците в човешкия характер, за да впрегнат държавните машини в реализацията на своите планове за тоталитарна власт над човешкия род.   Лондонски журналист, син на специалист по руска филология и литература, учил в Бристол и Прага, работил за меншевиките в “The Guardian” и BBC, отразявал войните в Югославия, посочи:   „Може би най-привлекателната професия за модерните транснационални престъпници включва измъкването на пари от правителствата.“[17]   Не познавам автора на тази „гениална“ констатация, увенчала пространния му анализ в неговия край – в епилога. Обогатявам познанията си посредством изследванията на такива, включително и на неговото. Заявявам го без ни най-малка ирония или превзетост. Така е наистина. Всеки ден се уча. И допълвам, че никога не съм имал и няма да имам техните възможности. Което не ми пречи да научавам нови неща, обяснявам си други. Обаче неизменно ме впечатлява отказът им да вършат същото – да се интересуват, да четат и узнават нови факти извън обхвата на установените казионни медии.   Защо „за модерните транснационални престъпници“, си помислих? Как така само за съвременните? Крушката има отколешна опашка, която изобщо не е отрязана. След като редовните читатели на тази медия, които се отличават с истинско сиво вещество и незакърняла памет, помнят:   „Златото на Ротшилд задвижваше амбициите на министър-председатели, князе и папи. То финансираше войни и договори за репарации, променяше посоката на политиката и освобождаваше… народи. Ротшилдови прокараха железопътни линии през Стария континент, придобиха за Великобритания контрола върху Суецкия канал, насърчиха изпомпването на нефт от Кавказ и Сахара, разработиха диамантени мини в Голямото африканско плато.“[18]   Цитатът е тема на броя на притежаваното от евреи нюйоркско списание “Time”. Същото, което два пъти изкара Сталин и веднъж Адолф Хитлер „Личност на годината“. Но цитатът отваря очите на слепите за истината относно Руско-Турската война от 1877-1878 година. И не само. Разбира се, няма как да направи тъй, че тъпанарите да прогледнат и проумеят. Те са отделна порода – подвид на онова, което смятате за човешки род. Посоченият пасаж ясно показва, кой ръководи света.   Роденият в Австрия евреин, американският журналист и политолог Фриц Манделбаум, чийто баща „антисемит“ приел фамилното име Мортън, се преименувал на Фредерик Мортън. Под това име е познат като един от биографите на „светото“ банкерско семейство. Той сполучливо отбеляза в нашумяла своя книга, посветена на въпросните франкфуртски финансисти:   „Веднъж някой каза, че богатството на Ротшилдови е съставено от банкрутите[19] на нации…   През последните двеста и петдесет години историята на семейство Ротшилд в изумителна степен бе задкулисната история на Западна Европа… Това стана благодарение на успеха му при отпускането на заеми не на отделни личности, а на цели народи, от които те извличаха огромни печалби… Веднъж някой каза, че богатството на Ротшилд се дължи на банкрута на нациите.“[20]   Ала доста по-рано, по време на самия възход на Ротшилдови, между 1816 и 1819 година, британският поет лорд Джордж Гордън Байрън писал:   „Е, кой държи равновесието на света? Кой царства над парламента, без разлика дали е роялист или е либерал? Кой вдигна тез голтаци – останали без ризи испански патриоти? (Дето накараха старата европейска преса да скърца и да ломоти все напусто?)   Кой болката в света поддържа, без значение дали той е старият или пък новият?[21]…[22] Кой кара всички политици да бърборят?…   Евреинът Ротшилд и неговият християнски брат от „Беърингс“.[23] Ето кои – те и истинският либерал Лафит[24] са истинските господари на Европа.“[25]   Сещате се, че в началото на деветнадесетото столетие Европа била светът. Ето я глобалната организирана престъпност, вече завладяваща планетата. Дали идиотите няма да обявят и лорд Байрън за… „разпространител на конспиративни теории“?   А двадесетина години след британския благородник бившият равин на Париж Давид Драш, който ужасен зарязал юдаизма и се покръстил, посочил, цитирайки свой бивш съидейник и едноверец:   „Какво могат да свършат най-мъдрите мерки на властите във всички страни срещу широкообхватната и перманентна конспирация на един народ, който като обширна и здрава мрежа се е разпрострял върху цялото земно кълбо и който насочва мощта си, за да обсеби всяко случващо се събитие, стига да е в интерес на името Израел?“[26]   Още през 1844 година Драш предупредил човеците, че няма избавление от това сатанинско зло!       