Животът, Смъртта, Вселената и всичко останало
Спомних си нещо, което Пънки беше писала отдавна и което толкова ме впечатли тогава, че си го копнах и сега ще го припомня :Астрални пътешественици, когато излизаме от тяло, ние чувстваме движение, но дали се движим наистина? Имаме чувството, че сме в друг свят. Ами ако просто преставаме да виждаме този и от освободеното зрително поле виждаме следващото ниво? Просто насочваме ‘‘вътрешния си прожектор‘‘ другаде, в друга посока. Нали елементарните частици нямат състояние, а го променят в зависимост от това дали ги наблюдават. ......Колкото повече го чета, толкова повече се самоубеждавам, че е вярно. Не излизаме, не се движим изобщо. Просто сме като на стерео кино и гледаме някъде, където не можем да виждаме в ежедневието.Сега се замислих: Ванга примерно можела оттук да гледа в астрала. Същото се казва и за св. Спиридон/онзи, дето ми казаха в астрала да го помоля за помощ/. За него се разказва легендата, че като умряла дъщеря му и той я направлявал от земята накъде да върви. Явно само отделни хора могат да си седят на мястото и да насочват"вътрешния си прожектор" в друга посока, да виждат следващото ниво. А други път го правят при по-особени състояния, това са астралните пътешественици. Чудила съм се каква ли е ролята на вибрациите, които са ни така добре познати....Ами, най-вероятно те са нещото, което ни настройва да виждаме другото. Играят ролята на очилата в стерео киното, нещо такова Само съвсем малко хора могат и без допълнителни настройки.Чакам спомените на Пънки за астрала, наредена на опашка след Маями П.П. И на мен ми липсва астралното преживяване, нещо не ще да идва вече. Само веднъж успях да го извикам, но асансьора на входа, а после и Изабела ме прекъснаха и развалиха момента. повече не щя да дойде този момент, а аз все го чакам. Като оня Годо, дето все не идва