Jeg kæmper med den her uvirkelighedsfølelse hele tiden
Kategori: Svære følelser og tanker
K\u00f8n: Pige
Alder: 16
Dato: 2019-02-01T14:43:37.000Z

Sp\u00f8rgsm\u00e5l:
Jeg har i lang tid gået og haft det rigtig skidt nu, og ved ikke helt hvorfor. Jeg har snakket med en psykiater og fik noget antidepressiv, som slet ikke hjalp, så det er jeg nu trappet ud af.
Jeg har den her uvirkelighedsfølelse hele tiden. Som om at jeg ikke rigtig kan skelne mellem drøm og virkelighed. Jeg bliver sindssyg i mit hoved, for det gør også bare at jeg er så tæt på bare at give op.
Jeg skal snart indlægges et sted hvor de skal finde ud af hvad der er galt med mig, men jeg føler bare ikke jeg kan vente mere. Jeg gider ikke mere. Jeg magter det bare ikke. Jeg har intet håb, og vil egentlig bare gerne dø. Jeg har planlagt hvordan og hvor jeg ville dræbe mig selv, og jeg har skrevet nogle selvmordsbreve til min familie. Engang havde jeg den her stopklods som sagde at jeg ikke kunne gøre det mod min familie, men den er der ikke mere. Den eneste grund til jeg ikke har gjort det er fordi jeg er lidt bange. Men jeg gider virkelig ikke mere, og tror jeg kommer til at gøre noget dumt snart.
Ved ikke hvad jeg skal gøre eller hvorfor jeg overhoved skrev herind. Jeg er bare så rastløs og ved slet ikke hvad jeg skal gøre af mig selv& LEVER JEG OVERHOVED ELLER ER DET HELE BARE EN DRØM??

Svar:
Det lyder, som om du har det frygteligt svært for tiden. Så jeg er mega glad for, at du har skrevet herind og delt dine tanker. For det er så vigtigt, at du ikke går alene med det her.



Der er hjælp på vej 
Jeg kan godt forstå, at det virkeligt ikke er særligt sjovt at være dig lige nu. For du har det drønsvært. Men du skriver også, at du snart skal indlægges, så de kan finde ud af, hvorfor du har det sådan her. Så der er hjælp på vej. Så du skal virkeligt være stærk lige nu. Og kæmpe videre indtil du kan blive indlagt. Selvom jeg godt ved, at det er mega hårdt. Men jeg tror på, at der er en del af dig, der har ikke har lyst til at give op. Men som har lyst til at kæmpe videre for at få det bedre. Og det er den del af dig, der har skrevet herind. For jeg tror, at du har skrevet herind, fordi du rigtigt gerne vil have noget hjælp til at få det bedre. Også selvom det er sindssygt svært at være dig lige nu. Den del skal du holde fast i. For der er hjælp på vej. Og du kan godt få det bedre.



Brug din krop 
Du skriver, at du er rastløs og ikke helt ved, hvad du skal gøre af dig selv. Jeg ved, at der er andre, der har haft det super svært, der kan genkende den følelse. Så den er faktisk helt normal. Men den det er rigtigt træls at have det sådan. Nogen gange kan det hjælpe at løbe en tur, når man har den følelse. Eller måske slå ned i en pude. Simpelthen fordi det tit hjælper at bevæge kroppen, når man føler sig rastløs. Du kan jo prøve at se, om det kan hjælpe dig lidt.



Snak med nogen 
Jeg ved ikke, om du allerede gør det. Men mit allervigtigste råd til dig er, at du skal snakke med nogen, når du har det svært. Og jeg kan simpelthen ikke sige det nok. For det er så hammer vigtigt, at du ikke går med de her følelser for dig selv. Det er nemlig nogle helt vildt svære følelser og tanker, du beskriver. Og de er alt for tunge til, at du skal bære rundt på dem alene. Det lyder, som om du har et godt forhold til din familie? Hvis det er rigtigt, synes jeg, at du skal snakke med dine forældre. Men du kan også snakke med en anden voksen, du er tryg ved, hvis det ikke dur at snakke med dine forældre.



Det kan være svært at snakke med nogen, når man har det vildt svært. For man kan måske have det sådan, at man ikke har lyst til at gøre de mennesker, man holder af bekymrede. Jeg ved ikke, om det er noget, du kan nikke genkendende til? Men uanset hvad er jeg næsten sikker på, at dine forældre faktisk gerne vil vide, hvordan du har det. For selvom det nok ikke kan undgås, at de bliver bekymrede. Så tænker jeg, at de bliver mindre bekymrede af, at du fortæller dem, hvordan du har det. For så slipper de for at gå og forestille sig, hvordan du har det. Og samtidigt ved de også, at du fortæller det til dem, hvis du lige pludseligt får det rigtigt svært. Det tænker jeg, kan være med til at gøre dem mere trygge og mindre bekymrede.



Tag fat i Livslinien 
Du skriver, at du har planlagt, hvordan du vil dræbe dig selv. Ligesom du også har skrevet nogle afskedsbreve til din familie. Det er helt normalt, at man kan få selvmordstanker, når man har det så mega svært, som du har det lige nu. For så vil man bare gerne have det til at holde op med at være svært. Og så kan døden nogen gange komme til at virke som den eneste måde, det nogensinde kan komme til at holde op med at gøre ondt på. Men det er det ikke. Det kan godt blive bedre. Derfor er det sindssygt vigtigt, at du fortæller nogen om de her tanker.



Du kan for eksempel tage fat i Livslinien, hvis de her tanker bliver for meget for dig. Hos Livslinien kommer du til at snakke med nogen super dygtige frivillige rådgivere, som er vant til at snakke med mennesker, der har selvmordstanker. Du kan være helt anonym hos Livslinien, så dem kan du trygt tage fat i. Og det er så mega vigtigt, at du tager gør det, hvis du på noget tidspunkt føler, at du har brug for det. Hellere en gang for meget end en gang for lidt.



Kender du psykiatrisk skadestue? 
Jeg bliver faktisk ret bekymret for dig, når du skriver, at du ikke længere har den stopklods, som du tidligere havde i forhold til at slå dig selv ihjel. Derfor vil jeg rigtigt gerne gøre dig opmærksom på psykiatrisk skadestue. Dem kan du tage fat i, hvis det hele brænder på. Og du virkeligt ikke føler, at du kan vente længere. For eksempel fordi du er bange for at komme til at gøre skade på dig selv. Ligesom med Livslinien skal du hellere tage fat i dem en gang for meget. For jeg er næsten sikker på, at du er elsket af din familie. Og at du ville blive frygteligt savnet, hvis du en dag ikke er her mere. Jeg ved ikke, hvor du er henne i landet. Derfor har jeg lavet en oversigt over de forskellige psykiatriske skadestuer, som du kan se herunder.





Jeg håber, at der er noget i mit svar, der har hjulpet dig. Og så håber jeg så meget, at du får snakket med nogen om, hvordan du har det. Ligesom jeg håber, at du vil prøve at holde fast i, at det godt kan blive bedre. Selv hvis det bare er en lille bitte del af dig, der holder fast i det. For selvom det måske ikke føles sådan lige nu. Så kan du godt få det godt igen. Og du fortjener at være her til at opleve, at livet også godt kan være fedt.