В Америка ние нямаме капитализъм на свободния пазар; имаме шуробаджанашки капитализъм[27]       Схващате ли какво ви говорят всички тези цитати? За пълния триумф на банкстерите – престъпните интернационални банкери. Че народите вече не могат да влияят върху управлението на държавите. А правителствата не са в състояние да управляват самостоятелно. Повече никой не е способен да се противопостави на интернационалните банкери. С находчивост, търпение, постоянство, на принципа на източните бойни изкуства, и без всякакъв морал, Те проведоха своята световна революция. Като използваха силата на съперниците си – човешкия род.   Как е възможно това да стигне до съзнанието на масите? Няма как. Знам го от опит. Като се замисля, и няма смисъл.   Случвало се е името да подвежда. И на мен. Братята Чарлз де Ганал и Дейвид Хамилтън Кох не са евреи. Синове са на преуспял холандски имигрант, установил се в Тексас и основал вестник. Сетне внимателно и умело инвестирал в железопътни линии и други начинания от първата половина на ХХ век. Дали е било възможно да успее без да получи тласък и/или съвети от Братството? Не ми се вярва.   Наследниците – Чарлз и Дейвид Кох, са милиардери, притежаващи 42 на сто от огромен конгломерат от корпорации и по-малки фирми. Преди петилетка един от братята – Чарлз, посочи:   „Шуробаджанашкият капитализъм е по-лесен, отколкото конкуренцията на един свободен пазар. Но той разяжда целия наш стандарт на живот и задушава предприемачите, като възнаграждава и компенсира покровителстваните политически, вместо онези, които задоволяват желанията на потребителите.“    Целта на бизнеса е ефикасно да превръща суровините в стоки и услуги, та хората да могат да живеят по-добре. На бизнес, който се проваля в това, би следвало да бъде позволено да обяви фалит, вместо да бъде спасяван.“[28]   Публикацията е от пролетта на 2011 година, когато истински, ако щете идеологически „дясно ориентираните“ в САЩ и по света, все още бяха смаяни от размерите на държавните – народните средства, които правителствата изсипваха, за да изправят на крака някои от алчните и неспособни частни корпорации във финансовата и производствената сфера. Това беше времето, когато някои маски паднаха. Само че хората или не схванаха, или ходът на живота ги разсея, бързо отми фактите от съзнанието им, и те забравиха.   Ще дам пример. В САЩ търговци на автомобили предлагаха три леки коли на цената не една. Което издаде реалната стойност на возилата и неимоверно раздутата норма на печалба. И какво от това? Братството организира и финансира псевдо протестното движение “Occupying Wall Street” – „Окупирайте „Уол Стрийт“. Контролирано през цялото време – отвътре и отвън, периодично насилвано от милицията, то отвлече общественото съзнание и допринесе съществено за тоталната апатия в обществото. Заблудените момчета и момичета, преди всичко студенти, скъсаха плакатите, облякоха официалните джемпърчета с дължина под коленете, и сложиха бомбетата.   Тук същите сили вършат точно това – почти едно към едно, сякаш под индиго. Само дето им излиза по-евтино. Те непременно заемат пози на русофоби и съветофоби, макара да са отгледани като русофили и съветофили. Колко му е да наемат отрочетата на комунисти и ченгета, скрити дребни агенти на Кремъл, изгладнели пропагандисти, жадуващи и слава?   Вижте им мутрите – недоучили селяндури, измет, изпълзяла от мазетата на милицията. Сред лидерите им ще зърнете свързаните с Москва и Вашингтон внучета на комуниста македонист Венко Марковски. Редом с тях – Найо Тицин, наследникът на художника Атанас Нейков, известен с агентурния си псевдоним „Найо“, с който нарекъл сбърканото си изчадие. Но – и с вуйчо си Дечко Узунов, любимеца на „Каката“ и „Батето“, друг сътрудник на ония служби. С тях маршируваше другарката Антоанета Цонева от Разград,[29] откъдето е и добрият президентски приятел Иво Прокопиев. Любопитно съвпадение е и фактът, че са връстници).[30]   Нахалницата председателства Управителния съвет на сдружение Институт за развитие на публичната среда – София, а от 2001 до 2004 г. е била омбудсман на столицата. Участвала е в някакъв Изборен борд, създаден от Плевнелиев и Марин Райков.[31]   Да припомням ли, че и двамата са потомствени комунисти и агенти на Държавна сигурност. Бащата на втория беше прогонен от Франция като комунистически шпионин. Което не попречи синчетата – повтарям: членове на БКП и секретни сътрудници на нейната преторианска гвардия, да се окажат в списъците – номенклатурата – на местните избраници на „свободолюбивия“, „антикомунистически“, „нямащ нищо общо с болшевизма и СССР демократичен“ Запад!   Първият беше наместен в президентското кресло. Вторият беше дипломат, министър-председател, а понастоящем, ако не се лъжа, е посланик на народната република в Рим.   