Когато сляпата Вайша прогледне / Коментар / Мнения / Ekip News
Снимки към новината С Георги Господинов се запознах около 2003-ата година, когато почнах да работя в „Дневник“. Той беше колумнист, демек човек, който пише колонки, заедно с Бойко Пенчев, Юлиан Попов, чат-пат Александър Андреев от „Дойче веле“. ГЕОРГИ ДАСКАЛОВ Жоро вече беше издал книгата, който го направи известен – „Естествен роман“. Но не бях го чел. Така че първите текстове, които четох от него, бяха колонките му в „Дневник“. Направи ми впечатление, че не само текстовете му имаха ясна идея, но и бяха много чисти като стил и правопис. Това е много рядко срещано. Вече съм над 50 години и почти 30 години пиша свои и редактирам чужди текстове. Например, пак в „Дневник“ ми идваха текстове от професор по славянска филология, който устойчиво не слагаше втора ограждаща запетая. Пълни и кратки членове употребяваше както му дойде. После му излезе досието като доносник, кука, ченге. В „24 часа“ съм редактирал текстове на Карбовски. Мога да гарантирам, че с такива текстове тройката по български език ще му е проблематична. Но имам сега стажанти, които пишат дипломни работи върху Карбовски. Има и други примери, да не се разпростирам. Та Георги Господинов беше почти изключение. Не можех да си представя, че има човек, който да прочете нещо от Господинов и да не схване, да не почувства, че неговите писания ни приобщават към света, че са пропити от светла пречистваща тъга, която ни прави повече българи и повече хора. Но грешах. Господинов си имаше доста врагове и предизвикваше неистова злоба. Викаха му соросоид, седесар, а Владо Трендафилов дори изкопа една рядко употребявана архаична дума – таксидиот. Само по себе си таксидиот е монах, който събира помощи за манастира, но във Владо-Трендафиловата интерпретация си беше интелигентско проявление на обикновената злоба. Имаше период от по-новата ни история, когато злобата се беше спотаила. Вярвахме, че ставаме част от света, част от Европа, вярвахме, че по-добрите от нас ще могат да ни преведат през смутните времена, че можем да изведем напред хора, на които искаме децата ни да приличат. Вместо това сега ни насърчават да мразим. Злобата е знаме. Ако някой като Георги Господинов публикува на всички световни езици, ако филмът му е номиниран за „Оскар“, той е агент на Сорос, лош човек, не-патриот, гад. Повечето, дето са ожесточили, не са чели не Господинов, не са чели и Милен Русков, не са чели Захари Карабашлиев. От Вазов са чели каквото им е искала учителката навремето и то не всичко. Ще продължим да живеем в изолатора, докато живеем с параноята, че има световен заговор срещу България. Сляпата Вайша ще прогледне. Ние не.