Der er ingen grund til, at jeg har det, som jeg har det
Kategori: Trist eller deprimeret
K\u00f8n: Pige
Alder: 14
Dato: 2020-11-06T12:22:25.000Z

Sp\u00f8rgsm\u00e5l:
Jeg er en pige på 14 år, som dsv tror jeg har fået eller er ved at få en depression. Jeg ved ikke hvordan jeg skal snakke med mine forældre om det, fordi jeg altid har haft meget svært ved at åbne op (dog ved jeg jo, at mine forældre vil mig det bedste) Jeg har snakket med min mor ang. angst, da jeg er bange HELE tiden. Kan det have noget med en depression at gøre? dog føler jeg det er slemt da jeg mest af alt er bange for voldtægt og overgreb. Jeg har svært ved at gå i skole nu når der er mørkt og får det mega dårligt hvis jeg er alene om aftenen.
Men ja jeg kiggede på de ting der stod var tegn på depression. Jeg blev pænt ked af det da jeg følte det mindede meget om hvordan jeg følte, der var måske 2 jeg ikke kunne realeterer helt til, men stadig kunne se meningen med.
Jeg er ked af det hver aften, og kan også sagtens begynde at græde opad af dagen også. Jeg ved ikke hvad grunden er til at jeg bliver så ked af det, men der sker altid nogle små ting løbet af en dag, som jeg skylder skylden lidt ovenpå. Men det er jo små ting som jeg normalt vil se som ingenting.
Jeg er hverken blevet mobbet eller noget som helst, er faktisk helt inde i varmen på min skole, jeg fester og er sammen med de seje  hvis i forstår.
Alle vil jo gerne hjælpe, og kun få forstår at det er den forkerte hjælp. ejj er du okay, du skal ikke græde, hvad er der sket osv. det er ikke det, fordi jeg ved virkelig ikke hvorfor jeg har det som jeg har.
Jeg vil gerne snakke om det, men jeg ved ikke med hvem. Har det svært med at min læge ikke vil have tavshedspligt, og vil heller gå til psykolog, men der ved jeg jo godt at jeg skal igennem en masse.
Min veninde har ventet i 3 måneder på en psykolog og har endelig fået en nu.
Jeg er bange for hvad der er der sker med mig. Jeg kan ikke sove om aftenen, jeg spiser MEGET mindre end jeg plejer spiser næsten ikke noget på en dag, jeg er meget træt når jeg er i skole, og med det samme jeg kommer hjem falder jeg i søvn, jeg overtænker tit og tænker efter en handling på alle de ting jeg kunne have gjort stedet for det jeg gjorde, jeg har tænkt måske det hele bare ville være lettere hvis jeg ikke var på jorden (dog ved jeg godt jeg ikke kunne finde på at begå selvmord, men alligevel)
Der er ingen grund til at jeg har det som jeg har, ingen kæreste sorger, mine forældre er sammen, ingen dødstilfælde.
Håber i kan hjælpe hilsen mig

Svar:
Det lyder som om, du kæmper med en masse svære tanker og følelser for tiden. Derfor er jeg super glad for, at du har skrevet herind og delt dine tanker.



Der er ikke altid en grund



Når jeg læser dit brev, så lyder det lidt som om, du leder lidt efter en grund til, at du er så ked af det for tiden. Når man går rundt og er rigtigt ked af det meget af tiden, så kan man nogle gange godt have lidt en følelse af, at der skal være sket noget svært for, at det er okay, at man har det sådan. Er det mon også sådan, du har det? Men der behøver ikke at være sket noget svært i ens liv for, at det er okay, at man er ked af det. Tristhed er nemlig en helt normal følelse, og det er en følelse, som vi alle sammen møder i perioder af vores liv. Nogle gange fordi der er sket noget i vores liv, der er svært og som har gjort os kede af det.



Men andre gange er det måske mere nogle svære tanker inden i en, som har gjort en ked af det. Og når jeg læser dit brev, så tænker jeg egentligt, at det giver fin mening, at det er svært at være dig for tiden. For det lyder som om, du går og føler dig bange rigtigt meget af tiden. Det er super hårdt at gå rundt og være bange. Det bruger man rigtigt meget energi på. Derfor skal der heller ikke så meget til, at man bliver ked af det, som hvis man ikke var bange. Samtidigt så farver ens tanker også det humør, man er i. Så hvis man kæmper med en masse svære tanker, så bliver ens humør også mere trist og tungt.