Още един сатанист, платен протестър, както ги нарича безумната тълпа: товарищ Асен Генов. Той също „е номиниран от Светла Баева и Тодор Тодоров от БХК за Човек на годината 2011. Асен Генов, Атанас Чобанов и журналистите от [изданията на Иво Прокопиев] „Дневник“ и „Капитал“ Росен Босев и Спас Спасов са номинирани от БХК и през 2011, и през 2012 г. Като създател на „Гневни млади хора“ Асен Генов е открито подкрепян от Антоанета Цонева, която е… също Човек на годината.“[32]   Иначе казано, имаме работа с протестираща номенклатура! Срещу колко ли се подписват в съответните ведомости? Кой беше споменал „абонирани демократи“? Да, другарката Кортенска по адрес на Мишо Неделчев и Евгений Михайлов. Ами тези са следващите. Асансьорите на властта, захранвани с енергия от Братството, не спират своя ход. Едни слизат, други се качват… Кръговрат на комунистите и ченгетата, но все по върховете.   Не друг, а един от доскорошните им идоли, съосновател на Иван-Костовия клуб за политическо рушветчийство, ги оцени така:   „Наемниците на русофобската нива са интересни като социална група. Тази категория е антропологически близнак на късната комсомолска номенклатура, на младите партийни надежди и отчасти на хуманитарната интелигенция от онзи период. Тези хора са любители на кариерата, стандарта и западния „стил“. Това е породата на аривистите, на „предопределените“ за кариера. Прехвърлят се от конюнктура в конюнктура с лекотата на вродени опортюнисти. Като акробати на кариерата, сноби на успеха.   Каква им е тогава Хекуба[33] на русофобите, защо този трепет и защо този Путин? Има само един отговор. Русофобията е идентификационен репер. Без Путин българската десница е немислима. Без Путин десните са нищо. Нула. А с него са всичко.   С него са ловци на покемони.“[34]   Авторът на горната оценка предизвикваше колебания у мен: дали е тъп или ченге? Вече съм сигурен – и двете. Тъпо е да не знаеш кой кой в туземната ни политика е и да риташ столчето под краката си, докато клупът е около врата ти. Ченгесарско е да учредяваш партия с някой, когото всички разумни люде разбраха що за съветска стока е. А ти да си въобразяваш, че ще произвеждате… антисъветска. „Такава му е била задачката“, както казваше бивш шеф на синдиката „Подкрепа“, настоящ „експерт“ по военното дело.[35]   На мен ми е любопитно, ако през следващите месеци „десният“ американски президент наистина се гушне с Владимирович, що ще чинат тези „протестъри“, „русофоби“, „десни“? Може би ще започнат да се събират на столичния Орлов мост в очакване да пристигне Доналд, за да го освиркат?… Ама тогава ще им плаща фондацията „Китай за България“, понеже натам вървят нещата.   Заглавия от сорта на това: „Западът вече е във война с Русия. Само още не го знаем“, подклаждат мераците на мързеливи болшевишки дегенерати за лесни печалби.[36] (Вижте илюстрацията.) За някои може да е странно, но за мен – логично: След възшествието на Тръмп в Овалния кабинет на Бялата къща, даже да действа в тандем с Путин, и да смени американските представители в Чалгария, новите пак ще се спрат на досегашните комунистически „антикомунисти“, просъветски „антисъветчици“, винаги съгласни с властта „протестиращи“. Предопределено е още от 1917-а, 1944-а, 1989 – 1990 година…   В цялата интернационална какофония най-силно звучат гласовете на платените професионални лъжци, защото използват рупора, наречен медии. Пример за гигантските манипулации на земното население бяха събитията в Египет, които не успяха да наместят сполучливо в рамките на проекта на Братството с кодовото название „Арабска пролет“.   „Тони Блеър – чиято „акуратност“ по отношение на оръжията за масово унищожение в Ирак е добре известна – ни осведоми, че „по улиците има 17 милиона египтяни“! Това си заслужи удивителния знак. А след това Държавният департамент на САЩ ни съобщи, че 22 милиона души са по улиците на Египет. Само три дни по-късно Демократичният индекс[37] ни информира, че 30 милиона са взели участие в протестите против Морси, а само един милион негови привърженици са били по улиците.   Това наистина е невероятно. Населението на Египет е 89 милиона. Като извадим бебетата, децата, пенсионерите и хората в напреднала възраст,[38] трябва да предположим, че половината от активното население на Египет беше демонстрирало срещу Морси.   Обаче, за разлика от Египет през 2011 г., страната продължава да живее. В такъв случай по време на онова, което Съюзът на египетските писатели нарече „най-голямата политическа демонстрация в историята“, кой караше влаковете и автобусите, метрото в Кайро, управляваше летищата, пълнеше редиците на полицията и армията, работеше във фабриките, хотелите и обслужваше Суецкия канал?“[39]   Ако перифразираме ироничното обръщение на руския анархокомунист Михаил Бакунин към ...