Snak med dine forældre



Det giver super god mening, at du rigtigt gerne vil snakke med nogen om, hvordan du har det. For vi mennesker er nemlig indrettet sådan, at vi har brug for hjælp og omsorg fra folk omkring os, når vi har det svært. Så det er ikke meningen, at du skal gå med de her svære tanker og følelser alene. Det bedste råd jeg kan give dig er, at du skal snakke med dine forældre om, hvordan du har det, også selvom du synes, at det er svært. For det lyder som om, du har nogle forældre, der vil dig det bedste. Derfor tænker jeg også, at de rigtigt gerne vil lytte til dig og hjælpe dig.



Samtidigt så er dine forældre også dem, der har allerbedst mulighed for at hjælpe dig med at finde nogen, som du kan snakke med, der kan hjælpe dig med at få det bedre. For det er nemlig dine forældre, der har ansvaret for dig, indtil du bliver 18 år. Og derfor er det også dem, der skal sige ja til, at du kan få hjælpen. Hvis det er svært for dig at få sagt alle de ting, du gerne vil have sagt til dine forældre. Så kan du prøve at skrive det i et brev til, som du kan give til dem. Så får du nemlig tid til at tænke over præcis, hvad du vil gerne vil have sagt.



Snak med en anden voksen



Hvis det er helt umuligt for dig at starte med at snakke med dine forældre, er der så en anden voksen i nærheden af dig, som du ville have nemmere ved at snakke med? Det kunne for eksempel være en sød onkel, en rar bedstemor eller måske en lærer på din skole. Så synes jeg, at du skal prøve at snakke med dem om, hvordan du har det. Nogle gange kan det nemlig også være meget rart at snakke med nogen, der ikke er ens forældre. Samtidigt så kan den voksne, du snakker med, måske også hjælpe dig med at få fortalt dine forældre om, hvordan du har det for tiden.



De vil altid lytte hos Headspace



Du kan også altid tage fat i Headspace, når du har brug for nogen at snakke med. Headspace er nemlig et sted, hvor man kan komme og snakke med en frivillig rådgiver, hvis man er ung og har brug for nogen at snakke med. De frivillige rådgivere er der for at lytte til dig og hjælpe dig så godt, som de kan. Og så er de vant til at snakke med unge, der har det svært. Samtidigt så kan du være helt anonym i Headspace, så der er ingen derinde, der behøver at vide, hvem du er. Så måske kunne det være rart for dig at tage fat i Headspace?



Husk at Livslinien altid er der



Du skriver, at du nogle gange tænker, at det ville være lettere, hvis du slet ikke var her. Sådan kan man godt få det, når man har det rigtigt svært, fordi man bare gerne vil have det til at holde op med at gøre ondt indeni. Og det kan heldigvis også godt holde op med at gøre ondt indeni igen, hvis man får den rigtige hjælp fra folk omkring sig. Derfor gør det mig også glad at høre, at du ikke tænker, at du kunne finde på at begå selvmord. Men jeg linker dig alligevel lige til Livslinien, som du altid kan tage fat i, hvis de tanker kommer til at fylde for meget. Så ved du nemlig, at de eksisterer, hvis du får brug for dem. Du kan være helt anonym hos Livslinien, hvis du helst vil det.



Din læge kan hjælpe dig videre



Du har helt ret i, at der er nogle ting, som din læge kan være nødt til at fortælle videre til dine forældre, fordi du stadig er under 18. Det kan selvfølgeligt godt spænde lidt ben for, hvad man har lyst til at fortælle sin læge. Men du skal vide, at de fleste læger ikke bare ringer og snakker med ens forældre uden, at de har snakket med en om det først. 



Som regel vil din læge nemlig snakke med dig om, hvordan det kunne være rart for dig, at dine forældre fik det som du har sagt at vide. Det er heller ikke sikkert, at det er alt, hvad du fortæller din læge, som din læge fortæller videre til dine forældre. Så jeg tænker, at det kunne være en rigtigt god idé for dig at snakke med din læge. Din læge kan nemlig hjælpe dig med at finde ud af, om det kunne være en depression, du kæmper med. Og så kan din læge også hjælp dig med for eksempel at komme til at snakke med en psykolog.



Jeg håber, at der er noget i mit svar, der har givet dig lidt hjælp til at finde ud af, hvem du kan snakke med. Og så krydser jeg fingre for, at du får snakket med nogen om, hvordan du har det. For det er ikke meningen, at du skal gå rundt at have det sådan her. Og du kan godt få det bedre igen, men nogle gange kræver det hjælp fra folk omkring en.